joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Žigulinis alus

Žigulinis alus (rus. Жигулёвское пиво) – rusiško alaus markė, gaminama ir Lietuvoje.

Istorija 
Alfredas fon Vakanas (Alfred von Vakano) 1879 m. Samaroje (Rusija) 99 metams išsinuomavo žemės sklypą Volgos pakrantėje, kur pastatė alaus daryklą . 1881 m. kompanija „A. Vakano ir kompanijos Žigulių alaus daryklos draugija“ (Товарищество Жигулевского пивоваренного завода А. Вакано и Ко) ėmė virti alų, kuris buvo vadinamas „Vienos alus“ (Венское) ir „Vienos stalo alus“ (Венское столовое).

Jau TSRS laikais, 1934 m., Žigulių alaus daryklą aplankęs TSRS valstybės veikėjas A. Mikojanas paklausė, kodėl alus vadinamas „buržuaziniu pavadinimu“ – „Vienos alus“? Ir alus buvo pervadintas į „Žigulinį alų“. TSRS „Žigulinį“ alų darė dešimtys alaus daryklų. Subyrėjus TSRS jį kai kurios daryklos gamina ir toliau.

Alaus sudėtis 
 vanduo
 šviesusis miežių salyklas
 miežiai
 apyniai
Turi daugiau kaip 4 % alkoholio. Kaloringumas – 42 kcal/100 g alaus (ne daugiau 4,6 g angliavandenių 100 g alaus).

„Žigulinis“ Lietuvoje 
Lietuvoje Žigulinį alų ėmė gaminti tarybiniais metais (1953 m.), ir jis gaminamas iki šiol. Jį gamina:
 „Gubernija“ – „Gubernijos žigulinis“ 
 Rinkuškių alaus darykla –

Nuorodos 

 Zhigulyovskoye 

Nuotraukos
 Samaros „Žigulinio“ butelis
 Rinkuškių „Žigulinio“ butelis eksportui 

Alus
FC Slovácká Slavia Uherské Hradiště

FC Slovácká Slavia Uherské Hradiště – buvęs Čekijos futbolo klubas iš Uherske Hradištės. 2000 m. dėl finansinių sunkumu prisijungė prie FC Synot klubo.

Istorija

Pasiekimai

Sezonai

|}

Nuorodos 
 

Slavia Uherske Hradiste
Plungės valsčius

Plungės valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Plungė.

Istorija

Valsčius minimas nuo 1658 m. Carmečiu minimas 1862 m.

Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Plungės rajonui (11 apylinkių).

|-
| 1923 || 314 || 8973 || 1781 || ||
|-
| 1949-01-01  || 315 || || || 11 apylinkių  ||
|}

Suskirstymas

Gyvenvietės

1923 m. surašymo metu valsčiuje buvo šios gyvenvietės:

 Alksnėnų k.
 Berenių (Gembučių) k.
 Bukontės dv.
 Buožių k.
 Burbaičių k.
 Dilpšių k.
 Erubaičių k.
 Gaižupių k.
 Gečaičių k.
 Gondingos (Goldingos) k.
 Jazdaičių dv.
 Jodėnų k.
 Jovaisiškės k.
 Juodeikių I k.
 Juodeikių II k.
 Kalniškių k.
 Kapsūdžių k.
 Kaspariškės k.
 Kaušienų k.
 Kepurėnų k.
 Kiekštų k.
 Kontaučių k.
 Kozonų k.
 Kupsčių k.
 Lekemės k.
 Lieplaukalės k.
 Lonkoslaukio k.
 Luknienų k.
 Macenių k.
 Mardosų k.
 Merkelių k.
 Milašaičių k.
 Mišienų k.
 Narvaišių k.
 Nausodžio k.
 Noriškių k.
 Nugarių k.
 Olgapolio dv.
 Pakerų k.
 Pakirkšnojo k.
 Palusčių k.
 Paušnių k.
 Plungės mst.
 Prūsalių k.
 Pučkarių k.
 Purvaičių k.
 Ruolaičių k.
 Sausdravienių k.
 Siurblių k.
 Stalgėnų (Stalgalių) k.
 Stalgų k.
 Stanelių k.
 Stonaičių dv.
 Šarkių k.
 Šlepečių k.
 Tarvainių k.
 Truikių k.
 Užlieknio k.
 Užupių k.
 Vainaičių (Skruzdynių, Šilosod
 Varkalių (Ausinskių) k.
 Varkalių k.
 Videikių I k.
 Videikių II k.
 Vieštavėnų k.
 Žlibinų (Reivėnų) k.
 Žvirblaičių k.
 Žvirzdalių k.
</div>

Gyventojai

Tautinė sudėtis

1923 m. gyveno 8 973 žmonės:

 Lietuviai - 98,57% (8845);
 Rusai 0,79% (71);
 Žydai - 0,51% (46);
 Kiti - 0,12% (11).

Žymūs žmonės 

|-
| 1796 || Jovaišiškė || Juozas Čiulda, kunigas, kalbininkas || 1861
|-
| 1908 || Kaušėnai || Zenonas Ivinskis, Lietuvos istorikas || 1971
|-
| 1909 || Gečaičiai || Paulius Augius-Augustinavičius, grafikas || 1960
|-
| 1927 || Maceniai || Vytautas Astrauskas, gydytojas || 
|-
| 1933 || Grigaičiai || Ignas Budrys, dailininkas || 1999
|-
| 1934 || Liepgiriai || Jonas Domarkas, kompozitorius || 
|-
| 1936 || Varkaliai || Juozas Domarkas, dirigentas || 
|-
| 1938 || Norvaišiai || Kazys Daukša, gydytojas || 
|-
| 1939 || Merkeliai || Stasys Domarkas, dirigentas ||
|-
| 1943 || Merkeliai || Eligijus Domarkas, režisierius || 
|-
| 1949 || Šlepečiai || Domas Kaunas, knygotyrininkas ir edukologas || 
|}

Šaltiniai

LDK valsčiai
Plungės apskrities valsčiai
Telšių apskrities valsčiai
Smilkininis žandikaulio sąnarys

Smilkininis žandikaulio sąnarys (articulatio temporomandibularis) – simetriški sąnariai, jungiantys apatinį žandikaulį su smegenine kaukolės dalimi sudaro derintinį sąnarį, nes apatinis žandikaulis visada juda per abu sąnarius, nors ne visada vienodai.

Vystymasis 
Maždaug 7-20 savaitę embriono laikotarpiu įvyksta pagrindiniai sąnario formavimosi etapai. 7-8 savaitę jau galima atpažinti pirmąją sąnario struktūrą – žandikaulinę duobę. Ji atsiranda kaip koncentruotas mezenchimos ląstelių darinys, virš tos vietos kur vėliau vystysis diskas ir kapsulė. 10-11 savaitę duobė pradeda kaulėti. Apie 10-12 savaitę vyksta viršutinio žandikaulio, skruostikaulio ir smilkinkaulio susijungimas. Kaulėjimo procesas vyksta nuosekliai: pirmiausia kaulėja apatinis žandikaulis, po jo seka viršutinis, vėliau skruostikaulis.

Kuomet embriono ilgis galva-pasturgalis pasiekia 83 mm, tuomet sąnario diskas įgauna aiškia abipus įgaubtą formą. Kai šis ilgis pasiekia 95 mm visas sąnario struktūras jau galima aiškiai atskirti vieną nuo kitos, o tolimesni pakitimai bus tik dydžio augimas.

