joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Minesotos Timberwolves

Minesotos „Timberwolves“ () – NBA Vakarų konferencijos Šiaurės vakarų pogrupio komanda iš Mineapolio miesto Minesotoje.

Istorija 

NBA vadovybė 1987 m. leido įkurti komandą Mineapolio-Sent Polo aglomeracijoje. Komandos vardas buvo išrinktas konkurso būdu.

1995 m. NBA naujokų biržoje „Timberwolves“ pakvietė Kevin Garnett, kuris tapo ilgamečiu komandos lyderiu, tais pačiais metais vyr. treneriu tapo Flip Saunders.

1998 m., praėjus metams po Kevin Garnett beprecedentinio 6 metų, 126 milijonų dolerių kontrakto, klubas buvo pateikiamas kaip išlaidaujantis, būtent tuomet, kai NBA išgyveno 4 mėnesių lokautą.

Sezonai

Žaidėjai 
2018 m. gruodžio 9 d. duomenys:

Įamžinti marškinėliai 
Minesotos „Timberwolves“ klubas yra įamžinęs garsiausių savo krepšininkų marškinėlius. Numeriai marškinėlių, kuriuos jie nešiojo, daugiau niekada nebus naudojami komandoje. Į šį sąrašą įeina:

 2 Malik Sealy, F, 1999-2000

Nuorodos 
 Oficiali Minesotos „Timberwolves“ svetainė

NBA klubai
Denverio Nuggets

Denverio „Nuggets“ () – NBA Vakarų konferencijos, Šiaurės vakarų pogrupio komanda iš Kolorado valstijos Denverio miesto.
Klubo komandoje yra žaidę lietuvių krepšininkai Šarūnas Marčiulionis, Linas Kleiza.

Istorija 

Komanda buvo įkurta 1967 m. Denverio „Rockets“ pavadinimu ir pradėjo žaisti American Basketball Association (ABA) lygoje. 1974 m. lyga iširo ir komanda buvo perkelta į NBA. Kadangi lygoje jau buvo komanda su tokiu pat pavadinimu (Houston "Rockets") komanda, buvo surengtas konkursas naujam vardui išrinkti ir pavadinimas „Nuggets“ jį laimėjo.

Sezonai

Žaidėjai 
2008 m. lapkričio 1 d. duomenys:

Šlovės muziejaus nariai 
Alex English
Dan Issel
David Thompson

Įamžinti marškinėliai 
Denver Nuggets klubas yra įamžinęs garsiausių savo krepšininkų marškinėlius. Numeriai marškinėlių, kuriuos jie nešiojo, daugiau niekada nebus naudojami komandoje. Į šį sąrašą įeina:

2 Alex English, P, 1980-90
33 David Thompson, P, 1975-82
40 Byron Beck, C, 1967-77
44 Dan Issel, C, 1975-85
432 Doug Moe, vyr. treneris, 1981-90 (432 pergalės)

Nuorodos 
 Oficiali Denverio „Nuggets“ svetainė

NBA klubai
Franklin Roosevelt

Franklinas Delanas Ruzveltas (, 1882 m. sausio 30 d. – 1945 m. balandžio 12 d.) – 32-asis JAV prezidentas.

Biografija 

Franklinas Delanas Ruzveltas gimė 1882 m. sausio 30 d. geležinkelių magnato Džeimso Ruzvelto šeimoje. Jis lankė Harvadą ir Kolumbijos universiteto teisės mokyklą, bet nenorėjo tapti advokatu.

1905 m. vedė Eleonorą Ruzvelt, savo tolimąją pusseserę.

1910 m. jis buvo išrinktas į Niujorko valstijos legislatūrą.1913 m. buvo paskirtas jūrų laivyno ministro pavaduotoju.

1921 m. rugpjūčio 25 d. jam buvo diagnozuotas visiškas kojų paralyžius, poliomelitas. Vaikščioti F. D. Ruzveltas daugiau negalėjo ir visą likusį gyvenimą praleido su ortopediniais įtaisais ant kojų, ramentais ir invalido vėžimėlyje. Tai atrodė kaip jo karjeros pabaiga, bet dėl savo žmonos paramos, kuri pavaduodavo jį politiniuose susitikimuose, jis sugrįžo į darbą.

1928 m. Franklinas tapo Niujorko valstijos gubernatoriumi, o 1930 m. vėl buvo perrinktas. 1932 m. iškėlęs savo kandidatūrą į prezidento postą, F. D. Ruzveltas paskelbė „Naująjį kursą“ („New Deal“), kurį tapęs prezidentu 1932 m., 1933 m. ėmėsi įgyvendinti. 1936 ir 1940 m. jis buvo perrinktas į prezidentus.

1933 m. vasario 15 d. Lieka gyvas po pasikėsinimo nužudyti per pirmąsias 100 dienų prezidento poste paskelbia „naujojo kurso” programą Didžiajai depresijai įveikti;
1941 m. rugpjūčio 14 d. F.Ruzveltas ir Didžiosios Britanijos ministras pirmininkas Vinstonas Čerčilis pasirašė Atlanto chartiją.

1945 m. balandžio 12 d. jis mirė savo kabinete. Oficiali mirties diagnozė – kraujo išsiliejimas į smegenis.

|-

JAV prezidentai
Niujorko gubernatoriai
JAV masonai
Port Luisas

Port Luisas () – miestas Mauricijaus salos šiaurės vakaruose, šalies sostinė. Tai uostamiestis Indijos vandenyne, didžiausias šalies miestas ir pagrindinis verslo centras. Išvystyta maisto (ypač cukraus) pramonė, medienos apdirbimas, spaudos pramonė. 1880 m. įkurtas Mauricijaus institutas, kuriame yra viešoji biblioteka, muziejus (su gamtos istorijos eksponatais), Citadelė (1838 m. pastatyta tvirtovė).

Istorija 

Gyvenvietę apie 1735 m. įkūrė prancūzai. Pavadinimas suteiktas Liudviko XV garbei. Miestas augo kaip giliavandenis uostas laivams, svarbus keliaujantiems tarp Europos ir Azijos, tačiau 1869 m. iškasus Sueco kanalą jo svarba sumenko. 1968 m. Mauricijui paskelbus nepriklausomybę, Port Luisas tapo šios salos sostine.

Sostinės
Mauricijaus miestai
Paryžius (reikšmės)

Paryžius:
 Paryžius - Prancūzijos sostinė;
 Didysis Paryžius - administracinis vienetas arba miestų aglomeracija, susiformavusi šiaurinės Prancūzijos Il de Franso regione.
 Paryžiaus metropolis - apima Didįjį Paryžių, įskaitant beveik visą Il de Franso regioną ir mažesniąsias kitų šalimai esančių Prancūzijos regionų dalis.
 Paryžius - kaimas Jonavos rajono savivaldybėje;
 Paryžius - kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje.

Šaltiniai
Stasiūnai (Rokiškis)

Stasiūnai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 1–4 km į pietryčius nuo Obelių, šalia Kriaunos upės. Ties kaimu nuo plento  šakojasi kelias į Šapelius. Dalis kaimo yra toliau rytuose, už Degsnių miško.

Gyventojai

Šaltiniai 

Rokiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Stasiūnai (Kėdainiai)

Stasiūnai (arba Ąžuolotas) – kaimas Kėdainių rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 4 km į vakarus nuo Kėdainių ribos, Josvainių miške, netoli Smilgos ir Smilgaičio santakos bei Keleriškių tvenkinio. Per kaimą eina Keleriškių–Lipliūnų kelias. Ąžuoloto girininkijos centras.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Stasiūnuose 1939 m. spalio 8 d. gimė Lietuvos spaudos darbuotojas, filologas Kęstutis Trečiakauskas.

Šaltiniai 

Kėdainių rajono savivaldybės gyvenvietės
Stasiūnai (Utena)

Stasiūnai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 2,5 km į vakarus nuo Saldutiškio, pakilumoje tarp Vyžintos upelio ir Saldutiškio–Molėtų keliuko, supamas miškų (Labanoro girios šiaurinių pamedžių). Architektūros paminklas.

