joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Vilniaus senamiestis

Vilniaus senamiestis – seniausioji Vilniaus miesto dalis, esanti kairiajame Neries krante į pietus nuo Pilies kalno. Urbanistikos paminklas. Vilniaus senamiestis yra didžiausias Rytų ir Vidurio Europoje barokinis senamiestis.

Tai vienas didžiausių Rytų Europos urbanistinių kompleksų, kuris pradėjo formuotis Viduramžiais. Plotas – 3,59 km². Apima 74 kvartalus su 70-čia gatvių ir skersgatvių, 1487 pastatais, kurių bendras plotas – 1 497 000 m². Senamiestyje yra daug katalikų, liuteronų ir stačiatikių bažnyčių, gyvenamųjų namų, kultūros ir architektūros paminklų, muziejų.

Senamiestis formavosi kelis šimtus metų ir čia įamžinta miesto istorija bei svarbiausios kultūrinės įtakos. Pastatai ir jų elementai priklauso įvairiems architektūros stiliams (gotika, renesansas, barokas, klasicizmas, šiek tiek moderno), kurie darniai tarpusavyje susipynę ir papildo vienas kitą. Senamiestyje yra išlikę nemažai autentiškų XIV–XIX a. pastatų. XV–XVI a. sparčiai statyti gotikiniai plytų mūro pastatai: pranciškonų, dominikonų, bernardinų vienuolynų ansambliai, naujieji pirklių gildijų pastatai, Lietuvos gotikai būdingos architektūros stačiatikių cerkvės. Senamiestyje dominuojantis stilius – barokas. Baroko metu buvo pastatyta dauguma Vilniaus sakralinių statinių: bažnyčių, cerkvių, vienuolynų. Įžymiausi baroko pastatai Vilniuje: 1604 m. pradėta statyti šv. Kazimiero bažnyčia, XVIII a. antrame ketvirtyje pastatyta šv. Jonų bažnyčia su varpinės bokštu kartu su kai kuriais Vilniaus universiteto architektūrinio ansamblio pastatais. Nuo XIII a. iki XVIII a. Vilnius buvo politinis Didžiosios Lietuvos Kunigaikštystės centras, turėjo didžiulės įtakos kultūriniam ir architektūriniam Rytų Europos vystymuisi.

Senamiestyje yra Pilies kalva, kurios viršūnėje stovi Gedimino bokštas ir Aukštutinės pilies įtvirtinimų likučiai. Pilies kalvos papėdėje yra Katedros aikštė, kurioje stovi paminklas Gediminui, Vilniaus katedra. Nuo Katedros aikštės link Rotušės aikštės tęsiasi Pilies gatvė, kurios tęsiniai – Didžioji ir Aušros vartų gatvės – siekia buvusią miesto gynybinę sieną ties Aušros vartais. Rotušės aikštėje yra Vilniaus rotušė (pastatyta 1799 m. klasicizmo stiliumi, architektas Laurynas Gucevičius). Rotušės aikštė susiformavo XIV a., plečiantis miestui. Ji dominavo miesto plane ir išryškino jo radialinę sandarą.

1941–1943 m. senamiestyje veikė Vilniaus getas.

1994 m. Vilniaus senamiestis įtrauktas į UNESCO pasaulio kultūros paveldo sąrašą, kaip vienas gražiausių Senojo žemyno miestų, turintis didžiausią barokinį senamiestį visoje Rytų ir Vidurio Europoje.

Nuo 2007 m. Vilniaus senamiestyje, viename iš nedaugelio pasaulio miestų, veikia audiogidų ekskursijos, kurias turistams siūlo Vilniaus turizmo informaciniai centrai (Rotušės pastate ir Vilniaus g. 22).

Senieji Vilniaus vaizdai

Šiuolaikiniai Senamiesčio vaizdai

Šaltiniai

Vilniaus senamiestis
Lietuvos urbanistikos paminklai
Pasaulio paveldo objektai Lietuvoje
Arvydas Juozapas Janavičius

Arvydas Juozapas Janavičius (g. 1939 m. balandžio 27 d. Ukmergėje) – fizikas atomininkas, Šiaulių miesto politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija 

1962 m. baigė Vilniaus universitetą. 1971 m. apgynė daktaro disertaciją, 1974 m. gavo docento vardą. 1999 m. apsigynė habilituoto daktaro disertacija „Kai kurie metodai ir modeliai kvantinėje mechanikoje ir netiesinėje difuzijoje“. Tais pačiais metais išrinktas ir Šiaulių universiteto Fizikos katedros profesoriumi.

2002 m. Lietuvos Nacionaldemokratų partijos narys, 2004 m. rinkimuose atstovavo Respublikonų partiją, 2007 m. Tautinę partiją Lietuvos kelias. 2003–2007 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys.

Autorius knygos "Quantum Mechanics in Potential Representation and Applications" (2020)

https://www.amazon.com/Quantum-Mechanics-Potential-Representation-Applications/dp/9811216657/ref=sr_1_1?dchild=1&keywords=janavicius&qid=1611708219&sr=8-1

Šiaulių politikai
Lietuvos fizikai
Juras Andriukaitis

Juras Andriukaitis (g. 1951 m. lapkričio 14 d. Betygaloje, Ariogalos rajonas) – energetikas, bankininkas, Lietuvos ir Šiaulių miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1974 m. baigė Kauno politechnikos institutą, pramonės šiluminės energijos inžinierius.

AB „Lietuvos žemės ūkio bankas“, 2002 m. AB „DnB NORD bankas“ Šiaulių skyriaus vadovas, „NORD/LB“ banko Klientų aptarnavimo Šiaulių skyriaus vadovas, AB „Šiaulių bankas“ Kelmės filialo direktorius, 2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės mero patarėjas, vėliau UAB „Medicinos bankas“ Šiaulių filialo vadovas.

1997 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2002 m. Tvarka ir teisingumas (liberaldemokratai) narys. 2000–2003 m., 2003–2007 m. ir nuo 2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys. 

Šiaulių „Saulės“ Rotary kubo narys. Žmona Birutė, Vaikai Darius, Tomas, Onutė. .

Šaltiniai 

Šiaulių politikai
Lietuvos inžinieriai
Lietuvos bankininkai
Lietuvos piliečių sąjungos jaunimo skyrius

Lietuvos piliečių sąjungos Jaunimo skyrius  (LPS JS) – visuomeninė, ne pelno siekianti jaunimo organizacija, kovojanti už Lietuvos išlikimą pasaulyje. Pirmininkas Aurimas Baubkus.

Tikslai 

	Skatinti jaunų žmonių pilietiškumą ir patriotiškumą.
	Šviesti jaunus žmones ir drauge puoselėti amžinąsias vertybes.
	Aktyvinti jaunimą ir organizuoti pilietinį judėjimą.
	Rūpintis, kad valdžia tesėtų savo pažadus ir atstovautų jaunimo interesus. Būti aktyviam – būtina.

Nariai 
Pilietiškas jaunimas nuo 16 iki 29 metų amžiaus.

Nuorodos 

 LPS JS svetainė
 LPS JS forumas

Lietuvos jaunimo organizacijos
Belfastas

Belfastas – didžiausias miestas Šiaurės Airijoje (Jungtinė Karalystė), faktiška jos sostinė. Išsidėstęs šiaurės rytinėje Airijos salos pakrantėje, prie Airijos jūros; jūrų uostas. Išvystyta mašinų pramonė, laivų statyba, lengvoji pramonė. Yra du universitetai (karališkasis ir Alsterio), du oro uostai, botanikos sodas, pilis, rotušė. Miestu teka Laganas (, ) ir jos intakas Farsetas (, ).

Istorija 

Belfastas žinomas nuo XII amžiaus. 1912 m., kai mieste buvo pastatytas garsusis laivas „Titanikas“, Belfasto laivų statykla buvo didžiausia pasaulyje. Po 1921 m., kai Airijos Respublika gavo nepriklausomybę, mieste dažni religiniai konfliktai tarp katalikų ir protestantų.

Pavadinimo kilmė 

Airių kalba Béal Feirste reiškia „Farseto upės žiotys“ – būtent prie Farseto buvo įkurta pirmoji tvirtovė, aplink kurią vėliau kūrėsi miestas.