Sandara 
Apatinio žandikaulio – smilkinkaulio sąnarį sudaro šeši elementai:
 Smilkinkaulio žandikaulinė duobė (fossa mandibularis)
 Sąnarinis gumburėlis (tuberculum articulare)
 Apatinio žandikaulio galva (caput mandibulae)
 Sąnarinis diskas (discus articularis)
 Sąnarinė kapsulė (capsula articularis)
 Sąnariniai raiščiai (ligamentum articularis)

Smilkinkaulio žandikaulinės duobės vietoje kaulas labai plonas. Duobės priekyje yra sąnarinis gumburėlis. Sąnarinis gumburėlis – balno formos masyvus kaulinis velenėlis. Jis susiformuoja 6-7 metų vaikui. Pilną sąnarinį paviršių sudaro gumburėlio užpakalinė ir duobės priekinė pusės. Apatinio žandikaulio galva yra verpstės formos, jos priekinį paviršių dengia sąnarinė kremzlė. Tarp apatinio žandikaulio galvos ir žandikaulinės duobės yra sąnarinis diskas. Tai skaidulinio audinio plokštelė, kompensuojanti duobės ir galvos dydžių skirtumą (galvos sąnarinis paviršius yra 2-3 kartus mažesnis už sąnarinės duobės paviršių). Disko storis viduryje yra apie 1-2 mm, kraštuose – 3-4 mm. Sąnarinis diskas dalija sąnarį į du aukštus: viršutinį, kuriame vyksta disko slenkamieji judesiai sąnarinio gumburėlio paviršiumi, ir apatinį, kuriame vyksta sukamieji sąnario galvos judesiai. Sąnario komponentus gaubia laisva sąnarinė kapsulė. Ją sudaro išorinis fibrozinis ir vidinis endotelio sluoksniai. Kapsulę tvirtina trys raiščiai: šoninis, pleištinis žandikaulio ir ylinis žandikaulio. Pirmasis trukdo žandikauliui slinktis atgal, kiti – žemyn ir į priekį.

Sutrikimai 
Odontologai nurodo šiuos dažniausiai pasitaikančius žandikaulio sąnario sutrikimus:
 Žandikaulio traškesiai
 Žandikaulio užstrigimas
 Žandikaulio blokada
 Žandikaulio išnirimas
 Funkciniai skausmai
 Apatinio žandikaulio deviacijos.

Nuorodos 
 Smilkininio apatinio žandikaulio sąnario diagnostika ir gydymas 
 Žandikaulio sąnario sutrikimai: simptomai

Sąnariai
Mikas Rėklaitis

Mikas Rėklaitis (1896 m. rugsėjo 6 d. Daugirdėliuose, Alytaus valsčius – 1976 m. kovo 21 d. Čikagoje, JAV) – Lietuvos karinis ir visuomenės veikėjas, generolas pulkininkas.

Biografija 
1915 m. baigė Veiverių mokytojų seminariją. Mobilizuotas į Rusijos imperijos kariuomenę, 1916 m. Maskvoje baigė Aleksejaus karo mokyklą. Pirmojo pasaulinio karo metu dalyvavo kovose prieš austrus ir vokiečius.

1918 m. grįžo į Lietuvą, organizavo Alytaus apskrities miliciją, milicijos vadas, apskrities viršininko pavaduotojas. Nuo 1919 m. sausio 15 d. Lietuvos kariuomenės savanoris, kovojo su bolševikais Pirmajame pėstininkų pulke. 1919 m. dalyvavo komisijoje kitų valstybių karininkų laipsniams prilyginti Lietuvos kariuomenės laipsniams. Baigė Aukštuosius karininkų kursus ir Aukštesniųjų kariuomenės viršininkų kursus. 1930 m. Pirmojo pėstininkų Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Gedimino pulko vadas. 1935 m. brigados generolas. 1939 m. pirmininkavo lietuvių komisijai derybose su SSRS kariuomenės atstovais dėl Raudonosios armijos įgulų Lietuvoje. 1940 m. birželį lydėjo Lietuvos ministrą pirmininką Antaną Merkį į Maskvą, kur tartasi dėl tariamų rusų kareivių dingimo Lietuvoje.

Sovietams okupavus Lietuvą, 1940 m. birželio 25 d. paleistas į atsargą. 1941 m. liepos 9 d. NKVD suimtas ir kalintas Kaune. Prasidėjus Birželio sukilimui išvaduotas. Birželio 24 d. sudarytos Krašto gynimo tarybos narys. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. į JAV. Bendradarbiavo JAV lietuvių spaudoje.

Įvertinimas 
 1919 m. Vyčio Kryžiaus 5 laipsnio ordinas
 1928 m. Lietuvos savanorių medalis
 1928 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis
 1928 m. DKL Gedimino 3 laipsnio ordinas
 1929 m. Latvijos išsivadavimo karo 10-mečio medalis
 1935 m. Skautų svastikos ordinas
 1937 m. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas
 1938 m. Šaulių žvaigždės ordinas
 1939 m. Aizsargų nuopelnų kryžius

Šaltiniai 

Lietuvos generolai
Lietuvos Respublikos milicininkai
JAV lietuviai
Alenas

Alenu vadinami du Vokietijos miestai:

 Badeno-Viurtembergo žemėje;
 Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje.

Alenas − pavardė.

Šią pavardę turi šie garsesni asmenys:
 Markku Alenas (g. 1951 m.) – suomių lenktynininkas;
 Woody Allen (Alenas, g. 1935 m.) – amerikiečių kino aktorius, režisierius, rašytojas, džiazo muzikantas, komikas. Vienas iškiliausių XX amžiaus antros pusės kino kūrėjų;
Alenas – vardas.

Šį vardą turi šie garsesni asmenys:
 Alenas Bernaras (g. 1983 m.) – Prancūzijos plaukikas iš Obanės. Bernard laimėjo tris medalius 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Po sidabro medalio laimėjimo 4x100 m estafetėje, Bernard laimėjo aukso medalį 100 m laisvu stiliumi;
 Alenas Delonas (g. 1935 m.) – prancūzų kilmės šveicarų aktorius, prodiuseris, režisierius. ;
 Alenas Prostas (g. 1955 m.) – prancūzų Formulės 1 lenktynininkas, keturiskart čempionas;

Nuorodos 

Vardai
Lenkijos krepšinio lyga

Lenkijos krepšinio lyga () – krepšinio čempionatas, kuriame dalyvauja stipriausi Lenkijos krepšinio klubai. Lenkijos krepšinio lyga įkurta 1928 metais. Pagrindinis lygos rėmėjas yra energetikos kompanija – „Tauron“.

Turnyro sistema

Dabartiniai KML klubai 
2014–2015 m. sezone Lenkijos krepšinio lygoje rungtyniauja 16 komandų:

Nugalėtojai 

 2003–2004 m. Sopoto „Prokom Trefl“
 2004–2005 m. Sopoto „Prokom Trefl“
 2005–2006 m. Sopoto „Prokom Trefl“
 2006–2007 m. Sopoto „Prokom Trefl“
 2007–2008 m. Sopoto „Prokom Trefl“
 2008–2009 m. Sopoto „Assecco Prokom“
 2009–2010 m. Gdynios „Assecco Prokom“
 2010–2011 m. Gdynios „Assecco Prokom“
 2011–2012 m. Gdynios „Assecco Prokom“
 2012–2013 m. Stelmet BC Zielona Góra
 2013–2014 m. Turów Zgorzelec
 2014–2015 m. Stelmet BC Zielona Góra
 2015–2016 m. Stelmet BC Zielona Góra
 2016–2017 m. Stelmet BC Zielona Góra
 2017–2018 m. Anwil Włocławek
 2018–2019 m. Anwil Włocławek
 2019–2020 m. Stelmet BC Zielona Góra
 2020–2021 m. Agred BM Slam Stal Ostrów Wielkopolski
 2021–2022 m. Śląsk Wrocław

Finalai 
{| 
|-
! Sezonas !!  Čempionai !!  Vicečempionai !!  III–ioji vieta !! IV–oji vieta
|-
| 2014-2015 m.
||
||
||
||
|-
| 2013-2014 m.
|| Zgoželeco „PGE Turów“
|| Zeliona Guros „Stelmet“
|| Sopoto „Trefl“
|| Radomo „KS Rosa“
|-
| 2012-2013 m.
|| Zeliona Guros „Stelmet“
|| Zgoželeco „PGE Turów“
|| Košalino „AZS Koszalin“
|| Vloclaveko „Anwil“
|-
| 2011-2012 m.
||
||
||
||
|-
| 2010-2011 m.
||
||
||
||
|-
|
|-
| 2009-2010 m.
||
||
||
||
|-
| 2008-2009 m.
||
||
||
||
|-
| 2007-2008 m.
||
||
||
||
|-
| 2006-2007 m.
||
||
||
||
|-

Nuorodos 
 Lenkijos krepšinio lygos svetainė

Krepšinio lygos
Lenkijos krepšinis
Joseph Yobo

Džosefas Ikpo Jobas (g. 1980 m. rugsėjo 6 d.) – futbolininkas, Nigerijos rinktinės ir Fenerbahçe SK klubo gynėjas.