Kaimas sudėtingo išplanavimo, sudarytas iš 11 sodybų. Iš jų 3 – paminklinės (jose 11 paminklinių XX a. statinių). Būdinga Rytų Lietuvos tradicinė architektūra. Kaimo panorama nuo upelio pusės išryškėja prie ploto apsupto miškais.

Istorija 
Stasiūnai susikūrė XIX a. antroje pusėje. Iki XX a. pr. buvo 5 sodybos, bet Pirmojo pasaulinio karo metu sugriautos. Vėliau atstatytos. 1939 m. buvo 13 sodybų.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Stasiūnuose 1932 m. rugsėjo 22 d. gimė Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras Mykolas Daunys.

Šaltiniai 

Utenos rajono savivaldybės gyvenvietės
Trakų Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bazilika

Trakų Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bazilika stovi Trakuose, netoli Lukos ežero. Turi gotikos ir baroko architektūros bruožų. Katalikiškos piligrimystės vieta Vilniaus arkivyskupijoje. Pamaldos laikomos lietuvių ir lenkų kalbomis.

Istorija 
Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas trims Trakų kunigams išlaikyti 1409 m. paskyrė Bezdežo valsčių (Pinsko apylinkėse), o mokyklos prižiūrėtojui paskyrė atlyginimą. Lietuvos didysis kunigaikštis Žygimantas Senasis 1524 m. prie Trakų parapinės bažnyčios įsteigė prepozitūrą (valdymas katedros klebono teisėmis). Jai išlaikyti paskirta Eišiškių parapija. XVI a. bažnyčia buvo gotikinė, halinė, bebokštė. Karo su Maskva metu 1655 m. apgriauta. Po 1670 m. suremontuota.

1700 m. iš pietų pristatyta Remerių šeimos koplyčia. XVIII a. pradžioje per Šiaurės karą bažnyčia gerokai apgriauta. Iki 1719 m. atstatyta ir rekonstruota: pristatyti bokštai, paaukštinta centrinė nava, bažnyčia įgavo baroko bruožų. 1794 m. bažnyčia sudegė, 1796 m. ir vėliau restauruota, 1822, 1840, 1858 ir 1867 m. remontuota. 1900 m. žaibas uždegė bažnyčią. 1902 m. aptvertas šventorius. 

2017 m. rugpjūčio 15 d. Dievo kulto ir sakramenų kongregacija, įgaliota popiežiaus Pranciškaus, išleido dekretą, kuriuo Trakų Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčiai suteiktas mažosios bazilikos titulas. Dekreto paskelbimo iškilmės įvyko Trakuose 2017 m. rugsėjo 3 d.

Architektūra 
Bazilika turi gotikos ir baroko architektūros bruožų, netaisyklingo stačiakampio plano, dvibokštė, trinavė, su trisiene apside. Šoninių navų galuose – zakristija ir koplyčia. Centrinę navą dengia cilindriniai, šonines navas – kryžminiai skliautai. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Marijos paveikslas 

Trakų bazilika garsi Dievo Motinos su kūdikėliu Jėzumi paveikslu. Manoma, kad jį iš Bizantijos gavo Vytautas. Jėzuitai iš Vilniaus į Trakus organizuodavo iškilmingas maldininkų procesijas.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Trakų bazilikos tinklalapis

Trakų rajono bažnyčios
Lietuvos bazilikos
Katalikų piligrimystės vietos Lietuvoje
Traupio Šv. Onos bažnyčia

Traupio Šv. Onos bažnyčia – bažnyčia, stovinti Traupio miestelyje, prie kelio , Nevėžio dešiniajame krante. Neoklasicistinė, turi neobaroko bruožų.

Parapijoje veikia Balelių koplyčia.

Istorija 

Traupio dvaro savininkai Jurgis Mikalavičius ir Petras Mikalavičius pastatė medinę bažnyčią. Jai išlaikyti dovanojo Divanavos, Kantumiškio ir Kuklėnų kaimo žemes. Vyskupas Albertas Radvila 1515 m. kovo 31 d. ją konsekravo Šv. Mikalojaus titulu, įsteigė parapiją.

1730 m. pastatyta nauja bažnyčia. Nuo 1777 m. veikė parapinė mokykla. 1832 m. bažnyčiai priklausė Maciūnų, Pusbačkių ir Vičiūnų kaimai. Policija 1885 m. prie Traupio bažnyčios pastebėjo statybinių medžiagų ir pradėjo tardymą. Už neteisėtą pinigų rinkimą naujai bažnyčiai statyti 3 valstiečiai nubausti po 25 rublių baudomis.

1887 m. gautas leidimas statyti bažnyčią. Klebono Juozapo Butvilos iniciatyva 1892 m. pastatyta dabartinė plytų mūro bažnyčia. Ją konsekravo vyskupas Gasparas Cirtautas. Bažnyčia turėjo 36 dešimtines žemės. Klebonas Stanislovas Šliogeris 1908 m. atnaujino bažnyčios altorius, pastatė naują kleboniją. Per Pirmąjį pasaulinį karą vienas varpas išvežtas į Rusiją.

Klebonas Domininkas Tuskenis-Tuskevičius 1928 m. kapitališkai suremontavo bažnyčią, 1930 m. išspausdino dažniausiai giedamų giesmių knygelių, platino blaivybės idėjas, globojo katalikiškas organizacijas. Tarpukariu veikė parapijos biblioteka, vargonininkas Petras Sližys subūrė stiprų bažnyčios chorą (jis 1924, 1928 ir 1930 m. dalyvavo dainų šventėse, vykusiose Kaune).

Architektūra 
Bažnyčia neoklasicistinė, turi neobaroko bruožų, stačiakampio plano (41,5 × 16 m), su aukštu fasado bokštu. Yra 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame palaidoti Traupio klebonai: Juozapas Bautvila (1836–1899 m.), Stanislovas Šliogeris, Adolfas Bausys, Steponas Galvydis.

Nuorodos 
 Parapijos puslapis 

Anykščių rajono bažnyčios
Traupis
Truskavos Šventosios Dvasios bažnyčia

Truskavos Šventosios Dvasios bažnyčia – bažnyčia, stovinti Truskavos miestelyje, Linkuvės g. 5, prie Kėdainių-Ramygalos kelio.

Istorija 

Kapinėse 1760 m. pastatyta koplyčia. Rumšiškių seniūnas Jonas Truskauskas ir jo žmona Barbora 1794 m. pastatė medinę bažnyčią, jai skyrė 4 valakus žemes, išlaikė prieglaudą. 1796 m. pradėtos rašyti metrikų knygos. 1813 m. lapkričio 17 d. įsteigta parapija, nustatytos jos ribos, 1854 m. pastatyta nauja, stačiakampio plano (18 × 13 m) bažnyčia.

1863 m. minima parapinė mokykla. Klebono Kl. Prialgausko (mirė 1886 m.) rūpesčiu apmūrytas šventorius ir kapinės. 1906 m. klebonas Boleslovas Rakauskas ir vikaras Leonardas Babrauskas be leidimo įsteigė parapijos biblioteką – skaityklą. 1908 m. už tai jie buvo nubausti. 1915 m. varpai išvežti į Rusiją.

1925 m. įsigyti 2 nauji (vienas išliko). Truskavoje nuo 1922 m. klebonavo Antanas Kungis. Jis 1926 m. suremontavo bažnyčią, 1930 m. pastatė Šv. Vincento Pauliečio draugijos prieglaudą – mūrinius dviaukščius rūmus. 1944 m. liepos 22-28 d. sudegė bažnyčia, varpinė, klebonija, ūkiniai trobesiai. 1945 m. bažnyčia įrengta buvusioje prieglaudoje (iki tol pamaldos vyko kapinių koplyčioje). 

1990 m. pradėta statyti nauja mūrinė bažnyčia (arch. Alfredas Paulauskas). 1998 m. gegužės 31 d. pastatytą bažnyčią konsekravo Panevėžio vyskupas Juozas Preikšas.