Sportas

Futbolas 

 Alton United FC
 Belfast Celtic FC
 Belfast YMCA
 Cliftonville FC
 Crusaders FC
 Donegal Celtic FSC
 Dundela FC
 GHR Belfast
 Glentoran FC
 Lancashire Fusiliers FC
 Linfield FC
 Newington FC
 Queen’s Island FC
 Ulster FC
 Wellington Park FC
 Willowfield FC
</div>

Šiaurės Airijos miestai
Matiškiai

Matiškiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, Mažonų seniūnijoje, Pagramančio RP, Jūros upės dešiniajame krante. Į pietus nuo kaimo stūkso Matiškių piliakalnis, pačiame kaime stovi šv. Jono Nepomuko koplytstulpis. Ties piliakalniu yra brasta per Jūros upę į Šaukėnus.

Istorija 

Pimiausia Matiškių apylinkėse atsirado dvaras. XVII a. viduryje jis priklausė Gorodeckiui. 1792 m. minimas Mažonų Matiškių dvarelis priklausęs Urbanavičiams. Dvaras nebuvo didelis – tik apie 90 ha. XIX a. jame šeimininkavo Juškevičiai, vėliau – XX a. Pilypai, Globiai. Keli dvaro pastatai sulaukė XXI amžiaus, bet nebuvo išsaugoti.

Gyventojai

Šaltiniai 

Tauragės rajono savivaldybės gyvenvietės
Kreiviai (Šilalė)

Kreiviai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, Šilalės kaimiškojoje seniūnijoje, kairiajame Akmenos upės krante. Kaimas priklauso Pagramančio regioniniam parkui. Stūkso piliakalnis.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
Kuturiai

Kuturiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Jurbarko, dešiniajame Imsrės krante.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Kuturiuose 1899 m. sausio 4 d. gimė Čikagos laikraščiuose aprašytas prohibicijos gaujų karų auka Leonas Klimas. 
 Kuturiuose 1933 m. gegužės 30 d. gimė poetas, vertėjas Jonas Juškaitis.

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Balskai

Balskai – kaimas Tauragės rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, Pagramančio RP. Išlikę senkapiai. Kaimas išsidėstęs Jūros upės dešiniajame krante, aukščiau Balskų užtvankos, yra stovyklavietė. Kitame upės krante matosi Didkiemis. 2005 metais prie užtvankos pastatyta Balskų HE. Eina kelias .

Gyventojai

Šaltiniai 

Balskai
Tamošaičiai (Tauragė)

Tamošaičiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, Mažonų seniūnijoje, Pagramančio regioniniame parke, kairiajame Jūros upės krante, 4 km į vakarus nuo Pagramančio. Tamošaičius iš visų pusių supa upės ir upeliai – pietuose vingiuoja plati Jūra, rytuose – Kernušupis, tolėliau vakaruose – Aušbruva, šiaurėje – įvairūs melioraciniai kanalai, taip pat truputį į vakarus yra Balskų užtvanka. Kaimo pašonėje yra du gamtos paminklai – akmuo „Milžinas“ ir Tamošaičių ąžuolas.

Istorija

1562 m. Jurbarko valsčiaus inventoriuje šioje vietoje minima gyvenvietė, kurioje gyvena bajorai Tamošaičiai. Tamošaičių kaimas stovėjo buvusio dvaro valdose, dvaras ilgus metus priklausė Savickams. Apie 1918 m. išvykdamas į Lenkiją Savickas dvarą pardavė mokytojui Janušauskui, vėliau dvaras atiteko Pagramančio bažnyčios klebonui Latviui. Dvaro pastatai sunykę.

Gyventojai

Išnašos 

Tauragės rajono savivaldybės gyvenvietės
Biliūnai (Panevėžys)

Biliūnai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybės rytinėje dalyje, 2 km į vakarus nuo Trakiškio, kairiajame Juostos krante. Yra Kurganavos pagrindinė mokykla. Šalia – Pajuosčio aerodromas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Kazimieras Ščeponavičius

Kazimieras Algirdas Ščeponavičius (g. 1939 m.) – gydytojas, Šiaulių miesto visuomenės veikėjas.

Biografija 
1983–1995 m. Respublikinės Šiaulių ligoninės vyr. gydytojas. Nuo 1995 m. Šiaulių apskrities viršininko administracijos gydytojo tarnybos vedėjas. Šiaulių teritorinės ligonių kasos Stebėtojų tarybos pirmininkas.

1990–1994 m. Šiaulių savivaldybės tarybos narys.

Nuo 1994 m. Maltos ordino Šiaulių apskrities pagalbos tarnybos vadovas. 2004 m. už nuopelnus Lietuvos Respublikai ir už pagalbą Lietuvai integruojantis į transatlantines bei europines struktūras apdovanotas Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Karininko kryžiumi.

Lietuvos gydytojai
Šiaulių politikai
Šiaulių medikai
Slyva (pogentis)

Slyva (pogentis) (Prunus) – erškėtinių (Rosaceae) šeimos slyvinių (Prunoideae) pošeimio augalų pogentis.

Rūšys 
 Pogentis. Slyva (pogentis) (Prunus)

 Abrikosas (Armeniaca)
 Prunus armeniaca
 Prunus brigantina 
 Japoninis abrikosas (Prunus mume)
 Prunus sibirica 

Erškėtiniai
Valentinas Didžgalvis

Valentinas Didžgalvis (g. 1954 m. Kaune) – menotyrininkas, radijo stoties „Pūkas“ programų direktorius.

Biografija 

Baigė Kauno vidurinę mokyklą, studijavo Kauno politechnikos institute, bet 1975 m. įstojo ir 1980 m. baigė Leningrado Teatro, muzikos ir kinematografijos instituto teatrologijos fakultetą.

1980 m. Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto menotyros skyriaus jaunesnysis, vėliau vyresnysis mokslinis bendradarbis. 1984–1989 m. Šiaulių dramos teatro literatūrinės dalies vedėjas. 1989–1999 m. Šiaulių radijo centro redaktorius, UAB „Saulės radijas“ direktorius. 1990–1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatas. Nuo 2000 m. radijo stoties „Pūkas“ programų direktorius, jis taip pat vedė radijo ir televizijos „Pūkas-TV“ laidą „Kontaktas“. 

Šiaulių politikai
Kiongi provincija

Kiongi provincija, Kiongido, Giongido (hangul 경기도, hanja 京畿道) – daugiausia gyventojų turinti Pietų Korėjos provincija. Rytuose ribojasi su Kanvondo, pietuose su Čunčion Pukto ir Čunčion Namdo provincijomis, vakaruose remiasi į Geltonąją jūrą. Provincijos apsuptyje yra autonominis Seulo miestas. Provincijos sostinė – Suvonas.

Administracinis skirstymas 
Kiongi provincija padalinta į 28 miestus (si, 시) ir 3 apskritis (gun, 군)

Miestai

Apskritys 

Pietų Korėjos provincijos
Purnululu nacionalinis parkas

Purnululu nacionalinis parkas – saugoma gamtos teritorija Vakarų Australijoje, Australija. 2054 km į šiaurės rytus nuo Perto. Artimiausi didesnis miestas – Kununura šiaurėje ir Hals Krykas pietuose.

Purnululu vardą davė Australijos aborigenų bendruomenė – Kija. Žodis reiškia smiltainį (parke daugybė kalnų, sudarytų iš smiltainio). Kalnų aukštis maždaug 580 m.

Parkas garsus dėl savo smiltainio stuplų – Bičių aviliai, suformuotų erozijos.

2003 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Pasaulio paveldo objektai Australijoje
Australijos nacionaliniai parkai
Vakarų Australija
Kangvono provincija (Pietų Korėja)

Kangvono provincija, Kangvondo, Gangvondo (hangul 강원도, hanja 江原道, transl) – provincija Pietų Korėjos šiaurės rytuose. Vakaruose ribojasi su Kiongido, pietuose – su Čunčon Pukto ir Kionsan Pukto provincijomis, šiaurėje – su Šiaurės Korėja. Rytuose remiasi į Japonijos jūrą. Provincijos sostinė – Čunčonas.

Administracinis skirstymas 
Kangvono provincija padalinta į 7 miestus (si, 시) ir 11 apskričių (gun, 군).

