joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Borsukovizna (Sokulkos apskritis)

Borsukovizna () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į pietvakarius nuo Krinkų, apie 23 km į pietryčius nuo Sokulkos ir 35 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Krinkų valsčius
Chlodnės Vlukai

Chlodnės Vlukai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Krinkų valsčius
Ciumičė

Ciumičė () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietus nuo Krinkų, apie 27 km į pietryčius nuo Sokulkos ir 42 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Krinkų valsčius
Guranai (kaimas)

Apie Užbaikalės gyventojus žr. Guranai.
Guranai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra 157 m aukštyje virš jūros lygio.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Krinkų valsčius
Gurka

Gurka () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietus nuo Krinkų, apie 30 km į pietryčius nuo Sokulkos ir 43 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas pirmą kartą paminėtas 1679 m. kai karalius Jonas Sobieskis šias žemes suteikė karvedžiui  Samuel Mirza Krzeczowski. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Paminklai

 XIX a. pirmos pusės medinis dvaras ir parkas.

Šaltiniai

Krinkų valsčius
Jamašė

Jamašė () – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Krinkų valsčius
Jurovlanai

Jurovlanai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurę nuo Krinkų, apie 20 km į pietryčius nuo Sokulkos ir 46 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Šalia kaimo teka Poloviankos upelis, kuris yra Svisločiaus intakas. Kaimas yra 300 m. nuo Baltarusijos. Kaime įsikūrusi Jurovlanų Šv. Jurgio parapija.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas įkurtas XVI a. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Paminklai

 Šv. Jurgio stačiatikių cerkvė 1870 m.;
 Cerkvės kapinės;
 Šv. Boriso ir Glebo cerkvė 1865 metų.

Šaltiniai

Krinkų valsčius
Klišavka

Klišavka () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į pietvakarius nuo Krinkų, apie 22 km į pietryčius nuo Sokulkos ir 35 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Krinkų valsčius
Krušinianai

Krušinianai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra šalia Netupos upės. Kaimas yra 161 m aukštyje virš jūros lygio. Kaime yra keletas svečių namų, pėsčiųjų takas aplink esantį gamtos draustinį ir apžvalgos aikštelės. Kaime įsikūrusi Krušinianų Šv. Onos parapija. Kaime yra Krušinianų musulmonų kapinės.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Manoma, kad kaimas įkurtas XVI a. 1679 m. kovo 12 d. karalius Jonas Sobieskis suteikė šias žemes totoriams, kurie kovojo kare prieš turkus ir dalyvavo Parkanamo mūšyje. Kaime apsigyveno apie 45 totorių šeimos. 1980 m. kaime gyveno 289 žmonės, iš kurių 33 buvo musulmonai. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Paminklai

 XVII a. kaimo gatvių išdėstymas;
 XVIII a. medinė Krušinianų mečetė;
 XVII a. antros pusės musulmonų kapinės (seniausias antkapis XVIII a. pabaigos);
 Stačiatikių kapinės;
 1983 m. sudegusios Šv. Anos stačiatikių bažnyčios griuvėsiai.

Šaltiniai

Krinkų valsčius
Lenkijos totoriai
Kundzičė (Krinkų valsčius)

Kundzičė () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra 131 m aukštyje virš jūros lygio.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Krinkų valsčius
Lapičė

Lapičė () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į pietryčius nuo Krinkų, apie 29 km į pietryčius nuo Sokulkos ir 46 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Krinkų valsčius
Leščanai (Krinkų valsčius)

Leščanai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra 150 m aukštyje virš jūros lygio.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Krinkų valsčius
Losinianai

Losinianai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į pietryčius nuo Krinkų, apie 33 km į pietryčius nuo Sokulkos ir 48 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Krinkų valsčius
Netupa

Netupa () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.

Istorija 
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975–1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Paminklai 

 XIX a. antros pusės medinis dvaras.

Šaltiniai 

Krinkų valsčius
Netupos Kolonija

Netupos Kolonija () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Krinkų valsčius
Netupskiai

Netupskiai () – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Krinkų valsčius
Nova Gžibovščizna

Nova Gžibovščizna () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Krinkų valsčius
Nova Švidzialuvka

Nova Švidzialuvka () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Krinkų valsčius
Ostruvo Poludniovai

Ostruvo Poludniovai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į vakarus nuo Krinkų, apie 22 km į pietryčius nuo Sokulkos ir 39 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Paminklai

 1907 m. Šv. Vladimiro stačiatikių koplyčia.

Šaltiniai

Krinkų valsčius
Ozeranų Malė

Ozeranų Malė () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietryčius nuo Krinkų, apie 32 km į pietryčius nuo Sokulkos ir 49 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Krinkų valsčius
Ozeranų Velkiai

Ozeranų Velkiai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaime yra nedidelės stačiatikių kapinės.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Krinkų valsčius
Ozerskiai

Ozerskiai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į pietvakarius nuo Krinkų, apie 23 km į pietryčius nuo Sokulkos ir 40 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Krinkų valsčius
Plebanovas

Plebanovas () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietus nuo Krinkų, apie 27 km į pietryčius nuo Sokulkos ir 44 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Krinkų valsčius
Podlipkiai

Podlipkiai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į pietvakarius nuo Krinkų, apie 24 km į pietryčius nuo Sokulkos ir 35 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Krinkų valsčius
Podšaciliai

Podšaciliai () – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Krinkų valsčius
Rachovikas

Rachovikas () – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į vakarus nuo Krinkų, apie 22 km į pietryčius nuo Sokulkos ir 41 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Krinkų valsčius
Rudakai

Rudakai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 13 km į pietryčius nuo Krinkų, apie 36 km į pietryčius nuo Sokulkos ir 50 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Paminklai

 1918 m. dvaro parkas.