Nuorodos 

 Parapijos puslapis 

Kėdainių rajono bažnyčios
Truskava
Tūbausių Šv. apaštalo Andriejaus bažnyčia

Tūbausių Šv. apaštalo Andriejaus bažnyčia – bažnyčia, stovinti Tūbausių kaime, 8 km į šiaurę nuo Kretingos.

Istorija 
Kretingos vienuoliai pranciškonai 1928 m. pastatė medinę bažnyčią. Jie patys ją aptarnavo ir tvarkė. 1942 m. pagal inžinieriaus J. Zubkaus projektą pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Konsekruota 1942 m. spalio 11 d. Tūbausių klebonas Antanas Petronaitis (1905–1989) 1949 m. areštuotas ir ištremtas, į Lietuvą grįžo 1956 m. 1946 m. už ryšius su Lietuvos laisvės armija suimtas klebonas Petras Jasas, nuteistas 10 m. pataisos darbų.

Architektūra 
Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė. Šventorius aptvertas.

Kretingos rajono bažnyčios
Ūdrijos Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia

Ūdrijos Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia – bažnyčia, stovinti Ūdrijos kaime, 9 km į pietus nuo Balbieriškio. Turi neorenesanso bruožų.

Istorija 

Punios seniūnui Aleksandrui Korvinui Gosievskiui 1623 m. leista statyti bažnyčią. Jai skirti 8 valakai žemės. 1674 m. minima neseniai pastatyta bažnyčia. Metrikų knygos rašytos nuo 1699 m. (1719–1728 m. įrašų nėra, manoma, kad dėl maro epidemijos). Apie 1744 m. pastatyta nauja medinė. Neprižiūrima, apgriuvusi bažnyčia 1837 m. uždaryta, vėliau ir nugriauta.

Pramezio dvaro savininkas Protas Narbutas 1861 m. pastatė naują bažnyčią. Vikaras Antanas Radušis 1891 m. padidino ir aptvėrė kapines.

1896–1899 m. Ūdrijoje vargonininkavęs Juozas Neimontas (1875–1963) subūrė puikų parapijos chorą, apylinkėje rinko ir harmonizavo liaudies dainas, kurias 1906 m. išleido atskiru rinkiniu „Auksinės varpos“. 1906 m. įsikūręs „Žiburio“ draugijos skyrius (pirmininkas kunigas Adomas Grinevičius) įsteigė biblioteką - skaityklą. 1911–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. 1913 m. bažnyčia sudegė.

1921–1928 m. Ūdrijoje klebonavęs Jurgis Žemaitis 1923–1924 m. iš Balbieriškio dvaro sandėlio medžiagos sumūrijo dabartinę bažnyčią.

Architektūra 

Bažnyčia turi neorenesanso bruožų, stačiakampio plano (35 × 16 m), bazilikinė, dvibokštė, su pusapskrite apside. Vidus 3 navų, šoninės žemesnės.

Alytaus rajono bažnyčios
Ukmergės Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia

Ukmergės Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Ukmergėje. Neoklasicistinė, turi baroko bruožų.

Parapijos teritorijoje yra Vaižganto kapinių, Bernotiškių koplyčios.

Istorija 

Ukmergėje pirmoji bažnyčia pastatyta apie 1387 m. (viena pirmųjų Lietuvoje). Klebonui išlaikyti Jogaila skyrė 3 valakus žemės. Apie 1560 m. pastatyta nauja parapijos bažnyčia. Maskvos kariuomenė 1655 m. bažnyčią sudegino. Ji iki 1674 m. atstatyta. Vėlesnė, statyta 1764 m., 1786 m. sudegė. Netrukus pastatyta laikina. Ukmergėje 1761–1773 m. veikė jėzuitų misija.

Klebono Motiejaus Šneideravičiaus rūpesčiu ir parapijiečių aukomis 1800–1820 m. pastatyta dabartinė bažnyčia. Jai 1813 m. priklausė šie kaimai: Baubliai, Kunigiškiai (arba Padraziai), Mažeikiai, Neprausčiai, Vareikiai. Rusijos valdžia 1842 m. bažnyčios žemes nusavino. Liko sklypas mieste ir 18 ha Mikailiškių palivarkas. Parapija, priklausiusi Vilniaus vyskupijai, 1849 m. su dekanatu prijungta prie Žemaičių vyskupijos. Bažnyčia 1875 m. ir 1901–1902 m. remontuota. Ukmergės dekanatas 1926 m. priskirtas Kauno arkivyskupijai.

Pagal inžinieriaus Vaclovo Michnevičiaus projektą klebono Leono Špokevičiaus rūpesčiu ir parapijiečių lėšomis (dalį lėšų davė JAV lietuvis Pr. Kalibatas) bažnyčia 1931–1939 m. perstatyta. Ji padidinta, pristačius presbiteriją ir dvi zakristijas buvusio fasado gale. Buvusios apsidės gale pastatytas naujas fasadas su portiku. Bažnyčią 1935 m. iš naujo konsekravo arkivyskupas Juozapas Skvireckas. Klebonas Jonas Aleksiūnas (1901–1987), (Ukmergėje 1947–1957 m.) ją suremontavo.

Architektūra 
Bažnyčia neoklasicistinė, turi baroko bruožų, stačiakampio plano, bebokštė. Vidus 3 navų, dengtų cilindriniais skliautais. Šventoriaus tvora akmenų mūro, su stulpiniais vartais. Jame stovi klasicistinė varpinė. Jos apačia akmenų mūro, viršus medinis.

Nuorodos 

 Ukmergės Šv. apaštalų Petro ir Povilo parapijos svetainė

Ukmergė
Ukmergės rajono bažnyčios
Ukmergės Švč. Trejybės (Pijorų) bažnyčia

Ukmergės Švč. Trejybės (Pijorų) bažnyčia – katalikų bažnyčia, stovinti Ukmergėje, centre. Pastatyta po 1863 m.

Istorija 
Bažnyčios pirmtakė - Pijorų Švenčiausios Maloningosios mergelės bažnyčia.

Ukmergėje apie 1742 m. įkurdinti pijorai. Apie 1745 m. pastatyta medinė bažnyčia ir vienuolynas. Prie jo veikė 5 klasių mokykla. 1788 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia. 1803 m. pastatytas naujas mokyklos pastatas (1828 m. mokykloje mokėsi 110 mokinių). Vienuolynui 1804 m. priklausė 8 kaimai. 1839 m. pijorų mokykla pertvarkyta į apskrities bajorų mokyklą.

1845 m. vienuolynas ir bažnyčia uždaryti. Sudegusios bažnyčios sklype po 1863 m. pastatyta cerkvė. Buvusi cerkvė 1919 m. grąžinta katalikams. Nuo 1925 m. ji priklausė vienuoliams marijonams. Po Antrojo pasaulinio karo uždaryta. 1991 m. grąžinta tikintiesiems.

2018 m. buvo atnaujinama bažnyčios išorė - perdažant bokštui grąžintos autentiškos spalvos. Jos tapo tokios, kokios buvo pastačius soborą XIX a. antroje pusėje. Anksčiau, prieš aštuonerius metus (apie 2010 m.) vykdytos rekonstrukcijos metu neliko sovietmečiu maldos namų viduje sumontuotos perdangos, kuri buvo sudarkiusi šventovę.

Architektūra 
Bažnyčia neobizantinė, kvadratinio plano, vienabokštė, su kūginiu kupolu.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Ukmergės Švč. Trejybės parapija
 Kauno arkivyskupijos svetainė

Ukmergė
Ukmergės rajono bažnyčios
Uliūnų Kristaus Žengimo į dangų bažnyčia

Uliūnų Kristaus Žengimo į dangų bažnyčia – bažnyčia, stovinti Uliūnų kaime, 12 km į pietus nuo Panevėžio, 1 km į rytus nuo kelio . Įrengta 1914 m.

Istorija 

Kaimo gyventojai 1912 m. nutarė dideliame mūriniame bendruomenės grūdų sandėlyje įrengti koplyčią. Kauno gubernatorius pareikalavo į konsistorijos kasą sumokėti perstatymo išlaidas. 