Miestai

Apskritys 

Pietų Korėjos provincijos
Nekrašas

Nekrašas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Nekrašienė (ištekėjusi moteris) ir Nekrašaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

Bronius Nekrašas – vargonininkas, chorvedys;
Evaldas Nekrašas – filosofas;
Justinas Nekrašas – energetikas;
Visvaldas Nekrašas – gydytojas, politikas.
Šiaurės Čungčongo provincija

Šiaurės Čungčongo provincija, Čungčong Pukto (hangul 충청북도, hanja 忠淸北道, transl) – provincija centrinėje Pietų Korėjoje. Vakaruose ribojasi su Čunčion Namdo, šiaurėje – su Kiongido ir Kanvondo, pietuose – su Šiaurės Džolos, rytuose – su Šiaurės Kiongsango provincijomis. Provincijos sostinė – Čongdžu.

Administracinis skirstymas 
Šiaurės Čungčongo provincija padalinta į 3 miestus (si, 시) ir 8 apskritis (gun, 군).

Miestai

Apskritys 

Pietų Korėjos provincijos
Kazėnas

Kazėnas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Kazėnienė (ištekėjusi moteris) ir Kazėnaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

Bronius Kazėnas – dirigentas, dainininkas;
Bronius Kazėnas (1954) – politikas;
Julius Kazėnas – dainininkas, pedagogas, chorvedys;
Zinas Kazėnas – žurnalistas, fotografas.
Jakštas

Jakštas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Jakštienė (ištekėjusi moteris) ir Jakštaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

Adomas Dambrauskas-Jakštas (1860-1938), kunigas, prelatas, poetas, literatūros kritikas;
Edmundas Jakštas, pedagogas, politikas;
 Juozapas Jakštas (g. 1940 m.) – Lietuvos tautodailininkas skulptorius, visuomenės veikėjas;
 Juozas Jakštas (1900–1989) – Lietuvos istorikas, daktaras;
Kęstutis Jakštas (g. 1965 m.), aktorius, režisierius;
 Kęstutis Jakštas (gamtosaugininkas) (m. 2005 m.), gamtosaugininkas;
 Kęstutis Jakštas (1961-2009), Jonavos rajono pedagogas;
Petras Jakštas, kraštotyrininkas, bibliofilas;
Valdemaras Jakštas (g. 1956 m.) Panevėžio miesto politinis veikėjas.
Kazys Žvirblis

Kazys Žvirblis (1935 m. kovo 4 d. Krivinskuose, Anykščių raj. – 1999 m. lapkričio 25 d. Šiauliuose) – inžinierius, Šiaulių miesto ūkio, politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija 

AB „ELGA“ generalinis direktorius. Šiaulių pramonininkų asociacijos prezidentas.

1993 m. Lietuvos centro sąjungos narys. 1990–1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatas, 1997–1999 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys. Žmona Danguolė, dukros Nomera, Loreta. Palaidotas Donelaičio kapinėse.

Šiaulių politikai
Dobermanas

Dobermanas (Dobermann) – šunų veislė, priskiriama II FCI grupei, pinčerių rūšiai (žr. Šunų veislių sąrašas). Tai vidutinio dydžio, stiprus ir raumeningas, bet tuo pačiu ir elegantiškas šuo, idealiai tinkantis tarnybai, bet taip pat galintis būti ir puikiu šeimos kompanjonu.

Istorija 
Dobermanas yra vienintelė vokiška veislė, pavadinta jos išvedėjo vardu. Manoma, kad XIX amžiaus pabaigoje mokesčių rinkėjas Friedrich Louis Dobermann (1834-01-02 - 1894-06-09) išvedė šią veislę, kadangi jam reikėjo stiprių, sarginių šunų, kurie galėtų jį apginti. Dėl šių savybių veislė greitai išpopuliarėjo ir tai buvo pirma šunų veislė, išvesta konkrečiai apsaugai. Todėl XX a. pradžioje dobermanai oficialiai pripažinti kaip policijos šunys.

Išvaizda 
Pagal Tarptautinės kinologų federacijos patvirtintą standartą, dobermanams taikomi tokie reikalavimai:
 Išmatavimai: patino aukštis ties ketera 68-72 cm, patelės - 63-68 cm. Patino svoris 40-45 kg, patelės - 32-35 kg.
 Galva: kaukolės dalis stipri, proporcinga šuns kūnui. Žiūrint iš viršaus, forma primena buką pleištą. Nosies galiukas platus, su didelėmis šnervėmis, juodų šunų – juodos, rudų – rudos spalvos.
 Kūnas: nugara stipri, tiesi, trumpa. Kryžius ilgas, platus, raumeningas. Krūtinės ląsta plati, raumeninga, su gerai išvystyta priekine dalimi.
 Kailis: trumpas, tankus, stangrus, neturintis povilnės. Spalva ruda arba juoda su rudo atspalvio dėmėmis.

Charakteris 
Dobermanai yra labai protingi, švelnūs ir ištikimi šeimininkui, šeimininko draugams, šeimai. Dėl savo sargaus būdo, nepažįstamus žmones gali pulti, ryžtingai ginti šeimininką. Dobermanams būtinai yra reikalinga griežta dresūra ir savalaikė socializacija, kitaip šie šunys gali tapti nevaldomi ir net pavojingi.

Galerija

Nuorodos 

 FCI veislės standartas 
 Informacinis portalas (ang.)
 Veislynai Europoje (ang.)
 dobermann.lt

Šaltiniai 

Šunų veislės
Lietuvos monetų kalykla

Lietuvos monetų kalykla (LMK) – monetų kalykla, tikslaus metalo apdirbimo įmonė Vilniuje.

Istorija 
Įsteigta Lietuvos Respublikos Vyriausybės 1990 m. gruodžio 10 d. nutarimu ir atgaivino viduramžiais klestėjusio, tarpukario Lietuvoje pratęsto ir 1940 m. nutraukto lietuviškų monetų kaldinimo tradicijas. 1918 m. atkūrus Lietuvos valstybę ir 1922 m. spalio 2 d. į apyvartą išleidus naują lietuvišką piniginį vienetą – litą, 1925 m., monetos buvo kalamos užsienyje, o 1936 m. ir 1938 m. laidų monetos buvo kalamos Kauno Spindulio spaustuvėje įrengtoje monetų kalykloje.

2005 m. valstybės įmonė „Lietuvos monetų kalykla“ pertvarkyta į uždarąją akcinę bendrovę, kurios 100% akcijų priklauso valstybei. Akcijas patikėjimo teise valdo UAB „Lietuvos monetų kalykla“ steigėjas – Lietuvos bankas.

Produkcija 
Lietuvos monetų kalykloje gaminamos apyvartinės centų ir litų monetos, proginės ir apyvartinės proginės monetos, valstybiniai apdovanojimai (ordinai ir medaliai), pasižymėjimo ženklai ir kita produkcija.

1992 m. pradėjo kalti 1, 2 ir 5 centų nominalo lietuviškas apyvartines monetas. 1997 m. nukaltos naujo pavyzdžio apyvartinės 10, 20 ir 50 centų monetos, o 1998 m. – naujo pavyzdžio apyvartinės 1, 2 ir 5 litų monetos, iš jų 2 ir 5 litų monetos yra dvimetalės.

Nuo 1993 m. gamina progines monetas. Pirmoji proginė 10 litų vario ir nikelio lydinio moneta skirta lietuvių lakūnų Stepono Dariaus ir Stasio Girėno skrydžio per Atlantą 60-osioms metinėms paminėti. Pirmoji proginė 50 litų sidabro moneta išleista 1995 m. Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo penkmečiui pažymėti. LMK nukalė Jungtinių Tautų Vaikų fondo (UNICEF) monetų programos „Pasaulio vaikai“ lietuvišką proginę monetą.

1993 m. pagaminti pirmieji LR valstybės apdovanojimai: Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordinas bei Dariaus ir Girėno medalis, 1994 m. pagamintas Vytauto Didžiojo ordinas. 2004 m. kalykla pagal istorinius pavyzdžius atkūrė ir pradėjo gaminti Latvijos Respublikos valstybės apdovanojimų ženklus (ordinus, medalius, jų pakaitus).

Dalyvaudama Vokietijos kompanijos MDM Munzhandelsgesellschaft GmbH, Deutche Munze ir Lietuvos banko programoje pagamino proginę aukso monetą iš serijos „Mažiausios aukso monetos pasaulyje. Aukso istorija“. Nuo 2001 m. LMK kala monetas Armėnijos ir Baltarusijos centriniams bankams.

