joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Benaičių akmuo (Ponios lova)

Benaičių III akmuo, vadinamas Ponios lova (kitaip Ponios akmeniu, Ponios kūliu) – buvęs mitologinis akmuo šiaurės vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Benaičių rytiniame pakraštyje (Darbėnų seniūnija), Kulšės dešiniajame krante.

Akmuo  

Akmuo pailgas, ovalo pavidalo, apie 2 m ilgio, nuo 1,3 m iki 1,7 m pločio, 0,5 m aukščio. Paviršiuje buvo pailgas įdubimas, kurio ilgis siekė 135 cm, plotis ties viduriu – 54 cm, gylis – 9 cm. 

Gulėjo šlapioje, pelkėtoje dirvoje apie 420 m į vakarus nuo I akmens, vadinamo Kulių Bobele.

Istorija 

Vietos gyventojams jis buvo žinomas nuo seno, o kaip kultūros paveldo objektą akmenį 1958 m. išaiškino Naujosios Įpilties septynmetės mokyklos direktorius Galdikas. 1959 m. akmenį žvalgė ir aprašė Juozas Mickevičius.
 
Vykdant melioracijos darbus, akmuo 1967 m. buvo išvilktas iš pirminės vietos ir panaudotas antkapiniam paminklui pagaminti.

Padavimai 
 Senų senovėje akmuo naudotas kaip trinamosios girnos, todėl jo paviršiuje susidarė pailgas įdubimas.
 Baudžiavos laikais kaime gyvenusi labai pikta ponia-ragana, turėjusi reikalų su velniu. Pavargusi vienai nakčiai ji prigulė numigti ant akmens, o kai atsikėlė – jo paviršiuje liko ponios kūno įspaudas: didysis įdubimas, taip pat mažesni įdubimai galvai pasidėti ir alkūnėms įremti.

Šaltiniai

Nuorodos  
 Benaičių akmuo, vad. Ponios lova - LIMIS

Lietuvos mitologiniai akmenys
Kretingos rajono paveldas
2015 m. CONCACAF Aukso taurė

2015 m. CONCACAF Aukso taurė – tryliktasis CONCACAF Aukso taurės turnyras, 2015 m. liepos 7–26 d. vykęs JAV (pora varžybų sužaista ir Kanadoje). Turnyre dalyvavo 12 komandų (visos iš CONCACAF zonos). Pirmą kartą nuo 2003 m. vėl žaidžiamos paguodos varžybos dėl 3 vietos.

Čempionais tapo meksikiečiai, finale 3–1 nugalėję Jamaikos futbolininkus.

Stadionai 

Čempionato varžybos vyko 13 JAV ir 1 Kanados stadione.

Grupių turnyras

A grupė 

  1 – 1 
  2 – 1 
  1 – 1 
  1 – 0 
  1 – 0 
  1 – 1

B grupė 

  2 – 2 
  0 – 0 
  1 – 0 
  1 – 1 
  1 – 0 
  0 – 0

C grupė 

  3 – 1 
  6 – 0 
  2 – 0 
  0 – 0 
  1 – 0 
  4 – 4

Atkrentamosios varžybos

Įvarčių autoriai 
7 įvarčiai
  Clint Dempsey

6 įvarčiai
  Andrés Guardado

4 įvarčiai
  Oribe Peralta

2 įvarčiai

  Duckens Nazon
  Darren Mattocks
  Giles Barnes
  Garath McCleary
  Carlos Vela
  Luis Tejada
  Sheldon Bateau
  Keron Cummings
  Kenwyne Jones
  Michael Bradley

1 įvartis

  Roy Miller
  David Ramírez
  Bryan Ruiz
  Maikel Reyes
  Dustin Corea
  Carlos Ruiz
  Carlos Discua
  Andy Najar
  Rodolph Austin
  Jobi McAnuff
  Giovani dos Santos
  Jesús Corona
  Paul Aguilar
  Roberto Nurse
  Blas Pérez
  Alberto Quintero
  Román Torres
  Andre Boucaud
  Cordell Cato
  Joevin Jones
  Yohance Marshall
  Omar Gonzalez
  Aron Jóhannsson
  Gyasi Zardes

1 į savo vartus
  Kenwyne Jones (Meksikos naudai)

Nuorodos 
 RSSSF statistika

2015 sporte
CONCACAF Aukso taurė
Bepakopis variatorius

Bepakopis variatorius, variatorius () – automatinė pavarų dėžė, kuri gali keisti neribotą kiekį perdavimo santykių tam tikrame intervale (tuo tarpu kitos automatinės pavarų dėžės turi tik 4–6 santykius).

Diržinis variatorius pasiekia maždaug 88 % naudingumo koeficientą. Nors jis yra mažesnis nei mechaninės pavarų dėžės, gamybos kaina taip pat yra mažesnė bei variklis gali suktis optimaliu greičiu. Be to, nėra sankabos įdiegimo būtinybės, nors sankaba montuojama, jei reikalinga neutrali pavara. 

Bepakopis variatorius buvo daug žadantis Formulė 1 mašinų patobulinimas, tačiau buvo uždraustas, manant, jog lenktynėms tinkamas variatorius bus per brangus ir nedaugelis galinčių tai leisti komandų nesunkiai dominuos. Jis taip pat naudojamas žemės ūkio mašinose, jei svarbu sklandžiai keisti judėjimo greitį tuo pat metu sukant kitus mašinos mechanizmus pastoviu greičiu. Variatorių taip pat naudoja daugelis nedidelių, palyginus negreit važiuojančių mašinų (sniegomobiliai, golfo aptarnavimo kartai, motoroleriai, mopedai ir pan).

Tipai

Skridininis 
Tai yra populiariausias variatorių tipas. Tokį variatorių sudaro du skridiniai ir V formos diržas. Kiekvienas skridinys yra sudarytas iš dviejų kūgių, pastatytų viršūnėmis vienas priešais kitą. Suartėjant vieno arba kito skridinio kūgiams, keičiasi diametras diržo gale, taigi ir perdavimo santykis.

Hidrostatinis 

Hidrostatinį variatorių sudaro ratus sukantis hidraulinis variklis ir jį varantis hidraulinio skysčio siurblys. Siurblys sujungtas su pagrindiniu mašinos varikliu ir sukonstruotas taip, jog vienam apsisukimui tenkantis perpumpuojamo skysčio kiekis gali būti sklandžiai reguliuojamas. Ši sistema leidžia laisviau išdėstyti visus komponentus, nes tarp siurblio ir ties ratais esančio hidraulinio variklio reikalingas tik hidraulinio skysčio vamzdis. Pavarą galima pagaminti labai galingą, tinkamą tankams ir kitoms sunkioms mašinoms. Tačiau hidrostatinis variatorius brangus ir jautrus hidraulinio skysčio užteršimui.

Šaltinai 

Automobilio konstrukcija
Meek Mill

Robert Rahmeek Williams (g. 1987 m. gegužės 6 d.), geriau žinomas kaip Meek Mill – amerikiečių reperis iš Filadelfijos. 2012 m. atlikėjas išleido savo debiutinį albumą „Dreams and Nightmares“, kuris iškart debiutavo antroje „Billboard 200“ topo vietoje. Antrasis, naujausiasis, albumas „Dreams Worth More Than Money“ buvo išleistas 2015 m. birželį ir pasiekė pirmąją vietą tope.

Diskografija 
 Dreams and Nightmares (2012)
 Dreams Worth More Than Money (2015)

Nuorodos 
 
 

JAV dainininkai
Hiphopo atlikėjai
Dreams Worth More Than Money

Dreams Worth More Than Money – antrasis studijinis amerikiečių reperio Meek Mill albumas, išleistas 2015 m. birželio 29 d. Albumas turėjo būti išleistas dar 2014 m. rugsėjį, tačiau buvo nukeltas, kadangi atlikėjas buvo pasodintas į kalėjimą. Vos išleistas albumas debiutavo pirmoje „Billboard 200“ topo vietoje ir susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų.

Dainų sąrašas 

2015 albumai
Europos moterų krepšinio čempionatas

Europos moterų krepšinio čempionatas () – krepšinio čempionatas, kuriame susirenka stipriausios Europos žemyno valstybių moterų rinktinės. Moterų krepšinio čempionatai rengiami nuo 1938 m., vyksta kas dveji metai (nuo 1981 m. neporiniais metais, siekiant išvengti persidengimo su pasaulio čempionatais ir olimpiadomis).

