joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Rasa Samuolytė

Rasa Samuolytė (g. 1975 m. sausio 21 d., Panevėžyje) – lietuvių aktorė.

1993 m. baigė Panevėžio 12-ąją vidurinę mokyklą ir tais pačiais metais įstojo į Lietuvos muzikos akademiją. 1997 m. baigė Teatro ir kino fakultetą (įgijo muzikinio profilio dramos aktoriaus kvalifikaciją). 1999 m. baigė Lietuvos muzikos akademijos Teatro ir kino fakulteto magistrantūros studijas (dramos aktoriaus specializacija). Yra ištekėjusi už aktoriaus Dainiaus Gavenonio ir turi sūnų.

Vaidmenys teatre 
 Berta, A. Strinbergon „Tėvas“, rež. J. Vaitkus, Jaunimo teatras 1997;
 Ūbienė A. Žari „Karalius Ūbas“, rež. J. Vaitkus, diplominis darbas Lietuvos muzikos akademijoje, 1997;
 Mergaitė B.-M. Kolteso „Roberto Zucco“, rež. Oskaras Koršunovas, Lietuvos akademinis dramos teatras, 1998;
 Saša F. Dostojevskio „Stepančikovo dvaras“, rež. J. Vaitkus, Lietuvos akademinis dramos teatras, 1998;
 Lulu M. Ravenhillo „Shopping and fucking“, rež. Oskaras Koršunovas, Oskaro Koršunovo teatras, 1999;
 Elena V. Šekspyro „Vasarvidžio nakties sapnas“, rež. O. Koršunovas, Oskaro Koršunovo teatras, 1999;
 Lin M. Cull „Anna Weis“, rež. J. Vaitkus, Skrajojantis teatras, 2000;
 Olga M. von Mayenburgo „Ugnies veidas“, rež. O. Koršunovas, Oskaro Koršunovo teatras, 2000;
 Nataša M. Bulgakovo „Meistras ir Margarita“, rež. O. Koršunovas, Oskaro Koršunovo teatras, 2000;
 Martirija, Bernardos duktė „Bernardos Albos namai“, choreogr. A. Cholina, Lietuvos akademinis dramos teatras, 2000;
 Moteris „Tango in Fa“, choreogr. A. Cholina, Andželikos Cholinos teatras; 2001;
 Betsi M. von Mayenburgo „Parazitai“, rež. O. Koršunovas, Oskaro Koršunovo teatras, 2001;
 Choristas Sofoklio „Oidipas karalius“, rež. O. Koršunovas, Oskaro Koršunovo teatras, 2002;
 Džuljeta V. Šekspyro „Įstabioji ir graudžioji Romeo ir Džuljetos istorija“, rež. O. Koršunovas, Oskaro Koršunovo teatras, 2003
 Aktorė B. Mar „Grimo opera“, rež. Birutė Mar ir kt. Vilniaus miesto teatras, 2006;
 Liučė L. S. Černiauskaitė „Liučė čiuožia“, rež. Yanna Ross, Vilniaus miesto teatras, 2007.

Kino vaidmenys 
 „Kiemas“ (1999) Rež. Valdas Navasaitis
 „Kas miega šalia tavęs“ (2003) Rež. Dovilė Gasiūnaitė
 „Nuodėmės užkalbėjimas“ (2007) Rež. Algimantas Puipa
 „Nova Lituania“ (2019) Rež. Karolis Kaupinis

Apdovanojimai 
 1998 m. apdovanota Šv. Kristoforo statulėle (nepagrindinio vaidmens atlikėja).
 1999 m. gavo Kultūros ministerijos premiją už geriausią antraplanį vaidmenį Oskaro Koršunovo spektaklyje „Roberto Zucco“.
 2000 m. apdovanota Šv. Kristoforo statulėle (dramos aktorė).
 2007 m. pripažinta „Metų aktore“ žurnalo „Cosmopolitan“ rengiamuose apdovanojimuose „Jauna žavi veikli 2007“.
 2008 m. pripažinta „Metų aktore“ žurnalo „Moteris“ rengiamuose apdovanojimuose.

Nuorodos 
 Alfa.lt: Interviu su Rasa Samuolyte
 YoungArtists.lt: Rasa Samuolytė

Samuolytė, Rasa
Chauchos provincija

Chauchos provincija (, ) – provincija Peru, Chunino departamento centrinėje dalyje. Provincija padalinta į 34 apygardas. Sostinė – Chaucha.

Apygardos 
 Chaucha
 Akolja
 Apata
 Ataura
 Kančailjas
 Kurikaka
 El Mantaras
 Huamali
 Huaripampa
 Huertasas
 Chanchailjas
 Chulkanas
 Leonor Ordonjesas
 Ljokljapampa
 Markas
 Masma
 Masma Čikas
 Molinosas
 Monobamba
 Mukis
 Mukijaujas
 Paka
 Pakča
 Pankanas
 Parkas
 Pomakanča
 Rikranas
 San Lorensas
 San Pedro de Čunanas
 Sausa
 Sinkosas
 Tunan Marka
 Jaulis
 Jaujosas

Chunino departamento provincijos
Tarmos provincija

Tarmos provincija (, ) – provincija Peru, Chunino departamento centrinėje dalyje. Provincija padalinta į 9 apygardas. Sostinė – Tarma.

Apygardos 
 Tarma
 Akobamba
 Huarikolka
 Huasahuasis
 La Unjonas
 Palka
 Palkamajas
 San Pedro de Kachasas
 Tapas

Chunino departamento provincijos
Jauli provincija

Jauli provincija (, ) – provincija Peru, Chunino departamento šiaurės vakarinėje dalyje. Provincija padalinta į 10 apygardų. Sostinė – La Oroja.

Apygardos 
 La Oroja
 Čakapalpa
 Huaihuajus
 Markapomakoča
 Morokoča
 Pakča
 Santa Barbara de Karhuakajanas
 Santa Rosa de Sakas
 Suitukanča
 Jauli

Chunino departamento provincijos
Chunino provincija

Chunino provincija (, ) – provincija Peru, Chunino departamento šiaurinėje dalyje. Provincija padalinta į 4 apygardas. Sostinė – Chuninas.

Provincijos šiaurėje telkšo Chunino ežeras.

Apygardos 
 Chuninas
 Karhuamajas
 Ondoresas
 Ulkumajas

Chunino departamento provincijos
Asta Buziliauskaitė

Asta Buziliauskaitė (g. Kaune) – fotomodelis. 2001 m. konkurse Ford Supermodel of the World būdama 16 metų pelnė 250 000 dolerių vertės kontraktą su Ford Models.

Literatūra 
Moritz, Robert. 2002. Model Behavior. Seventeen, 120.

Nuorodos 
 ''Fashion Model Directory

Lietuvos modeliai
Čančamajaus provincija

Čančamajaus provincija (, ) – provincija Peru, Chunino departamento šiaurinėje dalyje. Provincija padalinta į 6 apygardas. Sostinė – La Mersedas.

Apygardos 
 La Mersedas
 Perenė
 Pičanakis
 San Luis de Šuaras
 San Ramonas
 Vitokas

Chunino departamento provincijos
Satipo provincija

Satipo provincija (, ) – provincija Peru, Chunino departamento rytinėje dalyje. Provincija padalinta į 8 apygardas. Sostinė – Satipas.

Apygardos 
 Satipas
 Kovirialis
 Ljailja
 Masamaris
 Pampa Hermosa
 Pangoa
 Rio Negras
 Rio Tambas

Chunino departamento provincijos
Huankajus

Huankajus (, ) – miestas centrinėje Peru, tarp Andų kalnų besidriekiančiame Mantaro slėnyje, 3259 m aukštyje. Chunino departamento ir Huankajaus provincijos administracinis centras. 306 tūkst. gyventojų. Huankajus – svarbus prekybinis, transporto ir pramoninis centras bei huankų kultūros sostinė.