2010 m. rugsėjo 1 d. buvo išnuomotas Turkijos Fenerbahçe SK klubui.

 žaidžia nuo 2001 m. Su rinktine dalyvavo , 2002, 2004, 2006, 2008, 2010, 2013 m. Afrikos Tautų taurėse.

Laimėjimai 

 Afrikos Tautų taurė (auksas – 2013 m., bronza – 2002, 2004, 2006, 2010 m.)

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Yobo Joseph
John Utaka

Džonas Čukvudi Utaka (g. 1982 m. sausio 8 d.) – futbolininkas, Nigerijos rinktinės ir Montpellier Hérault klubo puolėjas.

2007 m. liepos 11 d. pasirašė 4 metų sutartį su Anglijos Portsmouth klubu. 2011 m. sausio 29 d. sugrįžo atgal į Prancūziją ir pasirašė 2,5 m. kontraktą su Prancūzijos Montpellier Hérault SC klubu.

 žaidžia nuo 2002 m. Su rinktine dalyvavo , 2004, 2006, 2008 m. Afrikos Tautų taurėse.

Laimėjimai 
 FA taurė (2008 m.)
 Prancūzijos čempionas (2012 m.)
 Afrikos Tautų taurės bronza (2004, 2006 m.)

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Utaka John
Kazys Tallat-Kelpša

Kazys Tallat-Kelpša (arba Kazys Tallat Kelpša; 1893 m. spalio 28 d. Padievyčio vienkiemis, dab. Laukuvos seniūnija, Šilalės rajonas – 1968 m. sausio 1 d. Čikaga) – Lietuvos karinis veikėjas, brigados generolas.

Biografija 

Mokėsi Kaune, 1914 m. baigė Kauno Komercijos gimnaziją.
Karo tarnybą po mokslų Lietuvoje, pradėjo Rusijos imperijos kariuomenėje, tarnavo kavalerijoje. Dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare, buvo sužeistas. 1915 m. suteiktas karininko laipsnis.

1918 m. grįžo į Lietuvą. 1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. Tarnavo kavalerijoje. 1919 m. karo misijos prie Lietuvos taikos delegacijos Paryžiuje narys. 1920 m. Antrojo raitelių pulko IV eskadrono vadas, kapitonas. 1920 m. Lietuvos karinis atstovas Latvijoje ir Estijoje.

1926 m. Briuselyje baigė Belgijos Generalinio štabo akademiją, grįžęs į Lietuvą užėmė įvairias pareigas rikiuotėje ir štabuose, Kauno karo mokyklos, Aukštųjų karininkų kursų, Vytauto Didžiojo aukštosios karo mokyklos taktikos ir karo meno istorijos dėstytojas. 1934–1940 m. Lietuvos kariuomenės kavalerijos viršininkas. 1935 m. brigados generolas. 1936 m. kaip Lietuvos kariuomenės atstovas dalyvavo Anglijos karaliaus Jurgio V laidotuvėse. 1940 m. TSRS okupavus Lietuvą, iš kariuomenės atleistas. 1944 m. iš Lietuvos pasitraukė į Austriją, o 1945 m. į Vokietiją. 1949 m. spalio 29 d. emigravo į JAV.

Bendradarbiavo karinėje spaudoje.

Šaltiniai 

Tallat-Kelpša Kazys
Tallat-Kelpša Kazys
Tallat-Kelpša Kazys
Obafemi Martins

Obafemis Akinvunmis Martinsas (; g. 1984 m. spalio 28 d.) – futbolininkas, Nigerijos rinktinės ir Kazanės Rubin klubo puolėjas.

2011 m. sausio 28 d. iki sezono pabaigos buvo išnuomotas Birmingham City klubui.

 žaidžia nuo 2004 m. Su rinktine dalyvavo 2006, 2008, 2010 m. Afrikos Tautų taurėse.

Pasiekimai 
FC Internazionale Milano
 2005–2006 m. Serie A
 2004–2005 m. Italijos futbolo taurė
 2005–2006 m. Italijos futbolo taurė
 2004–2005 m. Italijos Supertaurė (SuperCoppa Italiana)
 2005–2006 m. Italijos Supertaurė (SuperCoppa Italiana)

Newcastle United
 2006–2007 m. UEFA Intertoto taurė

Nigerija
 Afrikos Tautų taurė (bronza – 2006, 2010 m.)

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Martins Obafemi
Peter Odemwingie

Osazė Peteris Odemvingis (g. 1981 m. liepos 15 d.) – futbolininkas, Nigerijos rinktinės ir Stoke City klubo puolėjas. Osaze tėvas – nigerietis, motina – rusė.

Gimė Uzbekistane, imigrantų iš Nigerijos šeimoje. Treniravosi Kamaz, vėliau CSKA jaunimo klubuose. Buvo pripažintas neperspektyviu. Tėvo pagalba buvo išsiųstas į Nigeriją, kur pradėjo žaisti „Bendel Insurance“ klube. Vėliau žaidė Belgijoje, Prancūzijoje. 2007 m. grįžo į Rusiją, žaidė už „Lokomotyvą“. Ten nebuvo itin rezultatyvus, dažnai susidūrė su rasizmu. 2010 m. rugpjūčio 20 d. persikėlė į Angliją, West Bromwich Albion klubą, su kuriuo pasirašė dvejų metų sutartį. Odemivingis netrukus tapo ne tik rezultatyviausiu klubo žaidėju, bet ir pagerino klubo rezultatyvumo rekordą (16 įvačių per sezoną).

 žaidžia nuo 2004 m. Su rinktine dalyvavo 2004, 2006, 2008, 2010 m. Afrikos Tautų taurėse. Taip pat dalyvavo 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, kur įmušė įvartį į Argentinos vartus.

Laimėjimai 
 Olimpinių žaidynių sidabras (2008 m.)
 Afrikos Tautų taurė (bronza – 2004, 2006, 2010 m.)

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Odemwingie Peter
Idriss Carlos Kameni

Idrisas Karlosas Kamenis (; g. 1984 m. vasario 18 d.) – futbolininkas, Kamerūno rinktinės ir Fenerbahçe klubo vartininkas.

 žaidžia nuo 2001 m. Iki tol žaidė Kamerūno jaunimo rinktinėje su kuria 2000 m. vasaros olimpiadoje laimėjo aukso medalį. 2002 m. su suaugusiųjų rinktine dalyvavo pasaulio čempionate. Dalyvavo 2002, 2004, 2006, 2008, 2010 m. Afrikos Tautų taurėse.

Pasiekimai 
Espanyol
 Copa del Rey (2006 m.)
Kamerūnas
 Vasaros olimpinės žaidynės (auksas) (2000 m.)
 Afrikos Tautų taurė (2002 m.)
Asmeniniai
 Geriausias metų Afrikos vartininkas (2006–2007 m.)

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Kameni, Idriss Carlos
Kamerūno olimpiečiai
Rigobert Song

Rigoberas Bahanagas Songas (g. 1976 m. liepos 1 d.) – buvęs futbolininkas, Kamerūno rinktinės žaidėjas, rungtyniavęs kaip gynėjas.

Rigobero sūnėnas – Alex Song taip pat žymus futbolininkas, rinktinės narys.

 žaidžia nuo 1993 m. Su rinktine dalyvavo 1994, 1998 ir 2002 m. pasaulio futbolo čempionatuose, taip pat 2 kart laimėjo Afrikos Tautų taurę (2000 ir 2002 m.). 2010 m. rugpjūčio 1 d. paskelbė baigiantis karjerą rinktinėje.

Laimėjimai 
 Afrikos Tautų taurė (2000, 2002 m.)
 Coupe de la Ligue (1996 m.)
 Süper Lig (2006, 2008 m.)
 Türkiye Kupası (2005 m.)