Daugiausiai kartų Europos čempionėmis yra tapusios TSRS sportininkės (21 kartas). Paskutinį kartą čempionių laurus laimėjo Serbijos krepšininkės.

Rezultatai

Šalių rezultatai 
Pasvirai pažymėtos šalys jau nebedalyvauja Europos čempionatuose.
FIFA moterų pasaulio taurė

FIFA moterų pasaulio taurė () – stipriausių planetos moterų futbolo rinktinių turnyrai, kuriuose dalyvauja FIFA narės. Čempionatas rengiamas kas ketverius metus nuo 1991 m. Iš viso iki 2015 m. buvo surengti 7 skirtingi turnyrai, kurių nugalėtojomis tapo 4 skirtingos komandos. Sėkmingiausios iš jų yra JAV futbolininkės (nugalėjusios 1991, 1999 ir 2015 m.). Dar du kartus čempionatą laimėjo Vokietijos, po vieną – Japonijos ir Norvegijos sportininkės.

Finaliniame turnyre dalyvauja 24 komandos (23 pagal kvalifikacines varžybas ir komanda šeimininkė).

Apdovanojimai 
Kaip ir vyrų pasaulio čempionatuose, šiuose turnyruose yra skiriami turnyro apdovanojimai:
 Auksinis batelis įteikiamas daugiausiai įvarčių pelniusiai žaidėjai.
 Auksinis kamuolys įteikiamas geriausiai turnyro žaidėjai (renka žurnalistų atstovai).
 Auksinės pirštinės apdovanojimą gauna geriausia turnyro vartininkė.
 FIFA Fair Play apdovanojimas įteikiamas garbingiausiai žaidusiai rinktinei.
 Gražiausią futbolą žaidžiančios komandos apdovanojimą gauna komanda, labiausiai džiuginusi žiūrovus savo gražiu žaidimu. Už šio apdovanojimo nugalėtoją gali balsuoti visi žiūrovai.

Rezultatai

Daugiausiai įvarčių pelniusios žaidėjos

Nuorodos 

 FIFA svetainė
Gintarė Novickienė

Gintarė Novickienė (mergaut. pav. Paulauskaitė) (g. 1991 m. sausio 13 d. Mažeikiuose) – Lietuvos šachmatininkė, Lietuvos jaunių (iki 18 metų) šachmatų čempionė (2007 m.), Lietuvos jaunimo (iki 20 metų) šachmatų vicečempionė (2007 m.), Lietuvos moterų šachmatų rinktinės narė, Moterų šachmatų olimpietė.

Biografija 
Studijavo Vilniaus Gedimino technikos universitete.

Lietuvos šachmatų lygos dalyvė, „Vilniaus fortas“ pirmosios komandos (Dominyka Batkovskytė, mfm Vesta Kasputė ir Gintarė Paulauskaitė) narė, „MRU-Vilniaus Fortas“ komandos (Deimantė Daulytė, Salomėja Zaksaitė, Dominyka Batkovskytė ir Gintarė Paulauskaitė) narė, Mažeikių šachmatininkų klubo „Matas“ narė ir vieno iš trenerių G. Paulausko auklėtinė [Petuchovskis; Sakalauskas]. Mažeikiuose vykdomų Žemaitijos šachmatų turnyrų daugkartinė prizininkė, Mažeikių šachmatų klubo „Matas“ daugkartinė komandos dalyvė ir prizininkė. 3 metus iš eilės dalyvavo Europos čempionate ir pelnė aukštas vietas ne tik savo amžiaus grupėse. Šiaulių sporto mokyklos „Dubysa“ auklėtinė

Pasiekimai 
 2005 m. Pasaulio jaunių šachmatų čempionatas, Belforas (Prancūzija): 5 taškai, 53 vieta tarp 75 dalyvių
 2005 m. Europos jaunių šachmatų čempionatas, Herceg Novis (Juodkalnija): 5 taškai, 19 vieta tarp 51 dalyvių
 2006 m. Europos jaunių šachmatų čempionatas, Herceg Novis (Juodkalnija): 4 taškai, 38 vieta tarp 62 dalyvių
 2007 m. Europos jaunių šachmatų čempionatas, Šibenikas ( Kroatija): 6 taškai, 8 vieta tarp 71 dalyvių
 2012 m. 40-oji Moterų šachmatų olimpiada, Stambulas (Turkija): 5½ taško
 2013 m. Europos klubų taurės moterų varžybos, Rodas (Graikija)
 2014 m. Tarptautinis šachmatų festivalis Riga Technical University Open 2014 (Ryga, Latvija), D Turnyras: 1 vieta
 2014 m. XXXIV tarptautinis šachmatų turnyras „Plungė 2014” nugalėtoja, 1 vieta tarp moterų (5,5 tšk.), 16 vieta bendrojoje įskaitoje
 2014 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionatas, 6 vieta

Šaltiniai 

Lietuvos šachmatininkai
Masai Mara

Masai Mara (, ) – nacionalinis laukinės gamtos rezervatas (nacionalinis parkas), esantis pietvakarių Kenijoje. Toliau pietuose, Tanzanijoje, prasitęsia į Serengečio nacionalinį parką. Pavadintas pagal vietinę tautą – masajus. Įkurtas 1961 m. kaip gamtos draustinis, vėliau pratęstas į rytus ir paskelbtas medžioklės rezervatu, o 1974 m. tapo nacionaliniu rezervatu.

Masai Mara užima 510 km² plotą. Čia būdingi žolinių savanų kraštovaizdžiai, su pavieniais akacijų medžiais ir krūmais. Teritoriją kerta Maros, Taleko upės, kurių slėniuose krūmynų daugiau. Po liūčių susidaro laikini upokšniai, balos, šlapynės. Masai Maroje per metus iškrenta 1500–2180 mm kritulių, o temperatūra svyruoja tarp 12–30 °C.

Rezervate gausu būdingos Rytų Afrikos gyvūnijos: čia sutinkami liūtai, leopardai, hienos, gepardai, hipopotamai, juodieji raganosiai, šakalai, didžiaausės lapės, žirafos, Nilo krokodilai, gausiomis bandomis ganosi zebrai, antilopės gnu, antilopės topi, Tomsono gazelės, afrikiniai buivolai, kanos, impalos, dukeriai, galvijinės antilopės, pasitaiko nedažnų arklinių antilopių. Taip pat yra grifų, afrikinių marabu, paukščių sekretorių, ragasnapių, kuoduotųjų gervių, stručių, mėlynkrūčių žalvarnių.

Vystomas turizmas (safariai džipais, balionais). Pagrindinis turistinis ir administracinis centras – Narokas. Yra Masai Maros oro uostas.

Kenijos nacionaliniai parkai
Evelina Šaulytė

Evelina Šaulytė-Dreissigacker (g. 1991 m. spalio 15 d. Šiauliuose) – Lietuvos šachmatininkė. Daugkartinė Lietuvos jaunių, jaunučių ir moterų šachmatų čempionė, Europos jaunių šachmatų čempionato (mergaičių iki 12 metų) bronzininkė (2002 m.).

Biografija 
Evelina Šaulytė-Dreissigacker gimė Šiauliuose. Šiuo metu gyvena Vilniuje, Lietuvoje. Pirmasis treneris – Viktoras Čmilis.

2009 metais Šiauliuose įsteigė „Sėkmės klubą“.

2010m. baigė Šiaulių Didždvario gimnaziją.

2013 m. baigė Londono Middlesex universiteto (Jungtinė Karalystė) psichologijos bakalauro programą.

Nuo 2013 m. dirba „InvoiceBerry“ marketingo specialiste.

Sesuo Gabrielė Šaulytė – taip pat šachmatininkė.

Vyras – verslininkas Uwe Dreissigacker.

