joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Katarai

Katarai (, iš  'švarus')  arba albigiečiai (pagal Albi miestą) – krikščionybės atmainos XI – XIV amžiuje pietų Prancūzijoje, šiaurės Italijoje, katalikų bažnyčios pripažintos erezija, išpažinėjai.
 
Katarai ragino grįžti prie ankstyvųjų krikščionybės principų, skelbė neturto, asketizmo idėjas. Nepripažino sakramentų. Teigė, kad Dievas (Parakletas) sukūręs tik dvasinį pasaulį, o žemiškąjį – Šėtonas (Demiurgas). Katarai, skirtingai nei katalikiška viduramžių Europa, tikėjo dvasinio žmogaus išgelbėjimo svarba. Anot jų, pasaulyje viešpatauja prievarta, mirtis ir kančios, nes jis pavergtas piktojo.  Albigiečiai reikalavo naikinti bažnyčios žemėvaldą, dešimtinę, indulgencijas. Siekė turtinės lygybės. Albigiečiai tikėjo žmogaus reinkarnacija.

Daugumą šio judėjimo sudarė neturtingieji,  nekilmingieji riteriai, taip pat buvo ir keletas kilmingųjų, tokių kaip Vilhelmas IX, Reimondas VI ir kiti. 

Popiežius Inocentas III prieš juos paskelbė kryžiaus žygį (1209-1229), kuriuo prasidėjo Albigiečių karai, trukę nuo 1209 iki 1229 m. Per šiuos žygius buvo sunaikinta apie 500 000 vyrų, moterų ir vaikų, kurie nesutiko būti pakrikšyti ir tarnauti Romos katalikų bažnyčiai.Šimtai katarų mažesniuose miestuose buvo sudeginti. Kiekviena mergaitė nuo 12 m. ir kiekvienas berniukas nuo 14 m. amžiaus buvo apklausiami dėl šio tikėjimo. Teisėjai jiems palikdavo tik vieną pasirinkimą: išsižadėti savo tikėjimo arba mirti. Didesnioji jų dalis pasirinkdavo baisią mirtį liepsnose. Katarai inkvizicijos galutinai užgniaužti XIV amžiaus pabaigoje.

Išnašos

Nuorodos 
 Katarai

Krikščionybės istorija
Krikščioniški judėjimai
Oksitanijos istorija
Viktoras Gediminas Gruodis

Viktoras Gediminas Gruodis (g. 1942 m. rugsėjo 11 d. Kaune) – lietuvių vadybininkas, verslininkas.

Biografija 

1962 m. baigė Konektikuto universitetą, 1972 m. – Electrical Engineering Union koledžą. 1965–1967 m. – „Central Maine Power Co“ inžinierius, 1967–1980 m. – „IBM“ kontrolierius, 1980–1991 m. – „Lustrelon“ prezidentas, 1991–2000 m. – UAB „Omnitel“ prezidentas, 2000–2004 m. – direktorių valdybos narys. 1998–2004 m. – Lietuvos dviračių sporto federacijos prezidentas.

Nuorodos, šaltiniai 
 Ilgametis „Omnitel“ prezidentas Viktoras Gediminas Gruodis rems gabiausius Lietuvos studentus Universitas Vilnensis straipsnis;
 Stipendija įamžintas žmonos atminimas .

Lietuvos vadybininkai
Lietuvos verslininkai
Akropolis Group

Akropolis Group, UAB (iki 2010 m. UAB „Akropolis grupė“) – holdingo bendrovė, valdanti nekilnojamojo turto projektų vystymo ir nuomos paslaugų įmones Lietuvoje, Latvijoje.

Istorija 
2002 m. balandžio 26 d. Vilniuje atidarytas pirmasis prekybos ir pramogų centras „Akropolis“.

2004 m. Vilniaus „Akropolis“ buvo išplėstas ir tapo didžiausiu tokio pobūdžio objektu Baltijos šalyse. Po rekonstrukcijos prekybos ir pramogų centro plotas siekia beveik 110 000 m². Prekybos centre veikia 243 parduotuvės, o per 2013 metus apsilankė 15 mln. žmonių.
 
2005 m. atidarytas daugiau nei 76 000 m² ploto Klaipėdos „Akropolis“, kuriame šiuo metu veikia 244 parduotuvės. Uostamiestyje įsikūrusiame prekybos ir pramogų centre per 2013 m. apsilankė 11 mln. žmonių. 

2007 m. „Akropolis“ duris atvėrė ir Kaune, tačiau 2008 m. rudenį jo pastatus valdančios bendrovės akcijas įsigijo Vokietijos bendrovė „Deka Immobilien GmbH“. Kauno „Akropolio“ bendras plotas yra per 81 000 m², veikia 280 parduotuvės. Per 2008 m. prekybos ir pramogų centrą aplankė 14,02 mln. lankytojų. 

2009 m. pavasarį lankytojams duris atvėrė 49 519 m² bendro ploto prekybos ir pramogų centras „Akropolis“ Šiauliuose. Šiuo metu čia įsikūrę 158 nuomininkai, per 2013 m. apsilankė 7 mln. lankytojų.

2019 m. balandį 98 000 m² ploto prekybos ir pramogų centras „Akropole“ atidarytas Rygoje, Latvijoje. Rygos „Akropole“ statybos darbai buvo pradėti 2017 m. gegužę. Į projektą investuota beveik 180 mln. Eur.

Prekybos centrai 
 Akropolis (Šeškinė), Vilnius
 Akropolis (Vingis), Vilnius
 Akropolis (Kaunas)
 Akropolis (Klaipėda)
 Akropolis (Šiauliai)
 Akropole (Riga) (Ryga)
 Akropole (Alfa) (Ryga)

Išnašos 

Vilniaus prekyba
Vilniaus įmonės
Senoji Žagarė

Senoji Žagarė – buvęs miestelis Joniškio rajono savivaldybėje, dabar šiaurės vakarinė Žagarės miesto dalis, kurią Švėtės upės skiria nuo Naujosios Žagarės.

Tai Žagarės senamiestis, saugomas valstybės kaip urbanistikos paminklas. Išsaugotas XVI a. gatvių tinklas, turgaus aikštė, akmeniniai grindiniai, raudonų plytų namai, beveik nesuardyta XIX a. architektūra, saviti pastatai (tarp jų vilnų karšykla), XX a. tarpukario muitinės pastatas, išlikę keletas XVII–XVIII a. molio ir vietinio dolomito statinių. Stovi medinė Senosios Žagarės Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia, pastatyta 1712 m., už bažnyčios yra Senosios Žagarės miesto kapinės Švėtės pakrantėje. Išlikusi viena iš Žagarės sinagogų.

Istorija

Iki XIX a. pabaigos dabartinėje Žagarės vietoje buvo du savarankiški miesteliai – Senoji Žagarė kairiajame upės krante ir Naujoji Žagarė dešiniajame. Senosios Žagarės dvaras minimas 1490 m., 1495 m. prie jo leista rengti turgų, prieš 1499 m. pastatyta Senosios Žagarės Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia. 1595–1797 m. Senojoje Žagarėje veikė muitinė. XVII a. Senoji Žagarė priklausė Biržuvėnų valsčiui. Miestelis labai nukentėjo per XVII–XVIII a. Šiaurės karus. 1857 m. Senosios ir Naujosios Žagarės miestelius nupirko Dmitrijus Naryškinas. 1897 m. Senojoje Žagarėje gyveno 2527 žmonės.