2006 m. nukaldinti 2007 m. pavyzdžio lietuviškų euro monetų bandomieji tiražai.

2007 m. nukaldintos pirmosios monetos Kirgizijos nacionaliniam bankui.

2010 m. pradėta bendradarbiauti su Gruzijos Prezidentūra (sukurtas ir nukaldintas Prezidento ordinas su miniatiūra).

2014 m. birželio 16 d. pradėtos kaldinti 2015 m. laidos lietuviškos bandomosios 1 euro monetos. Liepos 24 d. pradėtas masinis lietuviškų apyvartinių euro monetų kaldinimas.

Direktoriai 
 Viktoras Miltakis – 1990–2002 m.
 Jonas Valatka – 2002–2009 m.
 Saulius Vaitiekūnas – nuo 2009 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Lietuvos monetų kalyklos tinklalapis

Lietuvos įmonės
Lietuvos pinigai
Lietuvos bankas
Konstantinas Ostrogiškis

Konstantinas Ostrogiškis (gud. Канстанцiн Астрожскi, Kanstancin Astrožski, ), g. apie 1460 m. Volynėje, Ostrogo pilyje – m. 1530 m. – Lietuvos didysis etmonas, Trakų vaivada (nuo 1522 m.), Vilniaus kaštelionas (nuo 1511 m.). Palaidotas Kijevo Pečorų lauros Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų („Uspenjės“) cerkvėje.

Biografija 
Konstantinas Ostrogiškis gimė Ivano Ostrogiškio šeimoje, motina – Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo palikuonio Ivano Bielskio duktė.

Valstybės tarnyba 
1497 m. buvo paskirtas LDK didžiuoju etmonu, pradėjo eiti svarbias administracines pareigas Podolėje ir Volynėje.

1500 m. liepos 14 d. mūšyje prie Vedrošos jo vadovauta kariuomenė skaudžiai pralaimėjo gausesnei Maskvos valstybės kariuomenei. Pats Ostrogiškis priešų buvo paimtas į nelaisvę. Tai buvo didžiausia iki tol Maskvos pergalė prieš LDK. 

1507 m. rugsėjo 25 d. Ostrogiškiui Žygimantas Senasis grąžino atimtą etmono pareigybę, pavedė eiti Volynės maršalo bei Lucko seniūno pareigas, de facto paskiriant monarcho vietininku pietvakarinėse LDK žemėse.

Būdamas etmonu vadovavo 33 mūšiams, iš kurių pralaimėjo tik du (Vedrošos 1500 m.). Prieš Krymo totorius laimėjo Slucko mūšį 1507 m., Višnioveco mūšį 1512 m., Kameneco mūšį 1527 m., o prieš Maskvą - Oršos mūšį 1514 m.

Šeima 
Konstantinas Ostrogiškis buvo vedęs du kartus. Jo pirmąja žmona 1509 m. tapo kunigaikštytė Tetiana Alšėniškė (m. 1522), Lucko seniūno ir Voluinės žemės maršalkos, kunigaikščio Simono Alšėniškio (m. 1505) ir Anastasijos Semenivnos Zbaražskos dukra. Sūnus  – Vinicos, Braclavo ir Zvenigorodo (1530–1539 m.) vietininkas Illia Konstantinovičius Ostrogiškis. 

1522 m. Konstantinas Ostrogiškis antrą kartą vedė kunigaikštytę Aleksandrą Semenivną Slucką (m. po 1556), kunigaikščio Semeno Michailovičiaus Sluckio (1481–1503) dukterį. Sūnus – Vladimiro seniūnas ir Volynės žemės maršalka (1550–1608 m.), Kijevo vaivada (1559–1608 m.) Konstantinas Konstantinovičius Ostrogiškis (1526–1608 m.).

Nuorodos 
 Konstantinas Ostrogiškis – vienas geriausių karvedžių  Darius Baronas, „Veidas“, 2007 m.

Galerija 

|-

</center>

Ostr
Ostrogiškiai
Vilniaus kaštelionai
Breslaujos seniūnai
Lucko seniūnai
Vinycios seniūnai
Jonas Genys (1945)

Jonas Genys (1945 m. sausio 21 d. Skiržemėje, Tauragės rajonas – 2013 m. balandžio 5 d.) – Lietuvos matematikas, pedagogas, Šiaulių miesto politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija 
1971 m. baigė Vilniaus universiteto Matematikos fakultetą. Šiaulių pedagoginio instituto, nuo 1997 m. Šiaulių universiteto dėstytojas. 2005 m. fizinių mokslų daktaras.  2005–2010 m. Šiaulių universiteto Matematikos ir informatikos fakulteto tarybos pirmininkas, 2007–2011 m. Matematikos katedros vedėjas, docentas.

1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatoriai) narys. 1990–1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatas. 1995–2000 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys. 1995–2000 m. miesto valdybos narys, 1995–1997 m. Švietimo ir kultūros, 1997–2000 m. Biudžeto ir ekonomikos komiteto pirmininkas, 1996–1997 m. Šiaulių miesto mero pavaduotojas.

Žmona Danutė-Regina, sūnus Gediminas. 

Palaidotas Ginkūnų kapinėse.

Šaltiniai 

Lietuvos pedagogai
Šiaulių politikai
Gansu

Gansu () – provincija vidurio Kinijoje. Plotas – 454 tūkst. km², 26,3 mln. gyventojų (2009). Sostinė – Landžou.

Administracinis suskirstymas 

Žemesnio nei provincijų lygmens administracinių vienetų Gansu yra keturiolika – dvylika prefektūrų lygmens miestų ir dvi autonominės prefektūros:

 Bai-inas (白银 Báiyín)
 Dingsi (定西 Dìngxī)
 Ganano tibetiečių autonominė prefektūra (甘南藏族 : Gānnán Zāngzú)
 Dziajuguanas (嘉峪关 : Jiāyùguān)
 Dzinčangas (金昌 : Jīnchāng)
 Dziučiuanas (酒泉 : Jiǔquán)
 Landžou (兰州 : Lánzhōu)
 Linsia hujų autonominė prefektūra (临夏回族 : Línxià Huízú)
 Longnanas (陇南 : Lǒngnán)
 Pingliangas (平凉 : Píngliàng)
 Čingjangas (庆阳 : Qìngyáng)
 Tianšujus (天水 : Tiānshuǐ)
 Uvei (武威 : Wǔwēi)
 Džangje (张掖 : Zhāngyè)

Geografija 

Gansu provincija yra tarp Tibeto plynaukštės, Vidinės Mongolijos ir Lioso plynaukštės. Šiaurės vakaruose ribojasi su Mongolija, gretimos Kinijos provincijos: Vidinė Mongolija, Sindziangas, Činghai, Sičuanas, Šaansi, Ningsia. Per pietinę provincijos dalį teka Geltonoji upė. Yra dalis Gobio dykumos teritorijos. Gansu yra geografinis Kinijos centras (35,33° šiaurės platumos ir 103,23° rytų ilgumos).

Paviršius kalnuotas pietuose, lygus šiaurėje. Pietiniai kalnai priklauso Čilianšano (Qilian) kalnynui. Aukščiausias taškas – Čilianšano kalnas (5547 m).

Kultūra 
Dauguma Gansu gyventojų kalba standartinės kinų kalbos dialektais, taip pat yra kalbančių Amdo regiono tibetiečių, mongolų, kazachų kalbomis.

Turistų lankomos vietos:
 Mogao grotos: netoli senovinio Šilko kelio miesto Dunhuango esančiose grotose yra neįkainojama budistinio meno kolekcija.
 Dziajuguano perėja: labiausiai į Vakarus nutolęs Didžiosios kinų sienos perėjimas.
 Labrango vienuolynas: vienas iš šešių didžiųjų tibetietiškojo budizmo Gelukpa atšakos vienuolynų.

Nuorodos 
 Žemėlapis 

Kinijos provincijos
FCI Levadia

Talino „Levadia“ – Estijos futbolo klubas iš Talino.

Istorija 

Klubas įkurtas Talino priemiestyje Maardu. 1999 m. prie jo prijungtas Sadam Tallinn klubas.