Pasiekimai 
 2001 m. Pasaulio jaunių šachmatų čempionatas, Oropesa del Mar (Ispanija): 7,5 taškai, 6 vieta tarp 70 dalyvių
 2002 m. Europos jaunių šachmatų čempionatas, Penyskola (Valensija, Ispanija): 6,5 taško, 3 vieta tarp 47 dalyvių (mergaičių iki 12 m.)
 2002 m. Pasaulio jaunių šachmatų čempionatas, Heraklionas (Graikija): 5,5 taškai, 51 vieta tarp 87 dalyvių
 2003 m. Pasaulio jaunių šachmatų čempionatas, Kalitėja (Graikija): 6 taškai, 26 vieta tarp 85 dalyvių
 2004 m. Lietuvos jaunių (merginų iki 16 m.) šachmatų čempionatas, 1 vieta
 2004 m. Europos jaunių šachmatų čempionatas, Urgupas (Turkija): 5 taško, 18 vieta tarp 47 dalyvių
 2004 m. Pasaulio jaunių šachmatų čempionatas, Heraklionas (Graikija): 5 taškai, 58 vieta tarp 81 dalyvių
 2006 m. Europos jaunių šachmatų čempionatas, Herceg Novis (Juodkalnija): 4 taško, 41 vieta tarp 62 dalyvių
 2007 m. Pasaulio jaunių šachmatų čempionatas, Kemeras (Antalija, Turkija): 6 taškai, 33 vieta tarp 103 dalyvių

Šaltiniai 

Lietuvos šachmatininkai
Laisvės prospektas

Laisvės prospektas (sutr. Laisvės pr.) – prospektas, esantis Vilniuje, didžiausia gatvė Lazdynų, Karoliniškių ir Viršuliškių mikrorajonuose. Palei ją yra Vilniaus spaudos rūmai ir Andrejaus Sacharovo aikštė (Laisvės pr. 60), Parodų rūmai „Litexpo“ (Laisvės pr. 5), Tarptautinė teisės ir verslo aukštoji mokykla, UAB „Lietuvos spauda“ Vilniaus agentūra, Vilniaus miesto apylinkės teismas (79a) ir kiti objektai. Anksčiau priklausė ir Vilniaus Palaimintojo Jurgio Matulaičio bažnyčia (buv. Laisvės pr. 3), dabar esanti adresu J. Matulaičio aikštė 3.

Istorija 
Prospektas nutiestas Lietuvos TSR laikais. Iki Nepriklausomybės atkūrimo vadinosi Kosmonautų prospektu. 2003 m. T. Narbuto gatvės ir Laisvės prospekto sankryžoje atidaryta pirmoji dviejų lygių Vilniuje transporto estakada.

Susiję straipsniai 
 Prospektas (gatvė)

Prospektai Vilniuje:
 Gedimino prospektas
 Konstitucijos prospektas
 Savanorių prospektas

Šaltiniai

Nuorodos 
 Laisvės pr. (Wikimapia)

Vilniaus gatvės
Lietuvos prospektai
Viršuliškės
Lazdynai
Karoliniškės
Martynas Masalskis

Martynas Masalskis (1858 m. lapkričio 27 d. Baukiuose, Ariogalos valsčiuje, Kėdainių apskrityje – 1954 m. rugsėjo 27 d. Panevėžyje) – Lietuvos vargonų meistras.

Biografija 
Jau vaikystėje pasižymėjo muzikalumu: tėvo pamokytas, smuikavo palies suorganizuotame orkestrėlyje. Vėliau susižavėjo vargonais. Savamokslis jaunuolis pasigamino kambarinius vargonėlius, taisė bažnyčių vargonus, vėliau pradėjo daryti naujus, kuriuos įrengė Vadaktuose, Panevėžiuke, Kaltinėnuose, Jurbarke ir kitur. Paskutiniais praėjusio šimtmečio metais atsikėlė į Panevėžį jau būdamas patyrusiu vargonų meistru. Čia tęsė savo darbą.

1904–1905 m. parodose Panevėžyje Martynas Masalskis už instrumentų gamybą buvo apdovanotas sidabro medaliu ir diplomais.

1900 m. Martynas Masalskis Panevėžyje, iš Preiso pirko žemės sklypą K. Donelaičio gatvėje ir čia pasistatė mūrinį namą. Šiame name įrengtos dirbtuvės 1925 m. spaudoje minimos tokiu pavadinimu: „Vargonų ir fisharmonijų dirbtuvė M. Masalskio ir R.Žygo b-vės, Panevėžys”.

M. Masalskis, pragyvenęs 94 metus, mirė 1954 metų rugsėjo 27 d. Palaidotas Panevėžio Kristaus Karaliaus katedros kapinėse Ramygalos gatvėje.

Per savo ilgą gyvenimą vargonų meistras pagamino 50 vargonų bažnyčioms ir 550 fisharmonijų mokykloms bei privatiems asmenims. Nemažai instrumentų išliko iki šiol. Šiuo metu į Lietuvos Respublikos kultūros vertybių sąrašus įrašyti septyneri Martyno Masalskio pagaminti vargonai.

Šaltiniai 
 Švenčionių bažnyčios vargonai

Lietuvos muzikos instrumentų meistrai
Petro Cvirkos aikštė

Petro Cvirkos aikštė (dar kitaip Petro Cvirkos skveras) – Lietuvos skveras-aikštė, esanti Vilniuje, Naujamiestyje, prie Vilniaus senamiesčio. Čia eina ir susikerta Pylimo gatvė, Pamėnkalnio gatvė, Jogailos gatvė, Islandijos gatvė; stovi Centro poliklinika. Aikštė suprojektuota 1959 m., architektas – Vladislovas Mikučianis. Aikštė pavadinta tarybinio rašytojo, Lietuvos komunistų partijos veikėjo Petro Cvirkos (1909–1947) vardu. Aikštėje stovėjo paminklas P. Cvirkai (autorius skulptorius Juozas Mikėnas), kuris buvo nukeltas 2021 m. lapkritį.

Išnašos

Nuorodos 
 Aikštė (Wikimapia)

Vilniaus aikštės
Stanislovo Moniuškos skveras

Stanislovo Moniuškos skveras (sutr. S. Moniuškos skveras) – Lietuvos skveras, esantis Vilniuje, Senamiestyje, priešais Šv. Kotrynos bažnyčią, prie Mokytojų namų Vilniaus gatvėje. Aikštė pavadinta lenkų kompozitoriaus ir dirigento Stanislovo Moniuškos (1819–1872) vardu. Skvere yra nedidelis granitinis dekoratyvinis fontanas, 
įrengtas apšvietimas, stovi 15 suoliukų, puošia  100 kvadratinių metrų veja bei apie 50 kvadratinių metrų gėlynai. 2006 metais skveras buvo rekonstruotas. Projekto vertė siekė 1,9 mln. Lt. Buvo suprojektuoti ir įrengti nauji takai, jungiantys šonines gatves su Kotrynos bažnyčia, įrengtos granitinių plytelių ir trinkelių dangos.

Nuorodos 
 Vilniuje atidarytas rekonstruotas S. Moniuškos skveras šalia Šv. Kotrynos bažnyčios 
 Skveras (Wikimapia)

Vilniaus aikštės
Vilniaus senamiestis
Vilniaus gatvė (Vilnius)

Vilniaus gatvė (sutr. Vilniaus g.) – gatvė, esanti Vilniuje, Senamiestyje. Kerta Gedimino prospektą. Ilgis 1,2 km. Lietuvos TSR laikais gatvė buvo pavadinta poeto Liudo Giros (1884–1946) vardu.

Nuorodos 

Vilniaus gatvės
Vilniaus senamiestis
Adomo Mickevičiaus skveras

Adomo Mickevičiaus skveras – Lietuvos skveras, esantis Vilniuje, Vilniaus Senamiestyje, prie šv. Onos bažnyčios varpinės bei Bernardinų bažnyčios Maironio gatvėje, netoli Vilnelės upės.

Istorija 
1984 m. pietinėje skvero dalyje pastatytas Adomo Mickevičiaus paminklas.  Link jos veda trys takeliai ir bazaltiniai laipteliai.

1987 m. rugpjūčio 23 d. skvere įvyko pirmasis valdžios nesankcionuotas mitingas sovietmečiu ir pirmoji vieša antisovietinė demonstracija po 1972 m. „Kauno pavasario“.

Šaltiniai 

Vilniaus aikštės
Vilniaus senamiestis
Adomas Mickevičius
Taraso Ševčenkos skveras

Taraso Ševčenkos skveras – Lietuvos skveras, esantis Vilniuje, Senamiestyje, Bazilijonų, Arklių ir Visų Šventųjų gatvių sankirtoje. Pavadintas ukrainiečių rašytojo Taraso Ševčenkos (1814–1861) vardu. Skvere stovi paminklas T. Ševčenkai. 2011 m. rugsėjo 3 d., atidengiant skulptūrą, dalyvavo Ukrainos Aukščiausios Rados Pirmininkas Volodymyras Lytvynas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Skveras 

Vilniaus aikštės
Vilniaus senamiestis
Lazdynų Pelėdos skveras

Lazdynų Pelėdos skveras – Lietuvos skveras, esantis Vilniuje, Senamiestyje, Bazilijonų, Arklių ir Visų Šventųjų gatvių sankirtoje. Pavadintas rašytojos Lazdynų Pelėdos (1867–1926) vardu. Apie 100 metų, iki XIX amžiaus II pusės, stovėjo Vilniaus Šv. Juozapo sužadėtinio bažnyčia.