Šaltiniai

Panaikintos Joniškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Naujoji Žagarė

Naujoji Žagarė – buvęs miestelis Joniškio rajono savivaldybėje, dabar centrinė ir pietrytinė Žagarės miesto dalis, kurią Švėtės upė skiria nuo Senosios Žagarės. Naujojoje Žagarėje yra dauguma dabartinio Žagarės miesto svarbiausių objektų – miesto aikštė, mūrinė Naujosios Žagarės Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia, Žagarės dvaras, dvi Žagarės sinagogos. Naujosios Žagarės žydų kapinės (minimos nuo 1748 m.) yra už miesto, važiuojant Raktuvės keliu pietryčių kryptimi.

Istorija

Dabartinėje Žagarės vietoje iki XIX a. pabaigos buvo du savarankiški miesteliai – Senoji Žagarė kairiajame upės krante ir Naujoji Žagarė dešiniajame. XVI a. 1-ojoje pusėje apie Vilniaus vyskupo Jono dvarą dešiniajame Švėtės krante išaugo Naujoji Žagarė, kuri 1547 m. vadinama miesteliu, o 1592–1595 m. šaltiniuose jau vadinama miestu. Apie 1623 m. pastatyta Naujosios Žagarės bažnyčia, kurios statybai aukojo karalius Žygimantas III. XVII a. Naujoji Žagarė priklausė Šiaulių valsčiui.

Abu miesteliai labai nukentėjo per XVII–XVIII a. Šiaurės karus. Nuo XVIII a. 1-osios pusės čia kūrėsi žydai, veikė kahalai, XVIII a. 2-ojoje pusėje pastatytos pirmosios sinagogos. Nuo 1776 m. Naujojoje Žagarėje veikė Šiaulių verpimo ir audimo manufaktūros skyrius. 1857 m. miestelius nupirko Dmitrijus Naryškinas. 1897 m. Naujojoje Žagarėje gyveno 5602 žmonių.

Šaltiniai

Panaikintos Joniškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Justo José de Urquiza

Chustas Chosė de Urkiza (Justo José de Urquiza y García; g. 1801 m. spalio 18 d., Entre Rioso prov. – m. 1870 m. balandžio 11 d., San Chosė rūmuose) – Argentinos generolas ir politikas. 1854–1860 m. buvo Argentinos Konfederacijos prezidentu.

Kaip Entre Rioso kaudiljas, Urkiza rėmė Chuaną de Rosą. 1851 m. jis sukėlė maištą prieš de Rosą. Urkizą parėmė Brazilijos ir Urugvajaus liberalai. 1852 m. vasario 3 d. Kaseroso mūšyje de Rosos pajėgos buvo galutinai nugalėtos, o Urkiza tapo Konfederacijos laikinuoju vadovu. 1853 m. konsititucinė asamblėja pritarė Juan Bautista Alberdi parašytai konsititucijai. 1854 m. kovą Urkiza buvo inauguruotas prezidentu.

Jam valdant pagerinti užsienio santykiai, sustiprintas švietimas, pradėta neįsisavintų žemių kolonizacija ir pagerintas susisiekimas. Tačiau Buenos Airės smarkiai priešinosi Urkizos valdymui. 1859 m. susidūrė jo ir Bartolomé Mitre vadovaujamos pajėgos. Buenos Airės buvo priverstos pripažinti Konfederacijos pranašumą. Nors buvo pasirašytas taikos susitarimas, 1860 m. prasidėjo pilietinis karas. Pajėgos, vėl vadovaujamos Mitre, pasiekė pergalę. Urkiza (būdamas 69 m.) ir jo sūnūs buvo nužudyti Konfederacijos rezidencijoje, Palacio San José.

|-

Argentinos prezidentai
Dolskas

Dolskas () – miestas Lenkijoje, Didžiosios Lenkijos vaivadijoje, Šrimo paviete. Dolskas yra prie dviejų ežerų. Apie 1 400 gyventojų (2005 m.).
Nuo 1975 m. iki 1998 m.  miestas priklausė Poznanės vaivadijai.

Lenkijos miestai
Lenkijos gyvenvietės
Uostadvaris

Uostadvaris – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, Rusnės saloje, kairiajame Atmatos upės krante, 5 km į šiaurės vakarus nuo Rusnės. Priklauso Nemuno deltos regioniniam parkui. Įplaukti į Uostadvarį gana sudėtinga dėl nuolat užnešamo smėliu uosto žiočių.

Uostadvaryje yra žinybinis uostas, jo operatorius – valstybinė Vidaus vandens kelių direkcija, tad būtina gauti leidimą stovėti. Išlikęs XIX a. pabaigos Uostadvario švyturys (nebeveikia, yra kaip apžvalgos aikštelė), 1907 m. vandens kėlimo stotis (garo turbina, susiurbianti pievų vandens perteklių ir nukreipianti jį link Nemuno deltos, dabar polderių muziejus). 2007 m. buvo pastatyta šalia nauja vandens kėlimo stotis.

Etimologija 

Gyvenvietė tikriausiai gavo pavadinimą dėl Kuverto dvaro ir šalia buvusio uosto. Kaimas vadintas ik 1785 m. Dumbeln, nuo 1871 m. Kuwertshoff, 1785 m. Kuwertshof.

Istorija 

XVIII a. minimas Uostadvario dvaras. Po katastrofiško 1888 m. potvynio įrengti pirmieji pylimai užliejamose pievose.

1917 m. kairiajame Atmatos krante buvo įrengtas uostelis upiniams laivams. Po Klaipėdos sukilimo kaimas perėjo Lietuvos Respublikos pavalduman, tarpukaryje uoste žiemodavo ledlaužiai: Rytprūsiams priklausę „Skirwieth“ ir „Weichsel“ bei lietuviška „Vėtra“.

1939 m. kraštas buvo perduotas Vokietijai, o Uostadvaris padovanotas Klaipėdos nacių vadui E. Noimanui. 1967 m. spalio 27 d. priskirtas Rusnės miestui, 1973 m. kovo 28 d. išbrauktas iš apskaitinių duomenų, bet 1993 m. vėl atskirtas ir atkurtas.

Gyventojai

Šaltiniai

Nuorodos 
 
 Miesteliai.lt

Šilutės rajono savivaldybės gyvenvietės
Lietuvos vidaus vandenų uostai
Lenės apskritis

Lenės apskritis (), Lenema (Läänemaa) – viena iš 15 Estijos apskričių, esanti šalies vakaruose, Baltijos jūros pakrantėje. Šiaurės rytuose ribojasi su Harju, rytuose – su Raplos, pietuose – su Pernu apskritimis. Turi jūrines sienas su Hyju ir Sarės apskritimis. Administracinis centras – Haapsalu.

Geografija 
Apskritis išsidėsčiusi miškingoje ir pelkėtoje Vakarų Estijos žemumoje. Apskričiai priklauso ir gretimos salos Muhu sąsiauryje, iš kurių didžiausia – Vormsis.

Gyventojai 
Apskritis užima tik 14 vietą iš 15 pagal gyventojų skaičių. Miestai: Haapsalu, Lihula.

Administracinis skirstymas 

Miestų savivaldybės:
 1 Haapsalu

Kaimų savivaldybės:
 2 Hanila
 3 Kulama
 4 Lihula
 5 Lenė Nigula (Vakarų Nigula)
 6 Martna
 7 Noarotsi
 8 Nyva
 9 Ridala
 10 Vormsis

Galerija

Nuorodos 
 Oficiali svetainė
 Lenemos portalas 

Estijos apskritys
Pernu apskritis

Pernu apskritis (), Pernuma (Pärnumaa) – viena iš 15 Estijos apskričių, esanti šalies pietvakariuose. Vakaruose skalauja Rygos įlanka. Šiaurėje ribojasi su Lenės ir Raplos apskritimis, šiaurės rytuose – su Jervos, rytuose – su Viljandžio apskritimis. Pietuose turi sieną su Latvija. Administracinis centras – Pernu.