2001–2004 m. FC Levadia Tallinn ir FC Levadia Maardu buvo atskiri du klubai, žaidę , tačiau 2004 m. Levadia Tallinn perleido licenciją JK Merkuur Tartu klubui ir tapo dukterine komanda FC Levadia-2 Tallinn, o Levadia Maardu persivadino Levadia Tallinn.

2017 m. pabaigoje buvo pranešta apie susijungimą su kitu Talino klubu Talino FCI dar žinomu kaip „Infonet“.  Naujuoju treneriu tapo Aleksandr Rogičius.

Pasiekimai

Sezonai

Estijos varžybos 

|}

Lietuviai 
 Algimantas Briaunis, treneris
 Arsenij Buinickij, puolėjas 2014
 Vitoldas Čepauskas, gynėjas 2004–2007
 Marius Dovydėnas, saugas 2004–2006
 Martynas Karalius, puolėjas 2005
 Valerijus Mižigurskis, puolėjas 2011
 Vadimas Petrenka, saugas 2008
 Darius Regelskis, gynėjas 2006
 Erikas Vainoras, saugas 2016
 Povilas Šarūnas, gynėjas 2011
 Dalius Staleliūnas, gynėjas 1999–2000
 Modestas Stonys, vartininkas 2006

Taip pat skaitykite 
 Levadia Maardu

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 SOFASCORE

Levadia Tallinn
Talinas
Guidžou

Guidžou (kinų k. supapr.: 贵州; trad.: 貴州; pinyin: Gùizhōu) – provincija pietvakarinėje Kinijos dalyje. Plotas – 176,1 tūkst. km²; 37,9 mln. gyventojų (2009). Sostinė – Guijangas.

Administracinis suskirstymas 
Guidžou provincija padalinta į 9 prefektūrų, 88 apskričių ir 1543 savivaldybių lygmens administracinius vienetus.

Prefektūrų lygmens vienetai:
 Guijangas (贵阳市 Guìyáng Shì)
 Liupanšujus (六盘水市 Liùpánshuǐ Shì)
 Dzuni (遵义市 Zūnyì Shì)
 Anšunas (安顺市 Ānshùn Shì)
 Bidzie prefektūra (毕节地区 Bìjié Dìqū)
 Tongženo prefektūra (铜仁地区 Tóngrén Dìqū)
 Čiandongnano miao ir dong autonominė prefektūra (黔东南苗族侗族自治州 Qiándōngnán Miáozú Dòngzú Zìzhìzhōu)
 Čiannano (Pietų Čian) buji ir miao autonominė prefektūra (黔南布依族苗族自治州 Qiánnán Bùyīzú Miáozú Zìzhìzhōu)
 Čiansinano (Pietvakarių Čian) buyei ir miao autonominė prefektūra (黔西南布依族苗族自治州 Qiánxīnán Bùyīzú Miáozú Zìzhìzhōu)

Geografija 
Provincijoje dominuoja kalnai. Labiau kalnuota vakarinė dalis, rytuose ir pietuose daugiau lygumų. Vakarinė provincijos dalis priklauso Junnano-Guidžou plynaukštei.

Klimatas drėgnas, subtropinis. Metų laikų kaitos beveik nesijaučia. Vidutinė metinė temperatūra svyruoja tarp 10 ir 20 °C. Sausį būna 1–10 °C, liepą – 17–28 °C.

Guidžou ribojasi su Sičuanu, Čongčingu, Junnanu, Guangsi ir Hunanu.

Ekonomika 
Guidžou – gana skurdi provincija, ypač palyginus su provincijomis pakrantėmis. 2004 m. BVP buvo 159,2 mln. juanių (apie 53 mln. litų). BVP vienam gyventojui – 3568 juanių (apie 1200 Lt) – yra mažiausias visoje Kinijoje.

Svarbiausią vietą užima miškininkystė ir medienos produkcija, taip pat elektros energijos gamyba, kalnakasyba (anglys, gipsas ir kt.)

Demografija, kultūra, turizmas 
Guidžou provincija pasižymi etninių mažumų gausa. Mažumos sudaro 37 % visų gyventojų, tarp jų – jao, miao, i, čiangai, dongai, džuangai, buji, bai, tudziai, gelao ir šujai. 55,5 % visos teritorijos sudaro šių etninių grupių autonominiai regionai.

Turistų lankomi dongų miestai, dengti tiltai. Lankytojus į provinciją taip pat traukia etninių mažumų šventės. Pirmąjį mėnulio kalendoriaus mėnesį į rytus nuo Guijango esančiame Kaili mieste vyksta bulių kautynės, žirgų lenktynės, tradicinės muzikos bei teatro pasirodymai.

Guidžou gaminamas vienas garsiausių kiniškų alkoholinių gėrimų – Maotai.

Nuorodos 
 Žemėlapis
 Maotai (Moutai) alkoholinio gėrimo gamintojai 

Kinijos provincijos
Hebėjus

Hebėjus () – provincija rytinėje Kinijos dalyje. 187,7 tūkst. km²; 69,9 mln. gyventojų (2009). Administracinis centras – Šidziadžuangas.

Administracinis suskirstymas 

Hebėjus provincija padalinta į 11 prefektūrų lygmens miestų:

 Šidziadžuangas (石家庄市 Shíjiāzhuāng Shì)
 Tangšanas (唐山市 Tángshān Shì)
 Činhuangdao (秦皇岛市 Qínhuángdǎo Shì)
 Handanas (邯郸市 Hándān Shì)
 Singtai (邢台市 Xíngtái Shì)
 Baodingas (保定市 Bǎodìng Shì)
 Džangdziakou (张家口市 Zhāngjiākǒu Shì)
 Čengde (承德市 Chéngdé Shì)
 Cangdžou (沧州市 Cāngzhōu Shì)
 Langfangas (廊坊市 Lángfáng Shì)
 Hengšui''' (衡水市 Héngshuǐ Shì)

Šie vienetai dalijami į 172 apskričių lygmens administracinius vienetus (22 apskričių lygmens miestus, 108 apskritis, 6 autonomines apskritis ir 36 rajonus). Pastarieji – į 2207 savivaldybių lygmens vienetus (vieną viešąjį miesto biurą, 937 miestus, 979 savivaldybes, 55 etnines savivaldybes, 235 porajonius).

 Geografija 

Didžioji Hebėjaus teritorijos dalis yra Šiaurės Kinijos lygumoje. Vakarinėje provincijos pusėje kyla Taihang kalnai, šiaurinėje – Jan kalnai (Yan shan). Šiaurėje iš rytų į vakarus per Hebėjų eina Didžiosios Kinijos sienos atkarpa. Aukščiausia provincijos viršukalnė – Siao-utai (Xiaowutai; 2882 m).

Rytuose Hebėjų riboja Bohai jūra. Provincijos centrinė ir pietinė dalys yra Haihės baseine, šiaurės rytai – Luan upės baseine. Didžiausias ežeras – Baijangdian (Baiyangdian).

Klimatas žemyninis musoninis, sausį temperatūros svyruoja nuo -16 iki -3 °C, liepą nuo 20 iki 27 °C. Metinis kritulių kiekis 400–800 mm (daugiausiai vasarą).

 Kultūra ir turizmas 

Provincijoje kalbama kinų mandarinų dialektais, kurie panašūs į Pekino šnektą, tapusią pagrindu bendrinei kinų kalbai. Vakaruose, kur Hebėjus ribojasi su Šansi, kalbama Jin dialektais.

Hebėjaus kinų operos atmainos vadinamos Pingdziu (Pingju), Hebei Bangdzi (Hebei Bangzi) ir Cangdžou Kuaiban Dagu (Cangzhou Kuaiban Dagu). Populiariausia atmaina yra Pingdziu. Jos tekstai artimi šnekamajai kalbai, taigi lengvi suprasti.

Provincijos centre esanti Čiujang (Qujang) sritis garsėja Dingdžou (Dingzhou) porcelianu.

Hebei virtuvėje vartojama daug kviečių, avienos, pupų.