Šaltiniai 

Vilniaus aikštės
Vilniaus senamiestis
Smukučiai (Jurbarkas)

Smukučiai – vakarinė Jurbarko miesto dalis, dešiniajame Mituvos krante. Yra Smukučių šilelis, kuriame 1914 m. kunigaikščio Ilariono Vasilčikovo rūpesčiu įrengtas Smukučių tvenkinys ir Smukučių vandens malūnas, nustojęs veikti po 1970 m., sodininkų bendrijos, Smukučių bendruomenė (nuo 2015 m.). Nuo 1890 m. Smukučių senkapio vietoje vadinamajame Pušynaityje, stovėjo kryžius, kuris 1989 m. atstatytas Juozo Bikulčiaus rūpesčiu (aut. Vaclovas Dubikaltis). Veikia parduotuvė "Smukučių kromelis". Priklauso Jurbarko miesto seniūnijos Kalnėnų, Miškininkų ir Sodų seniūnaitijoms.

Istorija 

Miesto dalis sudaryta iš rytinės Smukučių kaimo dalies. Jurbarko miesto Naujosios kapinės turėjo būti įrengtos Smukučiuose, tačiau dėl aukšto gruntinio vandens lygio planų atsisakyta. Naujosios kapinės įrengtos Kalnėnuose.

Šaltiniai 

Jurbarko miesto dalys
Kariba

Kariba () – miestas šiaurės Zimbabvėje, Vakarų Mašonalando provincijoje, netoli nuo Karibos užtvankos, Karibos tvenkinio šiaurės vakarinėje pakrantėje, Zambijos pasienyje. Veikia svarbi Karibos vandens jėgainė, verčiamasi žvejyba, turizmu. Veikia keletas viešbučių, yra krokodilų ūkis, siūlomos vandens pramogos. Yra oro uostas, prieplauka (keltais ir lėktuvais galima pasiekti Viktorijos krioklį).

Istorija 

Kariba susikūrė XX a. VI dešimtmetyje statant vandens jėgainę.

Nuorodos 
 Turistinis gidas 

Zimbabvės miestai
Didysis Jomantų akmuo

Didysis Jomantų akmuo – valstybės saugomas geologinis gamtos paminklas, esantis Telšių rajone, Viešvėnų seniūnijoje, Survilų kaime, į pietus nuo Jomantų. Riedulys stūkso Varnių regioniniame parke prie Jomantų miško pažintinio tako, apie 2,3 km į rytus nuo kelio  (yra kelio nuorodos).

Istorija  

Kažkada akmuo slėpėsi po žeme, bet jį atkasė vienas iš čia dirbusių miškininkų, Survilų girininkijos girininkas Jonas Kulvinskas. Paskelbtas saugomu Gamtos apsaugos komiteto prie Lietuvos TSR Ministrų Tarybos 1964 m. kovo 27 d. įsakymu Nr. 76.

Duomenys 

Riedulio matmenys:
 Uoliena: migmatitas
 Aukštis: 2,58 m
 Ilgis: 4,7 m
 Plotis: 3,91 m

Šaltiniai

Nuorodos 

 Saugomų teritorijų valstybės kadastras  

Telšių rajono paveldas
Lietuvos gamtos paminklai
Lietuvos rieduliai
Gargždų dekanatas

Gargždų dekanatas priklauso Telšių vyskupijai. Jam priklauso šios bažnyčios:
 Endriejavo Šv. apaštalo Andriejaus bažnyčia
 Gargždų Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia
 Judrėnų Šv. Antano Paduviečio bažnyčia
 Plikių Šv. Šeimos-Jėzaus, Marijos ir Juozapo bažnyčia
 Priekulės Šv. Antano Paduviečio bažnyčia
 Slengių Šv. Jono Pauliaus II bažnyčia
 Veiviržėnų Šv. apaštalo evangelisto Mato bažnyčia
 Vėžaičių Šv. Kazimiero bažnyčia

Telšių vyskupijos dekanatai

 Dekanato svetainė
Vilniaus II dekanatas

Vilniaus II dekanatas priklauso Vilniaus arkivyskupijai. Priklausančios bažnyčios:
 Vilniaus Dievo Apvaizdos bažnyčia
 Vilniaus pal. Jurgio Matulaičio bažnyčia
 Vilniaus Šv. arkangelo Rapolo bažnyčia
 Vilniaus Šv. Jono Bosko bažnyčia
 Vilniaus Šv. Juozapo koplyčia
 Vilniaus Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia
 Vilniaus Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia

Nuorodos 
 Dekanato svetainė 

Vilniaus arkivyskupijos dekanatai
Naujosios Vilnios dekanatas

Naujosios Vilnios dekanatas priklauso Vilniaus arkivyskupijai. Įkurtas 2014 m. įvykdžius dekanatų pertvarką. Dekanatui priklausančios bažnyčios:
 Balingrado Dievo Apvaizdos bažnyčia
 Bezdonių Švč. Mergelės Marijos, Aušros Vartų Gailestingumo Motinos, bažnyčia
 Buivydžių Šv. Jurgio bažnyčia
 Juodšilių Palaimintojo Mykolo Sopočkos bažnyčia
 Kalvelių Dievo Gailestingumo bažnyčia
 Kenos Švč. Aušros Vartų Dievo Motinos bažnyčia
 Lavoriškių Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
 Medininkų Švč. Trejybės ir Šv. Kazimiero bažnyčia
 Mickūnų Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia
 Mostiškių Švč. Dievo Motinos, Šeimų Globėjos koplyčia
 Nemenčinės Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia
 Pričiūnų Šv. Ignoto koplyčia
 Rudaminos Švč. Mergelės Marijos, Gerosios Patarėjos, bažnyčia
 Rukainių Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia
 Skaidiškių Dievo Gailestingumo apaštalės Šv. Faustinos koplyčia
 Sužionių Šv. Felikso Valua bažnyčia
 Šumsko Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia
 Vėliučionių Mūsų Viešpaties Jėzaus Kristaus, Gerojo Ganytojo, koplyčia
 Vilniaus (Naujosios Vilnios) Šv. Kazimiero bažnyčia
 Vilniaus (Naujosios Vilnios) Švč. M. Marijos, Taikos Karalienės bažnyčia
 Vilniaus (Pavilnio) Kristaus Karaliaus ir Šv. Kūdikėlio Jėzaus bažnyčia

Nuorodos 
 Dekanato svetainė 

Vilniaus arkivyskupijos dekanatai
2015 m. Vengrijos Grand Prix

2015 m. Vengrijos Grand Prix – 10-osios 2015 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko Hungaroring trasoje liepos 24-26 dienomis. Tai buvo 30-tas Vengrijos GP per visą Formulės 1 istoriją.

Klasifikacija

Kvalifikacija

Lenktynės

Čempionato įskaitos 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

 Rodomos tik pirmos 5 įskaitų vietos.

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2015 sporte
Charčio sriuba

Charčio sriuba () – iš Megrelijos kilusi tradicinė gruzinų sriuba, gaminama iš jautienos arba vištienos, ryžių, kapotų graikiškų riešutų ir rūgštaus vyšnių padažo tkemali. Sriuba paprastai patiekiama su šviežia kalendra. Papildomi prieskoniai ir ingredientai skiriasi priklausomai nuo Gruzijos regiono, dažnai naudojamos kalendros sėklos, malta paprika, raudonėliai, čiobreliai, šalavijas, svogūnai, česnakai, pomidorai ar pomidorų tyrė ir kiti. Kartais naudojama aviena, žąsiena ar kiauliena.

Nuorodos ir šaltiniai 
 georgianrecipes.net
 rbth.co.uk straipsnis apie charčio
 sras.org straipsnis apie charčio
 „East European Food“ portalo straipsnis apie charčio

Sriubos
Gruziniška virtuvė
Sébastien Ogier

Sebastjanas Ožjė (; g. 1983 m. gruodžio 17 d.) yra lenktynininkas, kilęs iš Prancūzijos. 2006, 2007 metais dalyvaudavo vien Prancūzijos raliuose. Vėliau, 2008 metais, perėjo lenktyniauti Pasaulio ralio čempionate (WRC), jaunių pogrupyje. 2009 metais pradėjo lenktyniauti IRC (tarpžemyniniame) čempionate, o dar vėliau – pagrindinių vairuotojų WRC klasės serijoje. 2013, 2014 metais laimėjo WRC ralį. Iš viso jis laimėjo 27 ralio etapus. Sébastien Ogier yra vedęs Vokietijos laidų vedėją Andrea Kaiser.