Rekordai 
 Daugiausiai varžybų sužaidęs Kamerūno futbolininkas (>112)
 Daugiausiai Afrikos Tautų taurės varžybų sužaidęs futbolininkas
 Jauniausias žaidėjas, išsiųstas iš aikštės pasaulio čempionato metu (17 m.)
 Gavo raudoną kortelę dviejuose skirtingose pasaulio čempionatuose (kaip ir Zinedinas Zidanas)

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Song Rigobert
Modeste Mbami

Modestas M’Bami (g. 1982 m. spalio 9 d.) – futbolininkas, Kamerūno rinktinės ir Saudo Arabijos Al-Ittihad klubo saugas.

 žaidžia nuo 2000 m. Su rinkine dalyvavo 2004, 2006, 2008 m. Afrikos Tautų taurėse.

Pasiekimai 
 Vasaros olimpinės žaidynės (2000 m.)
 Konfederacijų taurė. 2 vieta (2003 m.)
 Coupe de France (2004, 2006 m.)

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Mbami, Modeste
Kamerūno olimpiečiai
Muitinės departamentas

Muitinės departamentas – muitinės veiklai vadovaujanti institucija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos.

Istorija 
Lietuvos Respublikos muitinės įkūrimo diena laikoma 1919 m. gegužės 8 d., kai įsigaliojo Laikinieji muitinių įstatai. Pirmosios muitinės administracijos – Prekybos ir pramonės ministerijos Muitinių departamento vadovu buvo Oskaras Baldamus.

Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, 1990 m. spalio 9 d. buvo priimtas Laikinasis muitinės įstatymas. Nuo tada ir pradėjo veikti atkurta Lietuvos muitinė.

1990 m. spalio 11 d. buvo įsteigtas Lietuvos Respublikos Muitinės departamentas. 1993 m. šis tapo Muitinės departamentu prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos.

1996 m. muitinės įstaigos buvo perkeltos iš pasienio į Lietuvos viduje esančias muitines. Vietoj keturiolikos veikiančių muitinių įsteigta dešimt teritorinių muitinių, apibrėžtos jų veikimo zonos, įsteigti 74 postai ir jų padaliniai.

2002 m. dešimt teritorinių muitinių buvo pertvarkytos į penkias, veikusias Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje, Šiauliuose ir Panevėžyje. 2010 m. penkios teritorinės muitinės buvo pertvarkytos į tris, veikiančias Vilniuje, Kaune ir Klaipėdoje.

Veikla 
Muitinės departamentas atlieka šias funkcijas:
 kuria, rengia ir įgyvendina muitinės veiklos strategiją;
 koordinuoja ir kontroliuoja muitinės veiklą;
 organizuoja ir kontroliuoja muitinės administruojamų muitų, kitų mokesčių ir valstybės rinkliavų rinkimą, muitinės kompentencijai priskirtų importo, eksporto ir tranzito draudimų ir apribojimų taikymą;
 atlieka arba koordinuoja ūkio subjektų ūkinės ir komercinės veiklos patikrinimus;
 teikia išaiškinimus dėl muitų teisės aktų taikymo ir muitinės veiklos;
 leidžia teisės aktus, susijusius su muitinės veikla;
 pagal savo kompetenciją bendradarbiauja su Europos Komisija, Europos Sąjungos valstybių ir trečiųjų šalių muitinėmis;
 vykdo kitas funkcijas.

Direktoriai 
 Valerijonas Valickas – 1990–1992 m., 1999–2003 m.
 Vitalijus Geržonas – 1993–1996 m.
 Alvydas Budrys – 1997–1999 m.
 Rimutis Klevečka – 2003–2008 m.
 Antanas Šipavičius – 2010–2014 m.
 Ramutė Liupkevičienė – 2008–2009 m., 2015 m.
 Jonas Miškinis – 2015 m.
 Arūnas Adomėnas – 2015-2021
 Darius Žvironas - 2021-dabar

Taip pat skaitykite 
 Muitinė

Nuorodos 
 Lietuvos muitinės interneto svetainė 
 Muitinės departamento struktūra ir kontaktai 
 Lietuvos muitinės teisiniai pagrindai

Išnašos 

Lietuvos muitinė
Lietuvos Respublikos finansų ministerija
Antanas Stašaitis

Antanas Stašaitis (1897 m. rugpjūčio 16 d. Stašaičiai, dab. Kėdainių raj. – 1948 m. kovo 18 d. Rusija) – Lietuvos karinis veikėjas, aviacijos majoras.

Biografija
Vienas iš pirmųjų nepriklausomos Lietuvos lakūnų. 1919 m. įstojo į Lietuvos kariuomenę, paskirtas į aviaciją. 1919 m. liepos mėn. paskirtas į pirmąją pilotų grupę. 1919 m. spalio 21 d. atliko pirmą savarankišką skrydį. 1920 m. 2-osios eskadrilės vado padėjėjas. 1922 m. liepos 4 d. Karo lakūnų kursus baigė pirmieji 6 Lietuvos karo aviacijos lakūnai, tarp jų ir A. Stašaitis. 1923 m. 3-osios eskadrilės vadas, kapitonas. 1934 m. išėjo į atsargą, atlikęs 1570 skrydžių.

1941 m. Birželio sukilimo dalyvis, 1944 m. NKVD suimtas, 1948 m. mirė sovietiniame lageryje.

Šaltiniai

Lietuvos majorai
Lietuvos karo lakūnai
Marijonas Petronis

Marijonas Petronis (g. 1919 m. rugsėjo 26 d. Zylos vienkiemyje, dab. Ukmergės raj.) – inžinierius energetikas, vienas iš centralizuoto šilumos tiekimo pradininkų Lietuvoje.

Biografija 
1928–1932 m. mokėsi Varžų pradžios mokykloje, 1940 m. baigė Ukmergės gimnaziją. 1940 m. Kaune įstojo į Vytauto Didžiojo universiteto Technologijos fakulteto Elektrotechnikos skyrių, jį baigė 1947 m. ir įgijo inžinieriaus elektrotechniko kvalifikaciją. 
Baigęs studijas pusę metų dirbo Kauno 6-ojoje amatų mokykloje gamybinio mokymo meistru, paskui išvyko į Šiaulius ir 1947 m. spalio 22 d. pradėjo dirbti Rėkyvos – Bačiūnų elektrinėje. 1947–1948 m. technikos skyriaus viršininkas, 1948–1949 m. laikinai katilų cecho viršininkas, vyriausias inžinierius, vėliau elektrotechnikos laboratorijos relinės apsaugos skyriaus viršininkas. 1949–1953 m. turbinų cecho viršininkas, 1953 m. birželio 18 d. – 1963 m. rugpjūčio 16 d. Rėkyvos elektrinės vyriausiasis inžinierius. 1957 m. balandžio 4 d.- 1959 m. lapkričio 28 d. laikinai ėjo elektrinės direktoriaus pareigas. Jį pakeitė Algirdas Musneckis.  1963–1983 m. Panevėžio Šilumos tinklų vyriausias inžinierius, 1983–1985 m. meistras, 1985–1997 m. kontrolierius. Vėliau pensininkas.

Šaltiniai 

Petronis Marijonas
Petronis Marijonas
Vytautas Milašius (1942)

Vytautas Petras Milašius (g. 1942 m. sausio 1 d. Radviliškis) – Lietuvos energetikas, inžinierius.

Biografija 
1948–1959 m. mokėsi Radviliškio V. Valsiūnienės vidurinėje mokykloje. 1959–1961 m. Kauno turbinų gamyklos „Pergalė“ tekintojo mokinys, tekintojas, 1964 m. Kauno politechnikos instituto Mechanikos fakultete baigė pramonės šiluminę energetiką. 1973 m. Maskvoje TSRS Energetikos ministerijos kvalifikacijos kėlimo institute baigė šiluminių tinklų ir neblokinių elektros stočių direktorių ir vyr. inžinierių kursus, 1979 m. ten pat – Atominių elektrinių direktorių rezervo kursus. 1975–1977 m. baigė marksizmo – leninizmo universitetą.