Šaltiniai

Krinkų valsčius
Sanikai (Sokulkos apskritis)

Apie kaimą Palenkės vaivadijos, Balstogės apskrityje žr. Sanikai (Balstogės apskritis).
Sanikai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Krinkų valsčius
Seročinščizna

Seročinščizna () – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Krinkų valsčius
Slobudka (Sokulkos apskritis)

Slobudka () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į pietvakarius nuo Krinkų, apie 28 km į pietryčius nuo Sokulkos ir 38 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Krinkų valsčius
Stara Gžibovščizna

Stara Gžibovščizna () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į pietvakarius nuo Krinkų, apie 26 km į pietryčius nuo Sokulkos ir 37 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Krinkų valsčius
Studzianka (Palenkės vaivadija)

Studzianka () – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Krinkų valsčius
Šacilai (Sokulkos apskritis)

Šacilai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į pietus nuo Krinkų, apie 31 km į pietryčius nuo Sokulkos ir 39 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija 
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975–1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Krinkų valsčius
Treiglė

Treiglė () – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į pietus nuo Krinkų, apie 28 km į pietryčius nuo Sokulkos ir 44 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Krinkų valsčius
Žiličė

Žiličė () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į pietus nuo Krinkų, apie 30 km į pietryčius nuo Sokulkos ir 41 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Paminklai

 Dvaro parkas XIX a.-XX a.

Šaltiniai

Nuorodos

 Kaimo aprašymas Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom XIV (Worowo – Żyżyn) z 1895 r. (lenk.).

Krinkų valsčius
Jonas Šimoliūnas

Jonas Šimoliūnas (1878 m. gegužės 21 d. Jusėnai, Daujėnų valsčius, Rusijos imperija – 1965 m. vasario 11 d. Čikaga) – Lietuvos inžinierius, profesorius, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Baigė Joniškėlio dviklasę mokyklą, 1900 m. – Rygos Petro Didžiojo realinę gimnaziją. 1905 m. atstovavo Rygos lietuviams Didžiajame Vilniaus Seime. 1909 m. baigė Rygos politechnikos instituto statybos fakultetą.

1916 m. mobilizuotas į Rusijos imperijos kariuomenę – karo inžinierius Suomijoje, organizavo Lietuvių draugiją Helsinkyje. 1917 m. atstovavo Suomijos lietuviams Steigiamajame suvažiavime Petrograde. Nuo 1918 m. vadovavo Lietuvių evakuacijos komitetui.

1918 m. vasarą grįžo į Lietuvą. 1918 m. lapkričio 11 d. – 1918 m. gruodžio 26 d. Pirmajame Augustino Voldemaro Ministrų kabinete – Susisiekimo ministerijos valdytojas, o Martynui Yčui išvykus į užsienį, ėjo jo pareigas. 1918 m. gruodžio 26 d. – 1919 m. kovo 5 d. Antrajame Mykolo Sleževičiaus Ministrų kabinete buvo Susisiekimo ministerijos laikinasis viceministras ir tos ministerijos valdytojas, t. y. faktiškai jai vadovavo, nes Susisiekimo ministras nebuvo paskirtas. 1919 m. kovo 12 d. – 1919 m. balandžio 12 d. Trečiajame Prano Dovydaičio Ministrų kabinete Susisiekimo ministerijos valdytojas arba faktiškasis ministras. 

1919 m. pirmasis Lietuvos jachtklubo organizatorius. 1924–1933 m. Klaipėdos uosto, o 1925–1930 m. Šventosios uosto darbų vadovas. Lietuvos technikų draugijos valdybos pirmininkas.

1920–1922 m. Lietuvos Aukštųjų kursų technikos skyriaus vedėjas, dėstytojas. 1922–1944 m. Lietuvos universiteto ekstraordinarinis profesorius, statybos katedros vedėjas.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1950 m. išvyko į JAV. 1949–1960 m. vadovavo Pasaulio lietuvių inžinierių ir architektų sąjungai, vėliau jos garbės narys.

Šaltiniai 

Didžiojo Vilniaus Seimo atstovai
Lietuvos inžinieriai
Lietuvos susisiekimo ministrai
Lietuvos pedagogai
GOELRO planas

Panašias reikšmes žr.  č i a

GOELRO planas (rusų kalba: план ГОЭЛРО) buvo pirmasis Sovietų Sąjungos planas nacionalinei ekonomikai atkurti ir vystyti. Jis tapo vėlesnių penkmečių planų prototipu. GOELRO yra rusiška "Valstybinės Rusijos elektrifikacijos komisijos" abreviatūra (Государственная комиссия по электрификации России).

Komisija ir planas buvo inicijuoti ir prižiūrimi Vladimiro Lenino. Lenino įsitikinimą apie esminį elektrifikacijos vaidmenį siekiant komunizmo iliustruoja jo posakis: "Komunizmas yra tarybų valdžia plius visos šalies elektrifikacija".

Komisiją 1920 m. vasario 21 d. įkūrė Aukščiausiosios liaudies ūkio tarybos (ALŪT) prezidiumas, remdamasis 1920 m. vasario 3 d. Visos Rusijos vykdomojo komiteto sprendimu dėl elektrifikacijos plano ruošimo. Komisijos direktoriumi buvo Glebas Kržižanovskis.

Nuorodos 

Istoriniai dokumentai TSRS istorija TSRS ekonomika Ekonomikos istorija
Netupa (upė)

Netupa, Netupė (, ) – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje ir Gudijoje. Upė yra kairysis Nemuno intako Svisločiaus intakas, kuris įteka į upę Berastavicos rajone. Upės ilgis – 18 km iš jų 1,3 km Baltarusije. Upės ištakos yra netoli Nova Gžibovščizna kaimo.

Literatūra 

 Блакiтная кнiга Беларусi. – Мн.:БелЭн, 1994.

Lenkijos upės
Baltarusijos upės
Krinkų valsčius
Nemunas
Krušinianų mečetė

Krušinianų mečetė () - medinė totorių mečetė Krušinianų kaime šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Krinkų valsčiuje. Tai seniausia mečetė Lenkijoje. Mečetė pastatyta ant stačiakampio, 10 m ilgio ir 13 m pločio, pagrindo. Šiaurinėje mečetės dalyje yra du nedideli bokšteliai, ant kurių yra kupolai su islamo simbolika ant viršaus. Mečetės viduje dominuoja medinės skulptūros ir kilimai. Pamaldos vyksta arabų kalba. Mečetė pastatyta XVIII a. viduryje. Pirmasis mečetės paminėjimas datuojamas 1717 metais. 1846 m. mečetė buvo restauruota.