Statistika

Pasiekimai

Pergalės 

WRC pergalės

JWRC pergalės

IRC pergalės

Kitos pergalės 

Prancūzijos lenktynininkai
WRC pilotai
Prienų dekanatas

Prienų dekanatas priklauso Vilkaviškio vyskupijai. Priklausančios bažnyčios:
 Balbieriškio Švč. Mergelės Marijos Rožančiaus bažnyčia
 Išlaužo Švč. Mergelės Marijos, Krikščionių Pagalbos, bažnyčia
 Naujosios Ūtos Šv. Vincento Pauliečio bažnyčia
 Pakuonio Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia
 Piliuonos koplyčia
 Prienų Kristaus Apsireiškimo bažnyčia
 Skriaudžių Šv. Lauryno bažnyčia
 Šilavoto Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia
 Veiverių Šv. Liudviko bažnyčia

Nuorodos 
 Dekanato svetainė 
Vilkaviškio vyskupijos dekanatai
Ars

„Ars“ – Lietuvos dailininkų grupė, gyvavusi 1932–1934 m.

Istorija 
1932 m. Kauno meno mokyklą baigę dailininkai Antanas Gudaitis, Antanas Samuolis, Viktoras Vizgirda ir Juozas Mikėnas surengė parodą, kurioje, be jų, dalyvavo ir grafikai Vytautas Kazimieras Jonynas, Telesforas Valius, Telesforas Kulakauskas ir Jonas Steponavičius bei vyresni kolegos Mstislavas Dobužinskis ir Adomas Galdikas. Parodos leidinyje dailininkai paviešino pareiškimą, tapusį pirmuoju lietuvių dailės manifestu. „Ars“ narių kūrybą vienijo naujai interpretuojamas lietuvių liaudies menas ir to meto Paryžiaus aukštųjų mokyklų stilistika (visi „Ars“ nariai, išskyrus A. Samuolį ir T. Kulakauską, buvo neseniai mokęsi arba tebestudijavo Paryžiuje).

Grupė iširo 1934 m., surengusi antrą parodą. 1935 m. „Ars“ nariai įstojo į grupės narių iniciatyva įsteigtą Lietuvos dailininkų sąjungą.

Šaltiniai 

Lietuvos dailininkų grupės
Post Ars

„Post Ars“ – Lietuvos menininkų grupė, susikūrusi 1989 m.

Istorija 
Grupės branduolį sudaro menininkai Aleksas Andriuškevičius, Robertas Antinis, Česlovas Lukenskas ir Gintaras Zinkevičius. Pirma grupės paroda „Kauno menininkų instaliacijos“ buvo atidaryta 1990 m. vasario 17 d. Lietuvos dailininkų sąjungos (LDS) Kauno skyriaus galerijoje. Parodoje buvo eksponuojama R. Antinio instaliacija „Epitafija“ (suplokštinta žmogaus figūra), A. Andriuškevičiaus „Radiatorius“ (horizontalūs strypai su prikaltais juodos duonos kepalais) ir Č. Lukensko „Persižvaigždžiavimas“ (penkiakampės žvaigždės, kai kurios pagamintos iš ant nuožulnių plokštumų sudėliotų kiaulių galvų). Demonstruoti darbai sukėlė Kauno menininkų ir spaudos pasipiktinimą, todėl pati paroda buvo uždaryta po trijų dienų.  Tų pačių metų birželį surengta meninė akcija, kurios metu paskelbtas grupės manifestas.

Kūryba 
Grupės kūrybą sudaro instaliacijos, akcijos, performansai, hepeningai bei žemės meno darbai. Būdingas efemeriškumas, provokacija, netikėtumas.

Parodos 
 Šiuolaikinės dailės paroda, Šiuolaikinio meno centras, Kijevas, Ukraina (1988 m.);
 Instaliacija „Paskutinė vakarienė“, Dailės parodų rūmai, Vilnius (1991 m.);
 V Baltijos šalių jaunųjų dailininkų trienalė, Dailės parodų rūmai, Vilnius;
 Tarptautinis performansų festivalis „The Works“, galerija „Langas“, Vilnius;
 Rytų Europos šalių meno festivalis „Orients“, Bekeščabos miesto gamykla, Vengrija (1992 m.);
 „Tai – laiškas“, Kauno paveikslų galerija (1993 m.);
 „Tarp skulptūros ir objekto lietuviškai“, Šiuolaikinio meno centras, Vilnius;
 „Europos atradimas“, Kopenhaga, Danija (1994 m.);
 Akcija „Prieš smurtą. Kartuvės“ (kartu su J. Maldžiūnu), Kaunas (1996 m.);
 „Kūnas ir rytai“, Modernaus meno muziejus, Liubliana, Slovėnija (1998 m.);
 Akcija „Antinomizmas“. „Septynios meilės postmodernizmui dienos“, Kauno paveikslų galerija;
 „Kelionė į Tadž Mahalą“, Kauno paveikslų galerija (1999 m.);
 „Lietuvos dailė 1989–1999: dešimt metų“, Šiuolaikinio meno centras, Vilnius;
 „Nekaltas gyvenimas“, Šiuolaikinio meno centras, Vilnius (2000 m.);
 Akcija „Išmestas žmogus“ (kartu su Kauno dailės instituto studentais), Kaunas.

Pripažinimas 
 1996 m. galerijos „Denkmalschmiede“ Hofgen stipendija projektui „Lizdas“, Vokietija;
 1999 m. Atviros Lietuvos fondo stipendija projektui „Mandala“ tarptautiniame žemės meno simpoziume, Pereslavlis Zaleskis, Rusija;
 2000 m. Atviros Lietuvos fondo stipendija naujam studijų kursui parengti;
 2001 m. „Prishna 901–2001“ stipendija (Italija) projektui „Upės akys“;
 Atviros Lietuvos fondo stipendija vasaros studijoms Vidurio Europos universitete.

Šaltiniai 

Lietuvos dailininkų grupės
Benediktas Svilas

Benediktas Svilas (1898 m. vasario 8 d. Žaibiškių k., Užpalių valsčius, Utenos apskritis – 1942 m. sausio 3 d. Rešiotose, Krasnojarsko kr.) – Lietuvos kariuomenės karininkas, pasienio dalinių ir policijos valdininkas, Vyčio kryžiaus kavalierius.

Biografija 

Benediktas Svilas gimė 1898 m. Mokėsi Užpaliuose ir Zarasų progimnazijoje.

Nepriklausomybės kovos 

1919 m. vasario 28 d. savanoriu įstojo į Panevėžio srities apsaugos batalioną (vėliau 4-asis pėstininkų kun. Mindaugo pulkas). Po trumpų apmokymų, kaip turinčiam pakankamą išsilavinimą, suteikiamas viršilos laipsnis ir pasiunčiamas į frontą su bolševikais. Mūšyje prie Kupiškio buvo sužeistas. Pasveikęs kovėsi su bermontininkais Radviliškio kautynėse. Nuo 1920 m. spalio 16 d. kovojo prieš lenkus Giedraičių mūšyje. Narsumu pasižymėjusį savanorį pasiuntė į karininkų kursus, kuriuos baigus, 1921 m. sausio 12 d. suteiktas leitenanto laipsnis ir paskirtas 4-ojo pėst. pulko 7 kuopos vadu. Nors kovos su lenkais baigėsi ir buvo nustatyta demarkacinė linija, jų puldinėjimai nesiliovė. B. Svilo vadovaujama kuopa gynė Lietuvos sienas Širvintų – Giedraičių – Musninkų ruože. Už šias kovas leitenantas B. Svilas 1923 m. balandžio 3 d. kariuomenės vado įsakymu apdovanotas Vyčio Kryžiumi.