Istorija 

Mantaro slėnis nuo seno buvo gyvenamas indėnų huankų. Apie XI a. slėnį užėmė Vario kultūra. 1460 m. teritorija nepaisant didelio pasipriešinimo prijungta prie Inkų imperijos. Huankajus tapo karališkojo Inkų kelio stotimi. Po ispanų užkariavimo Huankajus buvo nustelbtas kaimyninio Chauchos miesto, tapusio laikinąja Peru sostine. 1572 m. Huankajus įkurtas oficialiai ir pavadintas Santísima Trinidad de Huancayo.

Kultūra 

Mieste yra kolonijinio stiliaus 1831 m. pastatyta katedra, nacionaliniu kultūros paminklu pripažinta Malonės koplyčia (Capilla de la Merced), Huankų kultūros parkas, kiti istoriniai pastatai. Huankajuje vyksta įvairios šventės ir festivaliai.

Peru miestai
Konsepsjonas (Peru)

Konsepsjonas () – miestas centrinėje Peru, Chunino departamente, Mantaro slėnyje, 3283 aukštyje. Provincijos centras. Apie 10 tūkst. gyventojų (2005 m.).

Istorija 

Miestas įkurtas Fransisko Pisaro 1536 m. gruodžio 8 d. La Purísima Concepción de Lapa pavadinimu.

Peru miestai
Čupaka

Čupaka (, ) – miestas centrinėje Peru, Chunino departamente, Mantaro slėnyje, 3263 aukštyje, 8 km nuo Huankajaus. Miestas įsikūręs Njahuimpukijo ežero pakrantėje. Provincijos centras. Apie 11 tūkst. gyventojų (2005 m.).

Mieste vyksta kasmetinė šokių šventė „Las Cruces“.

Peru miestai
Tarpjūris

Tarpjūris (; , ) – Juzefo Pilsudskio po Pirmojo pasaulinio karo sumanyta federalinė ateities valstybė Centrinėje ir Rytų Europoje, kurioje turėjo dominuoti Lenkija. Pagal Pilsudskio sumanymą šią valstybę turėjo sudaryti Lietuva, Latvija, Estija, Suomija, Baltarusija, Ukraina, Slovakija, Vengrija, Rumunija, Jugoslavija, Čekija.

Ši federalinė valstybė turėjo būti naujas Abiejų Tautų Respublikos variantas, besitęsiąs nuo Baltijos iki Juodosios jūros. Tačiau lietuviai šį planą laikė nauja grėsme naujai atgautai Lietuvos nepriklausomybei, ukrainiečiai – kliūtimi gauti nepriklausomybę. Prieš tokios valstybės kūrimąsi buvo daugelis Vakarų Europos valstybių ir Tarybų Rusija.

Pilsudskio planas nepavyko. Praėjus dvidešimt metų po to visos kandidatės į Tarpjūrio valstybę, išskyrus Žiemos karą kovojusią Suomiją, tapo arba Hitlerio Vokietijos, arba Stalino TSRS dalimi.

Nuorodos 

Europos istorija
Chaucha

Chaucha (, ) – miestas centrinėje Peru, Chunino departamente, Mantaro slėnyje, 3390 aukštyje, 45 km į šiaurę nuo Huankajo. Provincijos centras. Apie 16 tūkst. gyventojų (2005 m.).

Chauchos teritorija nuo seno buvo gyvenama indėnų huankų. 1534 m. balandžio 25 d. Fransiskas Pisaras įkūrė miestą pavadinimu Santa Fe de Hatun Xauxa ir paskelbė ją laikinąja Peru sostine. Chaucha buvo sostine iki 1535 m. kai įkurta Lima. Vėliau miestą nustelbė Huankajas ir Chaucha liko nedideliu kolonijiniu miesteliu.

Miestas išlaikęs tradicinę kolonijinę architektūrą, kurios vienas svarbiausių objektų – Chauchos katedra.

Miestų partnerystė 
  La Pasas, Bolivija

Peru miestai
Tarma

Tarma (, ) – miestas centrinėje Peru, Chunino departamente, Anduose, 3053 aukštyje. Provincijos centras. Apie 48 tūkst. gyventojų (2005 m.).

Istorija 

Tarma įkurta 1538 m.

Peru miestai
La Oroja

La Oroja (, ) – miestas centrinėje Peru, Chunino departamente, Anduose, 3750 aukštyje, prie Mantaro upės. Jauli provincijos centras. Apie 30 tūkst. gyventojų (2005 m.).

La Oroja – vienas pagrindinių Peru metalurgijos ir kasybos pramonės centrų. Švino, cinko, vario, sidabro gavyba. La Orojos metalurgijos kombinato kaminai – vieni aukščiausių Pietų Amerikoje. Geležinkeliai į Limą, Sero de Paską, Huankają. Dėl intensyvios pramonės oras mieste labai užterštas. Taip pat sunkiaisiais metalais užteršta dirva, Mantaro upė.

Peru miestai
Chuninas (Peru)

Chuninas (, ) – miestas centrinėje Peru, Chunino departamente, Anduose, 4170 aukštyje, į pietus nuo Chunino ežero. Provincijos centras. Apie 14 tūkst. gyventojų (2005 m.). Per miestą eina kelias ir geležinkelis Huankajas – Sero de Paskas.

Peru miestai
Glinskio maištas

Glinskio maištas – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės kunigaikščio Mykolo Glinskio 1508 m. sukilimas prieš Lietuvos didįjį kunigaikštį Žygimantą Senąjį.

Priežastis 
Vyko per 1507–1508 m. LDK ir Maskvos Didžiosios kunigaikštystės karą. Dėl staigaus Mykolo Glinskio iškilimo ir didelės įtakos Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Aleksandrui kilo Ponų Tarybos narių opozicija, vadovaujama Trakų vaivados Jonušo Zaberezinskio. Priešininkų apkaltintas ketinimu atimti iš Žygimanto Senojo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės sostą ir nušalintas nuo vyriausybės – Ponų Tarybos nario pareigų, Mykolas Glinskis sukėlė maištą. Jis siekė bent atskirti nuo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės stačiatikių gyvenamąsias žemes ir tapti jų kunigaikščiu.

Eiga 
Maištas prasidėjo 1508 m. vasario 2 d. Trakų vaivados Jonušo Zaberezinskio, Mykolo Glinskio svarbiausio politinio priešininko, nužudymu Gardine. Mykolas Glinskis su broliais Vasilijum ir Ivanu bei kitais giminaičiais 1508 m. kovo mėn. pasidavė Maskvos didžiojo kunigaikščio Vasilijaus III globai. Maištas vyko Baltarusijoje ir dalyje Ukrainos, bet vietos gyventojai Glinskio nerėmė. Jį parėmė Krymo chanas Menglis Girėjus ir Moldavijos valdovas Bogdanas III.

Maištininkai, 1508 m. gegužės pabaigoje neįstengę užimti Slucko ir Minsko, Oršoje susijungė su Maskvos didžiosios kunigaikštystės kariuomene. Čia ją liepos 13 d. sumušė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenė, padedama lenkų samdinių, kuriai vadovavo Lietuvos didysis etmonas Konstantinas Ostrogiškis.

Glinskio maištą numalšinus, Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė ir Maskva spalio 8 d. sudarė taiką. Mykolui Glinskiui su šalininkais leista išvykti į Maskvą.

Šaltiniai 

 
Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė
Deron Williams

Deron Williams (g. 1984 m. birželio 26 d. Parkersburgas, Vakarų Virdžinija) – krepšininkas, žaidžiantis NBA, New Jersey „Nets“ klube, įžaidėjo pozicijoje.

2011 m. vasario 23 d. buvo iškeistas New Jersey „Nets“ komandai į kitus du žaidėjus.  2011 m. liepos 19 d. NBA lokauto metu pasirašė vienerių metų sutartį su Turkijos Stambulo „Beşiktaş“ klubu.