Nuorodos

 Aprašymas apie mečetę (lenk.);
 Mečetės nuotraukos .

Krinkų valsčius
Mečetės Palenkės vaivadijoje
Vokietijos Federacinės Respublikos ordinas „Už nuopelnus“

Vokietijos Federacinės Respublikos ordinas „Už nuopelnus“ (, šnek. Bundesverdienstkreuz) - Vokietijos Federacinės Respublikos apdovanojimas (ordinas), skiriamas už ypatingus nuopelnus ir pasiekimus politinėje, ūkinėje, kultūros, dvasinėje ar visuomeninėje srityje.

Kavalieriai 
Egidijus Kūris
Hein Kötz 
Walther Fürst 
Rudolf Jenett
Erich Berschkeit
Dietrich von Hein
Stanisław Stomma
Leopold Spaeth
kt.

Nuorodos 

 Apie ordiną  (PDF, 586 kB)
 Vokietijos istorijos muziejaus inf. 

Vokietija
Apdovanojimai
Vokietijos finansų ministerija

Vokietijos finansų ministerija ( - „Federalinė finansų ministerija“; BMF, dar Bundesfinanzministerium) - Vokietijos įstaiga (federalinė ministerija), atsakinga už finansus. Būstinė veikia Berlyne ir Bonoje. Ministerijai jos veikloje jai padeda Mokslinė taryba prie Federalinės finansų ministerijos.

Istorija 

1880 m. įkurta kaip „Reicho turtų tarnyba“ („Reichsschatzamt“).

Veimaro Respublikoje tapo Reicho finansų ministerija (Reichsministerium der Finanzen).

Ministrai 

Wolfgang Schäuble (CDU)

Literatūra 
 Claudia Steur: Das heutige Bundesministerium der Finanzen. Ein "steinernes Geschichtsbuch". In: Claudia Steur: Die Wilhelmstraße - Regierungsviertel im Wandel / The Government Quater through the centuries. Stiftung Topographie des Terrors, Berlin 2007, S. 197- 204, ISBN 978-3-9811677-0-2

Nuorodos 

 Tinklavietė

Finansų ministerijos
Min
Fin
1880 metai
Teisės technika

Teisės technika (arba juridinė technika) – visuma metodų, priemonių ir būdų, skirtų taisyklėms (pvz., teisės normoms ir jų aktams) kurti, jas keisti ir tobulinti, „išdirbti“, sisteminti. Rūšys - teisėkūros (įstatymų leidybos), kodifikacijos technika. Teisės technikos reikalavimų būtina laikytis rengiant įvairius teisės aktus, nebūtinai tik įstatymus.

Lietuva 

Lietuvoje Teisingumo ministerijos Teisėkūros ir viešosios teisės departamento struktūroje veikia Teisėkūros ir teisės technikos skyrius. Seime teisės technikos aspektu teisės aktų projektus vertina LRS kanceliarija (Teisės departamentas).

teisėkūra
Liudas Vailionis

Liudas Vailionis (1886 m. sausio 13 d. Mizarai, Gardino gubernija, Rusijos imperija – 1939 m. Kaunas) – Lietuvos botanikas.

Biografija 
Mokėsi Leipalingio valsčiaus mokykloje, 1899–1905 m. Lodzės klasikinėje gimnazijoje, tų pačių metų rudenį išvažiavo į Krokuvą ir ten baigė pirmąją Šv. Onos gimnaziją. 1906 m. įstojo ir 1911 m. baigė Krokuvos universiteto filosofijos skyrių.

Nuo 1911 m. dirbo prof. E. Jančevskio botanikos laboratorijoje, tyrinėjo augalų anatomiją ir pas prof. E. Godlievskį – augalų fiziologiją. 1913 m. vasarą kaip prof. K. Rogoiskio asistentas dirbo universiteto dvaro augalų selekcijos stotyje. 1913 m. dėl tarnybos Rusijos imperijos kariuomenėje turėjo pertraukti darbą, bet nuo 1914 m. dirbo Plocko gubernijos bandymų stotyje. Per Pirmąjį pasaulinį karą mokytojavo Lenkijoje.

1919 m. grįžo į Lietuvą, dėstė „Saulės“ mokytojų seminarijoje, 1920 m. vienas Aukštųjų kursų Kaune organizatorių , 1921–1922 m. Aukštųjų kursų lektorius, Kauno ir Vytauto Didžiojo universiteto profesorius, 1923 m. Botanikos sodo Aukštojoje Fredoje steigėjas, vienas iš „Lietuvos botanikos žodyno“ sudarytojų.

Tado Ivanausko bendramintis, kaimynas. Ringauduose nusipirkęs žemės pasistatė sodybą, puoselėjo aplinką. Palaidotas Tabariškių kapinėse, netoli T. Ivanausko kapo.

Šaltiniai 

Lietuvos botanikai
Lietuvos pedagogai
Lenkijos Seimas

Seimas (), oficialiai Lenkijos Respublikos Seimas () – Lenkijos parlamento žemieji rūmai. Kartu su Senatu sudaro Nacionalinę asamblėją (). 460 vietų nariai renkami visuotiniu balsavimu pagal proporcinių rinkimų sistemą, 4 metų kadencijai.

Statusą nustato 1997 m. Lenkijos Konstitucija.