Geografija 
Apskritis išsidėsčiusi labai pelkėtoje ir miškingoje Pernu žemumoje, prie Rygos įlankos. Svarbiausia upė – Pernu. Apskričiai priklauso Kihnu ir kitos mažesnės salos jūroje.

Gyventojai 
Apskritis užima 4 vietą pagal gyventojų skaičių Estijoje. Tačiau tankiau gyvenama tik šiaurinė dalis. Pietūs gyvenami retai. Miestai: Pernu, Sindis.

Administracinis skirstymas 

Po 2017 m. valdymo reformos apskrityje yra vienas miestas ir 6 kaimiškosios savivaldybės.

Miestų savivaldybės:
 Pernu

Kaimų savivaldybės (valsčiai):
 Leneranos valsčius
 Šiaurės Pernumos valsčius  
 Torio valsčius
 Sardės valsčius
 Hedemėstės valsčius
 Kihnu valsčius

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Estijos apskritys
Alžyro vėliava

Alžyro vėliava – dvi vienodo pločio vertikalios juostos: prie flagštoko – žalia, plazdančiojoje pusėje – balta. Vėliavos centre pavaizduotas raudonas pusmėnulis ir raudona penkiakampė žvaigždė.

Alžyro karinė jūrų vėliava nuo valstybinės vėliavos skiriasi tik tuo, kad karinės jūrų vėliavos kairiame viršutiniame kampe pavaizduoti du raudoni sukryžiuoti inkarai.

Istorija 
Anksčiausiai žinoma oficiali vėliava buvo raudoname fone, kiek pasislinkę nuo centro į flagštoko, įkomponuoti balti pusmėnulis ir penkiakampė žvaigždė. Ši vėliava buvo naudojama nuo 1515 iki 1830 metų. Vėliau, Alžyrą valdant Prancūzijai, iki 1962 m., buvo naudojama Prancūzijos trispalvė.

Dabartinė vėliava buvo įteisinta 1962 metų liepos 3 dieną. Ji panaši į Alžyro nacionalinio išsivadavimo fronto (Front de Libération Nationale, FLN) vėliavą. Taip pat yra spėjama, kad tokią vėliavą XIX amžiuje naudojo kovotojas už Alžyro laisvę Abdelis Kadyras.

Simbolika 
Balta spalva reiškia tyrumą, žalia – islamą. Mėnulio pjautuvas buvo naudojamas ir prieš islamo atsiradimą. Tačiau, kadangi daugelis valstybių, kurių gyventojų daugumą sudaro islamo išpažinėjai, savo vėliavose naudoja pusmėnulį, šis simbolis tapo islamo ženklu.

Konstrukcija

Spalvos 
 Pantone spalvų sistemoje: Žalia – Pantone 356;  RGB spalvų sistemoje: Žalia – 0, 122, 61.

 Pantone spalvų sistemoje: Balta – nėra;  RGB spalvų sistemoje: Balta – 255, 255, 255.

 Pantone spalvų sistemoje: Raudona – Pantone 186;  RGB spalvų sistemoje: Raudona – 206, 17, 38.

Nuorodos 
Alžyro vėliava  
Alžyro vėliava 
Vexilla-Mundi

Alžyro atributika
Valstybinės vėliavos
Trumponys (Molėtai)

Trumponys – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 3 km į pietvakarius nuo Alantos.

Istorija 
1598 metais kaimo vardas buvo Trumpos. Tada jis priklausė Alantos dvarui ir valsčiui. 1654 m. Videniškių krikšto metrikų knygoje užrašyta Trumponys (Trumpany). Tuomet kaime gyveno Paulius Trumponėlis, Ieva Trumpučia ir kt. 1662 m. Alantos metrikų knygoje užrašytas Steponas Trumpa iš Trumponių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Vilniškis

Vilniškis – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 3 km į pietus nuo Alantos, prie kelio .

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Tiesiūniškiai

Tiesiūniškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 3 km į šiaurės rytus nuo Alantos.

Istorija 
1910 m. minimas juodraštinėje Balninkų priešvedybinės apklausos knygoje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Vastapai

Vastapai – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 5 km į šiaurės rytus nuo Alantos.

Istorija 

Stanislovas Kiška, Vitebsko vaivada, 1605 m. Vastapų dvarą perdavė savo dukrai Ganai Kristupienei Radvilienei.

1733 m. Vastapų dvaras priklausė Jurgiui Ragauskui, Ukmergės raštinės viršininkui.

1828 metais, kaip sudėtinė Alantos dvaro dalis – Vastapų palivarkas, atiteko kunigaikščiui Tadeušui Pac Pomarnackiui.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Glembuvka

Glembuvka – viensėdis Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Alantos.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Čereškos

Čereškos – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 1 km į rytus nuo Balninkų, prie Gėlių ežero šiaurinio kranto ir kelio .

Istorija 
Užrašytas 1738 m. Balninkų krikšto metrikų knygoje. 1765 m. Balninkų seniūnijos kaimas, 5 ūkiai.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Čereškose 1943 m. kovo 1 d. gimė Lietuvos matematikas, fizinių mokslų daktaras Stasys Čirba.

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Pagojai (Balninkai)

Pagojai – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Balninkų.

Istorija 
Kaimas Podgae pažymėtas 1812 m. Balninkų parapijos topografiniame žemėlapyje. 1920 m. minimas juodraštinėje Balninkų priešvedybinės apklausos knygoje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Eksternalitetas

Išoriniai poveikiai () – ekonomikos sąvoka, reiškianti dėl kokio nors veiksmo ar proceso atsirandančią su tuo veiksmu ar procesu nesusijusių dalyvių naudą arba nuostolį. Šią problemą aprašė anglų ekonomistas Arthur C. Pigou (1877–1959). Savo darbe jis minėjo traukinio keliamas kibirkštis, kurios kartais sukelia prerijų gaisrus. Kadangi geležinkelio kompanijos už tuos gaisrus neatsakydavo, Pigou teigė jog traukinio keleiviai galop nesusimoka visos kelionės kainos. Mokestis už visokią netiesioginią žalą dar vadinamas Pigou mokesčiu ().

Apibūdinimas 

Išorinis poveikis skirstomas į:
 Fizinį, kai jis yra apčiuopiamas ir fiziškai išmatuojamas, pvz., tarša, triukšmas;
 Ekonominį, atsirandantis dėl rinkos jėgų veikimo. Pvz., naujos gamyklos pastatymas gali numušti šalia esančių gyvenamųjų namų kainą, pakelti komercinių patalpų kainą, padidinti perkamąją galią regione.

Išorinis poveikis gali būti:
 Neigiamas (negative externality), kai su procesu nesusiję asmenys patiria nuostolį ar žalą, pvz., automobilių tarša. Ekonomistai nesutaria, ar labiau verta neigiamus eksternalitetus papildomai apmokestinti (taršos ir kiti panašūs mokesčiai), ar nustatyti tokias taisykles bei apribojimus kad tų eksternalitetų nelabai būtų. 

 Teigiamas (positive externality) – išorinis poveikis, kuris yra naudingas nesusijusiems asmenims, pvz., sutvarkyta privati valda, džiuginanti praeivius.