Nuo 1965 m. sausio mėn. Šiaulių valstybinio odų ir avalynės kombinato „Elnias“ inžinierius konstruktorius, nuo 1965 m. rugpjūčio mėn. energetikos cecho viršininkas. 1970–1974 m. Rėkyvos elektrinės rajoninės katilinės Nr. 2 vyresnysis meistras, 1974 m. kelis mėnesius katilų ir turbinų cecho viršininkas, 1974–1978 m. Rėkyvos VRE, 1978–1990 m. Šiaulių Šilumos tinklų vyriausiasis inžinierius. 1990 m. vasario 9 d. kolektyvo išrinktas Šiaulių Šilumos tinklų direktoriumi, vasario 14 d. kolektyvo sprendimą patvirtino ir LTSR Energetikos ir elektrifikacijos gamybinio susivienijimo generalinis direktorius.  1997 m. rugpjūčio 25 d. reorganizavus AB „Lietuvos energija“ – Specialios paskirties akcinės bendrovės „Šiaulių energija" administracijos vadovas ir generalinis direktorius. Bendrovės akcininkais tapo Šiaulių zonos savivaldybės, kurios, siekdamos į savo rankas perimti šilumos ūkio valdymą, bendrovę išskaidė. AB „Šiaulių energija“ akcininkais liko tik Šiaulių miesto savivaldybės taryba ir Šiaulių rajono savivaldybės taryba. Po 2000 m. savivaldybių tarybų rinkimų Šiaulių miesto savivaldybės taryba priėmė sprendimą, kad savivaldybei pavaldžių įmonių vadovų atlyginimas negali būti didesnis už mero algą, todėl dalis bendrovės vadovų, kartu su generaliniu direktoriumi 2001 m. paliko įmonę. 2001–2008 m. UAB „Telšių šiluma“ direktorius.

Įvertinimas 
Už gerą darbą ne kartą apdovanotas padėkos raštais.
 1985 m. lapkričio 27 d. įteiktas Darbo veterano medalis

Šaltiniai 

Lietuvos energetikai
Lietuvos inžinieriai energetikai
Lietuvos konstruktoriai
Bronius Makštutis

Bronius Makštutis (1929 m. gegužės 6 d. Pakašave, Simno valsčiuje – 2019 m. gegužės 3 d. Šiauliuose) – inžinierius energetikas, Lietuvos ir Šiaulių miesto visuomenės veikėjas.

Biografija 
1936 m. pradėjo lankyti Simno valsčiaus Ūdrijos pradžios mokyklą, 1941–1944 m. mokėsi Alytaus gimnazijoje. 1948–1953 m. Kauno politechnikos instituto Elektrotechnikos fakultete studijavo elektros stočių, tinklų ir sistemų specialybę, inžinierius elektrikas.

1953 m. pagal paskyrimą atvyko į Šiaulius, nuo 1953 m. rugpjūčio 7 d. Rėkyvos-Bačiūnų Valstybinės rajoninės elektrinės elektros cecho meistras, nuo 1954 m. balandžio 1 d. Elektros cecho viršininko pavaduotojas. 1958 m. rugpjūčio 1 d. Rėkyvos VRE budintysis inžinierius. Nuo 1959 m. lapkričio 27 d. elektrinės vyr. budintysis inžinierius, nuo 1960 m. balandžio mėn. Šilumos cecho viršininko pavaduotojas, nuo spalio mėn. – vyr. meistras, nuo 1961 m. kovo mėn. – Gamybinio techninio skyriaus viršininkas. 1962 m. priimtas į TSKP. Nuo 1963 m. rugpjūčio 16 d. Rėkyvos VRE vyr. inžinierius. Nuo 1968 m. sausio 10 d. Rėkyvos VRE direktorius, nuo 1978 m. gegužės 1 d., pasikeitus įmonės pavadinimui – Šiaulių šilumos tinklų direktorius, ilgiausiai šias pareigas ėjęs įmonės vadovas.

1969, 1971 ir 1973 m. Šiaulių darbo žmonių deputatų tarybos deputatas. 1974 m. miesto teismas, pasiskundus įmonės darbuotojams, nustatė, kad Rėkyvos VRE premijos skiriamos nevienodai, dėl to direktorius pažeidė darbuotojų reikalavimus. 1975 m. tokį pat sprendimą pateikė ir LTSR Aukščiausiasis teismas. Be to, buvo išaiškinta, kad direktorius 1973 m. nusipirko įmonės nurašytą automobilį, o po metų jį pardavė. Pareikšta nuobauda – griežtas papeikimas. Po to deputatu „neberinktas“. Po kelerių metų materialinis darbuotojų skatinimas ir cechų ūkiskaita buvo įteisinti įstatymu.

1990 m. vasario 14 d. kolektyvas, spaudžiamas direktoriaus reiklumu nepatenkintų įmonės darbuotojų, susibūrusių į Lietuvos persitvarkymo sąjūdžio grupę, surengė direktoriaus rinkimus. Direktoriumi buvo išrinktas dar reiklesnis vyr. inžinierius Vytautas Milašius. B. Makštutis paskirtas Šiaulių šilumos tinklų dispečeriu, 1992 m. rajono dispečeriu, o 2000 m. rugpjūčio 29 d., vienoje ir vienintelėje įmonėje išdirbęs 47 metus, išėjo į pensiją.

Įvertinimas 
 1969 m. Garbės raštas
 1970 m. medalis Už šaunų darbą V. Lenino 100-ųjų metinių proga
 1971 m. Garbės ženklo ordinas
 1984 m. Darbo veterano medalis

Šaltiniai 

Lietuvos energetikai
Juozapa Giniotienė

Juozapa Giniotienė (g. 1932 m. sausio 6 d. Šarkiai, dab. Joniškio raj. – 2008 m. gruodžio 13 d. Šiauliai) – Lietuvos pedagogė, skaitovė, poetė, Šiaulių miesto visuomenės veikėja.

Biografija 
1949–1951 m. mokėsi Šiaulių mergaičių gimnazijoje, 1951–1953 m. studijavo Šiaulių mokytojų institute, 1959 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą, lietuvių kalbos ir literatūros mokytoja. 2003 m. baigė Šiaulių universitetą, vadybos magistras.

Nuo 1953 m. Šiaulių 4-osios septynmetės, 2-osios vidurinės mokyklos, 1971–2001 m. Šiaulių Juventos vidurinės mokyklos lietuvių kalbos ir literatūros mokytoja metodininkė. Kurį laiką dėstė Šiaulių pedagoginiame institute. Nuo 1973 m. dar ir Šiaulių ekskursijų biuro gidė. 

Sūnūs pedagogas Juvitas Giniotis ir aktorius bei režisierius Aidas Giniotis.

Skaitovė 
Nuo 1953 m. Šiaulių mokytojų choro „Varsa“ koncertų, mieste vykusių dainų švenčių, sąskrydžių, susitikimų, vakaronių, ceremonialų vedančioji ir skaitovė. 1969–2002 m. surengė devynis autorinius kūrybos vakarus, su kuriais aplankyti Kuršėnai, Panevėžys, Akmenė, Pakruojis, Joniškis, Radviliškis, Kaunas, Vilnius ir kiti Lietuvos miestai. Juose skambėjo eilėraščiai, kuriuos parašė Maironis, Salomėja Nėris, Vincas Mykolaitis-Putinas, Stasys Bulzgis ir kiti lietuvių poetai.

1957 m. ir 1974 m. respublikinių skaitovų konkursų laureatė. 1988 m. suteiktas I kategorijos skaitovės vardas.

Bibliografija 
 Eilėraščių rinkinys „Trys langai“ (1997 m.).

Šaltiniai 

Lietuvos pedagogai
Lietuvos poetai
Lietuvos gidai
Lietuvos skaitovai
Mykolajivas

Mykolajivas (arba Nikolajevas) – miestas Ukrainos pietuose, į šiaurės rytus nuo Odesos, prie Pietų Bugo ir Inhulo upių santakos, srities administracinis centras. Miestas išsidėstęs prie Pietinio Bugo ir Ingulo santakos. Svarbus pramonės centras, yra upių uostas, oro uostas.