Seimo maršalkos 
 Mikolajus Kozakevičius (1989 m. birželio 23 d. – 1991 m. lapkričio 24 d.)
 Veslavas Chšanovskis (1991 m. lapkričio 25 d. – 1993 m. spalio 14 d.)
 Juzefas Oleksis (1993 m. spalio 14 d. – 1995 m. kovo 3 d.)
 Juzefas Zychas (1995 m. kovo 3 d. – 1997 m. spalio 19 d.)
 Macejus Plažinskis {1997 m. spalio 20 d. – 2001 m. spalio 19 d.)
 Marekas Borovskis (2001 m. spalio 19 d. – 2004 m. balandžio 20 d.)
 Juzefas Oleksis (2004 m. balandžio 21 d. – 2005 m. sausio 5 d.)
 Vlodzimežas Cimoševičius (2005 m. sausio 5 d. – 2005 m. spalio 18 d.)
 Marekas Jurekas (2005 m. spalio 26 d. – 2007 m. balandžio 27 d.)
 Liudvikas Dornas (2007 m. balandžio 27 d. – 2007 m. lapkričio 5 d.)
 Bronisław Komorowski (2007 m. lapkričio 5 d. – 2010 m. liepos 8 d.)
 Gžegožas Schetyna (2010 m. liepos 8 d. – 2011 m. lapkričio 7 d.)
 Eva Kopač (nuo 2011 d. lapkričio 8 d.).

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Lenkijos politinė sistema
Lenkijos teisinės organizacijos
Lenkijos konstitucinė teisė
Krinkai

Krinkai (, ) – miestas Lenkijos šiaurės rytuose, Krinkų valsčiuje, Sokulkos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 24 km į pietryčius nuo Sokulkos ir 45 km į rytus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas yra Balstogės aukštumose. Mieste įsikūręs Krinkų dekanatas, Krinkų Šv. Onos parapija ir Krinkų Dievo Motinos parapija. Per miestą eina vaivadijos kelias Nr.  ir vaivadijos kelias Nr. .

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1429 m. šioje vietovėje buvo pastatytas dvaras kaip skirtas sustojimui Krokuvos-Gardino kelyje. 1434 m. miesto apylinkėse įvyko Jogailos ir Žygimanto Kęstutaičio susitikimas. 1509 m. Žygimantas Senasis gyvenvietei suteikė Krinkų herbą, o 1522 m. davė leidimą naujos bažnyčios statyboms. 1569 m. gyvenvietė gavo miesto teises. 1706 m. mieste šiaurės karo metu buvo apsistojęs Švedijos karalius Karolis XII. Nuo XVI a. mieste pradėjo gyventi žydų bendruomenė. 1639 m. žydai gavo leidimą mieste pasistatyti sinagogą. 1789 m. mieste gyveno apie 700 žydų. Tuo metu tai buvo viena iš didžiausių žydų bendruomenių visame regione. Miesto apylinkėse yra medžiojęs karalius Stanislovas Augustas Poniatovskis. XVIII a. kai miestą pradėjo valdyti Antanas Tyzenhauzas miestas labai suklestėjo. XIX a. mieste veikė tekstilės gamykla. 1860 m. atidaryta Liphartos tekstilės gamykla, kurioje dirbo 106 darbuotojai. 1878 m. mieste gyveno 3336 gyventojai iš kurių 80% buvo žydai. 1914 m. mieste gyveno 10000 gyventojų iš kurių 90% buvo žydai. 1905 m. įvyko darbininkų sukilimas, kurio metu darbininkai trumpam užemė miesto valdžią ir paskelbė Krinkų Respubliką. Po I pasaulinio karo daugelis žydų išvyko į JAV ir Palestiną, miesto gyventojų skaičius sumažėjo per pusę. II pasaulinio karo metu didelė dalis žydų buvo ištremti ir nužudyti. 1950 m. iš miesto buvo atimtos miesto teisės, kurios 2009 m. buvo sugrąžintos. Mieste yra gyvenęs gudų rašytojas ir poetas Sokrat Janovič. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Paminklai

 Krinkų Dievo Motinos cerkvė pastatyta 1864 m.;
 Šv. Onos bažnyčia 1907-1913 m. architektas Stefanas Šileris;
 XVIII a. varpinė – seniausias miesto pastatas;
 Krinkų žydų kapinės;
 Medinė Šv. Antano koplyčia;
 Gatvių susikirtimo žiedas, kuris šakojasi į 12 atskirų gatvių;
 Krinkų Didžioji sinagoga;
 Krinkų Kaukasko sinagoga;
 Krinkų Slonimo sinagoga;
 Krinkų Senoji sinagoga.

Krinkai
Mindaugas Venslauskas

Mindaugas Saulius Venslauskas (g. 1933 m. liepos 3 d. Endriejave, Klaipėdos r.) – Lietuvos biologas, biofizikas, gamtos mokslų daktaras, Vytauto Didžiojo universiteto profesorius. Nuo 2017 m. VDU asocijuotas profesorius emeritas.

Biografija 
1956 m. baigė Leningrado A.Ždanovo valstybinį universitetą, kuriame 1964 m. apgynė biologijos mokslų kandidato disertaciją „Jutimo sistemų jaudinimo adekvatiškumo efekto paaiškinimas matematiniu modeliu“. 1993 m. Lietuvos mokslo taryba disertaciją nostrifikavo suteikdama gamtos mokslų daktaro laipsnį.

1956-1989 m. dirbo Kauno medicinos akademijos Biologijos katedroje asistentu, docentu, katedros vedėju. 1963 m. su rektoriaus prof. Z. Januškevičiaus pritarimu įkūrė medicininės biofizikos skyrių.

1989–1995 m. iniciatyviai dalyvavo atkuriant Vytauto Didžiojo universitetą (VDU). 1989–1991 m. atkūrimo tarybos narys, 1991–1995 atkuriamojo senato narys. . VDU Gamtos mokslų fakulteto atkūrimo pradininkas. 1990–1994 m. Biologijos fakulteto dekanas, 1996–1997 m. Aplinkotyros fakulteto dekanas. 1990–2000 m. – Biologijos katedros vedėjas. 1998 įkūrė Lietuvos biofizikų asociaciją. 2000 m. ikūrė Biofizikinių tyrimų grupę, parengė 6 biomedicininių mokslų daktarus. 2000-2017 profesorius, vyr. mokslo darbuotojas. Dėstė bendrąją biologiją, biofiziką, neurofiziologiją, ekosistemų analizę.