Bažnyčią Uliūnuose 1914 m. įkūrė iš Ėriškių atvykęs kun. Jonas Balvočius–Gerutis. Tais pačiais metais jis perdirbo buvusį sandėlį į bažnyčią. Buvo iškirsti 6 langai, aptvertas šventorius, iš Ramygalos atvežtas senosios bažnyčios altorius, iš Naujamiesčio – klausyklos. 1915 m. bažnyčią pašventino Panevėžio dekanas kun. Juozapas Stakauskas. Žemaičių vyskupas Pranciškus Karevičius kun. J. Balvočių pagerbė, pakeldamas į garbės kanauninkus. Tais pačiais metais kanauninkas mirė.

Iš pradžių Uliūnų bažnyčia buvo Ramygalos parapijos filija. 1921 ir 1927 m. įrengti altoriai. 1929 m. birželį  Uliūnų bažnyčios kuratu paskirtas Jonas Steponaitis, čia tarnavęs iki mirties 1936 m. Jo rūpesčiu 1930 m. buvo įkurta Uliūnų Kristaus Žengimo į dangų parapija, jis buvo paskirtas pirmuoju jos klebonu. J. Steponaičio iniciatyva 1932 m. kapitališkai suremontuota bažnyčia. Pagal inžinieriaus Felikso Bielinskio projektą pastatytas akmenų ir plytų mūro bokštas. 1937 m. įrengti J. Mačiuko 4 registrų vargonai. 1940 m. išdažytas bažnyčios vidus.

1940 m. Uliūnų parapija turėjo 1735 parapijiečius. Tada jos kuratu buvo kun. Jonas Vaičiūnas. Pokaryje parapiją administravo kun. Juozas Dubnikas. 1974–1982 m. sąrašuose minimas kun. Izidorius Puriuškis.

Architektūra 
Bažnyčia stačiakampio plano (27 × 14 m), vienabokštė, su bokšteliu. Šventoriaus tvora metalinė, su mūriniais stulpais. Šventoriuje palaidotas pirmasis Uliūnų kunigas, rašytojas Jonas Balvočius (1842–1915). Šv. Kazimiero draugija jam pastatė paminklą. Šalia palaidotas ir kun. Jonas Steponaitis (1894–1936). Jo kapą ženklina originalus, trikampio silueto, betoninis baltai dažytas paminklas su kryžiaus bareljefu ir tekstu iškiliomis betoninėmis raidėmis.

Nuorodos 

 Uliūnų Kristaus Žengimo į dangų parapija 

Panevėžio rajono bažnyčios
Upynos Šv. Jono Labdario bažnyčia

Upynos Šv. Jono Labdario bažnyčia – bažnyčia, stovinti Upynos kaime, prie Luokės - Kuršėnų kelio, Upynos (Virvytės dešiniojo intako) dešiniajame krante.

Istorija 

Dvarininkai Jonas Žukauskas ir Teresė Žukauskienė 1807 m. pastatė medinę bažnyčią ir paskyrė jai valaką žemės. Buvo Luokės parapijos filija. 1924 m. įkurta parapija. 1934 m. bažnyčia išdažyta, atnaujinti altoriai.

Architektūra 

Bažnyčia stačiakampio plano, su bokšteliu. Joje įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi varpinė.

Telšių rajono bažnyčios
Upytės Šv. Karolio Baromėjaus bažnyčia

Upytės Šv. Karolio Boromėjaus bažnyčia – bažnyčia, stovinti Upytės kaime, 6 km į pietryčius nuo Naujamiesčio, prie Panevėžio-Krekenavos kelio. Liaudies architektūros formų, turi neobaroko bruožų.

Istorija 

Iki 1595 m. Upytėje pastatyta evangelikų reformatų bažnyčia. Ji sunyko po 1665 m., mirus paskutiniam Čičinskų giminės palikuoniui. Upytės katalikų koplyčiai 1742 m. paskelbti atlaidai. Nuo 1849 m. rašytos metrikų knygos.

Klebonas Felicijonas Bytautas su parapijiečiais 1878 m. pastatė dabartinę medinę bažnyčią. 1895 m. įsigyti Kryžiaus kelio stočių paveikslai. 1927 m. stogas apdengtas skarda. 1937 m. nudažytas bažnyčios vidus ir išorė. Bažnyčia dedikuota Šv. Karoliui Boromėjui (1538−1584).

Architektūra 

Bažnyčia liaudies architektūros formų, turi neobaroko bruožų, kryžminio plano (19,2 × 8,5 m), su trisiene apside ir 2 bokšteliais, įrengti trys altoriai, yra 8 registrų vargonai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Prie jos prišlieta medinė 3 tarpsnių varpinė.

Paminkliniam bažnyčios statinių kompleksui priklauso Upytės Tauginų ir kapinių koplyčios.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Upytės Šv. Karolio Boromėjaus parapija 

Panevėžio rajono bažnyčios
Upytė
Upninkų Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia

Upninkų Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Upninkuose, atokiau nuo gyvenvietės, Šventosios kairiajame krante, slėnyje netoli Upninkų tilto. Bažnyčia įrengta 1845 m., turi klasicizmo bruožų.

Istorija 

Upninkų savininkas Radvila Astikas iki 1477 m. pastatė pirmąją bažnyčią. XVI a. antrojoje pusėje – 1650 m. ją buvo pasisavinę evangelikai reformatai. Katalikų bažnyčia pastatyta 1717 m. Ji 1750 m. perkelta į kitą vietą. XVIII a. veikė parapinė mokykla.

1806 m. bažnyčia sudegė. Laikina įrengta mūrinėje dvaro koplyčioje. Po 1828 m. pastatyta neobarokinė medinė bažnyčia. Ji 1842 m. sudegė. 1844–1845 m. įrengta akmenų mūro dvaro grūdų sandėlyje. Parapijos centras 1845 m. perkeltas į Veprius.

Upninkų dvaro savininkas liuteronas Bulmeringas 1864 m. prašė valdžios bažnyčią uždaryti, o pastatą grąžinti dvarui. Valdžia prašymą atmetė, bet Upninkuose gyventi kunigui neleido. 1863 m. leista atvykstantiems kunigams retkarčiais laikyti pamaldas. Bažnyčia 1907–1911 m. suremontuota, 1912 m. paskirtas kunigas. Klebono rūpesčiu 1915 m. atkurta mokykla. Joje pamokos vyko lietuvių kalba (dėstė klebonas ir dar vienas mokytojas). Klebonas Antanas Gaslauskas su vargonininku apie 1917 m. suorganizavo pavasarininkų kuopą, chorą.

Architektūra 

Bažnyčia turi klasicizmo bruožų, kryžminio plano, su bokšteliu. Įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jo šiaurės vakarų kampe yra 2 tarpsnių medinė varpinė.

Galerija

Nuorodos 

 Upninkų parapija (dekanato inf.)

Jonavos rajono bažnyčios
Upninkai
San Tomė

San Tomė () – miestelis vakarinėje Afrikoje prie Atlanto vandenyno, San Tomės salos šiaurės rytuose; San Tomės ir Prinsipės sostinė. 56,2 tūkst. gyventojų (2005). Tai pagrindinis šalies uostas, kuriuo eksportuojama kakava, kopra, bananai. Šiek tiek išvystyta lengvoji pramonė – muilo, gėrimų, čerpių gamyba. Yra tarptautinis oro uostas.

Istorija 

Iki portugalų atvykimo sala buvo negyvenama. Jie čia ieškojo galimybės įveisti cukranendių plantacijas. Miestas įkurtas portugalų 1485 m. Iš Kongo buvo gabenami vergai, o aplink miestą augintos cukranendrės. XVI a. pastatyta katedra bei San Sebastiano fortas. 1599 ir 1641 m. miestą trumpam buvo užėmę olandai. 1753 m. San Tomė tapo kolonijos sostine.

Sostinės
San Tomės ir Prinsipės miestai
KF Elbasani

Elbasanio KF – Albanijos futbolo klubas iš Elbasanio, įkurtas susijungus Afërdita Elbasan ir Përparimi Elbasan klubams.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1923 m.