Istorija 
1784 m. pastatyta rusų tvirtovė. 1788 m. įrengta laivų statykla, 1789 m. gavo miesto teises. XIX a. – XX a. pradžioje viena svarbiausių Rusijos, vėliau TSRS Juodosios jūros laivyno bazių. Nuo 1862 m. mieste veikė prekybinis uostas, XIX a. pabaigoje – trečias Rusijoje pagal prekybos apimtį. 1918–1920 m. miestą užėmė baltagvardiečiai. Nuo 1920 m. priklausė Ukrainos TSR. Nuo 1937 m. srities centras. 1941–1944 m. okupuotas Vokietijos kariuomenės. Iki 1991 m. svarbiausias TSRS karo laivų statybos centras, čia buvo statomi net lėktuvnešiai.

Ekonomika 
Vienas didžiausių Ukrainos laivų statybos centrų, jame statoma 60 % visų Ukrainoje pastatomų laivų. Veikia žemės ūkio mašinų, kelių tiesimo mašinų, poligrafijos mašinų, įrenginių įmonės, išvystyta dujų turbinų gamyba – pagaminama 90 % visų Ukrainoje gaminamų dujų turbinų, spalvotoji metalurgija (aliuminio lydymas), chemijos, statybinių medžiagų (gelžbetonio gaminių), tekstilės (mezgimas), siuvimo, avalynės, odos, kosmetikos, maisto pramonė – apdirbama mėsa, pienas, gaminamas cukrus, spiritas, alus.

Švietimas 
Mieste veikia:
 Nacionalinis laivų statybos universitetas, įkurtas 2004 m.
 Mykolajivo pedagoginis universitetas,
 Mykolajivo humanitarinis universitetas,
 Mykolajivo žemės ūkio akademija,
 Astronomijos observatorija.

Kultūra 
 Mykolajivo dailės muziejus,
 Laivų statybos istorijos muziejus,
 Ukrainos dramos teatras,
 Mykolajivo rusų dramos teatras,
 Mykolajivo muzikinių komedijų teatras,
 Mykolajivo lėlių teatras,
 Mykolajivo filharmonija,
 Mykolajivo zoologijos sodas,
 Šv. Mikalojaus cerkvė, pastatyta 1812 m.

Miestų partnerystė

Sportas 
 MFK Mikolaïv (futbolas)

Šaltiniai 

Mykolajivo srities miestai
Vinycia

Apie Makedonijos miestą žr. Vinica (Makedonija).

Vinycia (arba Vinica) – miestas pietvakarių Ukrainoje; srities administracinis centras. Išvystyta lengvoji, mašinų statymo, maisto pramonė. Miestas išsidėstęs prie Pietinio Bugo upės. Yra 4 muziejai, 43 mokyklos, 5 aukštosios mokyklos.

Istorija 
Vinycia šaltiniuose minima nuo 1363 m. kaip lietuvių tvirtovė. XVII–XVIII a. įkurtas vienuolynų kompleksas, medinės Šv. Jurijaus ir Šv. Nikolajaus cerkvės.

Miestai partneriai 
  Kelcai, Lenkija.
  Piterboras, Jungtinė Karalystė.
  Birmingamas, JAV.
  Jasai, Rumunija.
  Ribnica, Moldova.
  Bursa, Turkija.

Sportas 
 FK Niva Vìnnicâ (futbolas)

Šaltiniai 

Vinycios srities miestai
Joseph-Désiré Job

Džosefas-Dezirė Žobas (g. 1977 m. gruodžio 1 d.) – futbolininkas, Kamerūno rinktinės ir Belgijos K. Lierse SK klubo puolėjas.

 žaidžia nuo 1997 m. Su rinktine dalyvavo 1998 ir 2002 m. pasaulio čempionatuose, 1998, 2000 (tapo čempionu), 2008 m. Afrikos Tautų taurėse, 2001 ir 2003 m. Konfederacijų taurėse.

Laimėjimai 
 Football League Cup (2004 m.)
 AFC Čempionų lyga (2005 m.)
 Afrikos Tautų taurė (auksas – 2000 m., sidabras – 2008 m.)
 Konfederacijų taurė (sidabras – 2003 m.)

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Job, Joseph-Désiré
Achille Emana

Ašilas Emana Edzimbis (g. 1982 m. birželio 5 d.) – futbolininkas, Kamerūno rinktinės ir Saudo Arabijos Al-Hilal klubo saugas.

 žaidžia nuo 2003 m. Su rinktine dalyvavo 2006, 2008, 2010 m. Afrikos Tautų taurėse, 2003 m. Konfederacijų taurėje.

Pasiekimai 
 Ligue 2 (2002 m.)
 Konfederacijų taurė, 2 vieta (2003 m.)

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Emana Achille
Chris Katongo

Kristoferis Katongo (g. 1982 m. rugpjūčio 31 d.) – futbolininkas, Zambijos rinktinės ir Henan Construction klubo puolėjas.

Kriso brolis Feliksas taip pat futbolininkas.

 žaidžia nuo 2003 m. Su rinktine dalyvavo 2006, 2008, 2010, 2012 m. Afrikos Tautų taurėse.

Laimėjimai 

 Afrikos Tautų taurė: 2012 m.
 2012 m. Afrikos Tautų taurės geriausias žaidėjas

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Katongo Chris
Barbora Mejerytė

Barbora Mejerytė (1898 m. gruodžio 15 d. Vainagiai – 1982 m. sausio 3 d. Kurtuvėnai) – Lietuvos pedagogė, vertėja, kritikė, prozininkė, visuomenės veikėja.

Biografija 
Studijavo Vytauto Didžiojo universitete. 1922–1936 m. Kražių aukštesniosios mokyklos mokytoja, 1936–1939 m. Skuodo gimnazijos, 1939–1945 m. Šiaulių 2-osios gimnazijos, 1945–1949 Bazilionų progimnazijos mokytoja.  Dėstė rusų ir anglų kalbas. Palaidota Kurtuvėnų kapinėse.

Išvertė iš anglų į lietuvių kalbą:
 Džonas Golsvortis. Forsaitų saga (1950–1951, I t. vertė viena, o II t. drauge su kitais vertėjais),
 Valteris Skotas. Aivenhas (Vilnius, Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1954 m., Leidykla Vaga, 1979 m., Alma litera, 2005 m.)
 Čarlzas Dikensas. Dombis ir sūnus (1958 m.).

Rašė apsakymus, eilėraščius, literatūros kritikos straipsnius. Paliko romano rankraštį, kurį Bazilionų vidurinės mokyklos direktorius Rimantas Gorys sutvarkė ir rado finansavimą spaudai. Romaną „Jonė“ 2008 m. išleido Lietuvos kultūros fondo leidykla „Saulės delta“.

Šaltiniai 

Mejerytė Barbora
Mejerytė Barbora
Mejerytė Barbora
Andrulėnai

Andrulėnai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, prie Labanoro girios, prisišliejęs prie Sutrinio, Sutrio, Šlavino ir Šiekšto ežerų, ribojasi su Švenčionių rajonu. 

Apie 700 metrų į šiaurės rytus nuo kaimo yra Kanio ežeras. Nuo kaimo, 1,5 km pietryčių pusėn yra Saločiaus ežeras. Šiaurės vakaruose už 200 metrų yra ilgasis, draustinio zonai priklausantis Šlavino 33,5 ha ploto ežeras. Kaimo centre yra Sutrinio, Šiekšto ežeras, šiaurėje ribojasi su bevardžiu, vietinių ūkininkų vadinamas „Akis“ ežeru miške (apie 2,7 ha, gylis nežinomas, „dvigubas dugnas“. Legenda byloja apie traktorių, nuskendusį Akyje). Kaimą skalauja 5 ežerų masyvas. Visas ežerų masyvas yra pratekantis, vanduo keliauja slenksčiais iš ežero į ežerą, landšafto aukščio skirtumas tarp Šlavino ir Kanio yra 19 metrų. Masyvą maitina Pabrado ežerų masyvas bei aukštapelkės. Šis ežerų masyvas sudaro išskirtinį landšaftą, todėl dalis Andrulėnų kaimo yra geomorfologinio draustinio zonoje. Pietvakariuose, vakarinėje Sutrinio ežero dalyje yra legendinis Bažnyčios (Bažnyčiavos) kalnas. Legenda sako, kad vieną kartą XIX a. pabaigoje, apie 1897 m., pakilusi audra nunešė bažnyčią į Sutrinio (Sutrio) ežerą ir jame paskandino. Sutrio (Sutrinio) ežero plotas apie 13,2 ha, giliausia vieta 10 m.