Mokslinė veikla 
Membranų biofizikos ir ląstelės biofizikos klausimai. Kartu su bendradarbiais tiria impulsinių elektrinių ir ultragarsinių laukų poveikio ląstelių membranoms mechanizmą ir šių metodų taikymą, įstumiant priešvėžinius vaistus į ląsteles bei navikus. Be to, tyrė netiesinius autosvyravimus jūros hidroidų kolonijose bei informacijos kodavimo mechanizmą neuronų tinkluose. Aukščiau minėtoje problematikoje paskelbė virš 40 mokslinių publikacijų anglų, rusų ir lietuvių kalbomis. Parašė du vadovėlius.

Bibliografija 
 Biologija (vadovėlis aukštosioms mokykloms), su kitais, 1970 m.
 Biologinė termodinamika, 1986 m.
 Biofizika (vadovėlis aukštosioms mokykloms), 1996 m.

Šaltiniai 

Lietuvos biologai
Lietuvos pedagogai
VDU dėstytojai
Juozapas Voronko

Juozapas Voronko (, 1891 m. balandžio 17 d.  Sokulka, Rusijos imperija – 1952 m. birželio 4 d. JAV) – Lietuvos ir Baltarusijos politinis bei visuomenės veikėjas, poetas, žurnalistas.

Biografija 
Valstiečių sūnus. Dar mokydamasis Balstogės realinėje mokykloje 1907 m. Varšuvos rusų laikraštyje aprašė Belovežo girias. Nuo 1909 m. Peterburgo universiteto Teisės fakulteto laisvasis klausytojas, 1915 m. pašalintas už nesumokėtą mokestį.

Nuo 1909 m. bendradarbiavo pirmajame laikraštyje baltarusių kalba „Naša Niva“, tirdamas Gardino gubernijos gudų tautos senovę, skatino tautinį susipratimą. Rašė ir į rusų laikraščius.

1917 m. Baltarusijos socialdemokratų partijos Narodnaja Hramada narys, Didžiosios baltarusių tarybos steigimo, Visų baltarusių suvažiavimo Minske iniciatorius. Išrinktą suvažiavimo pirmininku bolševikai gruodžio 18 d. jį buvo suėmę. 1918 m. vasario mėn. išrinktas Baltarusijos Liaudies Respublikos Ministrų tarybos (Tautos sekretoriato) pirmininku ir Užsienio reikalų tautos sekretoriumi.

1918 m. balandžio mėn. išrinktas Lietuvos baltarusių atstovu Lietuvos Valstybės Taryboje. 1918 m. lapkričio 11 d. – 1918 m. gruodžio 26 d. Pirmojo Augustino Voldemaro ministrų kabineto, 1918 m. gruodžio 26 d. – 1919 m. kovo 5 d. Antrojo Mykolo Sleževičiaus ir 1919 m. birželio 12 d. – 1919 m. spalio 2 d. Ketvirtojo Mykolo Sleževičiaus ministrų kabineto Gudų reikalų ministras be portfelio. 

Nuo 1921 m. pavasario baltarusių Raudonojo Kryžiaus pirmininkas, Baltarusių Hramados pirmininkas. Kartu Kaune leido ir redagavo laikraščius 1919–1920 m. baltarusių kalba „Часопісь“, 1921 m. birželio mėn. – 1922 m. vasario mėn. rusų kalba „Вольная Литва“. Juose slapyvardžiu Jurij Vegov (Юры Вегаў) spausdino ir savo eilėraščius.

1923 m. emigravo į JAV, gyveno Čikagoje, leido laikraštį „Беларуская трыбуна“, vedė radijo laidas, dalyvavo baltarusių organizacijų veikloje.

Bibliografija 
 Белорусский вопрос к моменту Версальской мирной конференции. Историко-политический очерк, Ковно, 1919,
 Беларускі рух ад 1917 да 1920 году. Кароткі агляд. 2 выд., Ковно, 1920,
 Gudų klausimas, Kaunas, 1920.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Иосиф Воронко (1891–1952) в Балтийском архиве 

Lietuvos poetai
Lietuvos žurnalistai
Lietuvos ministrai be portfelio
Baltarusijos poetai
Baltarusijos politikai
Krinkų herbas

Krinkų miesto herbas () – Krinkų miesto heraldinis simbolis.

Aprašas 
Mėlyname herbo skydo lauke šėlstantis auksinis liūtas, atsisukęs į heraldinę kairę pusę.

Liūtas simbolizuoja karališkumą. Herbą miestui 1569 m. suteikė karalius Žygimantas Senasis.

Šaltiniai 

 Aprašymas apie miesto herbą (lenk.).

Krinkai
Palenkės vaivadijos miestų herbai
Krinkų Dievo Motinos cerkvė

Krinkų Dievo Motinos cerkvė () – cerkvė, esanti Krinkų mieste. Cerkvė pastatyta 1864 metais. Cerkvė priklauso Krinkų Dievo Motinos parapijai.

Krinkai
Paveldosauginės Cerkvės Palenkės vaivadijoje
Balstogės-Gdansko stačiatikių vyskupijos cerkvės
Krinkų žydų kapinės

Krinkų žydų kapinės () – žydų kapinės esančios Krinkų mieste. Kapinės įkurtos 1662 metais. Užima 2,3 ha plotą, kuriame yra apie 3100 antkapių iš kurių nemaža dalis pastatyti dar 1750 metais. Kapinės padalytos į senasias XVII–XVIII a. ir naujasias nuo 1840 metų.

Literatūra 

 Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., ss. 61-62.

Nuorodos 

 Kapinių aprašymas (lenk.) 