Emblema

Pasiekimai

Sezonai

nuo 1990/91 m. sezono 

|}

nuo 2018/19 m. sezono 

|}

UEFA varžybos

Nuorodos 
 SOCCERWAY
 Transfermarkt
 RSSSF duomenų bazė
 Globalsportsarchive

Elbasani
Petras Perkumas

Petras Perkumas (1916 m. balandžio 28 d. Kadugynų kaime, Darbėnų valsčiuje, Kretingos apskrityje – 1937 m. sausio 12 d. Italijoje) – vienuolis salezietis.

Biografija 
Jauniausias sūnus Antano ir Barboros Perkumų šeimoje. Tėvas buvo prasilavinęs ūkininkas.
1928–1932 m. mokėsi Darbėnų pradžios mokykloje. 1932 susižavėjo saleziečių gyvenimu ir išvyko į Italiją.

1932–1933 m. mokėsi lietuvių saleziečių įstaigoje „Perosa Argentina“. 1933 m. pradėjo mokytis teologiją, užsienio kalbas ir siuvėjo amatą Torino misijų aspirantams skirtoje mokykloje „Conti Rebaudengo“. Mokydamasis buvo „Švenčiausiojo sakramento“ saleziečių draugijos narys, draugijos patarėjas, sekcijos vedėjas. Ketvirtaisiais mokslo metais įstojo į „Nekaltai pradėtosios“ draugiją.

Dėl pablogėjusios sveikatos mokslus nutraukė. Iki pat mirties Petras Perkumas nuoširdžiai meldėsi ir to mokė savo draugus.

Atminimo įamžinimas 
1997 m. buvusioje Perkumų gimtinės sodybvietėje pastatytas ir pašventintas kryžius su užrašu „1910 ir 1917 m. čia gimė vienuoliai saleziečiai Antanas ir Petras Perkumai“.

1997 m. šalia Darbėnų Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčios Petro Perkumo atminimui vienuoliai saleziečiai pastatė jo skulptūrą. Skulptūros autorius Antanas Ambrulevičius. Paminklą pašventino jo Ekscelencija Telšių vyskupas Antanas Vaičius.

Literatūra 
 1938 m. kunigas, buvęs Petro Perkumo mokytojas Igino Muraro italų kalba parašė knygą „Pietro Perkumas“. 1979 m. knyga buvo išleista lietuviškai.
 1982 m. dr. Vytautas Dambrava parašė knygą „Širdies giesmė Petriukui“, vėliau išverstą į anglų, ispanų, portugalų kalbas.

Nuorodos 
 Petras Perkumas, vienuolis salezietis (1916–1937)

Perkumas
Perkumas
Albanijos Superlyga

Albanijos Superlyga (Kategoria superiore) – aukščiausioji Albanijos profesionalų futbolo lyga. Lygą organizuoja 1931 m. įkurta Albanijos Asociacija.

Istorija 
Lyga įkurta 1930 m., tuo metu buvo vadinama Pirmąja lyga (Kategoria e Pare). 

1998 m. aukščiausiuoju futbolo lygmeniu tapo Superlyga, o Pirmoji lyga yra antrasis Albanijos futbolo sistemos lygmuo.

Tituluočiausias klubas – KF Tirana. Čempionais tapo 26 kartus.

Formatas 
Lygoje žaidžia 10 ekipų. 1930 metais lygoje varžėsi 6 komandos, 1998 metais – 16 komandų, 1999 metais 14 komandų, 2003-2006 metais – 10 komandų. Nuo 2007 m. buvo 12 komandų, o pastrauoju metu grįžta prie 10 komandų formato.

Komandos 
2022–2023 m. sezono dalyviai

Prizininkai

Titulai 
Atnaujinta:

Taip pat skaitykite

Išnašos

Nuorodos 
 Federacijos informacija
 AlbaniaSoccer 
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE

Albanijos futbolo varžybos
UEFA šalių pirmenybės
Jupiler lyga

Jupiler lyga – aukščiausioji Belgijos profesionalų futbolo lyga. Oficialus lygos pavadinimas nuo 2016–2017 m. sezono yra Belgian First Division A. Lyga įkurta 1895 metais, ją organizuoja Belgijos futbolo asociacija. Lygoje varžosi 16 komandų, kurios pirmąjame sezono etape tarpusavyje sužaidžia po dvejas rungtynes. Antrąjame etape pirmosios 6 komandos sužaidžia play-off I - po dvejas rungtynes tarpusavyje, tokiu būdu išaiškindami prizinikus, Čempionų lygos dalyvius, bei vieną Europos lygos dalyvį. Komandos užėmusios 7-16 vietas, prisijungia prie 6 antrojo lygmens Belgian First Division B komandų, ir žaidžia play-off II. Nugalėtojas iškovoja teisę žaisti Europos lygoje.

Žemiausią vietą Belgian First Division A užėmusi komanda iškrenta į Belgian First Division B. Keturios žemiausias vietas Belgian First Division B užėmusios komandos varžosi pereinamajame turnyre dėl išlikimo. Paskutiniąją vietą užėmusi komanda iškrenta į žemesnį lygmenį.

Komandos

Lygos pavadinimai 

 1895–1904: Čempionato taurė arba Championship Cup
 1904–1926: Pirmasis Divizionas arba 1. Division (, , )
 1926–1952: Garbės divizionas, Division of Honour, Division d'Honneur ()
 1952–2016: Pirmasis divizionas arba 1. Division (, , })
 2016–: Pirmasis divizionas A arba Jupiler Pro League.

Prizininkai

C. Cup

1. Division

Garbės divizionas

1. Divizionas

Jupiler PRO lyga

Taip pat skaitykite

Nuorodos 
 Federacijos svetainė
 RSSSF: čempionai
 RSSSF: lentelės
 Foot.dk archyvas
 Soccerway.com
 The-sports.org

Belgijos futbolo varžybos
UEFA šalių pirmenybės
Vingio parko tiltas

Vingio parko tiltas – vantinis plieninis pėsčiųjų tiltas per Nerį Vilniuje. Ilgis 230,3 m, plotis 6,8 m, aukštis 15 m.

Istorija 

1930 m. pastatytas Vilniaus siaurojo geležinkelio tiltas iš Zakreto (Užvingio) į Žvėryną. Tiltas buvo 8 atramų, apie 150 m ilgio ir 7 m pločio, jo atramos buvo apsaugotos ledlaužiais. 1958 m. šis tiltas buvo labai stipriai apgadintas pavasarinio potvynio ir po kelerių metų nugriautas.

Maždaug 600 m atstumu prieš srovę nuo buvusio tilto vasaros sezono metu būdavo nutiesiamas pontoninis tiltas, panašus į buvusį tiltą šalia Sporto rūmų.

Dabartinis tiltas buvo pastatytas 1985 m. pontoninio tilto vietoje. Projektą parengė tuomečio Leningrado projektavimo institutas „Lengiprotransmost“. Rangovas – Rygos tiltų statybos būrys Nr. 24.

Vilniaus tiltai
Pėsčiųjų tiltai
Tiltai per Nerį
Vantiniai tiltai
Hanner

„Hanner“ – viena didžiausių Lietuvos nekilnojamojo turto vystymo bendrovių, plėtojanti veiklą Lietuvoje, Latvijoje, Rumunijoje, Rusijoje, Baltarusijoje ir Ukrainoje. Jai priklauso 26 antrinės įmonės. Hanner įgyvendina gyvenamosios ir komercinės paskirties nekilnojamojo turto projektus. Pagrindinis akcininkas ir valdybos pirmininkas Arvydas Avulis.

Veikla 
AB „Hanner“ pradėjo veiklą 1995 metais. Šiandien pagrindinė veiklos sritis – investicinių nekilnojamojo turto projektų vystymas:
užstatymo koncepcijų kūrimas žemės sklypams;
įvairios paskirties pastatų (biurų kompleksų ir kitų komercinių patalpų bei gyvenamųjų namų) projektavimas ir statyba;
pastatų renovavimas;
komercinių patalpų nuoma;
butų pardavimas.