Pristatydamas leitenantą apdovanojimui kapitonas Juozas Variakojis rašė:

Vėlesnė veikla 

1924 m.vasario 26 d., pačiam prašant, paleistas į atsargą, priimtas į pasienio policiją Vilkaviškio baro rajono viršininku. 1927 m. spalio 15 d. paskirtas pasienio policijos Ukmergės baro viršininku. Nuo 1928 m. lapkričio 15 d. Ukmergės miesto ir apskrities policijos vadas. Nuo 1937 m. liepos 15 d. iki 1940 m. birželio 26 d. – Zarasų apskrities policijos vadas. Sovietų sąjungai okupavus Lietuvą, atleistas iš pareigų gyveno savo ūkyje Viršuliškių kaime Širvintų rajone.

Gyvenimo pabaiga 

1941 m. birželio 14 d. suimtas, išvežtas į Rešiotų konclagerį Krasnojarsko krašte ir ten 1942 m. sausio 3 d žuvo.

Žmona ir vaikai 
Žmona Bronislava Bereznauskaitė – Svilienė (1902–1981 m.) su sūnumi Jurgiu (g. 1927 m.) ištremta į Oirot Turos rajoną, Altajaus krašte. Sūnus Eugenijus Svilas (1926–1949 m.) Žaliojo Velnio rinktinės partizanų būrio vadas, slapyvardžiu „Slyva“ žuvo kovoje su „sovietiniais baudėjais“ Ukmergės rajone.

Apdovanojimai 

 Ordinai: 
 Vyčio kryžiaus 5 laipsnio (1923)

 LDK Gedimino IV laipsnio (1928)
 Medaliai: 
 Savanorių (1928)

 Lietuvos Nepriklausomybės 10 – čio (1928)

 Latvijos išsivadavimo kovų 10 – čio (1929)

Šaltiniai 

 LCVA, f. 930, apr. 2S, byla 328, f. 377, apr. 2, byla 189.
 „Policija“ 1934 m. Nr. 21.
 „Lietuvos kariuomenės karininkai 1918–1953“, VII tomas, 2007, psl. 238.
 Vytautas Indrašius „Nepriklausomybės riteriai“, 1998, psl. 139–142.
 Vilius Kavaliauskas „Lietuvos karžygiai“, tomas 5, psl. 652–656.

Lietuvos karininkai
2015 m. pasaulio vandens sporto čempionatas

2015 m. pasaulio vandens sporto čempionatas – 16-asis geriausių pasaulio vandens sporto šakų sportininkų čempionatas, kuris vyko liepos 24 d. – rugpjūčio 9 d. Rusijos mieste Kazanėje.

Miestai kandidatai 
Čempionato miestas buvo išrinktas 2011 m. liepos 11 d. FINA kongrese Šanchajuje. Kazanė nugalėjo Gvadalacharos, Honkongo, Guangdžou ir Monrealio miestus.

Pirmą kartą plaukimo čempionate dalis sportininkų buvo apgyvendinti sportininkų kvartaluose – kaip daroma ir Olimpinėse žaidynėse. Taip pat pirmą kartą plaukimo čempionatas buvo rengiamas futbolo stadione.

Medalių lentelė 
lietuva

 Šeimininkė

Lietuva čempionate

Šuoliai į vandenį 
Moterys

Plaukimas 
Vyrai

Moterys

Nuorodos 
 Oficiali svetainė 

Pasaulio vandens sporto čempionatai
2015 sporte
2017 m. pasaulio vandens sporto čempionatas

2017 m. pasaulio vandens sporto čempionatas – 17-asis geriausių pasaulio vandens sporto šakų sportininkų čempionatas, kuris vyko liepos 14 d. – liepos 30 d. Vengrijos mieste Budapešte.

Miestai kandidatai 
Čempionato miestas buvo išrinktas 2011 m. liepos 15 d. FINA kongrese Šanchajuje. Gvadalachara nugalėjo Honkongo, Guangdžou ir Monrealio miestus.

2015 m. vasario mėnesį, Meksika nusprendė neberengti čempionato, nes neturi pakankamai finansinių lėšų surengti tokį daugiašakį vandens čempionatą.

2015 m. kovo 11 d. čempionato miestu organizatoriai pasirinko Budapeštą.

Vietos 
 Alfréd Hajós nacionaliniame plaukimo stadione – plaukimas, sinchroninis plaukimas, šuoliai į vandenį, vandensvydis
 Balatono ežere – atviro vandens plaukimas

Grafikas 
Iš viso buvo išdalinta 75 medalių komplektai 6 skirtingose rungtyse.

Lietuva čempionate 
Lietuvai šiame čempionate atstovavo 11 sportininkų 2 rungtyse.

Šuoliai į vandenį 
Lietuvai atstovavo Indrė Marija Girdauskaitė ir Angerame Genevievė.

Moterys

Plaukimas 
Lietuvai plaukime atstovavo 9 sportininkai.

Vyrai

Moterys

Medalių lentelė

Medalininkai

Šuoliai į vandenį

Ekstremalūs šuoliai į vandenį

Atviras vanduo

Vandensvydis

Dailusis plaukimas

Plaukimas

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Šaltiniai 

Pasaulio vandens sporto čempionatai
2017 sporte
Andrius Puksas

Andrius Puksas (g. 1983 m. rugsėjo 21 d. Vilniuje) – teisininkas, teisės mokslų daktaras, Lietuvos Respublikos vyriausiosios rinkimų komisijos pirmininko pavaduotojas (deleguotas Lietuvos teisininkų draugijos).

Biografija 
 2007–2010 m. dirbo UAB „Media Incognito“ teisininku;
 2010–2017 m. skirtingais laikotarpiais darbas ir bendradarbiavimas su advokatų kontoromis (Advokato A. Matkevičiaus ir partnerių kontora AMP Legal; Advokatų profesinė bendrija SKVLAW (vėliau tapo CEE Attorneys));
 2011 m. gruodžio mėn. pradėjo dirbti Mykolo Romerio universitete;
 2014 m. spalio 24 d. Mykolo Romerio universitete apgynė daktaro disertaciją „Reikšmingos įtakos konkurencijai ir prekybai sąlyga. Mažareikšmių susitarimų problematika“;
 2014–2021 m. vadovavo viešajai įstaigai „Mokslininkų sąjungos institutas“;
 2015-01-19 – 2018-05-10 LRT Tarybos narys (paskirtas Lietuvos Respublikos Prezidentės);
 2015–2017 m. Mykolo Romerio universiteto Mokslo ir inovacijų paramos centro Socialinių inovacijų doktorantūros mokyklos vadovas;
 2017–2022 m. Mykolo Romerio universiteto Teisės ir viešųjų pirkimų tarnybos (iki 2019 m. kovo mėn. pavadinimas – Kanceliarijos Teisės ir viešųjų pirkimų skyrius) vadovas;
 2018-02-07–2021-02-06 Prokurorų atestacijos komisijos narys;
 2018–2019 m. Mykolo Romerio universiteto duomenų apsaugos pareigūnas;
nuo 2018 m. lapkričio mėn. Vyriausiosios rinkimų komisijos narys (nuo 2019 m. vasario mėn. iki 2021 m. gegužės mėn. – pirmininko pavaduotojas);
nuo 2021 m. gegužės mėn. Vyriausiosios rinkimų komisijos narys (nuo 2021 m. liepos mėn. – pirmininko pavaduotojas).

Ekspertinė veikla 
 2014–2015 m. buvo Lietuvos Respublikos akademinės etikos ir procedūrų kontrolieriaus tarnybos Patariamojo komiteto nariu;
 2015–2018 m. Lietuvos atstovas COST veiklai TD1306 New Frontiers of Peer Review (PEERE);
nuo 2018 m. Lietuvos atstovas COST veiklai CA17135 Constitution-making and deliberative democracy;
nuo 2019 m. Lietuvos atstovas COST veiklai CA18114 European Non-Territorial Autonomy Network;
nuo 2022 m. Lietuvos atstovas COST veiklai CA20131 Efficient Justice for All: Improving Court Efficiency through EU Benchmarking.

Narystės 
 nuo 2013 m. Lietuvos teisininkų draugijos narys;
 nuo 2014 m. Lietuvos mokslininkų sąjungos narys (Tarybos narys nuo 2014 m.);
 nuo 2014 JCI Sostinė narys (2015 m. valdybos narys);
 nuo 2018 m. Lietuvos duomenų apsaugos asociacijos narys;
2013–2021 m. Lietuvos jaunųjų mokslininkų sąjungos narys (2014-2017 m. Tarybos narys), nuo 2021 m. – garbės narys;
2014–2020 m. AVADA (Akademinės vadybos ir administravimo asociacijos) narys.