Sankirtoje tarp Šlavino ir Sutrinio ežerų, XVIII–XIX a. stovėjo nedidelis dvaras. Atkuriamas autentiškas kaimo peizažas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Aldona Gužaitytė

Aldona Gužaitytė (1925 m. gruodžio 16 d. Šiauliuose – 2012 m. kovo 23 d.) – Lietuvos pedagogė, choreografė, Šiaulių miesto visuomenės veikėja.

Biografija 
1944 m. baigė Šiaulių mergaičių gimnaziją bei choreografinę mokyklą prie Šiaulių dramos teatro. Nuo 1944 m. 2-osios mergaičių gimnazijos matematikos mokytoja. 1950 m. baigė Šiaulių mokytojų institutą.

Nuo 1953 m. Šiaulių F. Žemaičio vidurinės mokyklos, vėliau Šiaulių 12-osios vidurinės mokyklos matematikos mokytoja, 1972–1984 m. šios mokyklos direktorė. Mokykloje įrengė choreografijos salę, paruošė ritmikos programą. 1975 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą.
 
Nuo 1945 m. dirbo su Šiaulių mokyklų choreografiniais kolektyvais. Jos vadovaujami šokių kolektyvai 7 kartus tapo respublikos vaikų šokių kolektyvų laureatais. 1947–1957 m. vaikų teatro baleitmeisterė. Miesto ir respublikinių moksleivių švenčių vyr. choreografė ir režisierė. Sukūrė daugiau kaip 100 įvairių šokių vaikams ir jaunimui. Už sukurtus šokius „Plaukė žąselė“ ir „Mano tėvelis buvo kalvelis“ 1964 m. suteikta II LSSR valstybinė premija.  1964 m. LSSR nusipelniusi mokytoja.

Šaltiniai 

LTSR valstybinės premijos laureatai
Lietuvos pedagogai
Lietuvos choreografai
Algis Mačiulis

Algis Mačiulis (g. 1955 m. rugpjūčio 21 d.) – Lietuvos pedagogas, Šiaulių rajono savivaldybės visuomenės veikėjas.

Biografija 
1973 m. baigė Šiaulių Juliaus Janonio vidurinę mokyklą, 1976 m. – Vilniaus pedagoginį institutą. 

1976–1978 m. Vilniaus miesto Lenino rajono vaikų klubo prie Butų ūkio tarnybos vadovas. 1978–1983 m. Šiaulių rajono Gruzdžių Augustino Griciaus vidurinės mokyklos mokytojas. 1983–1984 m. Šiaulių 29-osios profesinės technikos mokyklos dėstytojas. 1984–1995 m. Šiaulių medicinos mokyklos dėstytojas, Šiaulių raj. Švietimo ir sporto skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1995–2015 m. Šiaulių raj. Meškuičių vidurinės mokyklos direktorius.

2015–2019 m. Šiaulių rajono vicemeras.

1995 m. Lietuvos centro sąjungos Šiaulių raj. skyriaus narys, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Šiaulių raj. skyriaus pirmininko pavaduotojas. Nuo 2006 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys. 2011 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys, mandato atsisakė. 

Sūnus Mindaugas.

Šaltiniai 

Lietuvos vicemerai
Lietuvos mokyklų direktoriai
Šiaulių politikai
FK Považská Bystrica

„Považska Bistricos“ miesto futbolo klubas arba trumpai MŠK Považská Bystrica – Slovakijos futbolo klubas iš Považska Bistricos.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1920 m. Rungtyniavo žemesniuose divizionuose. 

Žinomas MŠK Považská Bystrica pavadinimu nuo 2013 m.

2021–2022 m. Trečioje lygoje tapo Vakarų grupės nugalėtojais.

2022–2023 m. žaidė Antroje lygoje (antra pakopa).

Pasiekimai

Sezonai 

|}
Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 SOCCERWAY
 FLASHSCORE
 SOFASCORE
 Transfermarkt
 Globalsportsarchive
 RSSSF duomenų bazė (Slovakijos futbolo klubų spalvos)
 RSSSF duomenų bazė (čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (taurės finalai)
 RSSSF duomenų bazė (Supertaurės)

Povazska Bystrica
Francileudo Santos

Fransileudas Silva dos Santosas (Francileudo Silva dos Santos; g. 1979 m. kovo 20 d.) – iš Brazilijos kilęs Tuniso futbolininkas, buvęs Tuniso rinktinės puolėjas.

 žaidė nuo 2004 m. Su rinktine dalyvavo .

Pasiekimai 
 Tuniso rezultatyviausias žaidėjas: 1999
 Ligue 2 rezultatyviausias žaidėjas: 2001
 Afrikos Tautų taurės rezultatyviausias žaidėjas: 2004
 Ligue 2: 2001
 Afrikos Tautų taurė: 2004
 Coupe de la Ligue: 2004
 Šveicarijos superlyga: 2007

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Santos Francileudo
Chaouki Ben Saada

Šaukis Ben Sada (; g. 1984 m. liepos 1 d.) – futbolininkas, Tuniso rinktinės ir AC Arles-Avignon klubo puolėjas.

 žaidžia nuo 2005 m. Su rinktine dalyvavo  bei 2006, 2008, 2010 m. Afrikos Tautų taurėse.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Ben Saada Chaouki
Hamdi Kasraoui

Hamdis Kasraui (g. 1983 m. sausio 18 d.) – futbolininkas, Tuniso rinktinės ir RC Lens klubo vartininkas.

 žaidžia nuo 2005 m. Su rinktine dalyvavo , 2006 m. ir 2008 m. Afrikos Tautų taurėse, 2005 m. Konfederacijų taurėje.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Kasraoui Hamdi
FC Steel Trans Ličartovce

Ličartovcių „Steel Trans“ – buvęs Slovakijos futbolo klubas iš Ličartovcių.

Istorija 

2005 m. vasarą prijungtas prie MFK Košice klubo.

Pasiekimai 

Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

Sezonai 

|}

Šaltiniai

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė (Slovakijos futbolo klubų spalvos)
 RSSSF duomenų bazė (čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (taurės finalai)
 RSSSF duomenų bazė (Supertaurės)

Steel Trans
SK Pardubice

1906–1948 m. SK Pardubice vardu vadinosi ir TJ Tesla Pardubice klubas.

FK AS Pardubice – Čekijos futbolo klubas iš Pardubicių.

Istorija 
Klubas įkurtas 1925 m. Kitados rungtyniavo aukščiausioje lygoje.

Pasiekimai

Sudėtis 
Atnaujinta: 2018 m. gegužės 30 d.

Išnašos

Nuorodos 
 

Pardubice SK
Be2gether

Be2gether – tarptautinis muzikos ir meno festivalis, Lietuvoje vykęs 2007–2010 metais.

Be2gether 
Be2gether – muzikos ir meno festivalis Baltijos šalyse, kuris vykdavo Lietuvoje prie Norviliškių pilies, esančios vos 50 m nuo Baltarusijos sienos. Tai vienas reikšmingiausių Europos įvykių ne tik kultūrine, bet ir socialine bei politine prasme.

Pirmasis Lietuvoje tikras festivalis atvirame ore () susilaukė itin gerų vertinimų dėl kokybiškos muzikinės programos bei šiltos ir draugiškos atmosferos. Ankstesniais metais festivalyje pasirodė tokios įžymybės kaip Groove Armada, Gogol Bordello, Morcheeba, Clawfinger, Bloodhound Gang, Tricky, Polarkreis 18, Fools Garden, Datarock, LT DJ Bukem, Roni Size, Touch and Go ir daugybė kitų.

Vieta 
Festivalis vyko Dieveniškių apylinkėse, kurios yra apsuptos Baltarusijos. Dieveniškėse susieina penki senoviniai keliai, vedantys į Vilnių. Vietinis kraštovaizdis keri savo gamta ir išskirtine atmosfera, nes čia yra susipynusios lietuvių, baltarusių, lenkų ir rusų kultūros. Visas šias kultūras sieja bendra praeitis, kažkada buvusios vieningos LDK žemės.