Taip pat skaitykite 
 Žalgirio stadionas

Nuorodos 
 „Hanner“ tinklalapis (lietuvių, anglų k.)
 „Developers Ukrainoje“ (ukranian)
Nekilnojamo turto bendrovės Lietuvoje
Sukrė

Sukrė (, ) – miestas pietų Bolivijoje, teisminė ir nominalioji šalies sostinė. 247 tūkst. gyventojų (2006 m.). Ji išsidėsčiusi į pietryčius nuo La Paso, faktiškos Bolivijos sostinės. Miestas yra 2591 m aukštyje virš jūros lygio, aplinkiniuose regionuose auginama daug vaisių ir kviečių, todėl pagrindinė Sukrės pramonė – maisto apdirbimas. Taip pat yra aliejaus, cemento, avalynės, tabako pramonė. Mieste yra šalies aukščiausiasis teismas, San Francisco Xavier universitetas (įk. 1624 m.) – viena seniausių aukštojo mokslo institucijų Pietų Amerikoje.

Istorija 

Miestas įkurtas 1538 m. kaip Čukisaka (). 1840 m. jis pervadintas pirmojo Bolivijos prezidento Antonio José de Sucre garbei. 1809 m. šis miestas buvo vienas pirmųjų Pietų Amerikoje, kuris sukilo prieš ispanų kolonizatorius.

Sostinės
Bolivijos miestai
Herbas

Herbas (,  'palikimas') – valstybės, miesto, teritorinio vieneto, organizacijos, luomo, giminės, asmens skiriamasis ženklas, esantis vėliavose, monetose, antspauduose, ant pastatų, buities rakandų, knygose.

Herbai kuriami įvairia technika pagal griežtas heraldikos taisykles.

Istorija 
Valstybių herbai dažnai sutinkami monetose, medaliuose ir antspauduose. III tūkstantmetyje pr. m. e. šumerų herbe buvo liūto galva, senovės Egipto – gyvatė, Romos – erelis, Atėnų polio – pelėda. Vakarų Europoje herbai paplito XII a. per Kryžiaus karus iš riterių paprastų linijinių ženklų, žyminčių asmenį ir nuosavybę. Vėliau herbai pasidarė paveldimi ir pabrėžė privilegijuotą padėtį visuomenėje. Linijinius herbus pakeitė simboliniai.
Viduramžiais valdančiųjų dinastijų herbai ilgainiui tapo valstybės herbais.
Teisę suteikti herbą turėjo karaliai ar imperatoriai.

Lietuvoje 

Lietuvoje XIV a. kunigaikščių ženklai jau atitiko herbo aprašymą. Seniausi herbai linijiniai. Tokie yra Gediminaičių stulpai, tapę Gediminaičių dinastijos herbu (XIV a.), ir dvigubas kryžius – Jogailos simbolis (Jogailaičiai, XIV a. pabaiga), vėliau XV a. tapęs sudėtine valstybės herbo dalimi. 
Ponų herbai susiformavo XIV a. pabaigoje-XV a. pradžioje. 1413 m. Horoldės aktu kai kurie prisiėmė lenkų herbus.
Daugelio šeimų, tokių kaip Beresnevičiai, Blusiai, Dorohostaiskiai, Kęstartai, Rimvydai-Mickevičiai, Skorulskiai, bajorų herbai turėjo lietuviškąjį perkirstų strėlių motyvą. 

Nuo XIV a. Lietuvos miestams suteikiant Magdeburgo teises buvo suteikiami ir herbai.

Pradžioje herbuose juntamas gotikinis stilius (XIV-XV a). Vėliau herbai tampa daugiau renesansiniai ir barokiniai, klasicistiniai (XVIII a. pabaiga).

Herbo sandara 

Svarbiausioji herbo dalis – skydas. Skydas gali būti suskaidytas laukais. Dažnai puošiamas simboliniais piešiniais – skydo figūromis (geometriniai motyvai, daiktai, žmonių, žvėrių, fantastinių būtybių atvaizdai). Be skydo herbas dažnai turi šalmą, karūną, mantiją, skydininkus, užrašus – taip vadinamus devizus (moto). Herbe labai svarbus vaidmuo tenka spalvoms.
Kai kada skyde sukomponuojami keli herbai.

Herbų meninei išraiškai turėjo tuo metų vyravęs (dominavęs) meno stilius.

Nuorodos 

Simboliai
Rokiškio sūris

Rokiškio sūris – didžiausia pieno perdirbimo įmonių grupė Baltijos šalyse; holdingo bendrovė

„Rokiškio sūrio“ grupei priklauso „Utenos pienas“, „Ukmergės pieninė“ ir Latvijos įmonė SIA „Jekabpils piena kombinats“. Rokiškio įmonėje gaminami fermentiniai sūriai ir pieno cukrus (laktozė), Utenoje – švieži pieno produktai, sviestas ir sausi pieno produktai (išrūgų baltymų koncentratas „WPC“ ir išrūgų baltymų izoletas „WPI“), Ukmergėje – varškė ir varškės sūriai.

„Rokiškio sūrį“ kontroliuoja įmonės vadovų įsteigta investicijų bendrovė „Pieno pramonės investicijų valdymas“, pieno perdirbimo įmonės vadovas Antanas Trumpa ir SIA „RSU Holding“, kartu valdantys 75,06 proc. akcijų. 10 proc. Naujosios Zelandijos įmonei, didžiausiai pieno produktų eksportuotojai pasaulyje „Fonterra (Europe) Coöperatie U.A.“, 5,44 proc. UAB „INVL Asset Management“.

Bendrovės akcijos kotiruojamos Vilniaus vertybinių popierių biržos Oficialiajame prekybos sąraše.

Literatūra 
 Čia Rokiškis, čia sūrius daro…: žmonės, darbai, atmintis (sud. Z. Stalauskienė, A. Visackas, D. Krasauskaitė). – Rokiškis: Rokiškio sūris, 2002. – 407 p.: iliustr. – ISBN 9955-9538-0-2
 Rokiškis – sūrio sostinė: leidinys akcinės bendrovės „Rokiškio sūris“ 15-os metų jubiliejui (sud. Aušra Zibolienė). – Rokiškis: Rokiškio sūris, 2007. – 133 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-9538-1-4
 Dvidešimt sėkmės metų: skiriama akcinės bendrovės „Rokiškio sūris“ įsteigimo dvidešimties metų jubiliejui (sud. Lina Dūdaitė, Aušra Zibolienė, fotogr. Valdas Račyla). – Rokiškis: Rokiškio sūris, 2012. – 96 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-9538-2-1

Nuorodos 
 Oficiali „Rokiškio sūris“ svetainė (lietuvių, anglų k.)

Šaltiniai 

Lietuvos pieno pramonės įmonės
Maratonas

Maratono bėgimas – šiuolaikinėje lengvojoje atletikoje ilgiausia bėgimo distancija, siekianti 42 km 195 m. Pavadinimas kilo nuo Maratono mūšio, vykusio (490 m. pr. m. e.). Pasakojama, kad graikų karys Filipidas atbėgo iš Maratono miestelio į Atėnus pranešti apie graikų pergalę prieš persus ir vos pasakęs tai, numirė.

Atstumas 

Dabartinis maratono atstumas yra 42 km 195 m. Šis atstumas buvo bėgamas per 1908 m. Londono Olimpines žaidynes, o 1921 m. pripažintas oficialiu maratono atstumu. Anksčiau atstumas nebuvo pastovus, bėgikai bėgdavo įvairius atstumus nuo 40 km iki 42 km 750 m. Tarp Maratono vietovės ir Atėnų atstumas yra apie 40 km.

Rekordai 

Dabartinis pasaulio rekordas priklauso Dennis Kipruto Kimetto iš Kenijos. Jis Berlyne 2014 m. atbėgo per 2:02:57. Ankstesnis rekordas priklausė Wilson Kipsang iš Kenijos, kuris taip pat Berlyno maratone 2013 m. buvo atbėgęs per 2:03:23.

Lietuvos vyrų rekordą 1997 m. spalio 26 d. pasiekė Česlovas Kundrotas. Jis Frankfurte maratoną nubėgo per 2:12:35. Lietuvos moterų rekordas priklauso Živilei Balčiūnaitei. 2005 m. lapkričio 20 d. Tokijo maratone ji nubėgo per 2:25:15.