Išorinio poveikio reikšmė 

Išorinis poveikis naudojamas iliustruoti situacijas, kuomet „rinka neveikia“ (rinkos nepakankamumas, ), t. y. rinkos mechanizmas nustato tam tikrą pusiausvyros tašką, neatsižvelgiant į papildomą naudą arba žalą, kurią patiria visuomenė. Atskiros įmonės atveju, siekiama maksimizuoti pelną mažinant ribinius kaštus, tačiau paprastai į kaštus neįtraukiama išorinio poveikio sukelta nauda ar žala. Tokiu būdu į rinką gali įsikišti valstybė ir paveikti rinką taip, kad ji nustatytų naują pusiausvyros tašką, kuris įtrauktų papildomą naudą/žalą, kurią patiria visuomenė.

Išorinį poveikį dažnai būna sunku įvertinti tiksliai ir objektyviai, nes visuomenė susideda iš individų, turinčių skirtingas preferencijas. Tačiau eksternaliteto argumentas dažnai naudojamas norint pateisinti valstybės kišimąsi į rinką ir ekonominę veiklą.

Šaltiniai 

Aplinkos ekonomika
Gerovės ekonomika
Rinkos sutrikimai
Pagrinda

Pagrinda – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 2 km į šiaurės rytus nuo Balninkų.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Krūmiškiai

Krūmiškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 3 km į šiaurės rytus nuo Balninkų.

Istorija 
1661 m. minimas Alantos santuokų metrikų knygoje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Raudoklė (Molėtai)

Raudoklė – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 3 km į šiaurės rytus nuo Balninkų.

Istorija 
1913 m. minimas juodraštinėje Balninkų priešvedybinės apklausos knygoje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Juodpurviai

Juodpurviai – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 4 km į šiaurės rytus nuo Balninkų.

Istorija 
1748 m. užrašytas Balninkų krikšto metrikų knygoje. Kaimas Jodpurve pažymėtas 1812 m. Balninkų parapijos topografiniame žemėlapyje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Valiai

Valiais vadinami 

 kaimai Lietuvoje:
 Kazlų Rūdos savivaldybėje;
 Molėtų rajone;
 Šakių seniūnijoje (Šakių rajone);
 Žvirgždaičių seniūnijoje (Šakių rajone).
 Valai (Ganos etninė grupė) - Ganos etninė grupė;
Zapaška

Zapaška – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 1 km į pietryčius nuo Balninkų.

Istorija 
1910 m. minima juodraštinėje Balninkų priešvedybinės apklausos knygoje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Aparai

Aparai – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 2 km į pietus nuo Balninkų.

Istorija 
1911 m. minimas juodraštinėje Balninkų priešvedybinės apklausos knygoje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Petrikiškiai

Petrikiškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 2 km į pietryčius nuo Balninkų.

Istorija 

1654 m. kaimas minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje, 1670 m. – Petrikoniai. XVII–XVIII a. Balninkų seniūnijos kaimas.
1748 m. Balninkų krikšto metrikų knygoje užrašytas Petruliškių kaimas (de villa Petruliszki).1765 m. 6 ūkiai.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Antamakiai

Antamakiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 3 km į pietryčius nuo Balninkų.

Istorija 

Žinomas nuo 1554 m. XVI–XVIII a. priklausė Balninkų seniūnijai. 1654 m. minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje. 1765 m. kaime buvo 5 ūkiai.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Vytautas Stanislovas Sviderskis

Vytautas Stanislovas Sviderskis (1940 m. vasario 16 d., Pagirnupiuose, Pasvalio raj. – 2017 m. liepos 9 d.) – teisininkas, baudžiamųjų bylų advokatas.

Biografija 
1957 m. baigė Deglėnų septynmetę mokyklą, mokėsi vidurinėje mokykloje. 1963–1968 m. studijavo Vilniaus universiteto Teisės fakultete.

1968–1974 m. LLKJS Centro Komiteto Studentų skyriaus vedėjas. 1974–1988 m. Lietuvos TSR Teisingumo ministerijos skyriaus viršininkas, kolegijos narys.

Nuo 1988 m. verčiasi advokato praktika, advokatų kolegijos narys, teisės portalo „INFOLEX“ redkolegijos narys. 1993 m. įrašytas į LR advokatų sąrašą. Vilniaus advokatų kontoros SPES advokatas.  Pagrindinės veiklos sritis – baudžiamoji teisė. 

Vedęs; dukra Gražina Sviderskytė, žurnalistė.

Šaltiniai 

Sviderskis, Vytautas
Linas Sabaliauskas

Linas Sabaliauskas – verslo teisininkas, verslo teisės advokatas, Baltijos šalių advokatų kontorų grupės „Triniti“ steigėjas bei valdybos narys.

Biografija 
Vilniuje baigė vidurinę mokyklą. Dainavo berniukų chore „Ąžuoliukas“, kur ilgus metus buvo choro solistas. Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete baigė vienpakopes teisės studijas, įgijo teisininko kvalifikaciją. 2011 m. vasarą baigė Oksfordo privataus kapitalo programą Oksfordo universiteto Said verslo mokykloje.2012 m. baigė privataus kapitalo ir rizikos kapitalo programą Harvardo verslo mokykloje. 2014 m. po studijų Oksfordo Universitete buvo įteiktas Oksfordo Finansų diplomas su pagyrimu, o diplominis darbas apie Baltijos šalių privataus kapitalo rinkas buvo išrinktas geriausiu 2014 m. diplominiu darbu ir apdovanotas specialiuoju Said prizu. 

1998 m. pradėjo teisinę veiklą. Nuo 2000 iki 2002 m. vasario mėn. 14 d. advokato padėjėjas (Advokatų M. Lošio ir K. Rakausko kontora). Nuo 2002 m. vasario mėn. 15 d. advokatas (advokatų kontora „Šarka, Sabaliauskas ir partneriai““ partneris, nuo 2003 m. – advokatų kontoros „Šarka, Sabaliauskas, Jankauskas“) partneris, nuo 2011 m. iki 2020 m. sausio - „Triniti“ advokatas vadovaujantysis partneris, nuo 2020 m. sausio - „Triniti“ advokatas valdybos narys.

Dalyvauja tarptautinėse konferencijose, verslo kontaktų, investuotojų, verslo mugėse Lietuvoje, Vokietijoje, Europoje ir JAV, kur skaito pranešimus įvairiais investicijų ir teisės klausimais. 2005 m. kovo 18 d. Hanoveryje skaitė pranešimą tema „Investicijų teisinė aplinka Baltijos šalyse: Lietuva“ (), 2009 m. balandžio mėn. – „„Žaliosios energijos” teisinis reglamentavimas Lietuvoje" (Tarptautinė konferencija „Žalioji energija – iš gamtos imame, gamtai atiduodame. Verslo mugė”, Vilnius) ir kt.

Vedęs. Žmona Nerija R. Sabaliauskienė, interjero dizainerė, interjero dekoratorė (pagal išsilavinimą – ekonomistė).