Krinkai
Žydų kapinės Palenkės vaivadijoje
Istoriniai paminklai Palenkės vaivadijoje
Krinkų Didžioji sinagoga

Krinkų Didžioji sinagoga () – nebeegzistuojanti sinagoga Krinkų mieste. Pastatyta XIX a. buvusioje Krinkų Senosios sinagogos vietoje ir stovėjusi ul. Garbarskiej 5 gatvėje. 1944 m. sinagoga smarkiai sudegė, tačiau visiškai sunykęs buvo tik stogas, bet miesto valdžia 1971 m. nusprendė visiškai nugriauti šią sinagogą. Sinagoga buvo pastatyta ant stačiakampio pagrindo, rytinėje dalyje buvo didžioji maldų salė.

Nuorodos 

 Sinagogos aprašymas (lenk.) .

Krinkų miesto sinagogos
Krinkų Kaukasko sinagoga

Krinkų Didžioji sinagoga () – mūrinė sinagoga, esanti Krinkų mieste Juzefo Pilsudskio gatvės 5 name. Pastatyta 1850 metais. Per II pasaulinį karą sinagoga buvo suniokota. 1955 m. sinagoga buvo aptvarkyta ir joje įkurtas kino teatras. Šiuo metu sinagogoje yra kultūros namai. 2008 m. sinagogą restauravo studentai iš Lenkijos, Vokietijos ir Gudijos.

Nuorodos 

 Sinagogos aprašymas (lenk.) ;
 Aprašymas apie studentų dalyvavimą sinagogos sutvarkyme (lenk.).

Krinkų miesto sinagogos
Krinkų Slonimo sinagoga

Krinkų Slonimo sinagoga () – plytinė hasidinio judaizmo sinagoga, esanti Krinkų mieste ul. Czystej gatvės 10 name. 1903 m. čia buvo įkurta talmudo mokykla. 1880 m. sinagoga sudegė. Sinagoga vadinasi Slonimo, nes ją padėjo statyti žydai iš Slonimo. 2000 m. rugsėjo 29 d. sinagoga buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorinių paminklų sąrašą.

Nuorodos 

 Sinagogos aprašymas (lenk.) .
 Palenkės vaivadijos saugomų istorinių paminklų sąrašas (lenk.).

Krinkų miesto sinagogos
Krinkų dekanatas

Krinkų dekanatas () – vienas iš 13 katalikų Balstogės arkivyskupijos dekanatų. Dekanas – Jan Okurowski.

Parapijos 

Dekanate yra 4 parapijos:

 Krinkų Šv. Onos parapija – Krinkai;
 Minkovcės Šv. Agotos parapija – Minkovcė;
 Podlipkių Dievo gailestingumo parapija – Podlipkiai;
 Šudzialovo Šv. Vincento Fereriušo ir Šv. Apaštalo Bartalomiejaus parapija – Šudzialovas.

Krinkų miesto religinė struktūra
Balstogės arkivyskupijos dekanatai
Šudzialovo religinė struktūra
Krinkų Šv. Onos parapija

Krinkų Šv. Onos parapija () – parapija įkurta 1601 m.. Parapija priklauso Balstogės arkivyskupijai, Krinkų dekanatui. 1907–1912 m. pastatyta parapijos mūrinė, neogotikinio architektūros stiliaus bažnyčia, pašventinta 1912 m. lapkričio 30 dieną.

Nuorodos 

 Aprašymas apie parapiją (lenk.).

Krinkų miesto religinė struktūra
Balstogės arkivyskupijos parapijos
Justinas Zubrickas

Justinas Zubrickas (Zubrickis, 1868 m. sausio 20 d.  Turčinuose, Būblelių valsčius, Rusijos imperija – 1925 m. Klaipėdoje. Palaidotas Meištų kapinėse.) – Lietuvos literatas, teisininkas, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Mokėsi Naumiesčio dviklasėje mokykloje, tris klases baigė Marijampolės gimnazijoje, uždarbiaudamas toliau mokėsi Kauno gimnazijoje; pašalintas už jaunesnių gimnazistų nuvedimą caro šventės dieną ne cerkvėn, o katalikų bažnyčion . 1891 m. buvo leista grįžti į Marijampolės gimnaziją, kurią baigęs įstojo į Peterburgo universiteto Matematikos fakultetą, bet 1896 m. Peterburgo universitete baigė Teisės fakultetą.

Kartu su kitais 1893 m. įsteigė Peterburgo lietuvių studentų savitarpio šalpos draugiją, pirmininkavo jos mokslo rateliui, sekretoriavo Peterburgo lietuvių ir žemaičių labdaros draugijoje, padėjo rengti lietuvių vakarus, skaitė paskaitas kursuose. 1894 m. policija jo kambaryje padarė kratą, visus rastus rankraščius bei lietuviškas knygas atėmė ir sunaikino, o jį patį pasodino į kalėjimą. Po 3 mėn. išleistas ir atiduotas policijos priežiūrai. 

1896-1917 m. tarnavo Rusijos valstybiniame banke Peterburge. Valdžią užgrobus bolševikams grįžo į Lietuvą, nuo 1918 m. Prekybos ir pramonės banko direktorius Kaune, 1919 m. vasario 23 d. – 1924 m. vasario 25 d. Lietuvos valstybės kontrolierius.  Pasitraukęs iš šios tarnybos kurį laiką dirbo Lietuvos banko Kretingos skyriaus direktoriumi. Mirė tarnybos reikalais nuvykęs į Klaipėdą.

Kūryba 

Rašyti eilėraščius pradėjo dar spaudos draudimo metais. J. Turčiniškio slapyvardžiu eilėraščius skelbė leidiniuose „Varpas“, „Vilniaus žinios“, „Šaltinis“, „Lietuvos žinios“, „Trimitas“, kalendoriuose, almanache „Gabija“ (1907 m.) paskelbė patriotinės tematikos poezijos kūrinių. Spausdino jų „Apžvalgoj“, JAV leistuose laikraščiuose, bet atskiro rinkinio neišleido.

J. Zubricko eilėraščiai daugiausia proginiai, racionalistinio pobūdžio.

Šaltiniai 

Lietuvos bankininkai
Lietuvos verslo teisininkai
Lietuvos poetai
literatai teisininkai
Bankų teisininkai
Zigmas Žemaitis

Zigmas Žemaitis (1884 m. lapkričio 8 d.  Daktoriuose, Tverečiaus valsčius, Rusijos imperija – 1969 m. balandžio 24 d. Vilniuje) – Lietuvos fizikas, matematikas, aviatorius, visuomenės veikėjas.