Nuorodos 

 Lietuvos maratonų statistika

Lengvosios atletikos rungtys
Bėgimas
Arekipa

Arekipa (, ) – miestas Peru pietuose, antras pagal svarbą po sostinės Limos. Miestas yra Arekipos regiono ir Arekipos provincijos sostinė.

Arekipos miestas išsidėstęs ugnikalnio El Misti papėdėje. Virš jūros lygio miestas iškilęs 2 380 m. Gyventojų – 860 000 (2005). Per Arekipą eina Panamerikos plentas. Mieste – du universitetai: Universidad Nacional de San Agustín de Arequipa (1828 m.) ir Universidad Católica de Santa María (1961 m.).

Istorija 

Miestas buvo įkurtas 1540 m. rugpjūčio 15 d. Garsija Manueliu de Karbachaliu (Garcí Manuel de Carbajal), ispanų konkistadoro Fransisko Pisaro (Francisco Pizarro) emisaru. Metais vėliau, Ispanijos karalius Karolis V suteikė Arekipai miesto teises.

Architektūra 

2000 m. Arekipos senamiestis įtrauktas į UNESCO paveldo sąrašus. Jam būdingi kolonijinio laikotarpio pastatai, pastatyti iš medžiagos, vadinamos sillar (baltos spalvos vulkaninės uolienos). Būdinga ispaniško ir andalūzietiško stiliaus architektūra. Svarbiausi objektai: XVI a. Šv. Katalinos vienuolynas, XVII a. Goyeneche rūmai, barokinis Casa del Moral, katedra, eilė kolonijinių laikų bažnyčių ir kitų pastatų.

Nuorodos 
 Arekipa 
 Informacija apie Arekipą 

Peru miestai
Bosforo sąsiauris

Bosforo sąsiauris (arba tiesiog Bosforas; , ) – sąsiauris Stambule, Turkijoje, jungiantis Juodąją ir Marmuro jūras ir skiriantis Europą ir Aziją. Sąsiauris yra maždaug 30 km ilgio, didžiausias plotis 3700 m, mažiausias 700 m, gylis sąsiaurio viduryje svyruoja nuo 36 m iki 124 m. Stambule per sąsiaurį nutiesti trys tiltai: Bosforo tiltas, pastatytas 1973 m., Sultono Mehmeto tiltas, pastatytas 1988 m. maždaug už 5 km į šiaurę nuo Bosforo tilto ir 2016 m. pastatytas tiltas pavadintas XVI amžiaus osmanų sultono Selimo I Rūsčiojo vardu. 2014 m. pastatytas 13,7 km ilgio geležinkelio tunelis. Be to, Turkijos vyriausybė stato Eurazijos tunelį per sąsiaurį.

Sąsiauriai
Turkijos geografija
Europos sąsiauriai
Ingeborga Dapkūnaitė

Ingeborga Dapkūnaitė (g. 1963 m. sausio 20 d. Vilniuje) – lietuvių aktorė.

Biografija 
Tėvas buvo diplomatas, mama dirbo meteorologe. Jie nemažai laiko praleisdavo Maskvoje, Ingeborga juos aplankydavo per atostogas. Vilniuje ji gyveno su seneliais bei teta ir dėde, kuris dirbo muzikantu teatro orkestre.

Būdama ketverių Ingeborga debiutavo scenoje – Džiakomo Pučinio operoje „Madam Baterflai“. Prie to prisidėjo močiutė, kuri dirbo Vilniaus operos ir baleto teatre, administracijoje. Vėliau šoko, lankė tuo metu garsų Vilniaus dramos būrelį. Mokytis baleto neleido tėvai.

1985 m. baigė studijas Lietuvos konservatorijoje (Jono Vaitkaus chorinio ir teatralinio meno fakultetas) ir pradėjo dirbti aktore Kauno dramos teatre. Vėliau dirbo aktore Vilniaus Jaunimo teatre. Kaip kino aktorė debiutavo 1984 m. Raimundo Banionio filme „Mano mažytė žmona“.

1993 m. debiutavo seriale „Alaska Kid“. Tais pačiais metais išsikėlė gyventi į Londoną ir pradėjo dirbti aktore viename Londono teatrų. Nuo XXI a. antrojo dešimtmečio dirbo aktore ir gyveno Rusijoje. 2022 m. pasisakė prieš Rusijos invaziją į Ukrainą ir Rusiją paliko.

Asmeninis gyvenimas 
Pirmasis vyras – Arūnas Sakalauskas, lietuvių aktorius, TV laidų vedėjas. Antrasis vyras – anglų režisierius Simonas Stokesas (išsiskyrė 2009 m.). Trečiasis vyras – Dmitrijus Jampolskis, rusų advokatas, verslininkas (santuoka truko nuo 2013 iki 2018 m.)

2016 m. pati, be pakaitinės motinos, pagimdė sūnų. Jį pavadino Aleksu.

Kita veikla 
I. Dapkūnaitė buvo žiuri narė šiuose festivaliuose:

 Kanų festivalis „Sinefondeišin“, 2003 m.
 Tarptautinis Berlyno kino festivalis, 2005 m.
 Mar del Platos tarptautinis kino festivalis, 2005 m.

Apdovanojimai 
 1992 m. Auksinis avinas – Geriausia metų aktorė, filmas „Cinikai“
 1994 m. Tarptautinis Ženevos kino festivalis – specialus prizas už Rytojaus žvaigždę, filmas „Pamaskvio vakarai“
 1994 m. Nika – Geriausias moteriškas vaidmuo, filmas „Pamaskvio vakarai“
 2005 m. Astra – Nominacijoje „Kino stilius“
 2014 m. Olego Jankovskio premija
 2019 m. Rusijos Federacijos Prezidento padėka – už kultūros bei meno plėtojimo nuopelnus, ilgametę produktyvią veiklą

Vaidmenys teatre 
Vilniaus Jaunimo teatre vaidino Eimunto Nekrošiaus statant A. Čechovo „Žuvėdrą“, N. Gogolio „Nosis“, repetavo Kordeliją („Karaliuje Lyre“). Paskui vaidino Džono Malkovičiaus „Kalbos klaidose“, Evos Ensler „Vaginos monologuose“ (rež. Romanas Kozakas), Jekaterinos Kovalevskos „Mano mėlynas draugas“ (Puškino vardo teatras).

Vaidmenys televizijoje 
2005 m. Rusijos televizijos kanale TNT aktorė vedė realybės šou „Didysis brolis“ laidas. Per 95 dienas vedėja ir žiūrovai sekė dalyvių gyvenimą, o penktadieniais aktorė vedė tiesioginę laidą, kurios eigoje sprendėsi vieno iš jos dalyvio likimas.

2006 metais Rusijos TV kanale „1 Baltijos kanalas“, Ingeborga dalyvavo projekte „Žvaigždės ant ledo“. Jos partneris buvo Olimpinių žaidynių prizininkas Aleksandras Žulinas, tad nenuostabu, kad jų pora pateko į finalą.

Filmografija

Šaltiniai

Nuorodos 
 Neoficialus Ingeborgos Dapkūnaitės puslapis rusų kalba

Dapkūnaitė, Ingeborga
Peronas

Peronas gali reikšti:
 Geležinkelio peronas – aikštelė geležinkelio ar metro stotyje, skirta išlaipinti iš traukinio ir į jį įlaipinti keleivius;
 Oro uosto peronas – aerodromo dalis, skirta įlaipinti ir išlaipinti keleivius į orlaivį, pakrauti ir iškrauti bagažą, paštą ir krovinius, taip pat atlikti kitas paslaugas;
 Juan Perón – Argentinos karininkas ir prezidentas.
Paprastoji trūkažolė

Paprastoji trūkažolė (Cichorium intybus) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalas. Aukštis 20-130 cm. Stiebas šakotas, apaugęs plaukeliais. Lapai pjūkliški arba plunksniškai suskaldyti, iš abiejų pusių apaugę šereliais ir plaukeliais. Graižai pavieniai, 3-4 cm pločio. Vainikėlis šviesiai mėlynas, vandenyje greitai nublunka. Pasitaiko ir baltos spalvos vainikėlis. Žydi liepos-rugsėjo mėn. Auga pakelėse, palaukėse, dykvietėse.