Narystė 
 Lietuvos advokatų taryba, Verslo ir įmonių teisės komiteto pirmininkas
 Lietuvos jaunųjų advokatų asociacija
 International Bar Association, Žmogaus teisių komiteto (Human Rights Institute Committee) narys
 Lietuvos-Vokietijos forumas, valdybos narys (politika)

Šaltiniai 

Lietuvos verslo teisės advokatai
Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia

Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia (Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia) yra 28 Lietuvos bažnyčių titulas. Jį turi šios Lietuvos bažnyčios:

 Andrioniškio Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia
 Apytalaukio Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia
 Babtų Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia
 Bartninkų Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia
 Čedasų Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia
 Darbėnų Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia
 Degaičių Šv. Petro ir Pauliaus bažnyčia
 Karkažiškės Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia
 Kauno Šv. apaštalų Petro ir Povilo arkikatedra bazilika
 Krinčino Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia
 Lyduvėnų Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia
 Molėtų Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia
 Naujo Strūnaičio Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia
 Nemajūnų Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia
 Panevėžio Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia
 Platelių Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia
 Pušaloto Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia
 Stalgėnų Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia
 Šiaulių Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus katedra
 Ukmergės Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia
 Užuguosčio Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia
 Varnių Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia
 Vilniaus Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia
 Vilūnų Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia
 Žagarės I Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia
 Žagarės II Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia
 Žeimelio Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia
 Žygaičių Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia

Tik Šv. Petro vardą turi 2 bažnyčios:

 Patilčių Šv. Petro Išvadavimo bažnyčia
 Šalčininkų Šv. apaštalo Petro bažnyčia

Tik Šv. Pauliaus (Povilo) vardą turi 3 bažnyčios:

 Vaidotų Šv. apaštalo Pauliaus Atsivertimo bažnyčia
 Spraudžio Šv. apaštalo Pauliaus bažnyčia
 Visagino Šv. apaštalo Pauliaus bažnyčia

Šv. Petro ir Povilo bažnyčia
Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia

Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia yra 8 Lietuvos bažnyčių titulas. Šį titulą turi šios Lietuvos bažnyčios:

 Alantos Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia
 Jonavos Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia
 Joniškio Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia
 Kurtuvėnų Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia
 Punios Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia
 Suvainiškio Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia
 Švėkšnos Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia
 Žiežmarių Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia

Dar 3 bažnyčios turi Šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo titulą:

 Onuškio Šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčia
 Rudiškių Šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčia
 Vilniaus Šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčia

Šv. Jokūbo bažnyčia
Fudzijama

Fudzijama arba Fudži kalnas () – aukščiausias Japonijos kalnas, Honšiū saloje, Ramiojo vandenyno pakrantėje, už 96 km nuo sostinės Tokijo. Geru oru Fudzijamos ugnikalnis matomas iš daugelio Tokijo apylinkių vietų.

Fudzijamos kalnas yra Japonijos simbolis. Senieji Japonijos gyventojai šį kalną laikė šventu ir manoma, kad jo vardas kilęs iš žodžio fuchi, reiškiančio „ugnis“.

Aštuonios viršūnės iškyla iš kraterio žiedo, todėl jis atrodo dantytas. 700 m pločio krateris, žinomas kaip Nain (šventovė), taip pat garbinamas.

3776 m aukščio Fudzijamos kalnas yra dar neužgesęs ugnikalnis. Nuolat išsiveržianti lava ir pelenai supylė šį kalną. Jo skersmuo apačioje yra 125 km.

Pirmą kartą išsiveržimas buvo užregistruotas 800 m., vėliau įvyko dar keletas, o paskutinis išsiveržimas užfiksuotas 1707 m. Tada juodi pelenai nuklojo ir Tokijo gatves.

Fudzijamos kalno papėdėje esantis Aokihagaros miškas yra laikomas populiariausia savižudybių vieta Japonijoje (ir antra pagal populiarumą pasaulyje, po San Francisko Auksinių vartų tilto). Pavyzdžiui, vien 2002 m. ten rasti nusižudę 78 žmonės. Šiuo metu Aokihagaros miške stovi ženklai, raginantys apsigalvoti, nesižudyti.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Fudzijamos kalno geologinė struktūra  
 Fudzijama  (japonų k.)

Japonijos ugnikalniai
Andoros vėliava

Andoros vėliava – trispalvė, sudaryta iš trijų nevienodo pločio vertikalių juostų: prie flagštoko – mėlyna, viduryje – geltona ir išorėje – raudona. Vėliavos viduryje yra Andoros herbas.

Spėjama, kad šią vėliavą 1866 metais sukūrė Napoleonas III.

Simbolika 
Mėlyna ir raudona yra Prancūzijos trispalvės spalvos, raudona ir geltona – Ispanijos vėliavos spalvos – kartu jos reiškia prancūzų ir ispanų Andoros globą.

Sandara

Konstrukcija

Spalvos 
 Pantone spalvų sistemoje: Pantone Blue 072;  RGB spalvų sistemoje:  41, 5, 161.

 Pantone spalvų sistemoje: Pantone Yellow;  RGB spalvų sistemoje: 247, 224, 23.

 Pantone spalvų sistemoje: Pantone 199;  RGB spalvų sistemoje: 214, 28, 56.

 Pantone spalvų sistemoje: Pantone 300;  RGB spalvų sistemoje: 0, 110, 199.

 Pantone spalvų sistemoje: Pantone 109;  RGB spalvų sistemoje: 247, 212, 23.

 Pantone spalvų sistemoje: Pantone 485;  RGB spalvų sistemoje: 212, 46, 18.

 Pantone spalvų sistemoje: Pantone 466;  RGB spalvų sistemoje: 201, 181, 130.

 Pantone spalvų sistemoje: Pantone (nėra);  RGB spalvų sistemoje: 255, 255, 255.

 Pantone spalvų sistemoje: Pantone 478;  RGB spalvų sistemoje: 112, 56, 36.

Panašios vėliavos

Nuorodos 
 fotw.vexillum.com  
 flags.net 
 vexilla-mundi.com 

Andoros atributika
Valstybinės vėliavos
Alain Robert

Alainas Robertas (Alain Robert, 1962 m. rugpjūčio 7 d.) – prancūzų Freeclimber, dar kitaip vadinamas žmogus-voras (Spiderman) dėl savo Free Solo stiliaus kopiant į dangoraižius.

Jis įveikė kone visus aukščiausius pasaulio pastatus, kaskart rizikuodamas savo gyvybe. Robertas pasiekė viršūnes tokių statinių kaip Eifelio bokštas, 30-ties dangoraižių visame pasaulyje. 1994 m. užkopė į Empire State Building (Niujorkas), 1997 m. – Petronas Towers (Kvala Lumpūras), 2004 m. gruodžio 25 d. – per 4 valandas į 508 m dangoraižį Taipei 101. 2006 m. rugsėjo 1 d. per 40 minučių užkopė į aukščiausią Vilniuje „Hanner“ 148 m aukščio dangoraižį „Europa“. Jo pasirodymas buvo vienas iš renginio „Sostinės dienos“ dalių.

Nuo kai kurių dangoraižių stogų Robertą dažnai nukelia policininkai, nes, neretai kopia ir be leidimo.

Prancūzas nenaudoja jokių saugos priemonių, pasitiki vien savo raumenimis ir galva. Robertas teturi pirštines, slidumą mažinančios pudros maišelį, būna apsiavęs specialiais alpinisto batais.

1982 m. sausio ir rugsėjo mėn. Robertas nukrito iš 15 m aukščio. Jam buvo konstatuotas 66 proc. neįgalumas, bet jau po 6 mėn. jis vėl kopė į daugiaaukščius pastatus. Robertas ir toliau planuoja kopti į viso pasaulio dangoraižius, kol jam tai leidžia sveikata.