Tarp turistų lankomų objektų yra:

 Šanhai perėja (Shanhai guan). Šios Didžiosios Sienos rytiniame gale esančios perėjos būta strategiškai svarbios. Ming dinastijos valdymas baigėsi, kai 1644 m. generolas U Sangui atvėrė vartus mandžiūrų pajėgoms.
 Didžiosios Sienos atkarpa, statyta Ming laikais.
 Čengde vasaros rūmai (priklauso UNESCO Pasaulio paveldui).
 Dzunhua (Zunhua) ir Isian (Yixian) esantys Čing dinastijos imperatorių kapai.
 Seniausias akmeninis arkinis tiltas Kinijoje – Džaodžou Andzi (Zhaozhou Anji) tiltas, statytas Sui laikais.
 Senoji provincijos sostinė Baoding.
 Sibaipo (Xibaipo'') miestelis, esantis apie 90 km nuo Šidziadžuango. 1948 m. gegužės 26 d. – 1949 m. kovo 23 d. iš čia veikė Kinijos komunistų partijos Centrinis komitetas.

Nuorodos 
 Žemėlapis 

Kinijos provincijos
Heilongdziangas

Heilongdziangas (kinų k. supapr.: 黑龙江; tradic. 黑龍江; pinyin: Hēilóngjiāng; mandžiūr.: Sahaliyan ula) – provincija Kinijos šiaurės rytuose. Plotas – 460 tūkst. km², 38,2 mln. gyventojų (2009). Sostinė – Harbinas.

Provincijos pavadinimas pažodžiui reiškia „Juodojo drakono upę“ (taip kiniškai vadinamas Amūras). Mandžiūriškas pavadinimas reiškia tą patį, iš jo kilęs Sachalino vardas.

Administracinis suskirstymas 

Heilondziangą sudaro trylika prefektūrų lygmens administracinių vienetų (viena prefektūra ir dvylika prefektūrų lygmens miestų):

 Harbinas (kin.: 哈尔滨市, pinyin: Hā'ěrbīn shì)
 Čičiharas (齐齐哈尔市 Qíqíhā'ěr shì)
 Hegangas (鹤岗市 Hègǎng shì)
 Šuangjašanas (双鸭山市 Shuāngyāshān shì)
 Dzisi (鸡西市 Jīxī shì)
 Dačingas (大庆市 Dàqìng shì)
 Ičunas (伊春市 Yīchūn shì)
 Mudandziangas (牡丹江市 Mǔdānjiāng shì)
 Dziamusi (佳木斯市 Jiāmùsī shì)
 Čitaihe (七台河市 Qītáihé shì)
 Heihe (黑河市 Hēihé shì)
 Suihua (绥化市 Suíhuà shì)
 Dasinganlingo prefektūra (大兴安岭地区 Dàxīng'ānlǐng Dìqū)

Šie vienetai dalijami į 130 apskričių lygmens vienetų: 65 rajonus, 19 apskričių lygmens miestų, 45 apskritis ir 1 autonominę apskritį. Pastarieji dalijami į 1284 savivaldybių lygmens vienetus: 473 miestus, 400 savivaldybių, 58 etnines savivaldybes ir 353 porajonius.

Geografija 

Nemažą provincijos dalį užima kalnai: Didysis ir Mažasis Chinganas, Džangguangcai (Zhangguangcai), Laoje (Laoye), Vanda (Wanda) kalnai. Aukščiausias taškas – Datudingdzi (Datudingzi) viršukalnė, 1690 m.

Vidurinė Heilongdziango dalis gan lygi, čia teka Sungario, Nundziango, Mudandziango upės (Amūro intakai).

Klimatas subarktinis. Žiemos ilgos ir šaltos (vid. temp. sausį nuo −31 iki −15 °C), vasaros trumpos ir vėsios (vid. temp. liepą 18-23 °C). Vidutinis metinis kritulių kiekis 500–600 mm.

Demografija ir kultūra 

Dauguma Heilongdziango gyventojų priklauso kinų chanių etninei grupei, taip pat yra mandžiūrų, korėjiečių, mongolų, hui, rusų, hedženų (hezhen) ir kt.

Provincijos sostinės Harbino architektūra eklektiška, stiprios rusiškos įtakos. Harbinas garsėja savo kasmetiniais ledo skulptūrų festivaliais.

Nuorodos 
 Apie Harbino ledo skulptūrų festivalį

Kinijos provincijos
Hubėjus

Hubėjus (; pagal dabartinę VLKK kinų kalbos perrašą – Hubei) – provincija pietryčių Kinijoje. Plotas – 185,9 tūkst. km²; 57,1 mln. gyventojų (2009). Sostinė – Uhanas.

Administracinis suskirstymas 
Hubėjus padalintas į trylika prefektūrų lygmens administracinių vienetų:

 Edžou (鄂州市 Èzhōu Shì)
 Huang-gangas (黄冈市 Huánggāng Shì)
 Huangši (黄石市 Huángshí Shì)
 Dzingmenas (荆门市 Jīngmén Shì)
 Dzingdžou (荆州市 Jīngzhōu Shì)
 Šijanas (十堰市 Shíyàn Shì)
 Suidžou (随州市 Suízhōu Shì)
 Siangfanas (襄樊市 Xiāngfán Shì)
 Sianningas (咸宁市 Xiánníng Shì)
 Siaoganas (孝感市 Xiàogǎn Shì)
 Ičangas (宜昌市 Yíchāng Shì)
 Enši tudzi ir miao autonominė prefektūra (恩施土家族苗族自治州 Ēnshī Tǔjiāzú Miáozú Zìzhìzhōu)

Uhano miestą galima prilyginti provincijų lygmeniui.

Taip pat yra trys tiesiogiai valdomi apskričių lygmens miestai ir vienas tiesiogiai valdomas apskričių lygmens miškininkystės rajonas.

Geografija 
Centrinė ir rytinė Hubėjaus dalys yra Dzianghano lygumoje, o vakarinės bei pakraščiuose esančios teritorijos labiau kalnuotos (Udango (Wudang), Dzingšano (Jingshan), Daba, Ušano (Wushan) kalnai). Šiaurės rytuose yra Dabiešano kalnai, Taihangšano kalnai – šiaurėje, prie sienos su Henanu, Mufu kalnai sudaro sieną su Dziangsi. Aukščiausia viršukalnė – Šennongas (Shennong, 3105 m).

Per Hubėjų teka Jangdzė. Vakarų Hubėjuje yra rytinė Trijų tarpeklių dalis (kita priklauso Čongčingui). Jangdzė susilieja su Hanšui (Hanshui) Uhano mieste. Hubėjus vadinamas „ežerų provincija“: čia yra tūkstančiai didesnių ir mažų ežerų, iš jų didžiausi – Liangdzi (Liangzi) ir Honghu. Hubėjaus ir Henano pasienyje yra Dadziangkou (Dajiangkou) rezervuaras.

Klimatas subtropinis, yra keturi metų laikai. Žiemą vidutinė temperatūra svyruoja tarp 1 ir 6 °C, vasarą tarp 24 ir 30 °C. Uhane temperatūra pasiekia 40 °C ir daugiau.

Demografija, kultūra, turizmas 
Dominuojanti etninė grupė – kinai chaniai. Nemažai miao ir tudzia atstovų.

Hubėjaus gyventojus kiti kinai vadina „devyngalviais paukščiais“ (pagal labai agresyvią ir gyvybingą mitologinę būtybę): sakoma, kad "danguje gyvena devyngalviai paukščiai, o žemėje – hubėjiškiai. "

Dabartinio Hubėjaus teritorijoje kadaise buvo unikalią kultūrą išvysčiusi Ču (Chu) valstybė (žr. Džou dinastija).

Turistų lankomi Dzingdžou miestas, Udango kalnas, Trys tarpekliai, Uhanas.

Nuorodos 
 Žemėlapis 

Kinijos provincijos
Hunanas

Hunanas () – provincija pietų Kinijoje. Plotas – 211,8 tūkst. km²; 63,8 mln. gyventojų (2009). Sostinė – Čangša. Pavadinimas reiškia „į pietus nuo ežero“.