Ankstesni festivaliai 
 Be2gether 2008: http://www.youtube.com/watch?v=wf1fLynDBQs&feature=related
 Be2gether 2007: http://www.youtube.com/watch?v=T7DQOIAyQbo

Šaltiniai

Nuorodos 

 
 Festivalio MySpace svetainė 
 Ramūnas Zilnys Senieji pilies mūrai atlaikė „Be2gether“ linksmybių uraganą  („Lietuvos rytas“, 2008-08-18)

Lietuvos muzikos festivaliai
Šalčininkų rajono savivaldybė
Vytautas Brėdikis

Vytautas Brėdikis (1930 m. lapkričio 20 d. Biržuose – 2021 m. sausio 15 d. Vilniuje) – Lietuvos architektas, pedagogas.

Biografija 
1937–1949 m. mokėsi Biržų gimnazijoje. 1949–1955 m. studijavo LSSR dailės instituto Architektūros fakultete, įgijo dailininko-architekto specialybę. 

1955–1965 m. Miestų statybos projektavimo instituto architektas, 1960–1964 m. grupės vadovas, 1964–1965 m. projektų vyriausiasis architektas. Nuo 1958 m. Lietuvos architektų sąjungos narys.

Nuo 1965 m. LSSR dailės instituto (dab. Vilniaus dailės akademija) dėstytojas, 1971 m. docentas, 1984 m. profesorius, 1988–1993 m. rektorius. Buvo Lietuvos mokslo tarybos ekspertas.

Kūryba 
Pagal jo projektus pastatyta:
 1957–1958 m. tipinių gyvenamųjų namų projektai
 1959 m. kaimo mokyklų projektai
 1960 m. Antakalnio gyvenamasis rajonas, Vilnius
 1967–1973 m. Lazdynų gyvenamasis rajonas, Vilnius (bendraautoriai Vytautas Čekanauskas ir kt., Lenino premija, 1974 m.)
 1974 m. Vilniaus autobusų stotis (SSRS Ministrų Tarybos premija, 1975 m.)
 1976 m. Juliaus Janonio paminklas Biržuose (skulpt. Konstantinas Bogdanas)
 1979 m. Vilniaus universiteto Skargos kiemo restauravimo projektas
 1981 m. Lietuvos dailės instituto (dab. VDA) mokomasis korpusas, Vilnius (bendraautoriai Vytautas Nasvytis ir kt., LSSR valstybinė premija, 1984 m.)
 1984 m. Dailės akademijos tiltas, Vilnius
 Antkapinių paminklų architektūrinės dalys; apipavidalino interjerų, parodų ekspozicijų

Įvertinimas 
 1984 m. LSSR liaudies architektas
 1998 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas
 2000 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis

Šaltiniai 

LTSR valstybinės premijos laureatai
Lietuvos architektai
Lietuvos pedagogai
Vilniaus dailės akademijos rektoriai
Abejutai

Abejutai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Alizavos, Pyvesos kairiajame krante.

Etimologija 

Spėjama, kad pavadinimas kilo iš asmenvardžio Abejutas, o pastarasis nuo žodžio „abejutas“ (žmogus, kuris visą laiką abejoja).

Istorija 

Kaimas pirmą kartą paminėtas 1690 m., buvo Zasinyčių dvaro valda ir iki XX a. pradžios priklausė Pandėlio parapijai. 1861–1915 m. priklausė Čypėnų valsčiaus Grincagalės seniūnijai. 1865 m. atskirtas nuo Zasinyčių dvaro savininko Ignoto Koscialkovskio Juodinių palivarko.

Pokariu priklausė „Nemuno gyvenimo“ kolūkiui, vėliau – Alizavos.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kupiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Ingrida Korsakaitė

Ingrida Korsakaitė (g. 1938 m. spalio 31 d. Biržuose) – Lietuvos dailėtyrininkė, dailės istorikė, humanitarinių mokslų daktarė, visuomenės veikėja.

Biografija 
1956 m. baigė Vilniaus S. Nėries vidurinę mokyklą, 1961 m. Leningrado Iljos Repino tapybos, skulptūros ir architektūros institutą. 1961–1987 m. LSSR MA Istorijos instituto Menotyros sektoriaus bendradarbė, 1982–1985 m. Dailės istorijos skyriaus vadovė. 1970 m. menotyros mokslų kandidatė. 

1987–1990 m. Filosofijos, sociologijos ir teisės instituto Kultūrologijos ir menotyros, 1990–1999 m. Kultūros, filosofijos ir meno instituto Dailės istorijos skyriaus mokslinė bendradarbė. 1988 m. stažavo Miunchene, 1991 m. Čikagoje. Nuo 1995 m. Tarptautinės dailės kritikų asociacijos (AICA), Tarptautinės vaikų ir jaunimo literatūros asociacijos (IBBY) narė. 1995–1998 m. Lietuvos dailės istorikų draugijos pirmininkė. Lietuvos reformacijos istorijos ir kultūros draugijos valdybos narė. 

Mokslinių tyrimų svarbiausios sritys – lietuvių grafika, vaikų knygų iliustracijos istorija, išeivijos dailė. Daugelio straipsnių leidiniuose „Dailė“, „7 meno dienos“, „Literatūra ir menas“ bei kituose autorė.

Bibliografija 
 Jonas Kuzminskis. – Vilnius: Vaga, 1966. – 125 p.: iliustr.
 Gyvybinga grafikos tradicija. – Vilnius: Vaga, 1970. – 236 p.
 Tarybinė lietuvių grafika: medžiaga lektoriui. – Vilnius, 1971. – 19 p.
 Arūnas Tarabilda. – Vilnius: Vaga, 1971. – 71 p.: iliustr.
 Albina Makūnaitė. – Москва: Советский художник, 1972. – 118 p.: iliustr., rusų k.
 Antanas Gudaitis. Piešiniai. – Vilnius: Vaga, 1973. – 108 p.
 Mstislavas Dobužinskis. Vilniaus vaizdai: reprodukcijos. – Vilnius: Vaga, 1975.
 Aldona Skirutytė: albumas. – Vilnius: Vaga, 1980. – 80 p.: iliustr.
 XX a. lietuvių dailės istorija: 1900–1940 m. (atsakingoji redaktorė ir bendraautorė), t. 1-2. – Vilnius: Vaga, 1982–1983.
 Stasys Krasauskas. – Москва: Книга, 1988. – 175 p.: iliustr. – ISBN 5-212-00060-2, rusų k.
 Stasys Krasauskas: albumas. – Vilnius: Vaga, 1988. – 229 p.: iliustr.
 Rimtautas Gibavičius: albumas. – Vilnius: Vilniaus dailės akademijos leidykla, 1995. – 107 p.: iliustr. – ISBN 9986-571-07-3
 Viktoras Petravičius: grafika. – Vilnius: R. Paknio leidykla, 1998. – 255 p.: iliustr. – ISBN 9986-830-19-2
 Lietuviški elementoriai / Aurelija Rabačiauskaitė, Ingrida Korsakaitė. – Kaunas: Šviesa, 2000. – 373 p.: iliustr. – ISBN 5-430-02528-3
 Išeivijos dailė: tarp prisirišimo ir išsilaisvinimo / Stasys Goštautas, Ingrida Korsakaitė, Viktoras Liutkus, Laima Laučkaitė, Elona Lubytė, Genovaitė Kazokienė. – Vilnius: Kultūros, filosofijos ir meno institutas, 2003. – 290 p.: iliustr. – ISBN 9986-638-34-8
 Viršvalandžiai / Jurga Ivanauskaitė (parengė). – Vilnius: Tyto alba, 2007. – 161 p. – ISBN 978-9986-16-581-1

Įvertinimas 
 1997 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžius 
 2001 m. Martyno Mažvydo premija (su Aurelija Rabačiauskaite) 
2018 m. lapkričio 30 d. Vilniaus dailės akademijos senato sprendimu I. Korsakaitei suteiktas VDA garbės daktaro vardas.

Šaltiniai 

Lietuvos dailėtyrininkai
Lietuvos meno istorikai