Literatūra 
Alain Robert: Mit nackten Händen. Berlin: Ullstein 1999. ISBN 3-548-31221-7

Nuorodos, šaltiniai 
 Asmeninis tinklalapis
 Garsusis „žmogus - voras“ sėkmingai užkopė į aukščiausią Vilniaus dangoraižį

Robert, Alain
Robert, Alain
Šv. Juozapo bažnyčia

Šv. Juozapo bažnyčia yra 20 Lietuvos bažnyčių titulas. Šį titulą turi šios bažnyčios:

 Geležių Šv. Juozapo bažnyčia
 Karvio Šv. Juozapo bažnyčia
 Kauno Šv. Juozapo bažnyčia
 Kėdainių Šv. Juozapo bažnyčia
 Kiaunorių Šv. Juozapo bažnyčia
 Leliūnų Šv. Juozapo bažnyčia
 Lukšių Šv. Juozapo bažnyčia
 Mikoliškių Šv. Juozapo bažnyčia
 Palūšės Šv. Juozapo bažnyčia
 Papilės Šv. Juozapo bažnyčia
 Plutiškių Šv. Juozapo bažnyčia
 Saločių Šv. Juozapo bažnyčia
 Smalininkų Šv. Juozapo bažnyčia
 Šešuolių Šv. Juozapo bažnyčia
 Vadžgirio Šv. Juozapo bažnyčia
 Vaškų Šv. Juozapo bažnyčia
 Vilniaus Šv. Juozapo bažnyčia
 Vosiliškio Šv. Juozapo bažnyčia

2 bažnyčios turi Šv. Juozapo Globos titulą:

 Panemunėlio Šv. Juozapo Globos bažnyčia
 Pusnės Šv. Juozapo Globos bažnyčia

2 bažnyčios turi Šv. Šeimos-Jėzaus, Marijos ir Juozapo titulą:

 Paupio Šv. Šeimos-Jėzaus, Marijos ir Juozapo bažnyčia
 Plikių Šv. Šeimos-Jėzaus, Marijos ir Juozapo bažnyčia

2 bažnyčios turi Šv. Juozapo Darbininko titulą:

 Klaipėdos Šv. Juozapo Darbininko bažnyčia
 Rėkyvos Šv. Juozapo Darbininko bažnyčia

Lietuvos bažnyčių titulai
Laimutis Pinkevičius

Laimutis Pinkevičius (g. 1960 m. rugpjūčio 1 d. Alytuje) – Lietuvos vadybininkas, verslininkas.

Biografija 
1978 m. baigė Alytaus 5-ąją vidurinę mokyklą. 1979–1984 m. studijavo Vilniaus inžineriniame statybos institute. 1984–1988 m. tresto „Vilniaus statyba“ 17-osios SMV meistras, darbų vykdytojas, vyr. darbų vykdytojas. 1988–1990 m. eksperimentinio projektavimo ir statybos susivienijimo „Monolitas“ vyr. inžinierius, monolitinės statybos ūkiskaitinio baro viršininko pavaduotojas.

1990–1991 m. firmos „Ranga“ direktorius. 1991–2003 m. UAB „Ranga IV“ gen. direktorius, nuo 2003 m. UAB „Ranga IV“ prezidentas ir UAB „Ranga IV investicijos“ gen. direktorius. Nuo 2005 m. UAB „Ranga Group“ direktorius, nuo 2006 m. prezidentas. 

Išsiskyręs, buvusi žmona Asta Valentaitė-Pinkevičienė. Vaikai: sūnus Darius, dukra Ieva Antanina.

2003 m. prezidentas Valdas Adamkus apdovanojo ordinu „Už nuopelnus Lietuvai“.

Šaltiniai 

Lietuvos verslininkai
Lietuvos vadybininkai
Vilniaus Šv. Kotrynos bažnyčia

Vilniaus Šv. Kotrynos bažnyčia – bažnyčia, stovinti Vilniuje, Vilniaus g. 30. Tai vėlyvojo baroko bažnyčia, pastatyta 1625–1743 m. Ji pasižymi gausiu dekoru, plastiškais fasadais. Mūrinė, dvibokštė, vienanavė su siauresne ir žemesne už navą presbiterija ir pusapskrite apsida. Įeina į buvusio Benediktinių vienuolyno ansamblį (XVII-XIX a.). Su vienuolynu bažnyčią jungia koridorius. Prie bažnyčios pietvakarinio šono yra Apvaizdos koplyčia, projektuota Kristupo Glaubico.

Antrojo pasaulinio karo metu ir po jo bažnyčia ir vienuolynas smarkiai nukentėjo, dingo daug vertingų meno kūrinių. Sovietmečiu bažnyčia priklausė Vilniaus dailės muziejui. Joje buvo įrengtas sandėlis, vienuolyno patalpose – įstaigos ir butai. 1994 m. pradėti bažnyčios restauravimo darbai. 1998 m. baigtos restauruoti abiejų bokštų viršutinės dalys.

2006 m. gegužės 27 d. restauruota Šv. Kotrynos bažnyčia atvėrė duris lankytojams. Jos pagrindinė nava pritaikyta koncertinei veiklai (250 sėdimų vietų), rūsius planuojama išnaudoti kaip erdvę parodoms, o aplink pagrindinę navą išsidėsčiusiose patalpose repetuos Vilniaus miesto savivaldybės meniniai kolektyvai, vyks kameriniai renginiai. Šią kultūrinę erdvę administruoti pavesta Vilniaus mokytojų namams.

Nuorodos 

 Šv. Kotrynos bažnyčia
 Šv. Kotrynos bažnyčios fasadas

Vilniaus bažnyčios
Vilniaus senamiestis
Esbjerg fB

Esbjergo FB – Danijos futbolo klubas iš Esbjergo.

Pasiekimai 
Klubas įkurtas 1924 m., kai sujungė du klubai Esbjerg Boldklub (įkurtas 1898 m.) ir Esbjerg Amatørklub (įkurtas 1911 m.) komandas.

Pasiekimai

Sezonai

Danijos varžybos 

|}

Lietuviai 
 Arūnas Šuika, saugas 1997 m.

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE

Esbjerg
Juozas Žemaitis (1926)

Juozas Žemaitis MIC (1926 m. rugpjūčio 30 d. Sparviniuose, Griškabūdžio valsčiuje – 2021 m. spalio 5 d. Marijampolėje) – Lietuvos katalikų vyskupas.

Biografija 
Baigęs pradinę mokyklą, mokėsi Šakių Žiburio gimnazijoje. Vidurinę mokyklą baigė Barzduose.

1945 m. įstojo į Kauno kunigų seminariją. 1949 m. rugsėjo 25 d. įšventintas kunigu. Vikaravo Veiveriuose. Per pusmetį neakivaizdiniu būdu užbaigė studijas, išlaikė egzaminus.

1950 m. paskirtas Marijampolės vikaru. 1953 m. – Simno parapijos administratoriumi. 1967–1989 m. klebonavo Šakiuose ir ėjo dekano pareigas.

1980 m. Šventasis Tėvas Jonas Paulius II suteikė monsinjoro titulą.

1989 m. Juozas Žemaitis davė amžinuosius įžadus marijonų vienuolijoje, paskirtas pilną savarankiškumą atgavusios Vilkaviškio vyskupijos apaštališkuoju administratoriumi, kovo 10 d. nominuotas tituliniu Tabaikaros vyskupu, o kovo 18 d. konsekruotas vyskupu.

1991 m. gruodžio 24 d. tapo Vilkaviškio vyskupijos ordinaru. Buvo Lietuvos Vyskupų Konferencijos ad hoc komisijos ryšiams su Lenkijos Vyskupų Konferencija pirmininku.

2002 m. sausio 5 d. popiežius Jonas Paulius II priėmė vyskupo Juozo Žemaičio MIC atsistatydinimą, sulaukus Kanonų teisės kodekse numatytos 75 m. amžiaus ribos, ir paliko jį Vilkaviškio vyskupu emeritu.