Šaltiniai 
 Mokslo laipsnio suteikimas A. Puksui 
 Dr. Andrius Puksas – Mokslininkų sąjungos instituto direktorius
 LRT taryboje – pokyčiai
 D. Vilytę LRT taryboje pakeis teisininkas A. Puksas
 LRT taryboje ekonomistę D. Vilytę pakeitė teisininkas A. Puksas 
 Dr. A. Puksas ir dr. A. Tvaronavičienė – Lietuvos atstovai COST veiklai TD1306 
 Garsių Lietuvos žmonių pasisakymai apie filmą „Sugar Man“
 „Visos galimybės suteiktos, tereikia išmokti jas išnaudoti“ 

Lietuvos teisininkai
Ilorinas

Ilorinas () – miestas vakarų Nigerijoje, vienas didžiausių šalies miestų. Kvaros valstijos sostinė. Transporto mazgas (plentai į Ibadaną, Kaduną, Kišį, Enugu). Prekybinis centras. Degtukų, cukraus, tabako gamyklos. Puodininkystės amatai. Veikia 4 universitetai, yra didžioji mečetė.

Vyraujanti tauta – jorubai.

Istorija 

XIX a. buvo Ilorino emyrato sostine.

Šaltiniai 

Nigerijos miestai
Fukujama

Fukujama () – miestas Japonijoje, Honšiū salos pietvakariuose, Hirošimos prefektūroje, prie Ašidos upės, į rytus nuo Hirošimos, pusiaukelėje iki Okajamos. Chemijos, mašinų gamybos (tame tarpe aviacijos), farmacijos pramonė, juodoji metalurgija. Veikia universitetas. Yra Mjoin budistų šventykla, XVII a. Fukujamos pilis, viduramžių Kusado Sengen miestelio rekonstrukcija. Netoliese yra Tomonuros žvejų miestelis su šventyklų kompleksu.

Istorija 

Fukujama įkurta 1619 m. Midzuno klano. 1945 m. rugpjūčio 8 d. Fukujamą subombardavo JAV aviacija.

Šaltiniai 

Japonijos miestai
Jovita Neliupšienė

Jovita Pranevičiūtė – Neliupšienė (g. 1980 m. sausio 3 d.) – lietuvių politologė, buvusi Prezidentės D. Grybauskaitės vyriausioji patarėja užsienio politikos klausimais. Nuo 2020 m. rugsėjo mėn. Užsienio reikalų ministerijos kanclerė.

Biografija 
1998-2004 m. baigė bakalauro ir magistrantūros tarptautinių santykių ir diplomatijos studijas VU. 2000-2004 m. studijavo teisės mokslus MRU.  Dirbo Seime, Užsienio reikalų ministerijoje, Lietuvos ambasadoje Baltarusijoje. Nuo 2006 m. dėstė VU TSPMI. 2009 m. apsigynė daktaro disertaciją tema „Tautinė savimonė ir valstybingumo formavimasis: NVS šalių patirtis“, docentė.

2009 m. pradėjo dirbti Prezidentės D. Grybauskaitės patarėja, koordinavo Europos Vadovų Tarybos posėdžių klausimus. 2012 m. išvykus D. Semaškai, tapo Prezidentės vyriausiąja patarėja – užsienio politikos grupės vadove.

2015 m. rugpjūčio 18 d. – 2020 m. rugpjūčio mėn. Lietuvos ambasadorė Europos Sąjungoje.

Papildoma informacija 
 J. Neliupšienė turi nepaprastojo pasiuntinio ir įgaliotojo ministro diplomatinį rangą.
 Jos pavardė buvo įtraukta į Rusijos paskelbtą vadinamąjį „juodąjį sąrašą“, kuriame yra 89 Europos Sąjungos politikai ir pareigūnai, įskaitant septynis lietuvius.

Šaltiniai 

|-

|-

Lietuvos politologai
Lietuvos ambasadoriai prie Europos Sąjungos
Naudingas idiotas

Naudingas idiotas yra viešasis asmuo, kuriuo pasinaudojama propagandos tikslais, jam pačiam to nesuvokiant. Sąvokos autorystė paprastai priskiriama Leninui, nors tai nėra įrodyta. Leninas ir Stalinas esą taip vadino Vakarų pasaulio inteligentus, besižavėjusius Sovietų Rusija. Pavyzdžiui, rašytojas Bernardas Shaw, atvykęs į SSRS, patikėjo šios šalies politikos pranašumu ir, grįžęs į Didžiąją Britaniją, šlovino stalinizmo valstybę, kurioje tuo metu šimtai tūkstančių buvo persekiojami ir baudžiami mirties bausme.

Pirmasis tikrai žinomas asmuo 1941 m. panaudojęs šį išsireiškimą buvo sovietų literatūros kritikas Vasilijus Bazanovas. Jis taip apibūdino Nikolajaus Leskovo požiūrį į nihilistų vaidmenį 1863 m. sukilimo atžvilgiu. Nihilistai sukilusiems lenkams esą buvo "tik naudingi idiotai".

„Naudingo idioto“ sąvoka plačiau imta vartoti po II pasaulinio karo, apibūdinant Sovietų sąjungos propagandai paveikius politikos, meno, žurnalistikos asmenis, kurie viešai reikšdavo simpatijas SSRS politikai. Ši sąvoka pasitelkiama ir šiais laikais apibūdinant Rusijos propagandos paveikus Vakarų veikėjus.

Nuorodos 

Specialiosios tarnybos
Petras Šeštakauskas

Petras Šeštauskas (1897 m. lapkričio 1 d. Antalieptė, Zarasų apskritis – 1980 m. gegužės 13 d. Čikaga) – Lietuvos kariuomenės majoras, Vyčio kryžiaus ordininkas, Lietuvos aklųjų sąjungos vienas iš steigėjų ir jos vadovas.

Biografija 
Petras Šeštakauskas gimė 1897 m. lapkričio 1 d. Antalieptėje, miestelėnų Marijonos (Zabielaitės) ir Romualdo Šeštakauskų dešimties vaikų šeimoje. Mokėsi Antalieptės dviklasėje mokykloje. Brolio Jono kviečiamas išvyko į Sankt Peterburgą, ten 1914 m. baigė vidurinę mokyklą ir komercinės buhalterijos kursus. 1914–1918 m. dirbo Vyborgo miesto ir 237 lazarete pašto skyriaus viršininku, buhalterio pavaduotoju.

1918 m. rudenį grįžęs į Antalieptę, padėjo steigti parapijinį komitetą, jame dirbo raštvedžiu ir buhalteriu. 1919 m. liepos 1 d. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę, pradžioje tarnavo 1 husarų pulke vaistininko padėjėju. 1919 m. rugpjūčio 12 d. perkeltas į KAM sanitarijos skyriaus raštvedžiu. 1920 m.lapkričio 20 d. suteiktas karo valdininko laipsnis. Netrukus pervestas tarnybai į kuriamą Karo muziejų, 1921 m. spalio 10 d. paskirtas muziejaus konservatoriumi. 1922 m.vasario 16 d. suteiktas leitenanto laipsnis, 1927 m. vasario 16 d. pakeltas į kapitonus, 1932 m – į majorus.

Kaip aktyvus ir iniciatyvus karininkas, 1922 m. paskirtas prie Karo muziejaus įsteigto Karo invalidams šelpti komiteto reikalų vedėju. Daug pasidarbavo steigiant karo invalidams įvairias darbo vietas, gerinant jų buities ir gerovės sąlygas, ne kartą vyko į Latviją susipažinti su aklųjų gyvenimo sąlygomis. 1926 m. liepos 24–25 d. Kaune vykusio pirmojo Lietuvos aklųjų suvažiavimo metu išrinktas Lietuvos aklųjų sąjungos valdybos pirmininku ir šiose pareigose dirbo iki 1934 m.

Tarnaudamas Lietuvos karo muziejuje, Petras Šeštakauskas 1924 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto teologijos–filosofijos fakultetą, parašė knygas „Šarvai“ (1936 m.), „Senoviniai šaunamieji ginklai“ (1939 m.).

Sovietų Sąjungai okupavus Lietuvą ir likviduojant Lietuvos kariuomenę, 1940 m. spalio 9 d. iš kariuomenės paleistas. 1944 m. vasarą su žmona Janina Šteimanaite pasitraukė į Vokietiją, buvo Augsburgo pabėgėlių stovyklos ir Lietuvių tremtinių draugijos pirmininkas. 1949 m. emigravo į JAV, gyveno Čikagoje, dirbo fabrike darbininku, vėliau braižytoju. Dalyvavo Išeivių Laisvės kovų muziejaus steigime. Mirė 1980 m. gegužės 13 d. Čikagoje. Palaidotas lietuvių tautinėse kapinėse.