Administracinis suskirstymas 
Hunanas padalintas į keturiolika prefektūrų lygmens administracinių vienetų:

 Čangša (长沙市 Chángshā Shì)
 Džangdziadzie (张家界市 Zhāngjiājiè Shì)
 Čangdė (常德市 Chángdé Shì)
 Ijangas (益阳市 Yìyáng Shì)
 Juejangas (岳阳市 Yuèyáng Shì)
 Džudžou (株州市 Zhūzhōu Shì)
 Siangtanas (湘潭市 Xiāngtán Shì)
 Hengjangas (衡阳市 Héngyáng Shì)
 Čendžou (郴州市 Chénzhōu Shì)
 Jongdžou (永州市 Yǒngzhōu Shì)
 Šaojangas (邵阳市 Shàoyáng Shì)
 Huaihua (怀化市 Huáihuà Shì)
 Loudi (娄底市 Lóudǐ Shì)
 Siangsi tudzia ir miao autonominė prefektūra (湘西土家族苗族自治州 Xiāngxī Tǔjiāzú Miáozú Zìzhìzhōu)

Šie administraciniai vienetai savo ruožtu dalijami į 122 apskričių lygmens vienetus: 34 rajonus, 16 apskričių lygmens miestus, 65 apskritis, 7 autonomines apskritis. Pastarieji – į 2587 savivaldybių lygmens vienetus: 1098 miestus, 1158 savivaldybes, 98 etnines savivaldybes, 225 porajonius ir 8 rajonų viešąsias valdybas.

Geografija 
Hunano provincija yra pietiniame Jangdzės upės krante. Provincijos rytinis, pietinis ir vakarinis kraštai kalnuoti (Ulingo (Wuling), Siuefengo (Xuefeng), Nanlingo, Luosiao (Luoxiao) kalnai). Iš viso kalnai užima 80 % visos teritorijos.

Upės Sjandziangas, Dzidziangas, Juandziangas ir Lišuidziangas (Xiangjiang, Zijiang, Yuanjiang, Lishui) įteka į Jangdzę ties Dongtingo ežero, nuo kurio ir kilęs provincijos pavadinimas. Dongtingo ežeras yra antras pagal dydį Kinijoje. Kadangi žemė nusausinama žemdirbystės tikslais, vandens telkinys pavirto į kelis mažesnius ežerus.

Klimatas subtropinis. Sausį temperatūra svyruoja tarp 3 ir 8 °C, liepą – tarp 27 ir 30 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 1200–1700 mm.

Demografija, kultūra, turizmas 
Hunane gyvena keturiasdešimt viena etninė grupė. 89,79 % sudaro kinai chaniai, 10.21 % – etninės mažumos: tudzia, miao, dongai, jao, hui, bai, džuangai, uigūrai ir kt.

Hunano virtuvė garsėja čili pipirų gausa.

Dziangjongo srities moterys turėjo savo raštą, vadintą „moterų raštu“ (trad.: 女書; supapr.: 女书; pinyin: Nǚshū). Šis raštas buvo fonetinis (600–700 rašmenų, atitinkančių vietinio dialekto skiemenis) ir išsivystė todėl, kad į moteris, besimokančias „vyrų rašto“ – t. y. hieroglifinio kinų rašto – būdavo žiūrima nelabai palankiai. „Moterų raštas“ buvo akylai saugomas nuo vyrų.

Turistų lankoma Mao Dzeduno gimtinė – Šaošano (韶山 Sháoshān) kaimelis.

Nuorodos 
 Žemėlapis

Kinijos provincijos
Algimantas Černiauskas (1949)

Algimantas Černiauskas (g. 1949 m. rugsėjo 23 d. Marijampolėje) – Lietuvos architektas, Šiaulių miesto politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija 
1967–1970 m. studijavo Kauno politechnikos institute, 1973 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 

1973–1990 m. dirbo Miestų statybos projektavimo instituto Šiaulių skyriaus architektas, 1985–1990 m. vyr. architektas. 1990–1994 m. Šiaulių miesto vyriausiasis architektas, Architektūros ir urbanistikos skyriaus vedėjas. 1992–1994 m. Šiaulių miesto valdybos narys. Nuo 1996 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytojas. 1996–2004 m. savivaldybės įmonės „Šiaulių planas“ direktoriaus pavaduotojas, vyr. architektas. Nuo 2004 m. studijos „A&U“ savininkas ir vadovas.

Visuomeninė veikla 
1980–1990 m. LKP narys. 1990–1992 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatas. Lietuvos architektų sąjungos narys, 1980–1989 m. Lietuvos architektų sąjungos Šiaulių skyriaus pirmininkas.

Darbai 
 1975 m. Radviliškio detalusis planas
 1978 m. profilaktoriumas Plungėje
 1976 m. Skuodo detalusis planas
 1974–1985 m. Šiaulių gyvenamųjų rajonų (Dainai, Turgaus, Ežero) detalusis planas
 1986 m. Saulės laikrodžio aikštė Šiauliuose (su kitais architektais)
 1994 m. bendrovės „Lietuvos draudimas“ pastato Šiauliuose projektas
 1997–2000 m. Šiaulių centrinės dalies specialusis planas
 1998 m. Telšių apskrities administracijos pastatas
 2000 m. parduotuvė „Iris“ (Šiauliai)
 2001 m. parduotuvė „Iki“ (Telšiai)
 2002 m. Telšių centrinė turgavietė

Šaltiniai 

Lietuvos architektai
Šiaulių politikai
Lietuvos urbanistai
Pietų Čungčongo provincija

Pietų Čungčongo provincija, Čunčong Namdo (hangul 충청 남도) – provincija vakarinėje Pietų Korėjos dalyje. Šiaurėja ribojasi su Kiongi, pietuose – su Šiaurės Jolos, rytuose – su Šiaurės Čungčongo provincija. Vakaruose remiasi į Geltonąją jūrą. Administracinis centras – Hongsiongas.

Administracinis skirstymas 
Pietų Čungčongas padalintas į 8 miestus (si, 시), 7 apskritis (gun, 군).

Miestai

Apskritys 

Pietų Korėjos provincijos
Guangsi

Guangsi (; ) – džuangų etninės grupės autonominis regionas pietų Kinijoje. Plotas – 236,7 tūkst. km²; 48,9 mln. gyventojų (2004). Sostinė – Naningas.

Administracinis suskirstymas 
Guangsi regionas padalintas į 14 prefektūrų lygmens miestų:

 Baisė (百色市 Baise shi)
 Beihajus (北海市 Beihai shi)
 Čongdzuo (崇左市 Chongzuo shi)
 Fangčeng-gangas (防城港市 Fangchenggang shi)
 Guigangas (贵港市 Guigang shi)
 Guilinas (桂林市 Guilin shi)
 Heči (河池市 Hechi shi)
 Hedžou (贺州市 Hezhou shi)
 Laibinas (来宾市 Laibin shi)
 Liudžou (柳州市 Liuzhou shi)
 Nanningas (南宁市 Nanning shi)
 Čindžou (钦州市 Qinzhou shi)
 Udžou (梧州市 Wuzhou shi)
 Julinas (玉林市 Yulin shi)

Geografija 
Guangsi ribojasi su Junnanu, Guidžou, Hunanu, Guangdongu, Vietnamu, Tonkino įlanka.

Guangsi – kalnuotas regionas: čia kyla Nanlingo, Juečengo (Yuecheng), Haijango (Haiyang), Dajao (Dayao), Damingo, Dujao (Duyao), Fenikso (Fenghuang), Junkai (Yunkai) kalnai. Aukščiausias taškas – Mao-er viršukalnė (2141 m).

Klimatas subtropinis. Vidutinė metinė temperatūra 17-23 °C, krituliai 1250–1750 mm.

Demografija ir turizmas 
Guangsi yra džuangų tautos autonominis regionas, taip pat čia gyvena dongų. Šiaurinėje regiono dalyje yra stačiausios pasaulyje Longmeno ryžių terasos.

Vienas garsiausių Kinijos kraštovaizdžio taškų yra aplink Guiliną ir Jangšuo (Yangshuo) miestelį, kur kyla karstinių kalvų viršūnės.

Nuorodos 
 Puslapis keliautojams (angliškai)
 Žemėlapis 

Kinijos autonominiai regionai
Vidinė Mongolija

Vidinė Mongolija (mongol.= Öbür Monggol; ) – mongolų autonominis regionas šiaurės ir rytų Kinijoje. Plotas – 1,183 mln. km²; 23,8 mln. gyventojų (2004 m.). Sostinė – Hohotas.

Vidinė Mongolija taip vadinama, kad būtų atskirta nuo Mongolijos valstybės. Kinija Mongolijos valstybę ir Tuvą vadina Išorine Mongolija. Patys mongolai regioną vadina Pietine Mongolija.