Biografija 
Gimė vieną valaką turėjusio valstiečio šeimoje.

1920 m. suorganizavo Aukštuosius kursus, nuo 1920 m. sausio 27 d. vienerius metus buvo Aukštųjų kursų vedėjas ir lektorius. 1920 m. dalyvavo Lietuvos delegacijoje Varšuvoje.  1923–1936 m. skaitė paskaitas ir Lietuvos švietimo Vinco Kudirkos draugijos kursuose.

Vienas pirmųjų Lietuvos universiteto profesorių, nuo 1922 m. kovo 10 d. iki 1940 m. Matematikos-gamtos fakulteto dekanas.  Nuo 1940 m. iki mirties dirbo Vilniaus universitete, 1946–1948 m. jo rektorius. Pagrindiniai universitete jo dėstyti kursai buvo diferencialinis ir integralinis skaičiavimas, matematikos istorija, matematikos metodika, trumpai skaitė ir analizinę geometriją, diferencialinę geometriją, Furjė eilučių teoriją, aukštąją algebrą. 

Z. Žemaičio mokslinė veikla ir buvo daugiausia skirta matematikos didaktikai bei istorijai. Jis buvo pirmosios Lietuvos matematikos ir fizikos mokytojų konferencijos, įvykusios 1928 m. Kaune, organizacinio komiteto pirmininkas. 1961–1968 m. Lietuvos matematikų draugijos vicepirmininkas.
Jis susijęs su sportinės aviacijos užuomazga bei ugdymu Lietuvoje. 1929–1940 m. jis vadovavo Lietuvos aeroklubui.

1961–1968 m. Lietuvos matematikų draugijos vicepirmininkas.

Aviatorius 
Profesoriaus Zigmo Žemaičio gyvenimas glaudžiai susijęs su sportinės aviacijos užuomazga bei ugdymu Lietuvoje. 1929–1940 m. jis vadovavo Lietuvos aeroklubui (LAK), kurį 1927 m. gegužės 1 d. kartu su juo įkūrė lakūnai Steponas Darius, Antanas Gustaitis, Jonas Mikėnas, inžinierius ir lakūnas Pranas Hiksa. Palaikė ir skatino jaunuosius konstruktorius ir aviamodeliuotojus. Jam tarpininkaujant gabiems Manaitų kaimo (Smilgių valsčius) aviamodeliuotojams Petrui Motiekaičiui ir Alfonsui Pranskėčiui LAK paskyrė stipendijas, kad jie galėtų mokytis Kauno aukštesniojoje ir Panevėžio vidurinėje technikos mokyklose.  Daug straipsnių paskelbė žurnale „Lietuvos sparnai“.

Įamžinimas 

 Įsteigtas Zigmo Žemaičio medalis (aut. Antanas Žukauskas), kuriuo apdovanojami asmenys, nusipelnę Lietuvos švietimui, mokslui, kultūrai.

Šaltiniai 

Lietuvos burmistrai
Lietuvos fizikai
Lietuvos matematikai
Lietuvos sporto lakūnai
Vilniaus universiteto rektoriai
Al Fatiha

Al Fatiha () – pirmoji Korano (musulmonų šventraščio) sura. Dar vadinama fātiḥat al-kitāb, fātiḥat al-Qurʾān ir umm al-kitāb. Yra apie 25 pavadinimų. Reguliarių ritualinių (Salat) maldų metu yra sudėtinė dalis ir papildoma ištraukomis iš kitų surų.

Literatūra 
 The Encyclopaedia of Islam. New Edition. Brill, Leiden. Bd. 2, S. 841.

Nuorodos 
 Al-Fatiha (anglų-arabų k.) 

Islamas
Maldos
Maskvos Didžioji Kunigaikštystė

Maskvos Didžioji Kunigaikštystė () – XIV–XVI a. pr. šiaurės rytų Rusios kunigaikštystė.

Istorija 

Mongolams įsiveržus į Kijevo Rusią Maskva tebuvo nedidelis prekybinis postas Vladimiro-Suzdalės kunigaikštystėje. 1238 m. žiemą mongolai miestą sudegino, o 1293 m. baudžiamojo žygio metu – apiplėšė. Nepaisant to, miestą supantys miškai teikė tam tikrą apsaugą nuo mongolų puolimų, o aplinkinėmis upėmis buvo galima pasiekti tiek Baltijos, tiek Juodąją jūrą ir Kaukazo regioną. Maskvos Kunigaikštystė buvo įkurta 1283 m. suirus Vladimiro-Suzdalės kunigaikštystei. Prie kunigaikštystės suklestėjimo prisidėjo keletas ambicingų, ryžtingų ir sėkmingų valdovų. Pirmasis kunigaikštystės valdovas Danilas (valdė nuo 1303 m.) įtvirtino savo Riurikaičių dinastijos atšakos valdžią kunigaikštystėje. Jo sūnus Ivanas I, valdęs tarp 1325 ir 1340 m., žinomas kaip Ivanas Kalita, iš mongolų gavo Vladimiro didžiojo kunigaikščio titulą. Jis mongolams rinko duoklę iš kitų Rusios kunigaikštysčių. Toks Maskvos kunigaikščių statusas leido jiems plėsti įtaką regione. 1327 m. stačiatikių metropolito rezidencijos vieta buvo perkelta iš Vladimiro į Maskvą, taip suteikiant kunigaikštystei dar ženklesnį prestižą. XIV a. kunigaikštystė įgijo didžiosios kunigaikštystės vardą. 1392 m. Aukso Ordos chanas už karinę pagalbą Maskvai atidavė Žemutinį Naugardą. Maskvos Didžioji Kunigaikštystė iki XV a. prisijungė Muromą, Vologdą, Ustiugą, artimiausias komių žemes.