Nuorodos 
 NBA.com puslapis apie žaidėją
 2005 NBA naujokų biržos puslapis apie žaidėją

JAV krepšininkai
JAV olimpiečiai
La Mersedas

La Mersedas (, ) – miestas centrinėje Peru, Chunino departamente, 751 m aukštyje. Čančamajo provincijos centras. Apie 9 tūkst. gyventojų (2005 m.). Per miestą eina kelias Tarma–Satipas.

Peru miestai
Alina Orlova

Alina Orlova (tikroji pavardė Orlovskaja, g. 1988 m. birželio 28 d. Visagine, Lietuvoje) – dainuojamosios poezijos kūrėja ir atlikėja.

Biografija
Alina, gimusi kaip Alina Orlovskaja, vaikystę praleido Visagine. Alinos tėvas yra lenkas, o mama gimusi Voroneže. Atlikėjos tėvai susitiko Kazachstane ir šeimyninį gyvenimą tęsė Lietuvoje, kur ir gimė Alina.

Muzikinė veikla 

Alina kuria dainų tekstus pati, atlieka „koverius“. Dainuoja 3 kalbomis: lietuvių, rusų, anglų.

2008 m. sausio 22 d. Vilniaus Šv. Kotrynos bažnyčioje ir 2008 m. sausio 30 d. Kauno valstybiniame dramos teatre pristatė debiutinį albumą „Laukinis šuo Dingo“. Albumą išleido kompanija „MetroMusic“. Albume yra 16 Alinos Orlovos atliekamų dainų. Daina iš albumo pavadinimu "Nesvarbu" „Pravdos“ naujokų apdovanojimuose pelnė Geriausia dainos titulą. 

2008 m. gegužę debiutinį albumą dainininkė pristatė Rusijos publikai, vėliau surengė koncertus Liverpulyje, Londone, Lenkijoje ir Airijoje. Dalyvavo „Europavox“ festivalyje Prancūzijoje bei kitur.

2010 m. albumas „Laukinis šuo dingo“ prancūzų leidybinės kompanijos „Fargo records“ išleistas Vakarų Europos ir Skandinavijos šalyse.

Škotijos grupės Travis vokalistas Francis Healy pastebėjęs Alinos dainą „Vaiduokliai“, įtraukė ją į septynių dainų EP pavadinimu „Play. Stop. Rewind“, kurį išleido įrašų kompanija LIPA Records. Taip pat šią dainą („Vaiduokliai“) kylanti britų atlikėja sujungė su Snoop Dogg daina „Drop It Like Its Hot“

2010 m. liepos 1 d. dainininkė pristatė 2-ąjį albumą „Mutabor“, kurią išleido „Monako produkcija“. 2010 m. gruodžio 17 d. rusų žurnalas „Kommersant Weekend“ išrinko Alinos dainą „Лихорадка“ įsimintiniausia besibaigiančių metų rusiška daina..

Diskografija 

 Belekokie (2005 m.)
 Laukinis šuo dingo (2008 m.)
 Mutabor (2010 m.)
 88 (2015 m.)
Daybreak (2018 m.)

Apdovanojimai

Išnašos

Nuorodos 

 My Space
 Alinos nuotraukų ir piešinių galerija 
 Alinos Orlovos dainų žodžiai ir vaizdo klipai
 .

Dainų autoriai
Lietuvos dainininkai
Dainuojamosios poezijos atlikėjai
Bronius Radzevičius

Bronius Radzevičius (1940 m. gruodžio 24 d. Radviliškyje – 1980 m. spalio 10 d. Vilniuje) – aštuntojo XX a. dešimtmečio Lietuvos prozininkas.

Biografija 
Rašytojo vaikystė prabėgo Utenos rajono Vyžuonų kaime. Motinos jis neteko vaikystėje, tėvo – sulaukęs 18 metų. Likęs našlaitis dvejus metus gyveno internate. 1960 m. B. Radzevičius baigė vidurinę mokyklą. Įstojo į Vilniaus universitetą studijuoti fizikos ir matematikos, bet, pasijutęs „sėdįs ne savo rogėse“, studijas metė. Dėl sunkios materialinės padėties gausioje pamotės šeimoje B. Radzevičius kurį laiką dirbo gamyklose, įsigijo tekintojo specialybę. Vėliau įstojo į Vilniaus universitetą, studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. 1968 m. baigęs universitetą, metus mokytojavo, vėliau dirbo redaktoriumi. Mokytojavo, dirbo „Šluotos“, „Komjaunimo tiesos“, „Girių“ redakcijose, moksliniame metodiniame kultūros centre.

Rašytojo kūryba – pirmasis sovietiniu laikotarpiu ryškus moderniosios prozos proveržis, skausmingai atskleidęs pokario kartos egzistencinę aklavietę, savitai reiškęs niūrią laiko dvasią ir žmogaus bejėgiškumo totalitarinės sistemos gniaužtuose. Pirmą kartą lietuvių literatūroje atsiranda toks sudėtingas žmogus, jo komplikuotas dvasinis pasaulis, gili savianalizė. Jis paženklintas nuolatinio nepasitenkinimo savimi ir aplinka. Tai – „nervinga literatūra“, uždaros, įkalintos sąmonės reiškinys, simptomiškas, laikotarpiui būdingas psichikos bruožas.

Savo gyvenimą rašytojas nutraukė 1980 m. spalio 10 d. Vilniuje, palaidotas Vyžuonose.

Bibliografija 
 Link debesijos: [apsakymų rinkinys]. Vilnius: Vaga, 1984. 383 pp.
 Balsai iš tylos: [novelių rinkinys]. Vilnius: Vaga, 1970
 Priešaušrio vieškeliai: [romanas]. Vilnius: Vaga, 1979
 Raštai. 3 tomai. Vilnius: Vaga. 1984–1985
 Žolė po šerkšnu: [apysaka, novelės]. Kaunas: Varpas, 1994
 Vakaro saulė: [apsakymų rinkinys]. Vilnius: Baltos lankos, 1996
 Proza. Vilnius: Žaltvykslė, 2006

Šaltiniai

Nuorodos 
 Novelės iš knygos „Žolė po šerkšnu“ 

Lietuvos rašytojai
Lietuvos nacionalinės kultūros ir meno premijos laureatai
Huverio užtvanka

Huverio užtvanka (, kartais vad. Boulder Dam) – unikalus hidrotechninis statinys, 221 m aukščio betoninės konstrukcijos užtvanka (damba), esanti JAV, ant sienos su Arizona ir Nevada, Juodajame slėnyje, pastatyta ant Kolorado upės.

JAV kelias 93 () eina ant užtvankos viršūnės, sujungiantis Arizoną ir Nevadą. Yra hidroelektrinė.

Užtvanka pradėta statyti 1931 m., o baigta 1935 m., dvejais metais anksčiau nei planuota. Pavadinta 31-ojo JAV prezidento Herberto Huverio, kuris daug prisidėjo prie užtvankos statybos įgyvendinimo, garbei.

Statistika 
 Statybos metu žuvo 112 žmonių.
 Aukštis – 221,4 m (2-a pagal aukštį JAV).
 Ilgis – 379,2 m.
 Sunaudota 3,33 mln. m³ betono.
 Užtvenkto vandens telkinio (vad. ežeras Midas) plotas – 639 km², tūris – 35,2 km³.
 Maksimali hidroelektrinės galia – 2074 MW.

Elektros energijos dalis atitenka (proc.):
 Arizonos valstijai – 18,95 %
 Nevados valstijai – 25,14 %
 Los Andželo miestui – 15,42 %
 kiti Kalifornijos valstijos el. energijos vartotojai – 40,49 %

Nuorodos 
 Oficialus užtvankos tinklalapis 

JAV statiniai
Užtvankos
Hidroelektrinės
Midas (tvenkinys)

Midas, ežeras Midas () – JAV esantis dirbtinis ežeras, susidaręs pastačius Huverio užtvanką ant Kolorado upės.