Administracinis suskirstymas 
Vidinė Mongolija padalyta į 12 prefektūrų lygmens administracinių vienetų:

 Hohoto miestas (kiniškai – Huhehaote: 呼和浩特市 Hūhéhàotè shì)
 Baotou miestas (包头市 Bāotóu shì)
 Uhajaus miestas (乌海市 Wūhǎi shì)
 Čifengo miestas (赤峰市 Chìfēng shì)
 Tongliao miestas (通辽市 Tōngliáo shì)
 Ordoso miestas (E-erduosi: 鄂尔多斯市 È'ěrduōsī shì)
 Hulunbuiro miestas (Hulunbei-eras: 呼伦贝尔市 Hūlúnbèi'ěr shì)
 Bajan Nuro miestas (Bajannao-eras: 巴彦淖尔市 Bāyànnào'ěr shì)
 Ulančabo miestas (Ulančabu: 乌兰察布市 Wūlánchábù shì)
 Silin Golo aimakas (Silinguole: 锡林郭勒盟 Xīlínguōlè méng)
 Alšos aimakas (Alašanas: 阿拉善盟 Ālāshàn méng)
 Hinggano aimakas (Sing-anas: 兴安盟 Xīng'ān méng)

Geografija 

Vidinės Mongolijos pietinę dalį užima Ordo plynaukštė (Hvanghės vidurupio vingyje) ir Inšano kalnai (aukštis iki 2400 m), šiaurės rytuose iškilę Didžiojo Chingano kalnai.

Klimatas žemyninis, subtropinis bei vidutinių platumų. Būdingos pusdykumės ir dykumos (Gobis, Alašanas), stepės, kalnuose – miškai.

Demografija ir kultūra 
Daugiausia Vidinėje Mongolijoje gyvena kinų chanių. Antra pagal dydį etninė grupė – mongolai (17 %). „Mongolais“ Kinijoje vadina ir tokias grupes kaip buriatai, oiratai. Dar gyvena daūrų, evenkų, oročinų, hujų, mandžiūrų, korėjiečių.

Pagal įstatymą Vidinėje Mongolijoje visi ženklai gatvėse, komercinės įstaigos bei valstybiniai dokumentai turi būti parašyti dviem kalbomis – oficialiąja kinų ir mongolų. Yra trys mongoliški TV kanalai. Nemažai mongolų, ypač jaunesnių, laisvai šneka kiniškai, miestų teritorijose mongolų kalba buityje vartojama vis rečiau. Tačiau kaimo vietovėse kalba išlieka. Vidinės Mongolijos mongolai išlaikė senąjį mongolišką raštą (Mongolijos valstybėje vartojama kirilica).

Svarbus mongolų kultūros elementas – stepės. Jos vaizduojamos mene, pabrėžiamos klajokliškos mongolų tradicijos.

Virtuvei būdingi pieno produktai, aviena. Didelėje Kinijos dalyje žinomi Mengniu ir Yili mongoliški pieno produktai.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Žemėlapis 

UNPO nariai
Kinijos autonominiai regionai
Kinijos istoriniai regionai
Ningsia

Ningsia () – hui etninės grupės autonominis regionas vidurio Kinijoje. Plotas – 66 tūkst. km²; 5,88 mln. gyventojų (2004). Sostinė – Inčuanas.

Administracinis suskirstymas 
Ningsia regionas padalintas į penkis prefektūrų lygmens miestus:

 Inčuanas (银川 Yinchuan)
 Šidzuišanas (石嘴山 Shízuǐshān)
 Džongvei (中卫 Zhongwei)
 Udžongas (吴忠 Wuzhong)
 Gujuanas (固原 Guyuan)

Geografija ir klimatas 
Ningsia ribojasi su Šaansi, Gansu ir Vidine Mongolija. Per regioną teka Geltonoji upė.

Ningsia – gan sausas dykumingas regionas. Kad galėtų auginti regione plačiai paplitusį dygliuotąjį ožerškį, Ningsia gyventojai privalo kliautis irigacija.

Klimatas kontinentinis. Liepą vidutinė temperatūra 17–24 °C, sausį nuo -7 iki -10 °C. Temperatūra gali pakilti iki 39 °C karščio vasarą, nukristi iki -30 °C šalčio žiemą. Vidutinis metinis kritulių kiekis 190–700 mm.

Demografija ir kultūra 
Ningsia – musulmoniškos hui etninės grupės regionas.

Turistų lankomos šios vietos:
 Vakarų Sia valstybės laikų kapavietės šalia Inčuano.
 Helano kalnynas.
 108 stūpos prie Čingtongsia (Qingtongxia).
 Baisikou pagodos-dvynės.
 Dykumų tyrimų punktas Šapatou (Shapatou) regione.

Nuorodos 
 Žemėlapis 

Kinijos autonominiai regionai
Šiaurės Džolos provincija

Šiaurės Džolos provincija, Džolapukto (hangul 전라 북도) – provincija Pietų Korėjos pietvakariuose. Šiaurėje ribojasi su Pietų Čungčongu, pietuose – su Pietų Džola, rytuose – su Šiaurės ir Pietų Kiongsangu. Vakaruose remiasi į Geltonąją jūrą. Adminstracinis centras – Džondžu.

Provincija įkurta 1896 m. iš šiaurinės senosios Čolos provincijos dalies. Sostine tapo visos ankstesnės provincijos sostine buvęs Džondžu. Vakarinėje dalyje vyrauja kalnai, rytinėje žemumos, teka Somjin, Mankyong, Tondjin, Kŭm upės.

Administracinis skirstymas 
Šiaurės Džolos provincija padalinta į 6 miestus (si, 시) ir 8 provincijas (gun, 군).

Miestai

Apskritys 

Pietų Korėjos provincijos
Batalionas

Batalionas – karinis vienetas, kurį sudaro apie 700 karių. Susideda iš 2–8 kuopų arba baterijų. Keli batalionai sudaro pulką. Batalionui paprastai vadovauja pulkininkas leitenantas. Dažniausiai batalionas būna mažiausias karinis dalinys, galintis vykdyti atskiras operacijas, be to, mažiausias dalinys, turintis savo štabą.

Batalionai būna: pėstininkų (mechanizuotasis, motorizuotųjų pėstininkų, motorizuotųjų šaulių, šaulių, pėstininkų aeromobilusis), tankų, parašiutų desantinis, desantinis šturmo, jūrų pėstininkų, žvalgybos (žvalgybos aeromobilusis), armijos aviacijos, inžinerinis, ryšių, elektroninės kovos, automobilių, logistikos, medicinos ir kt.

Lietuvos kariuomenėje motorizuotųjų pėstininkų batalioną sudaro vadovybė, 3 motorizuotųjų pėstininkų kuopos, sunkiosios ginkluotės kuopa, aprūpinimo ir aptarnavimo padaliniai.

Pradžioje batalionas reiškė kovos rikiuotę. XVII a. ši rikiuotė buvo suskaidyta į sudedamąsias dalis, kurios buvo pavadintos batalionais.

Išnašos 

Kariniai daliniai
Jovaiša

Jovaiša − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Jovaišienė (ištekėjusi moteris) ir Jovaišaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

Eugenijus Jovaiša (g. 1950 m.), archeologas, VPU profesorius
Eugenijus Kazimieras Jovaiša (g. 1940 m.), dailininkas odininkas
Kazimieras Jovaiša (1890-1984), pedagogas, chorvedys
Leonas Jovaiša (g. 1921 m.), edukologas, VU profesorius (Eugenijaus Jovaišos tėvas)
Liudas Jovaiša (g. 1973 m.]], istorikas, VU docentas
Marius Jovaiša (g. 1973 m.), verslininkas, fotografas (Leono Jovaišos sūnus)
Sergejus Jovaiša (g. 1954 m.), krepšininkas
Vytautas Jovaiša (g. 1931 m.), pedagogas, chorvedys
Pietų Džolos provincija

Pietų Džolos provincija, Džolanamdo (hangul 전라 남도) – provincija Pietų Korėjos pietvakariuose. Šiaurėje ribojasi su Šiaurės Džola, rytuose – su Pietų Kiongsangu. Rytuose ir pietuose skalauja Geltonoji jūra. Joje provincijai priklauso ~2000 salų, iškurių 3/4 negyvenamos. Administracinis centras – Namako gyvenvietė Muano apskrityje.

Administracinis skirstymas 
Pietų Džola padalinta į 5 miestus (si, 시) ir 17 apskričių (gun, 군).

Miestai

Apskritys 

Pietų Korėjos provincijos