Lietuvoje dažna rūšis. Augalo išdžiovintos ir sumaltos šaknys vartojamos kavos pakaitalui, vad. cikorijai, gauti. Šaknys yra kepamos, skrudinamos, malamos ir naudojamos kaip priedas, ypač Viduržemio jūros regione (kur augalas yra vietinis). Prancūzijoje 60% cikorijų ir 40% kavos mišinys parduodamas kaip „Ricoré“. Jis buvo plačiau naudojamas ekonominių krizių, tokių kaip Didžioji depresija 1930-aisiais, ir Antrojo pasaulinio karo metu žemyninėje Europoje. Cikorijos su cukriniais runkeliais ir rugiais buvo naudojamos kaip Rytų Vokietijos „Mischkaffee“ (mišri kava) ingredientas, įvestos per „Rytų Vokietijos kavos krizę“ 1976–1979 m. Josa taip pat dedama į kavą ispanų, graikų, turkų, sirų, libaniečių ir palestiniečių virtuvėse.

Žaliuose paprastosios trūkažolės lapuose 92 % vandenis, 5 % angliavandenių, 2 % baltymų bei nereikšmingų riebalų. Augalo lapuose gausu vitamino K, vitamino A, vitamino C, kai kurių B grupės vitaminų ir mangano. Vitamino E ir kalcio yra vidutiniškai.

Produkcija

Šaltiniai 

Astriniai
Žemaitkiemis (Babtai)

Žemaitkiemis (anksčiau Babtynas) – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Babtų, dešiniajame Nevėžio krante, prie kelio Raudondvaris–Panevėžiukas. Yra Babtyno dvaras (dar vadinamas Žemaitkiemio dvaro sodyba), stūkso Babtyno piliakalnis.

Etimologija 

Anksčiau 1743 m. krikšto metrikose minėtas Stanislovas Želnys iš Žemaitkiemio ir Barbora Šaševičienė iš Šašių. Vėliau kaimas vadintas Babtynu (arba dar žinomas kaip Babcinà, Babcýna, Babtinė, Babtynė, Babtiniai). Manoma, kad jis kilęs arba nuo Babtų miestelio, arba nuo asmenvardžio Babtas. Žemaitkiemiu vietovė pervadinta dvaro savininko V. Nagevičiaus iniciatyva XX a. tarpukariu.

Istorija 

XVI a. Šiukštos įkūrė Babtyno dvarą.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Babtyne 1750 m. vasario 7 d. gimė 1794 m. sukilimo veikėjas, generolas leitenantas Romualdas Giedraitis.
 Babtyno dvare 1895 m. rugpjūčio 1 d. gimė rašytojas, žurnalistas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas Kazys Karpius.

Šaltiniai 

Kauno rajono savivaldybės gyvenvietės
Žemaitkiemis (kaimas)

Žemaitkiemis – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, į šiaurę nuo Žemaitkiemio miestelio. Išlikęs Žemaitkiemio dvaras.

Gyventojai

Šaltiniai 

Ukmergės rajono savivaldybės gyvenvietės
Raudondvaris (Zarasai)

Raudondvaris – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, tarp Dimitriškės ir Valiuko miško. Iš Raudondvario eina keliai į Zarasus (per Dimitriškes), Tabarą ir Liaudiškius (per Valiuko mišką). Šalia yra Zarasų aerodromas su gruntiniu pakilimo taku.

Gyventojai

Šaltiniai 

Zarasų rajono savivaldybės gyvenvietės
Karmėlava II

Karmėlava II – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, besiribojantis su Karmėlavos miesteliu, abipus kelio  (į šiaurės rytų pusę, link Jonavos).

Gyventojai

Išnašos 

Kauno rajono savivaldybės gyvenvietės
Babtai (kaimas)

Babtai – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 3 km nuo Babtų. Veikia „Agrokoncerno grupės“ būstinė.

Gyventojai

Išnašos 

Kauno rajono savivaldybės gyvenvietės
Noreikiškės (Molėtai)

Noreikiškės – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Inturkės.

Istorija 

1686 metais priklausė Dubingių kunigaikštystės Dubingių valsčiui. Tada kaime buvo 7 namai, visuose gyveno Noreikos. 1686 metais kaimo vardas Noreikos. 1691 m. ir vėliau Molėtų krikšto metrikų knygoje kaimas vadinamas Noreikomis.

1904 m. Inturkės juodraštinėje priešvedybinių apklausų knygoje minimas Noreikiškių dvaras.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Rokai (Ukmergė)

Rokai – buvęs kaimas Ukmergės rajono savivaldybės vakarinėje dalyje, 3 km į vakarus nuo Jakutiškių, šalia kelio Ukmergė-Šėta.

Etimologija 

Manoma, kad kaimo pavadinimas – asmenvardinės kilmės, nuo vardo Rokas.

Gyventojai

Išnašos 

Panaikintos Ukmergės rajono savivaldybės gyvenvietės
Giraitė (Merkinė)

Giraitė – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Nedzingės. Praeina keliukas Savulkos–Laukininkėliai.

Gyventojai

Šaltiniai 

Varėnos rajono savivaldybės gyvenvietės
Josvainiai (kaimas)

Josvainiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, šiaurės vakariniame Josvainių miestelio pakraštyje, tarp kelio  ir atšakos į Čiukiškius. Yra medelynas, degalinė, keletas įmonių. Šiaurėje siekia Josvainių miškus.

Istorija 

Tarpukariu dar vadintas Bobiliais. XX a. 6–8 dešimtmečiais buvo dveji Josvainių kaimai (Josvainiai I ir Josvainiai II). Tarybiniais metais plėtotas žemės ūkis.

2020 m. prijungtas Pažiedupio viensėdis.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kėdainių rajono savivaldybės gyvenvietės
Krakės (kaimas)

Krakės – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, apima teritorijas, esančias aplink Krakių miestelį. Kaimo sodybos išsibarsčiusios į pietus, šiaurės vakarus ir rytus nuo Krakių, prie kelių į Kėdainius, Grinkiškį ir Bokštus.

Krakių kaimo rytinėje dalyje, prie kelio į Bokštus ir Krakių miško yra senovinės žydų kapinės.

Istorija 
XX a. pr. šalia Krakių minimas Žydkapių (Жидкапе) kaimas su 76 gyventojais.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kėdainių rajono savivaldybės gyvenvietės
Užuguosčio Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia

Užuguosčio Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia – bažnyčia, stovinti Užuguosčio kaime, 5,5 km į šiaurės rytus nuo Stakliškių. Neogotikinė, turi baroko bruožų. Parapijoje veikia Varkalių koplyčia.

Istorija 

Pirmąją medinę bažnyčią iki 1495 m. pastatė Jonas Daugirdavičius. 1522 m. Mykolo Daugirdavičiaus duktė Marija Zavišienė įsteigė altariją ir skyrė pajamų iš savo žemių. XVI a. antrojoje pusėje bažnyčia atiteko evangelikams reformatams.

1649 m. pastatyta nauja bažnyčia. Ji 1669 m. buvo filija, iki 1717 m. įkurta parapija, kuriai 1744 m. priklausė dvaras, miestelis, Gedinaičių koplyčia ir 30 gyvenviečių. 1747 m. Liudvikas Pacas pastatydino naują medinę bažnyčią. XVIII a. veikė parapinė mokykla (1794–1798 m. mokė klebonas). 1898 m. bažnyčia sudegė.

1899–1902 m. klebonas Kostas Gruzdys su parapijiečiais pastatė dabartinę akmenų ir plytų mūro bažnyčią, statybą prižiūrėjo inžinierius Bronislovas Malevskis.

Architektūra 

Bažnyčia neogotikinė, turi baroko bruožų, stačiakampio plano, su 2 bokštais. Šventorių juosia akmenų mūro tvora su smailiaarkiais vartais.

Nuorodos 

 Dekanato informacija
 Užuguosčio Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia

Prienų rajono bažnyčios