Atminimas 
Antalieptėje, Lūžų gatvelėje, išliko Šeštakauskų gimtojo namo pamatai.

Apdovanojimai 
 Vyties kryžiaus III laipsnio ordinas (1927),
 Vytauto Didžiojo V laipsnio ordinas (1936),
 Lietuvos nepriklausomybės medalis (1928),
 Šaulių žvaigždės medalis (1939),
 Ugniagesių „Artimui pagalbon“ III laipsnio kryžius (1938),
 Švedijos Poliarinės žvaigždės IV laipsnio ordinas (1935).

Šaltiniai 
 LCVA, f. 930, ap. 5, b. 2652,
 „Lietuvos kariuomenės karininkai 1918–1953“ VII tomas, psl. 279,
 Vytautas Indrašius, „Nepriklausomybės riteriai“, 1998, psl. 79 – 81.
 Vilius Kavaliauskas „Lietuvos karžygiai“, tomas 5, psl. 724–726
 Lietuvos aidas 2017 m. lapkričio 14 – 20 d. „Antalieptėje pagerbtas muziejininkas ir karo invalidų globėjas Petras Šeštakauskas“

Lietuvos majorai
Petras Zalanskas

Petras Zalanskas (g. 1900 m. spalio 17 d. – m. 1980 m. liepos 21 d.) – Lietuvos liaudies dainininkas, pasakotojas, pateikėjas. Padainavo 340 dainų, pasekė 150 pasakų, sakmių, pateikė 50 smulkiosios tautosakos kūrinių.

Gimė ir visą gyvenimą praleido nedideliame Dzūkijos kaime Mardasave. Tėvas – Divazius Zalanskas, motina – Monika Barysiūtė-Zalanskienė. Vaikystėje piemenavo, pasižymėjo kaip geras dainininkas, šokėjas, todėl buvo kviečiamas į Mardasavo ir aplinkinių kaimų vestuves. Vedė sulaukęs 35 metų. Išmanė liaudies mediciną. Palaidotas gimtojo kaimo kapinaitėse.

Nuo 1963 m. pradėjo bendradarbiauti su tautosakos rinkėjais – pirmąsias dainas užrašė Rimantas Gučas. Pas jį dažnai svečiuodavosi etnologas Norbertas Vėlius, dainininkė Veronika Povilionienė. 1970 m. su kaimyninio Žiūrų kaimo ansambliu dalyvavo koncerte Vilniuje ir kituose Lietuvos miestuose. Petras Zalanskas ir pats užrašinėjo savo atsimintas dainas, taip pat Mardasavo kaimo, giminės istoriją.

1983 m. Danutė Krištopaitė ir Norbertas Vėlius parengė Petro Zalansko tautosakos ir atsiminimų rinktinę „Čiulba ulba sakalas“. 2008 m. ji perleista (papildyta, pridėtas kompaktinis diskas su 33 Petro Zalansko sudainuotomis dainomis). Atsiminimų apie Petrą Zalanską paskelbta rinktinėje „Mardasavas“ (1999 m.).

Šaltiniai

Nuorodos 
 Mardasavo dainius ir pasakorius 
 Atsiminimai apie P. Zalanską LRT laidoje „Legendos“
 Atsiminimai apie P. Zalanską LRT laidoje „Mūsų senoliai“

Lietuvos dainininkai
24 (grupė)

24 arba Grupė 24 – Lietuvos dailininkų grupė, įkurta 1989 m.  Grupės nariai priešinosi kūrybinės laisvės apribojimams, laužė to meto Lietuvos dailininkų sąjungos kanonus, grupės parodoms nepritarė meno komisijos ir tarybos.  Grupės idėjos įkvėpė vėlesnes menininkų grupes „Angis“, „Post Ars“, „1“, „ė“ bei „Stalas“. 2000 m. grupė nutraukė savo veiklą.

Nariai 

 Alfonsas Andriuškevičius
 Valentinas Antanavičius
 Eugenijus Cukermanas
 Kostas Dereškevičius
 Bronius Gražys
 Leonardas Gutauskas
 Gediminas Karalius
 Linas Leonas Katinas
 Algimantas Jonas Kuras
 Viktoras Liutkus
 Raimondas Regimantas Martinėnas
 Henrikas Natalevičius
 Vygandas Paukštė
 Šarūnas Sauka
 Algis Skačkauskas
 Leopoldas Surgailis
 Arvydas Šaltenis
 Vytautas Šerys
 Povilas Ričardas Vaitiekūnas
 Vladimiras Tarasovas

Pasak grupės nario Viktoro Liutkaus, grupė turėjo nerašytą taisyklę, draudusią narėmis priimti moteris.

Šaltiniai 

Lietuvos dailininkų grupės
Konkurencijos taryba

Konkurencijos taryba – savarankiška įstaiga, atskaitinga Lietuvos Respublikos Seimui, vykdanti valstybinę konkurencijos politiką ir prižiūrinti, kaip laikomasi Konkurencijos įstatymo ir Mažmeninės prekybos įmonių nesąžiningų veiksmų draudimo įstatymo.

Istorija 
1992 m. įkurta Konkurencijos taryba prie Valstybinės kainų ir konkurencijos tarnybos atskaitinga Ekonomikos ministerijai.

1995 m. pertvarkyta į Konkurencijos tarybą prie Konkurencijos ir vartotojų teisių gynimo tarnybos.

1999 m. Konkurencijos taryba tapo nepriklausoma institucija.

2004 m., Lietuvai prisijungus prie Europos Sąjungos, tarpvalstybinės konkurencijos priežiūra perduota Europos Komisijai.

Sudėtis 
Konkurencijos tarybą sudaro pirmininkas ir keturi nariai. Konkurencijos tarybos pirmininkas ir Konkurencijos tarybos nariai skiriami šešeriems metams. Tas pats asmuo Konkurencijos tarybos pirmininku ar nariu gali būti paskirtas ne daugiau kaip dviem kadencijoms iš eilės. Konkurencijos tarybos funkcijas atlikti padeda Konkurencijos tarybos administracija.

Pirmininkai 

 Filomena Jasevičienė – 1992–1993 m.
 Rimantas Antanas Stanikūnas – 1993–2009 m.
 Jonas Rasimas – 2009–2010 m.
 Jūratė Šovienė – 2010–2011 m.
 Šarūnas Keserauskas – nuo 2011 m.

Konkurencijos tarybos funkcijos 
Konkurencijos taryba prižiūri, kaip ūkio subjektai laikosi Konkurencijos įstatyme nustatyto draudimo sudaryti konkurenciją ribojančius susitarimus, draudimo piktnaudžiauti dominuojančia padėtimi. Konkurencijos taryba taip pat vykdo koncentracijų priežiūrą – sprendžia, ar išduoti leidimus ūkio subjektams susijungti. Be to, Konkurencijos taryba prižiūri, ar kiti viešojo administravimo subjektai laikosi pareigos užtikrinti sąžiningos konkurencijos laisvę. Už Konkurencijos įstatymo reikalavimų nesilaikymą Konkurencijos taryba gali skirti pinigines baudas tiek ūkio subjektams (iki 10 procentų bendrųjų metinių pajamų praėjusiais ūkiniais metais), tiek viešojo administravimo subjektams (iki 60 000 eurų).

Konkurencijos taryba yra koordinuojanti institucija valstybės pagalbos klausimais.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Oficiali interneto svetainė

Lietuvos institucijos
Miknaičiai (Joniškis)

Miknaičiai – buvęs kaimas Joniškio rajono savivaldybės teritorijoje, Gaižaičių seniūnijoje, 7 km į pietryčius nuo Gaižaičių, pusiaukelėje tarp Juodeikių ir Žeimių, netoli kelio . Nuošali sodyba priskirta Juodeikių kaimui, suteiktas adresas – Vytauto g. 13A.

Yra senosios Miknaičių kaimo kapinaitės. 2,5 km į pietvakarius telkšo Miknaičių ežeras.

Istorija 

Miknaičiai priklausė Pailių, Juodeikių apylinkėms. Kaimas panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku 1986 m. spalio 20 d. Nr. XI-1160.

Gyventojai

Galerija

Šaltiniai 

Panaikintos Joniškio rajono savivaldybės gyvenvietės