XV a. Maskvos didieji kunigaikščiai ėmė prisijunginėti vis naujas Rusios žemes, taip plėsdami kunigaikštystės gyventojų skaičių ir galią. Daugiausia šioje srityje nuveikė Ivanas III, kuris Maskvą valdė nuo 1462 iki 1505 m. Jis 1478 m. prisijungė Naugardą, taip pat Jaroslavlį (1463 m.), Rostovą (1474 m.), Tverę (1485 m.). Taip pat paveldėjimo keliu jam atiteko Riazanė. 1480 m. jam pavyko sumušti mongolus prie Ugros upės ir taip išsikovoti savarankiškumą. Pskovą prisijungė jo įpėdinis Vasilijus III (valdė 1505–1533 m.).

Ivanas III buvo pirmasis Maskvos valdovas ėmęs naudoti caro ir „Visos Rusios valdovo“ titulus. Šių naujų titulų nepripažino Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė, valdžiusi nemažai Rusios žemių. XV a. pab.–XVI a. pr. po karų su LDK Maskvos Didžioji Kunigaikštystė prisijungė dalį rytinių LDK žemių, visų pirma Dniepro aukštupyje ir Doneco baseine. Ivano III valdymo laikotarpiu kunigaikštystės teritorija padidėjo tris kartus. 

XVI a. pradžioje Maskvos valstybės valdovai ėmė deklaruoti siekį apjungti visas Rusios žemes.

1547 m. Ivanas Rūstusis (valdė 1533–1584 m.) vainikavosi caru. Nuo to laiko valstybė paprastai vadinama Rusija, o nebe Maskvos Didžiąja Kunigaikštyste, nors Lietuvos ir Lenkijos valdovai šio titulo ir Maskvos Didžiosios Kunigaikštystės statuso kurį laiką nepripažino.

Nuorodos
Eugenijus Grunskis

Eugenijus Grunskis (1947 m. kovo 19 d. Vėžionyse – 2009 m. gruodžio 24 d.) – Lietuvos istorikas, sovietinio laikotarpio tyrėjas.

Biografija 
1965 m. baigė Kupiškio Vlado Rekašiaus vidurinę mokyklą, 1969 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą.

1969–2004 m. dirbo Lietuvos istorijos institute. 1996 m. apgynė disertaciją tema „Lietuvos gyventojų trėmimai 1940–1941, 1945–1953 metais“, humanitarinių mokslų daktaras. Parašė apie 100 mokslinių straipsnių. 

Tarptautinės komisijos nacių ir sovietinio okupacinių režimų nusikaltimams Lietuvoje įvertinti narys.

Bibliografija 
 Lietuvos gyventojų trėmimai 1941, 1945–1952 m.: dokumentų rinkinys (su kitais). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1994. – 445 p.: lent. – ISBN 5-420-01265-0
 Lietuvos gyventojų trėmimai 1940–1941, 1944–1953 metais sovietinės okupacinės valdžios dokumentuose: dokumentų rinkinys / Eugenijus Grunskis, Vanda Kašauskienė, Henrikas Šadžius. – 2-asis leidimas. – Vilnius: LII, 1995. – 625 p. – ISBN 9986-577-11-X
 Lietuvos gyventojų trėmimai 1940–1941, 1945–1953 metais. – Vilnius: Lietuvos istorijos institutas: Pasaulio lietuvių bendruomenė, 1996. – 303 p.: lent. – ISBN 9986-577-17-9

Šaltiniai 

Lietuvos istorikai
1938 m. Europos lengvosios atletikos čempionatas

1934 m. Europos lengvosios atletikos čempionatas – antrasis Europos šalių lengvosios atletikos čempionatas, vykęs Paryžiuje (vyrų varžybos) ir Vienoje (moterų varžybos). Lietuva čempionate nedalyvavo.

Medalių lentelė

Rezultatai

Vyrai

Moterys

Nuorodos 
EAA oficiali svetainė

Europos lengvosios atletikos čempionatai
1938 sporte
1956 m. žiemos olimpinės žaidynės

1956 m. žiemos olimpinės žaidynės arba VII olimpinės žiemos žaidynės – septintosios žiemos olimpinės žaidynės, kurios vyko 1956 m. sausio 26 d. – vasario 5 d. Kortina d’Ampeco mieste Italijoje.

Žymūs faktai 
 Žaidynėse dalyvavo sportininkai iš 32 šalių. Tai buvo didžiausias iki tol nacionalinių olimpinių komitetų skaičius žiemos olimpinėse žaidynėse.
 Žiemos olimpiadoje debiutavo Tarybų Sąjunga ir iš karto užėmė pirmąją vietą pagal laimėtus medalius komandinėje įskaitoje.
 Austrijos slidininkas Toni Sailer tapo pirmuoju olimpinių slidininku, laimėjusiu auksą visose trijose kalnų slidinėjimo rungtyse.
 Tai buvo paskutinės olimpinės žaidynės, kuriose dailusis čiuožimas vyko po atviru dangumi.
 Visos, išskyrus vieną, varžybų vietos buvo sutelktos nedidelėje teritorijoje ir kiekvieną jų buvo galima pasiekti pėsčiomis.
 VII olimpinės žiemos žaidynės tapo pirmosiomis transliuotomis tarptautinei publikai.
 Komunistinės Europos šalys turėjo geriau išvystytas transliavimo technologijas, todėl kai kurios Vakarų šalys kaip Suomija ar Vakarų Vokietija buvo priverstos rodyti komunistinių šalių žaidynių transliaciją.

Miesto rinkimai

Sporto šakos 
 Bobslėjus
 Ledo ritulys
 Dailusis čiuožimas
 Greitasis čiuožimas
 Kalnų slidinėjimas
 Slidinėjimas
 Šiaurės dvikovė
 Šuoliai su slidėmis

Dalyvavusios šalys 
Tarybų Sąjunga, Iranas ir Bolivija pirmą kartą dalyvavo žiemos olimpinėse žaidynėse.

Medalių lentelė 

Žiemos olimpinės žaidynės
1956 sporte