Užtvenkto vandens telkinio plotas – 639 km², tūris – 35,2 km³.

JAV tvenkiniai
Pantanalis

Pantanalis () – didžiausia pasaulyje pelkių ir šlapynių sritis, esanti pietų Brazilijoje (Mato Groso ir Pietų Mato Groso valstijose), taip pat nedidelė dalis Bolivijoje ir Paragvajuje. Plotas apie 195 000 km². Pavadinimas kilo iš portugalų kalbos žodžio pantano („pelkė“).

Pantanalis drėgnuoju metų laiku patvinsta ir vanduo užlieja 80 % jo teritorijos, vandens lygis pakyla 3 m. Vandens susilaikymą lemia geografinė padėtis, kadangi teritoriją supa aukštumos iš kurių nuolat suteka vanduo. Pagridinė ištaka – Paragvajaus upė. Per metus iškrinta 1000–1400 mm kritulių, o temperatūra svyruoja ~25 °C. Pantanalis yra labai turtinga ekosistema, gyvūnijos ir augalijos įvairove ir gausumu nenusileidžianti Amazonijai. Čia suskaičiuota ~3500 augalų, 650 paukščių, 400 žuvų, 100 žinduolių, 80 roplių rūšių. Tarp būdingų gyvūnų paminėtini kaimanai, jaguarai, kapibaros, karčiuotieji vilkai, miškiniai šunys, brazilinės ūdros, didieji šarvuočiai, braziliniai jabiru, tapyrai, aros ir daug kt.

Dėl savo gamtinės reikšmės Pantanalis 2000 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Brazilijos geografija
Paragvajaus geografija
Bolivijos geografija
Pelkės
Stanislovas Kiška IV

Stanislovas Kiška (1584 m. – 1626 m. vasario 13 d. Varniai, palaidotas Vilniuje) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės ir Lietuvos katalikų bažnyčios veikėjas.

Biografija 

Kilęs iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos lenkų ir čekų kilmės lietuvių didikų Kiškų giminės. Tėvas Stanislovas Kiška, motina Elžbieta Sapiegaitė. Broliai Mikalojus Kiška, Kristupas Kiška, Jonušas Kiška. Buvo vedęs Mikalojaus Radvilos Juodojo sūnaus Alberto dukterį Barborą Radvilaitę.

Mokydamasis Vilniaus universitete apie 1596 m. iš kalvinizmo perėjo į katalikybę, o jo pastangomis tikėjimą pakeitė ir visa šeima, vėliau tapo kontrreformacijos veikėju. Kovai su reformacija skyrė daug lėšų ir pastangų.

Nuo 1605 m. kunigas, nuo 1608 m. Vilniaus kapitulos kanauninkas. 1608 m. Adutiškyje pastatydino naują bažnyčią, aprūpino ją žemės valda. Nuo 1608 m. gruodžio mėn. tobulinosi Paduvos universitete. Grįžęs 1609 m. Vilniaus vyskupijos kapitulai užrašė Adutiškio valdą, 1614 m. Musninkų bažnyčiai paskyrė Draučių, Karionių, Vaitkūnų kaimus, Paparčių bažnyčiai paskyrė Panerių kaimą. Nuo 1615 m. dvasinis Lietuvos referentas, nuo 1618 m. Žemaičių vyskupas.

Jo nurodymu pastatyta koplyčia Garduose, vėliau čia pastatydino parapinę bažnyčią. Pastatyta koplyčia Lieplaukėje. Paskyrė klebonus Pavandenės bažnyčiai, neseniai pastatytoms Klovainių, Laukuvos, Naujosios Žagarės, Pamūšio bažnyčioms. Savo lėšomis pastatydino bažnyčią Girkalnyje. Iš viso 1619-1626 m. Žemaičių vyskupijoje buvo pastatyta 10 katalikų bažnyčių, o Kurtuvėnų, Kuršėnų ir Raseinių bažnyčios atgautos iš evangelikų reformatų. 1621 m. vyskupijoje įsteigė vyskupo sufragano pareigybę. Savo dvare Daukšiškėse (Ašmenos apskritis) finansavo katalikų bažnyčios ir mokyklos statybą. Dvarą 1621 m. užrašė Žemaičių katedrai ir steigiamai Žemaičių sufraganijai. Varniuose savo lėšomis išlaikė du jėzuitus, pastatė kunigams rengti mokyklą. Katalikams buvo grąžinti Šiluvos bažnyčios turtai.

Per religines kovas kartais griebdavosi kraštutinių priemonių, dėl to kildavo vietos gyventojų pasipiktinimas. 1620 m. liepos 21 d., grįždamas iš vizitacijos Ariogaloje, su tarnais puolė Sebastijono Kenstaro našlės pastatytą evangelikų reformatų bažnyčią Geluvoje. Jo sukurstyta minia sudegino bažnyčią, primušė atskubėjusius gesinti gaisro bajorės K. Kenstartienės dvariškius, nusiaubė pamokslininko ir mokytojo namus, sumušė pastarojo žmoną. Be to, vyskupas nusiėmė varpus, pasiėmė klebonijos ir mokyklos turtą ir išsivežė. Gėluviškiai iškėlė vyskupui bylą. Kelerius metus vyko teismo procesas. Vilniaus vyskupas Jurgis Tiškevičius įsakė katalikams, kad šie netrukdytų melstis, o vyskupui S. Kiškai atsiprašyti savininkės, sumokėti 3000 auksinių, grąžinti varpus, leisti atstatyti bažnyčią ir nubausti užpuolikus.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Žemaičių vyskupystės muziejus 

Stanislovas IV
Žemaitijos vyskupai
Lietuvos vyskupai
Vilniaus kanauninkai
Lietuvos dvasiniai referentai
Karaliaus sekretoriai
Chlodijonas Ilgaplaukis

Chlodijonas Ilgaplaukis (Chlodio, Cloio, Clodio, Clodius, Chlogio, apie 395 m. – 448 m.) – salijų frankų karalius iš Merovingų dinastijos.

Gyveno prie Tiuringijos sienos, vietoje, vadinamoje Dispargu. Iš ten jis 428 m. įsiveržė į Romos imperiją ir įsikūrė šiaurės Galijoje, kur jau gyveno salijų frankų bendruomenės. Nors jį buvo užpuolę romėnai, jis atsilaikė ir 431 m. išplėtė savo karalystės valdas į pietus iki Somos upės. 448 m. romėnų generolas Flavijus Etijus nugalėjo Chlodijoną nenustatytoje vietoje, vadinamoje Vicus Helena.

Kaip visi frankų karaliai, jis turėjo ilgus plaukus pagal ritualinę tradiciją. Jo įpėdinis tikriausiai buvo Merovingas, kurio vardu pavadinta dinastija. Viena legenda teigia, kad jo tėvas buvo Faramondas. Vieninteliai Chlodijono istorijos šaltiniai yra Gregorijus iš Tūro ir Sidonijus Apolinaris.

Didysis frankų genčių vienytojas karalius Chlodvigas buvo vadinamas „Le Chevelu” – Ilgaplaukiu (nuo to ir kilęs liaudiškas pavadinimas „ševeliūra”), ir pagal regione vyravusį senovinį germanišką paprotį niekas kitas negalėjo turėti plaukų, ilgesnių nei šio didiko.

Išnašos 

Merovingai
Italijos regionai

Italijos regionai yra didžiausi administraciniai suskirstymai šalyje. Kiekvienas regionas turi išrinktą tarybą ir vykdantį komitetą (Giunta Regionale), kuram vadovauja regioninis prezidentas. Komitetai yra renkami kiekvieno regiono gyventojų, išskyrus Aostos slėnį ir Trentiną-Alto Adidžę, kuriuose komitetus išrenka tarybos.

Regionų statusai 
Kiekvienas regionas turi tam tikrą statusą numatytą šalies konstitucijoje. 15 regionų turi įprastą statusą, 5 – specialų.

Įprasto statuso regionai 
Įprasto statuso regionai buvo apibrėžti 1970 m. Šie regionai turi administracines ir įstatymų leidybos teises. Tačiau jų finansinės galios yra mažos – šie regionai sau panaudoti gali tik iki 20 % surinktų mokesčių.

Specialaus statuso regionai 
Šalies konstitucija suteikia penkiems Italijos regionams (Sardinijai, Sicilijai, Trentinui-Alto Adidžei, Aostos slėniui ir Friuliui-Venecijai Džulijai) autonomines teises ir specialų statusą. Pagal šį statusą šiems regionams suteikiamos daug didesnės įstatymų leidybos, administracijos ir finansų surinkimo teisės. Šie regionai gali pasilikti nuo 60 iki 100 % surinktų mokesčių. Už tokį statusą šie regionai turi remti sveikatos apsaugos, mokslo sistemas bei rūpintis visuomeminėmis paslaugomis. Sicilija papildomai gauną visas lėšas iš Italijos visoms paslaugoms.
Liudvigsortas

Liudvigsortas arba Laduškinas (, nuo 1929 m. Ludwigsort, nuo 1946 m. ) – miestas Rusijoje, Kaliningrado srities pietvakarinėje dalyje, ant Kaliningrado įlankos kranto, į pietvakarius nuo Karaliaučiaus, netoli sienos su Lenkija, nuo 2004 m. balandžio 29 d. Laduškino miesto apygardos centras.

Istorija 
Notangos žemės gyvenvietės pavadinimas vokiškos kilmės.  Įkurtas kryžiuočių ordino 1314 m. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Šventapilės apskrities Brandenburgo valsčiaus dvaras, nuo 1926 m. kaimas ir savivaldybės centras.  1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 7 d. Hailigenbailio rajono (), 1946 m. rugsėjo 7 d. – 1962 m. gruodžio 12 d. Laduškino rajono, nuo 1962 m. gruodžio 12 d. Bagrationovsko rajono Laduškino miesto apylinkės, nuo 1997 m. Bagrationovsko rajono Laduškino miesto apygardos, nuo 2004 m. balandžio 29 d. Laduškino miesto apygardos miestas.

1946 m. rugsėjo 7 d. TSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo įsaku pavadintas Tarybų Sąjungos didvyrio Ivano Laduškino vardu.

Gyventojai

Ekonomika 

Svarbiausia pramonės šaka – švelniakailių žvėrelių auginimas. Savivaldybėje yra didžiausias Kaliningrado srityje ūkis, kuriame auginamos lapės ir kiti kailiniai žvėreliai. Veikia kelios pirminio kailiukų apdorojimo bei gaminių iš kailiukų siuvimo įmonės. Miestelyje yra šaldytuvų kompleksas ilgam produktų laikymui. Per miestelį eina geležinkelis Kaliningradas – Mamonovas.

Turizmas 
Sudarytos sąlygos turizmui ir poilsiui prie jūros įlankos. Istorinių paminklų nėra, tačiau sūrių gamyklos teritorijoje auga 800 m. ąžuolas. 10 km nuo Laduškino stovi XIII a. Balgos pilis (dabar Vesioloje), greta – tokio pat amžiaus Brandenburgo pilis, Ušakove – XIV a. kirchė.

Apylinkė 
Laduškino miesto apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės:

Šaltiniai 

Kaliningrado srities miestai
Bagrationovsko rajono gyvenvietės
Naujieji Kuršiai

Naujieji Kuršiai (arba Pionerskis, , nuo 1945 m. , nuo 1946 m. ) – miestas Rusijoje, Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Sembos pusiasalio šiaurėje, Baltijos jūros krante, nuo 2004 m. kovo 31 d. Pionerskio miesto apygardos miestas.

Istorija 
Sembos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės.  Šiose vietose buvo senovės prūsų šventos vietos, Rantavos šventykla, išlikusi iki šių dienų. Pirmą kartą Kuršių gyvenvietės vardas paminėtas 1254 m. 1837 m. pradėtas statyti kurortas. 1924 m. baigta jūrų uosto molų statyba. Per miestelį nutiestas geležinkelis ir automobilių kelias Raušiai–Krantas. 1900 m. Kuršiuose buvo 6 viešbučiai ir 6 pensionai. 1913 m. nutiestas vandentiekis, įrengtas dujinis gatvių apšvietimas.

1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kurortinė gyvenvietė, kuriai priklausė Alknikai, Batuva ir Rantava.  1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, nuo 1947 m. liepos 26 d. Primorjės rajono kurortinė gyvenvietė, nuo 1952 m. gruodžio 26 d. Primorjės rajono miestas, nuo 1963 m. vasario 1 d. Zelenogradsko rajono miestas, nuo 1966 m. sausio 1 d. Svetlogorsko kurortinės-pramoninės zonos miestas, nuo 1993 m. kovo 22 d. Kaliningrado srities miestas, nuo 2004 m. kovo 31 d. Pionerskio miesto apygardos miestas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Grasilda Blažiene: Hydronymia Europaea, Sonderband II, Die baltischen Ortsnamen. Wolfgang Schmid Hrsg., Steiner Verlag Stuttgart 2000.
 G. Gerullis: Die altpreußischen Ortsnamen. Berlin, Leipzig 1922.
 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Pionerskis bankgorodov.ru

Kaliningrado srities miestai
Rusijos kurortai
Didieji Kuršiai

Apie kaimą Klaipėdos rajone žr. Trakiai.

Didieji Kuršiai (, nuo 1945 m. , nuo 1946 m. Primorjė, ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Sembos pusiasalio šiaurės vakaruose, Svetlogorsko rajone, nuo 2007 m. lapkričio 27 d. Primorjės miesto gyvenvietės kaimas.

Istorija 

Sembos žemės kaimo pavadinimas vokiškos-prūsiškos kilmės.  Iki XVII a. pabaigos prūsų žvejų gyvenvietė vadinosi Pela. 1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas.  1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2007 m. lapkričio 27 d. Primorjės miesto apylinkės (Приморский городской совет), į kurią dar įėjo ir Donskojė, centras.

1913 m. pastatyta neogotikinė liuteronų bažnyčia.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Grasilda Blažiene: Hydronymia Europaea, Sonderband II, Die baltischen Ortsnamen. Wolfgang Schmid Hrsg., Steiner Verlag Stuttgart 2000.
 G. Gerullis: Die altpreußischen Ortsnamen. Berlin, Leipzig 1922.
 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Primorjė bankgorodov.ru

Žuvininkų apskrities gyvenvietės
Povilas Alšėniškis

Povilas Alšėniškis (m. 1555 m. rugsėjo 4 d. Vilnius, palaidotas Vilniaus arkikatedroje) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės ir Lietuvos katalikų bažnyčios veikėjas, Vilniaus vyskupas.

Biografija 

Kilęs iš XIII a.-XVI a. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės didikų Alšėniškių giminės. Tėvas Aleksandras Alšėniškis, motina Sofija Sudimantaitė, (Zofia Sudymuntowiczówna)  broliai Jonušas Alšėniškis, Jurgis Alšėniškis.

1504–1507 m. studijavo Krokuvos universitete. Nuo 1507 m. Lucko vyskupas. 1512 m. dalyvavo Katalikų bažnyčios visuotiniame susirinkime Romoje, susipažino su italų renesanso kultūra. Įsiteikdamas Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Žygimantui Senajam, 1533 m. jo žmonai Bonai Sforcai užrašė Rokantiškių pilį, savo namus ir sklypus Vilniuje, pačiam valdovui po savo mirties – du dvarus, atsisakė Punios seniūnijos. Tai padėjo jam tapti Vilniaus vyskupu, nuo 1536 m. Vilniaus vyskupas.

Su prasidėjusia Lietuvoje reformacija kovojo plėsdamas bažnytines dignitorijas. Vilniaus vyskupijos kanauninkų skaičių padidino nuo 12 iki 14, intensyvindamas kunigų veiklą vertė dominikonus reguliariai pamokslauti Katedroje. 1555 m. vasario mėn. sušaukė vyskupijos sinodą. Skatino valdovą imtis represijų prieš protestantus. 1542 m. jo iniciatyva buvo uždaryta pirmoji Lietuvos aukštoji mokykla, kurią 1539 m. Vilniuje įsteigė Abraomas Kulvietis ir Stanislovas Rapolionis.

Gyveno ištaigingai. Globojo menus. Savo portretus ir kitus meno kūrinius užsakydavo italų meistrams. Seniausiu Lietuvos ekslibrisu laikomas Vilniaus vyskupo Povilo Alšėniškio knygos nuosavybės ženklas, sukurtas nežinomo dailininko apie 1533 m. Beveik iš naujo atstatydino 1529 m. sudegusią Vilniaus katedrą, savo rūmų sode 1533 m. sudegusios koplyčios vietoje 1543 m. pastatydino renesansinę Šv. Kryžiaus koplyčią su išmūrytų piliastrų orderiu fasade ir fundacine plokšte, išrašyta renesansine antikva. Pastatė Dunilovičių Švč. Trejybės bažnyčią. Pradėjo kurti Vilniaus kankinių pranciškonų kultą, užsakė miniatiūromis iliustruotą lenkų istoriko J. Dlugošo herbyno „Kleinodų“ nuorašą, kuris turėjo keletą lietuviškų „priedų“.

XVI a. italui dailininkui Džovaniui dal Montei () priskiriamas Vilniaus vyskupo kunigaikščio Povilo Alšėniškio portretas yra Lietuvos dailės muziejuje. Tačiau kai kurie menotyrininkai šio portreto tapatybę neigia.

Šaltiniai

Nuorodos 

Povilas
Vilniaus vyskupai
Lietuvos vyskupai
Lucko vyskupai
Prokuroras

Prokuroras – pareigūnas, asmuo, palaikantis viešąjį kaltinimą, teisme siūlantis nusikaltėliui baudžiamąją bausmę; teisinė profesija. Teisme prokuroras atstovauja valstybės interesams, yra valstybės pareigūnas, (baudžiamosios) justicijos tarnautojas. Prokuratūra kaip prokurorų visuma turi prižiūrėti teisingumą, jo vykdymą, užtikrinti įstatymų teisėtumą, ginti žmogaus teises ir laisves bei viešąjį interesą (veikti kaip visuomenės ir valstybės „advokatas“).

Skyrimas 

Vyriausiasis šalies prokuroras nėra renkamas viešai balsuojant, juos paskiria šalies valdžios institucijos (parlamentas), nedemokratinėse valstybėse – diktatorius, partija. Autoritarinėse valstybėse prokuroro institucija tampa politinio režimo dalimi, susidorojimo įrankiu.

Prokurorai Vakarų valstybėse turi įgyti aukštąjį teisinį išsilavinimą, baigti teisės studijas universitete.

Rangai 
Prokurorų kvalifikaciniai rangai Lietuvoje (LR prokuratūros įst. 35 str. 1 d.) yra suteikiami prokurorams. Žymi kvalifikaciją ar einamas pareigas:

 jaunesnysis justicijos patarėjas;
 justicijos patarėjas;
 vyresnysis justicijos patarėjas;
 vyriausiasis justicijos patarėjas;
 valstybinis justicijos patarėjas;
 vyriausiasis valstybinis justicijos patarėjas.

Generaliniam prokurorui vyriausiojo valstybinio justicijos patarėjo kvalifikacinį rangą, generalinio prokuroro pavaduotojui valstybinio justicijos patarėjo kvalifikacinį rangą suteikia Lietuvos Respublikos Prezidentas, skirdamas juos į pareigas.

Prokurorui kvalifikacinį rangą suteikia generalinis prokuroras įsakymu remdamasis Atestacijos komisijos išvadomis po jo kvalifikacijos vertinimo arba skatinimo tvarka:

 einančiam prokuroro pareigas Generalinėje prokuratūroje arba apygardos vyriausiojo prokuroro (jo pavaduotojo), apylinkės vyriausiojo prokuroro (jo pavaduotojo) pareigas – ne aukštesnį kaip vyriausiojo justicijos patarėjo kvalifikacinį rangą;

 einančiam prokuroro pareigas teritorinėje prokuratūroje – ne aukštesnį kaip vyresniojo justicijos patarėjo kvalifikacinį rangą.

Pretendentų į prokurorus egzaminą laikiusiam prokurorui, kurio tarnyba po stažuotės įvertinta teigiamai, skiriant į pareigas suteikiamas jaunesniojo justicijos patarėjo kvalifikacinis rangas.

Galiojančią tarnybinę nuobaudą turinčiam prokurorui aukštesnis kvalifikacinis rangas nesuteikiamas.

Prokurorui, pakartotinai priimtam į tarnybą prokuratūroje, suteikiamas turėtas kvalifikacinis rangas, bet ne aukštesnis negu pagal pareigas nustatytasis.

Generalinis prokuroras 

Generalinis prokuroras vadovauja Generalinei prokuratūrai (Lietuvoje – LR GP).

Prokuroro padėjėjas 

Prokuratūra
Teisinės pareigybės ir profesijos
Baudžiamojo proceso teisė
Vizgirdas Telyčėnas

Vizgirdas Telyčėnas (g. 1955 m.) – Lietuvos teisininkas, policijos pareigūnas, buvęs policijos generalinis komisaras.

Biografija 
1978 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1980 m. baigė ekonominės milicijos 9 mėnesių kvalifikacijos kėlimo kursus Rygos milicijos mokykloje, 1985 m. – ekonominės milicijos 6 mėnesių kvalifikacijos kėlimo kursus Kijevo aukštojoje milicijos mokykloje.

2007 m. Mykolo Romerio universitete baigė teisės ir policijos veiklos programos magistrantūros studijas. Dalyvavo krizių valdymo kursuose JAV, 1995 m. – JAV Federalinių tyrimo biuro organizuotuose kvalifikacijos kėlimo kursuose nusikaltimų tyrimo klausimais, 2001 m. – kursuose ekonominių nusikaltimų tyrimo klausimais Romoje.

Nuo 1980 m. lapkričio mėn. Vilniaus vidaus reikalų valdybos (VRV) Patrulinės postinės tarnybos milicijos bataliono milicininku, nuo 1981 m. sausio – Vilniaus m. VRV inspektorius, vyresnysis inspektorius, o nuo 1985 m. lapkričio mėn. – valdybos poskyrio viršininkas.

Nuo 1987 m. gegužės mėn. Vilniaus m. teritorinio vidaus reikalų skyriaus viršininkas, o nuo 1991 m. birželio mėn. – Vilniaus m. 3-ojo policijos komisariato komisaras, nuo 1992 m. gegužės mėn. LR Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos Operatyvinės tarnybos valdybos komisaras, nuo 1993 m. vasario mėn. Kriminalinės policijos Operatyvinės tarnybos valdybos prie LR VRM Policijos departamento (PD) vyresnysis komisaras.

Nuo 1997 m. liepos mėn. PD prie VRM kriminalinės policijos Organizuoto nusikalstamumo tyrimo tarnybos valdybos komisaras, nuo 1999 m. rugsėjo mėn. PD prie VRM kriminalinės policijos Organizuoto nusikalstamumo tyrimo tarnybos vyriausiasis komisaras kriminalinės policijos vyriausiojo komisaro pavaduotojas.

2001 m. balandžio 3 d. paskirtas PD prie VRM kriminalinės policijos vyriausiasis komisaras – policijos generalinio komisaro pavaduotojas, nuo 2008 m. sausio 14 d. LR policijos generalinis komisaras. 

2011 m. vasario 18 d. pasitraukė iš pareigų dėl ne tarnybos metu, apsvaigus nuo alkoholio, Trakų policijos komisariato patrulio sukeltos avarijos, per kurią žuvo 3 žmonės. 

Nuo 2011 m. Energetikos bendrovės Litgrid vidaus audito departamento direktorius.

Apdovanojimai 
 1994 m. Lietuvos Respublikos Prezidento padėka
 1995 m. kovo 1 d. apdovanotas vardiniu šaunamuoju ginklu
 1996 m. rugsėjo 30 d. prezidentas Algirdas Brazauskas apdovanojo Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino 5-ojo laipsnio ordinu 
 2002 m. spalio 1 d. apdovanotas Policijos pasižymėjimo ženklu – Angelo Sargo žvaigžde
 2003 m. birželio 25 d. prezidentas Rolandas Paksas apdovanojo Vyčio Kryžiaus ordino Komandoro kryžiumi

Šaltiniai 

Lietuvos policijos generaliniai komisarai
Lietuvos policijos generalinio komisaro pavaduotojai
Korinto įlanka

Korinto įlanka – įlanka skirianti Peloponesą nuo likusios Graikijos dalies. Rytuose ribojasi su Korinto sąsmauka. Vakaruose, per Patro įlanką jungiasi su Jonijos jūra. Su Patro įlanka ją jungia Rio sąsiauris, per kurį pastatytas Rio-Antirio tiltas.

Ilgis – 130 km. Plotis – nuo 8,4 iki 32 km. Didžiausias gylis – 935 m.

Įlanka susidarė rifto vietoje, plečiasi iki 1,5 cm per metus. Tai vienas iš seismiškai aktyviausių rajonų Europoje.

Šaltiniai 

Graikijos įlankos
Volungiškė

Volungiškė – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje. Yra paštas (LT-74039).

Gyventojai

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
City Service

„City Service“ – lietuviško kapitalo pastatų ūkio valdymo bendrovė, rinkos Lietuvoje lyderė. Akcijos kotiruojamos VVPB. Nuo 1999 m. teikia kompleksinės pastatų priežiūros paslaugą Lietuvoje. Klientai - dauguma Lietuvos bankų, didieji prekybos centrai, parduotuvės, gyvenamieji ir administraciniai pastatai. City Service rūpinasi komerciniais, administraciniais pastatais ir gyvenamaisiais daugiabučiais (bendras plotas - daugiau nei 11 mln. kv.m., iš jų Lietuvoje – daugiau nei 7 mln. kvadratinių metrų).

Kaip motininė įmonė City Service yra kartu ir holdingas, valdantis nekilnojamo turto priežiūros įmonių grupę - 19 antrinių bendrovių Lietuvos miestuose ir užsienio šalių (Latvijos, Rusijos, Ukrainos) didmiesčiuose (Rygoje, Sankt Peterburge ir Kijeve).

„City Service“ dirba apie 1400 darbuotojų (2008 m.). „City Service“ bendrovę valdo lietuviško kapitalo įmonių grupė "Rubicon group".

Nuorodos 
 Oficialus puslapis

Lietuvos paslaugų įmonės
Dainiai (Kaišiadorys)

Dainiai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Pakertų, prie kelio . Dainių paštas yra Pakertuose.

Kaime yra saugomas Dainių akmuo.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kaišiadorių rajono savivaldybės gyvenvietės
Korinto kanalas

Korinto kanalas – kanalas kertantis Korinto sąsmauką. Kanalas jungia Jonijos jūrą ir Egėjo jūrą, leidžia laivam išvengti kelionės aplink Peloponesą ir sutaupyti ~400 km. Ilgis – 6,3 km. Plotis 24 m. Gylis – 8 m. Kanalą supančios uolos pasiekia 17 m aukštį. Iškastas 1881–1893 metais. Kanalas per siauras dideliems krovininiams laivams, todėl dažniausiai naudojamas turistų. Per metus praplaukia ~11 000 laivų.

Per kanalą eina trys tiltai. Kanalo galuose įrengti panardinami tiltai. Vakarinėje sąsmaukos pusėje prie kanalo išsidėstęs Korinto miestas.

Istorija 
Dar antikos valdovai svajojo apie kanalą per sąsmauką. Pirmasis šio darbo ėmėsi tironas Perianderis VII a. pr. m. e. Įvertinęs užduotį kaip neįmanomą, vietoj to nutiesė akmeniminis grystą kelią laivams pertempti, pavadintą Diolkos. Šio kelio likučiai tebėra šalia kanalo.

Diadochas Demetrijus (336–283 m. pr. m. e.) planavo iškasti kanalą, bet klaidingai apskaičiavus vandens lygius skirtingose sąsmaukos pusėse ir išsigandus potvynio, projektas buvo atmestas.

Pasak istoriko Svetonijaus, Julijus Cezaris (valdė 48–44 m. pr. m. e.) šalia kitų grandiozinių projektų planavo ir kanalą per Korinto sąsmauką, tačiau nespėjo to įgyvendinti.

Imperatorius Neronas (valdė 54–68 m. e.) pradėjo kanalo kasimo darbus, asmeniškai iškasdamas pirmąjį kibirą žemės, bet netrukus jis mirė ir projektas buvo nutrauktas. 6000 žydų, karo belaisvių, buvo pradėję kasti 40–50 m pločio griovius iš abiejų pusių, trečioji grupė gręžė šulinius tikrindami uolienas (šuliniai tam buvo panaudoti dar kartą 1881 m.). Dabartinis kanalas eina tuo pačiu maršrutu, todėl niekas iš šio bandymo neišliko.

Planai buvo atgaivinti 1870 m., po sėkmingo Sueco kanalo atidarymo. Darbam buvo pasamdyta prancūzų kompanija, tačiau dėl finansinių problemų darbai sustojo tik prasidėję. Galiausiai 1881 m. kanalo projektavimui buvo nusamdyti vengrų architektai István Türr ir Béla Gerster, kurie prieš tai dirbo prie Panamos kanalo. Graikų kompanija vadovaujama bankininko ir filantropo Andreas Syngros pastatė kanalą 1881–1893 metais.

Geologija 
Kanalas yra didelio seisminio aktyvumo zonoje. Tarp 1893 ir 1940 m. priežiūrai ir sienų stabilizavimui jis buvo uždarytas 4 metams. Vien tik per 1923 m. 41 000 m³ uolienų įkrito į kanalą, valymo darbai užtruko dvejus metus.

Kanalai
Graikijos geografija
Kvedlinburgo analai

Kvedlinburgo analai (, ) – nuo ~993 ar ~1000 iki 1030 (?) m. Kvedlinburgo imperatoriškajame moterų vienuolyne lotynų kalba rašytas metraštis. 1017–1020 m. veikiausiai nebuvo rašomas. Išliko vienintelis Meiseno Kunigaikščių mokyklos dėstytojo istoriko Georgo Fabricijaus (Georgo Goldschmidt'o) (1516-1571 m.) kartu su kt. Saksonijos archyvarais tarp 1546 ir 1571 m. surašytas nuorašas (saugomas Saksonijos žemės, valstybės ir universiteto bibliotekoje Drezdene; 1710 m. paskelbtas G. V. Leibnico, 1839 m. – G. H. Perco leidinyje „Monumenta Germaniae Historica“, t. 3).

Kvedlinburgo analų autorius nežinomas, tačiau šio metraščio tekste atsispindintys puikus analisto informuotumas apie Vokietijos ir gretimų kraštų X-XI a. politinės istorijos įvykius bei „egzaltuotai proimperiškas“ jo (ar jos) požiūris į tuos įvykius leidžia gana tvirtai teigti, kad Kvedlinburgo analai yra surašyti ar padiktuoti asmens, itin artimo X-XI a. valdžiusiems Saksų dinastijos imperatoriams (galbūt minėto vienuolyno abatės (999-1040/1044 m.) Adelheidės I, kuri buvo Vokietijos imperatoriaus Otono II duktė ir Vokietijos imperatoriaus Otono III sesuo).
 
Kvedlinburgo analai (tiksliau, iki mūsų dienų išlikusi jų teksto dalis) apima laikotarpį „nuo pasaulio sutvėrimo“ iki 1025 m. Iš pradžių šiuose analuose dėstoma visuotinė, daugiausia Šventosios Romos imperijos istorija. Nuo 984 m. prasideda autoriaus informacija, daugiausia apie Saksoniją, o nuo 993 m. – to paties autoriaus kaip įvykių amžininko pasakojimas. 1009 m. įraše, kuriame trumpai aprašyta „pagonių arkivyskupo“ šv. Brunono žūtis, pirmą kartą rašytiniame istorijos šaltinyje paminėta Lietuva:

„Sanctus Bruno qui cognominatur Bonifacius archepiscopus et monachus XI. suæ conuersionis anno in confinio Rusciæ et Lituæ a paganis capite plexus cum suis XVIII, VII. Id. Martij petijt coelos.“

„Šventasis Brunonas, dar vadinamas Bonifacijumi, arkivyskupas ir vienuolis, vienuoliktaisiais savo atsivertimo metais Rusios ir Lietuvos pasienyje pagonių trenktas į galvą 7 dienos iki kovo idų [t. y. kovo 9 d.] su aštuoniolika saviškių iškeliavo į dangų”.

Istoriografijoje paplitusios dvi šio įrašo interpretavimo versijos, – dauguma tyrinėtojų mano, kad žodžiu „Ruscia“ Kvedlinburgo analistas ar analistė įvardijo būtent (Kijevo) Rusią, o jų oponentai (daugiausia vokiečių tyrinėtojai) tikina, kad žodis Rusciae („Rusios“) aptariamoje metraščio teksto vietoje atsirado klaidingai perrašius Prusciae („Prūsijos“).

Taip pat skaitykite 
 Šv. Brunonas Kverfurtietis

Literatūra 

 Die Annales Quedlinburgenses // Monumenta Germaniae Historica, Scriptores Rerum Germanicarum In Usum Scholarum Separatim Editi, vol. 72, Hanover, 2004. (ISBN 978-3-7752-5472-4)
  Felice Lifshitz apie Kvedlinburgo analus
 1009 metai: šv. Brunono Kverfurtiečio misija (sud. I. Leonavičiūtė), V., 2006.

Šaltiniai 

Viduramžių kronikos
Vokietijos istorijos šaltiniai
Lietuvos istorijos šaltiniai
Vladimiras Žirinovskis

Vladimiras Volfovičius Žirinovskis (, anksčiau Vladimir Volfovič Eidelštein, 1946 m. balandžio 25 d. – 2022 m. balandžio 6 d.) – Rusijos politikas, nacionalistas, populistas ir Rusijos liberaldemokratų partijos įkūrėjas bei lyderis, Dūmos narys.

Gimė Kazachijos SSR sostinėje Almatoje. Studijavo turkų kalbą ir literatūrą Maskvos universiteto Rytų kalbų institute ir Maskvos universiteto Teisės fakultete. 1989 m. V. Žirinovksis ir V. Bogačiovas įkūrė Sovietų Sąjungos liberaldemokratų partiją.

1991, 1996, 2000, 2008, 2012 ir 2018 m. V. Žirinovskis kėlė savo kandidatūrą Rusijos prezidento rinkimuose.

Buvo pagarsėjęs ultranacionalizmu, antisemitizmu (nors Vladimiro Žirinovskio tėvas buvo Lenkijos žydas). Taip pat buvo pareiškęs, kad jo tikslas – sujungti buvusias sovietines respublikas ir šalia jų esančias valstybes.  Buvo komunizmo kritikas. 2006 m. vienintelis Rusijos atstovas Europos Taryboje palaikė rezoliuciją Nr. 1481 dėl būtinybės tarptautiniu mastu pasmerkti totalitarinių komunistinių režimų nusikaltimus.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Vladimiro Žirinovskio  biografija

Rusijos politikai
Rusijos partijų vadovai
Rusijos Valstybės dūmos nariai
Rusijos Federacijos Valstybės tarybos nariai
Korinto sąsmauka

Korinto sąsmauka – sąsmauka jungianti Peloponeso pusiasalį su likusia Graikijos dalimi. Į vakarus nuo sąsmaukos – Korinto įlanka, į rytus – Sarono įlanka. Nuo 1893 m. sąsmauką kerta Korinto kanalas. Sąsmaukoje išsidėstęs Korinto miestas.

Graikijos geografija
Sąsmaukos
Ląstelės dauginimasis

Ląstelių dalijimasis arba ląstelių dauginimasis - procesas, kurio metu ląstelė (vad. motininė ląstelė) pasidalija į dvi ar daugiau naujų ląstelių, vadinamų dukterinėmis.

Žmogaus ląstelės dauginasi vienu iš dviejų būdų:
 mitoze. Šiuo būdu dauginasi epitelinės (odos) ir jungiamųjų audinių ląstelės.
 mejoze. Šiuo būdu dauginasi lytinės lastelės.

Nuorodos 
 Kaip dauginasi žmogaus lastelės: Mitozė vs. Mejozė (anglų kalba)
 Ląstelės biologijos animacijos (lietuvių kalba)

Ląstelė
Latvijos Televizija

Latvijos Televizija (; LTV) – valstybinė televizija Latvijoje. Latvijos Televizija dalinai finansuojama valstybės (60 %), o likusį finansavimą gauna iš reklamos. Jos veiklą kontroliuoja Nacionalinė radijo ir televizijos taryba (). LTV priklauso du kanalai – LTV1 ir LTV7 (anksčiau LTV2). Abu šie kanalai prieinami per palydovinę televiziją kaip dalis Viasat paketo.

Istorija 
LTV pradėjo transliuoti 1954 m. lapkričio 6 d.

1974 m. pradėta spalvota transliacija: iš pradžių SECAM, o nuo 1998 m. PAL sistemoje.

Narystė 
Nuo 1993 m. priklauso Europos Transliuotojų Sąjungai.

Nuorodos 
 Oficiali Latvijos Televizijos svetainė

Televizijos kanalai
Nacionaliniai transliuotojai
1954 metai
Žiniasklaida Latvijoje
Pakaštica

Pakaštica (; ) – mažas kaimas į šiaurę nuo Podujevo, Kosove. Šiame kaime gimė dabartinis Kosovo prezidentas Fatmir Sejdiu.

Kosovas
Katerių grandis

Katerių grandis - Lietuvos Karinių jūrų pajėgų padalinys. 
Katerių grandį sudaro šie kateriai:	 
 H21 - kateris, gautas 1992 m. iš Lietuvos hidrometeorologijos centro. 	 
 H22 - uosto vilkikas, gautas 2000 m. iš Švedijos karo laivyno.	 
 H23 - uosto kateris, gautas 2005 m.	 
		 
Katerių grandies funkcijos:	 
 Uosto akvatorijos kontrolė; 	 
 Priešdiversinė karo uosto krantinės apsauga; 	 
 Kovinių laivų šaudybų aprūpinimas; 	 
 Laivų buksyravimas;	 
 Kitų specialių užduočių vykdymas.

Nuorodos 	 
 Katerių grandis 	 
		 
Dabartinės Lietuvos kariuomenės daliniai
Terekas

Terekas (, ) – svarbi šiaurės Kaukazo upė. Prasideda Gruzijoje, pietvakarinėje Kazbeko kalno pusėje, 5037 m aukštyje. Žemiau Kizliaro miesto suformuoja 100 km pločio deltą. Pagrindiniai intakai: Ardonas, Fiagdonas, Malka ir Sunža. Įrengta daug hidroelektrinių.

Pagrindiniai miestai: Vladikaukazas, Mozdokas ir Kizliaras.

Manoma kad Chazarijos sostinė Samandaras buvo įsikūrusi prie Tereko.

Gruzijos upės
Rusijos upės