Nuorodos 
 Biografija 
 Biografija anglų k.
R. Butautas – Kudirka. Barzdų enciklopedija. Vilnius. 2008.

Šaltiniai 

Lietuvos monsinjorai
Lietuvos vyskupai
Karūžiškė II

Karūžiškė II – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, Laukuvos seniūnijoje, apie 8 km į rytus nuo Laukuvos, 3 km pietvakarius nuo Palentinio. Kaime yra viena svarbiausių Žemaitijos kalvų – Medvėgalis (235 m).

Netoliese yra ir Karūžiškė I.

Gyventojai

Išnašos 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
Karūžiškė I

Karūžiškė I – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Požerės. Kaimo apylinkėse stūkso Medvėgalis.

Istorija

XIX a. minimas Karūžiškės dvaras.

Gyventojai

Išnašos 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
Kalviai (Jurbarkas)

Kalviai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Veliuonos, dešiniajame Armenos krante, prie kelio .

Gyventojai

Žymūs žmonės 
Gimė:
 Lietuvos laisvės armijos įkūrėjas ir ideologas Kazys Veverskis (1913–1944);
 rašytojas Jonas Mačiulis (1919–1992).

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Kalviai (Molėtai)

Kalviai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Laičių.

Istorija 

1654 m. minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje. 1707 m. Skiemonių krikšto metrikų knygoje užrašyta de Kalwele. Kaime vyravo Matulionių (Matelionių) ir Žygelių (Žigelių) pavardės. Pro kaimą teka upelis Alksna, Virintos dešinysis intakas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Kalviai (Prienai)

Kalviai – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 8 km į pietryčius nuo Ašmintos, kairiajame Nemuno krante.

Istorija

Gyventojai

Šaltiniai 

Prienų rajono savivaldybės gyvenvietės
Kalviai (Trakai)

Kalviai – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, apsuptas miškų, greta kaimo teka upė Spengla. Kaimas Rūdiškių seniūnijoje, nutolęs nuo Rūdiškių į pietvakarius – 15 km, nuo Vilniaus–Marcinkonių geležinkelio į vakarus – 1 km.

Istorija 

Gatvinis Kalvių kaimas susikūrė per Valakų reformą iš Valkininkų miestelio į dvaro pakraščius iškėlus amatininkus. Pirmą kartą istoriniuose šaltiniuose Kalviai paminėti 1641 m.

Iki XX a. vidurio buvo vadinami Juodaisiais Kalviais. Kaimo pavadinimas kilo nuo amatininkų, kurie prie žaizdro kaldami geležį, buvo įsipurvinę, juodi.

1915 m. Pirmojo pasaulinio karo metais dvaras ir beveik visas kaimas buvo sudeginti.
1907 m. Kalviuose įsteigta lietuviška mokykla. 1940–1972 m. veikė pradinė mokykla.

Gyventojai

Šaltiniai 

Trakų rajono savivaldybės gyvenvietės
Gatviniai kaimai
Kalviai (Varėna)

Kalviai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 5,5 km į rytus nuo Dubičių, prie Nočios upės, pasienyje su Baltarusija. Tuoj į vakarus nuo Nočios prasideda miškai.

Gyventojai 

XIX a. antroje pusėje kaime surašyta 214 katalikų ir 5 sentikiai.

Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 123 žmonės, iš kurių visi buvo užrašyti lenkais.

Šaltiniai 

Varėnos rajono savivaldybės gyvenvietės
Zigmantai

Zigmantai – viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Paberžės, Musios ežero vakariniame krante. Tai viena iš retų Lietuvos gyvenviečių, kuriose dar neįvesta elektra.

Gyventojai

Šaltiniai 

Širvintų rajono savivaldybės gyvenvietės
Pošnia (Lazdijai)

Pošnia – kaimas šiaurės rytinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, apie 1,5 km į šiaurę nuo Seirijų, prie vieškelio Seirijai–Mockonys. Šiauriau kaimo dunkso Statiškės miškas.

Istorija 
Vietovardis kilęs iš slavybės pošnià ‘laukas, pieva’ (< , ).

Kaimas atsirado tarpukariu.

Gyventojai

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Amalfis

Amalfis – miestas ir komuna Kampanijos regione esančioje Salerno provincijoje, Italijoje, įsikūręs prie Salerno įlankos, už 38 km į pietryčius nuo Neapolio. Miestas stovi prie siauro ir gilaus tarpeklio angos, Monte Cerreto kalno (1315 m) papėdėje, ir jį supa stulbinantis uolų ir pakrantės peizažas. Maždaug 839-1200 m. Amalfis buvo Amalfio Jūrų Respublikos, svarbios prekybinės jėgos Viduržemio jūroje, sostinė. Apie 5 125 gyventojų (2015 m.). 

Šiandien Amalfis – vienas pagrindinių vadinamojo Amalfio kranto miestų, kartu su kitais toje pačioje pakrantėje įsikūrusiais Pozitano, Ravelo miestais pritraukiantis daug turistų. Amalfis įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

Istorija 
Miestas pirmąkart paminėtas VI a. ir greitai tapo didele jūrine galia. Iš kaimyninių regionų jis prekiavo grūdais, druska iš Sardinijos, vergais iš toliau nuo pakrantės nutolusių rajonų, mediena, mainais į Egipto ir Sirijos auksinius dinarus, Bizantijos šilką, kurį parduodavo Vakaruose. Amalfio javų pirkliai turėjo išskirtines pozicijas musulmonų uostuose. Amalfio lentelėse buvo surašytas jūrų kodeksas, naudotas ir kitų krikščioniškų uostų. IX a. pabaigoje Amalfio pirkliai žemę pirko už auksą, kai beveik visa likusi Italija naudojosi mainų ekonomika. VIII-IX a. Amalfis dalinosi su Genuja prekybą su Rytais, kai Venecija dar nebuvo stipri. 848 m. Amalfio laivynas padėjo popiežiui Leonui IV nugalėti saracėnus.

Amalfis buvo nepriklausomas VII a. - 1075 m. Jis nustojo būti Bizantijos vasalu 839 m., išsirinko pirmą kunigaikštį 958 m. Prieš Venecijos iškilimą jis varžėsi svarba su Genuja ir Piza. Amalfyje gyveno 70-80 tūkst. žmonių, kai valdė kunigaikštis Manso (966–1004 m.). Amalfis tik trumpam buvo praradęs nepriklausomybę, kai jį valdė Gvaimaras IV Salernietis.

1073 m. Amalfį užėmė normanų kilmės Apulijos kunigaikštystė, bet miestas išlaikė daug teisių. Po to jis tapo vienu svarbiausių normanų uostų. 1131 m. Amalfis sukilo prieš Sicilijos karalių Rodžerį II ir buvo nuniokotas. Po to 1133 m. miestą nusiaubė Pizos laivynas, kuris rėmė imperatorių Lotarą II ir popežių Inocentą II kovoje su Rodžeriu II ir antipopiežiumi Anakletu II. Lotaras kaip grobį gavo Pandektas, kurios buvo rastos Amalfyje. 1135 ir 1137 m. Amalfį vėl užėmė piziečiai. Miestas greitai prarado svarbą, nors jo jūriniu kodeksu buvo naudojamasi iki 1570 m. Didelis cunamis sugriovė Amalfio uostą ir žemutinį miestą 1343 m. ir Amalfis nebeatsigavo.

Viduramžiais Amalfį garsino teisės ir matematikos mokyklos. Flavio Gioja, pirmasis pradėjęs naudoti jūrinį kompasą, manoma, buvo kilęs iš Amalfio.

Galerija 

Italijos miestai
Kampanija
Italijos kurortai
Jānis Pujats

Jānis Pujats  (g. 1930 m. lapkričio 14 d. Nautreni, Latvija) – latvių katalikų dvasininkas, Romos Katalikų Bažnyčios hierarchas, Rygos arkivyskupas emeritas, kardinolas kunigas (2001 m.).

Išsilavinimas, veiklos pradžia 
Jānis Pujats studijavo teologiją bei filosofiją.

1951 m. įšventintas į kunigus. Vikaravo Rygos parapijose, Kunigų seminarijoje dėstė tokius dalykus kaip istorija bei liturgika. Dalyvavo Liturgijos reformos metu po Vatikano Susirinkimo.

1979–1984 m. Rygos generalvikaras; dėl politinės situacijos buvo priverstas atsisakyti šių pareigų ir dirbo kaip paprastas dvasininkas.

Karjera 

1991 m. paskirtas Rygos arkivyskupu.

1998 m. Popiežius Jonas Paulius II pakėlė jį in pectore kardinolu.

2001 m. konsistorijos metu priimtas kardinolu kunigu (paskiriant tituliniu Santa Silvia vyskupu, suteikiant teisę dalyvauti Kardinolų kolegijoje.

Kardinolas Pujats kaip Rygos arkivyskupas taip pat yra metropolitas kitų Latvijos diocezijų kaip Liepāja, Rēzekne-Aglona ir Jelgava.

Pujats, Janis
Pujats, Janis
Pujats, Janis
Cherubinas

Cherubinas (hebr. כרוב cherub, daugiskaita כרובים cherubim) – auksinės antgamtinės būtybės, turinčios keturis sparnus ir stovėjusios virš žydų šventyklos skrynios.

Manoma, kad cherubinai atrodė kaip sparnuoti liūtai su žmogiškomis galvomis. Cherubinai išskleistais sparnais virš šventyklos skrynios buvo nematomo Viešpaties sostas.

Cherubinai paminėti Tanacho Išėjimo knygoje 25:19.

Cherubinai kitose religijose

Judaizmas 
Judaizme tikima angelų egzistavimu, cherubinai priklauso žydų angeliškajai hierarchijai. Tačiau kai kurios konservatyviojo judaizmo frakcijos skirtingai interpretuoja liturgines rekomendacijas, susijusias su cherubinais.

Katalikybė 
Katalikiškoje teologijoje, pagal filosofo Pseudo-Dionisijaus Areopagito raštus, cherubinai užima antrą aukščiausią rangą angeliškoje hierarchijoje po serafimų. Pradžios knygoje cherubinas minimas kaip angelas, saugantis su liepsnojančiu kalaviju rytinę rojaus sodo pusę.

Islamas 
Angelai islame yra apibūdinami kaip įgaunantys įvairias formas – dauguma panašūs į žmones ar turi daugumą žmogaus savybių.

Angelai
Vainiūnai (Kėdainiai)

Vainiūnai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, Pelėdnagių seniūnijoje, 4,5 km į šiaurės rytus buo Beinaičių. Kaimas įsikūręs prie Lankesos upės (prasidedančios Bubių tvenkinio patvankos). Tvenkinio pakrantėje stūkso Stašaičių piliakalnis. Iš pietų juosia Šniūrų miškas. Pro Vainiūnus eina kelias . Yra ferma, vandens bokštas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kėdainių rajono savivaldybės gyvenvietės
Vainiūnai (Kapčiamiestis)

Vainiūnai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 7 km į pietvakarius nuo Viktarino, Kapčiamiesčio girioje, prie Neviedžio ežero ir Neviedės upelio. Toliau rytuose – Kuzapiškės telmologinis draustinis.

Gyventojai

Nuorodos 
 Wojniuńce Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom XIII, psl. 756 (lenk.).

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Vainiūnai (Pašvitinys)

Vainiūnai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 8 km į pietvakarius nuo Pašvitinio, prie Virčiuvio ir Pagados upelių. Pro kaimą eina vieškelis , atsišakoja keliukai į Binėnus ir Voronius. Yra kaimo kapinės, dvaro griuvėsiai.

Gyventojai

Šaltiniai 

Pakruojo rajono savivaldybės gyvenvietės
Varnėnai (Raseiniai)

Varnėnai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Paliepių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Raseinių rajono savivaldybės gyvenvietės
Kemetiškiai

Kemetiškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 1 km į šiaurės rytus nuo Molėtų.

Istorija 
Galbūt tapatintinas 1702 m. su Molėtų krikšto metrikų knygoje užrašytais de Kiemeyszyszki, 1704 – de Kiemeyskyszki.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Paluokesa

Paluokesa – kaimas Molėtų rajono savivaldybės centrinėje dalyje, į pietus nuo Molėtų.

Istorija 
1901 m. kaimas minimas Inturkės juodraštinėje priešvedybinių apklausų knygoje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Ažuluokesa

Ažuluokesa – kaimas Molėtų rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 1 km į pietus nuo Molėtų. Šalia seno Vilnius-Molėtai plento. Netoli kaimo yra Luokesų ežeras.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Kairionys

Kairionys – kaimas Molėtų rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Molėtų, prie kelio . Šiauriau kaimo telkšo Dūrių ežeras. 1923 m. – 12 ūkių, 65 gyv., 2001 m. – 13 ūkių, 29 gyventojai.

Istorija 
Kaimas minimas 1554 m. Balninkų seniūnijos inventoriuje. XVIII a. pabaigoje Molėtų klebono kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Miškiškiai I

Miškiškiai I – kaimas Molėtų rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Molėtų.

Istorija 
1685 m. kaimas minimas Molėtų krikšto metrikų knygoje. XVIII a. pabaigoje Molėtų klebono kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Aktapolis

Aktapolis – kaimas Molėtų rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Molėtų.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Paduobužė

Paduobužė – kaimas Molėtų rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 1 km į pietvakarius nuo Molėtų.

Netoli kaimo, šalia vakarinės naujų Molėtų kapinių tvoros yra Paduobužės dubeniuotas akmuo.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Pakubėtiškiai I

Pakubėtiškiai I – kaimas Molėtų rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 3 km į šiaurę nuo Molėtų.

Istorija 
Aleksandras Pakubėta 1644 metais pardavė Pakubėtiškius Jonui Unichovskiui. XVIII a. pabaigoje Pakubėtikšių palivarkas priklausė Skinderiui.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Bimbiriai

Bimbiriai – kaimas Molėtų rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 3 km į šiaurę nuo Molėtų.

Istorija 

1688 m. kaimas minimas Molėtų krikšto metrikų knygoje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Pakubėtiškiai II

Pakubėtiškiai II – kaimas Molėtų rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 4 km į šiaurę nuo Molėtų.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Janušiškės

Janušiškės – kaimas Molėtų rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 5 km į šiaurę nuo Molėtų. Į vakarus nuo kaimo telkšo Inketro pelkė ir ežerėlis.

Istorija 
1666 m. priklausė Inketrių dvarui, kurį valdė Giedraičiai. XIX–XX a. Alantos parapijoje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Ivankos

Ivankos – kaimas Molėtų rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 5 km į šiaurės rytus nuo Molėtų.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Cezariškiai

Cezariškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 2 km į šiaurės rytus nuo Molėtų, šalia kelio , prie Siesarčio miško pakraščio. Piečiau kaimo telkšo Siesartis. Molėtų kolektyviniai sodai.

Kaimo pavadinimas kilęs nuo Siesarties ežero, kuris slaviškuose šaltiniuose minimas kaip Cesarka.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės