joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kalininskojės kaimo gyvenvietė

Kalininskojės kaimo gyvenvietė () – kaimo gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Gusevo rajone. Centras – Kalininskojė.

Istorija 
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Ribojasi šiaurėje su Kubanovkos kaimo gyvenviete, rytuose su Nesterovo rajono Iljušino kaimo gyvenviete, pietuose su Čistyje Prudų ir Oziorsko rajono Gavrilovo kaimo gyvenvietėmis, vakaruose su Michailovskojės kaimo ir Gusevo miesto gyvenvietėmis. 

Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 10 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką.

Kaliningrado srities įstatymu Kalininskojės kaimo gyvenvietę sudaro:    
 Kalininskojė, gyvenvietė,
 Lomovas, gyvenvietė,
 Novostroika, gyvenvietė,
 Olchovatka, gyvenvietė,
 Pervomaiskojė, gyvenvietė,
 Podgorovka, gyvenvietė.

Šaltiniai 

Kaliningrado srities kaimo gyvenvietės
Gusevo rajonas
de:Kalininskoje (Kaliningrad)#Landgemeinde Kalininskoje (2008-2013)
Kubanovkos kaimo gyvenvietė

Kubanovkos kaimo gyvenvietė () – kaimo gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Gusevo rajone. Centras – Kubanovka.

Istorija 
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Ribojasi šiaurėje su Nemano rajono Lunino kaimo gyvenviete, rytuose su Krasnoznamensko rajono Vesnovo kaimo gyvenviete ir Nesterovo rajono Iljušino kaimo gyvenviete, pietuose su Kalininskojės kaimo ir Gusevo miesto gyvenvietėmis, vakaruose su Michailovskojės ir Černiachovsko rajono Kalužskojės kaimo gyvenvietėmis. 

Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 10 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką.

Kaliningrado srities įstatymu Kubanovkos kaimo gyvenvietę sudaro:    
 Kubanovka, gyvenvietė,
 Dvinskojė, gyvenvietė,
 Iljinas, gyvenvietė,
 Jasnoje Polė, gyvenvietė,
 Judinas, gyvenvietė,
 Krasnogorskojė, gyvenvietė,
 Loščinka, gyvenvietė,
 Maiskojė, gyvenvietė,
 Meždurečjė, gyvenvietė,
 Očakovas, gyvenvietė,
 Severnas, gyvenvietė,
 Tamanskojė, gyvenvietė.

Šaltiniai 

Kaliningrado srities kaimo gyvenvietės
Gusevo rajonas
de:Kubanowka (Kaliningrad)#Landgemeinde Kubanowka
Majakovskojės kaimo gyvenvietė

Majakovskojės kaimo gyvenvietė () – kaimo gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Gusevo rajone. Centras – Majakovskojė. 2010 m. surašymo duomenimis buvo 940 gyventojų, iš jų 915 – Majakovskojėje.

Istorija 
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Ribojasi šiaurėje su Černiachovsko rajono Svobodos kaimo gyvenviete ir Gusevo rajono Michailovskojės kaimo bei Gusevo miesto gyvenvietėmis, rytuose su Kalininskojės kaimo gyvenviete, pietuose su Oziorsko rajono Gavrilovo kaimo gyvenviete, vakaruose su Krasnojarskojės kaimo gyvenviete. 

Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 10 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką.

Kaliningrado srities įstatymu Majakovskojės kaimo gyvenvietę sudaro:    
 Majakovskojė, gyvenvietė,
 Kazakovas, gyvenvietė,
 Kostinas, gyvenvietė,
 Myškinas, gyvenvietė,
 Proletarskojė, gyvenvietė,
 Žiguliai, gyvenvietė.

Šaltiniai 

Kaliningrado srities kaimo gyvenvietės
Gusevo rajonas
Michailovskojės kaimo gyvenvietė

Michailovskojės kaimo gyvenvietė () – kaimo gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Gusevo rajone. Centras – Michailovas.

Istorija 
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Ribojasi šiaurėje ir rytuose su Kubanovkos kaimo gyvenviete, rytuose su Gusevo miesto ir Majakovskojės kaimo gyvenvietėmis, vakaruose su Černiachovsko rajono Svobodos kaimo gyvenviete. 

Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 10 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką.

Kaliningrado srities įstatymu Michailovskojės kaimo gyvenvietę sudaro:    
 Michailovas, gyvenvietė,
 Jelovojė, gyvenvietė,
 Kaspijskojė, gyvenvietė,
 Krasnopoljė, gyvenvietė,
 Lermontovas, gyvenvietė,
 Podubai, gyvenvietė,
 Pokrovskojė, gyvenvietė,
 Prioziornojė, gyvenvietė.

Šaltiniai 

Kaliningrado srities kaimo gyvenvietės
Gusevo rajonas
de:Michailowo (Kaliningrad)#Landgemeinde Michailowo
Šarūnas Vasiliauskas (1960)

Šarūnas Vasiliauskas (1960 m. – 2011 m. spalio 21 d. Kuršių mariose) – Lietuvos fizikas, vadybininkas, Visagino atominės elektrinės vadovas, buvęs politinis veikėjas, Lietuvos krašto apsaugos viceministras.

Biografija 
1984 m. baigė Vilniaus universiteto Fizikos fakultetą. 

Keletą metų dirbo Puslaidininkių fizikos institute, nuo 1990 m. Krašto apsaugos ministerijoje. 1994–1995 m. buvo LR krašto apsaugos viceministras. 1994–1998 m. dirbo telekomunikacijų bendrovėse „Vilta“, „UAB Bitė“, 1998–2009 m. bendrovės „Motorola“ atstovas Baltijos šalims. Nuo 2009 m. AB LEO LT strateginių projektų direktorius.  Nuo 2009 m. rugpjūčio mėn. Visagino atominės elektrinės generalinis direktorius, šiose pareigose pakeitęs Marių Grinevičių.

Šaltiniai 

Lietuvos krašto apsaugos viceministrai
Lietuvos vadybininkai
Antalinos dvaras

Antalinos dvaras – dvaras Anykščių rajone, šalia kelio , Antalinos kaime. Dabartiniai dvaro rūmai statyti 1892 metais, pasižymi kompaktiškumu ir racionaliu išplanavimu.

Istorija 

Kas buvo pirmieji Antalinos savininkai nėra aišku. Pirmosios žinios apie Antalinos dvarą užfiksuotos 1746 m. Bet veikiausiai dvaras įsikūrė anksčiau. Tuomet jį supo didelės Šimonių ir Žalioji girios. Iki mūsų dienų tų girių išliko tik nedideli plotai.

Rašytiniuose šaltiniuose Utalinos (Otaljanovo) dvaras minimas 1746 m., mūrinius rūmus 1812 m. pastatė Durasas ir dvarą iki 1914 m. valdė jo palikuonys, kai iš paskutiniojo dvarininko Marijono Durasevičiaus – dvaras perėjo Julijai Jaloveckienei.

1924 m. vykstant dvaro žemių parceliacijai dvaro savininkei Julijai Jaloveckienei iš 132,51 ha buvo palikta 79,35 ha žemės. Nuo 1926 m. dvaras priskirtas Putino kaimui. 1925 m. dvarą nupirko iš JAV grįžęs ir iki 1948 m. valdė Mykolas Linkevičius (1891–1965) su žmona Eleonora Linkevičiene (?-1984). Jie abu 1948 m. gegužės 24 d. buvo ištremti į Sibirą.

1949 m. Antalinoje įkurtas „Spindulio“ kolūkis, vėliau priklausė „Ateities“, „Šviesos“, Surdegio kolūkiuose. Kolūkio metais dvare veikė kontora, kitos kaimo įstaigos, todėl raudonų plytų pastatas nebuvo visiškai nuniokotas ir išgriautas. Atkūrus nepriklausomybę 1989 m. nuosavybės teisės atkurtos Mykolo Linkevičiaus dukrai Bronei Linkevičiūtei-Petrulionienei, kuri dvaro sodybą pardavė vilniečiui.

Nuorodos 
 Antalinos dvaras, Anykščių r. (miestai.net)
 Darius Peckus, Antalinos dvaro laukia atgimima
 Antalinos dvaras (Kultūros vertybių registras)
 Antalinos dvaras (Lietuvos dvarų duomenų bazė) 

Anykščių rajono dvarai
Aleksandras Tornau

Aleksandras Tornau (1895 m. rugsėjo 21 d. Adakave – 1938 m. rugpjūčio 15 d. Kaune) – Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija 

Per Pirmąjį pasaulinį karą baigė Peterhofo karo mokyklą, 1932 m. – Kauno universiteto Teisės fakultetą.

1922–1927 m. žemės ūkio kooperatyvų sąjungos „Žemaitūkis“ pirmininkas. Nuo 1923 m. LVLS narys. 1924–1925 m. LVLS CK generalinis sekretorius. Pirmojo ir Antrojo Seimų atstovas. 1927 m. kalėjo Varnių koncentracijos stovykloje. 1929–1932 m. redagavo savaitraštį „Žemaitis“. 1931–1932 m. advokatas Telšiuose, 1932–1938 m. – Kaune.

Šaltiniai 

Lietuvos advokatai
Seimo atstovai
Lietuvos redaktoriai
Lietuvos vokiečiai
Gediminas Bagdonas

Gediminas Bagdonas (g. 1985 m. gruodžio 26 d. Radviliškis) – Lietuvos dviratininkas, olimpietis. Nacionalinis čempionas.

2012 m. tapo Lietuvos čempionu ir pelnė teisę dalyvauti 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.

Šiuo metu atstovauja Prancūzijos AG2R LA MONDIALE komandai.

2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse užėmė 58 vietą grupinėse plento lenktynėse. 2012 m. Europos treko čempionate pelnė bronzą omniumo rungtyje.

Pirmasis G. Bagdono treneris – Kęstutis Norvaišas (SM Dubysa, Šiauliai).

Pergalės 
 2007 m. : Lietuvos čempionatas: asmeninės lenktynės laikui.
 2009 m. : Memorial Philippe Van Coningsloo
 2011 m. : Rás Tailteann
 2011 m. : Ronde de l’Oise
 2011 m. : Lietuvos čempionatas: asmeninės lenktynės laikui.
 2012 m. : Baltic Chain Tour
 2014 m. : Lietuvos plento dviračių čempionatas: Asmeninės lenktynės laikui - 3 vieta.

Šaltiniai 

Lietuvos dviratininkai
Lietuvos olimpiečiai
Juozapas Kimbaras

Juozapas Kimbaras (, gimė apie 1750 m. – mirė apie 1800 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas kilęs iš Kimbarų giminės, Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinis veikėjas, papulkininkis, generolas-adjutantas, nuo 1776 m. Upytės pavieto teismo teisėjas ir miesto raštininkas, nuo 1783 m. Upytės pavieto pastalininkis, nuo 1787 m. Upytės pavieto stalininkas, Upytės pavieto pasiuntinys 1793 m. Gardino (Nebyliajame) Seime.

Politinė ir valstybinė veikla 
Po kalbos 1793 m. liepos 1 d. sesijoje, kurioje Rusijos imperatorės Jekaterinos II politiką Juozapas Kimbaras pavadino „siekiančia Respubliką paversti Rusijos provincija“, Rusijos Imperijos nepaprastojo ir įgaliotojo ambasadoriaus Lenkijoje Jokūbo Sieverso įsakymu buvo suimtas. Kartu su kitais Lietuvos atstovais buvo išlaisvintas iš arešto tarpininkaujant vyskupui Juozapui Kazimierui Kosakovskiui. Juozapo Kimbaro patriotinę kalbą, pasakytą 1793 m. liepos 15 d. sesijoje, buvo uždrausta spausdinti, tačiau ji paplito šalyje nuorašų pavidalais. Patvirtinus padalijimą, Juozapas Kimbaras be užuolankų pavadino karalių Stanislovą Augustą Poniatovskį išdaviku.

Karinė veikla 
Juozapas Kimbaras išliko ištikimas savo pažiūroms - 1794 m. prasidėjus sukilimui, jis tapo Upytės kriminalinio teismo nariu, buvo pašauktas į Lietuvos kariuomenę generolu-adjutantu, o 1794 m. liepos 15 d. Tado Kosciuškos įsakymu paskirtas papulkininkiu.

Šeima 
Juozapas Kimbaras buvo vedęs Tado Kosciuškos seserį Oną Kosciuškaitę (, gimė 1741 m. - mirė 1814 m.). Sūnus Anupras Kimbaras () Varšuvos kunigaikštystės kariuomenės karininkas.

Šaltiniai 

Kimbarai
1794 m. sukilimo generolai
ATR generolai adjutantai
Upytės stalininkai
ATR Seimo atstovai
Gudaičiai (Gumbinė)

Gudaičiai  (, nuo 1938 m. birželio 3 d. Kleehagen) – buvusi Mažosios Lietuvos gyvenvietė dab. Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Gusevo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kubanovkos kaimo gyvenvietės teritorija.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Gumbinės apskrities kaimas, 1928 m. rugsėjo 20 d. prijungti Didieji Kanapynai.  1947–2008 m. Krasnogorskojės apylinkės teritorija.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Gumbinės apskrities gyvenvietės
Daugpilio 13-oji vidurinė mokykla

Daugpilio 13-oji vidurinė mokykla () – vidurinė mokykla su muzikos profiliniu mokymu Latvijoje (Daugpilis). 636 mokiniai (2010).

1973 m. Mokykloje buvo pradėtas  muzikos mokymas.

1994 m. gegužę su DPU Muzikos fakultetu ir pasirašė Bendradarbiavimo susitarimą dėl akademinio darbo ir mokymo turinio kūrimo.

Direktoriai

Nuorodos 
 Mokyklos tinklalapis (latvių k.)

Daugpilis
Latvijos mokyklos
muzikos mokyklos
Jelgavos geležinkelio stotis

Jelgavos geležinkelio stotis – geležinkelio stotis Latvijoje, Jelgavoje. Jelgavos geležinkelio mazgas – vienas didžiausių šalyje, nuo stoties atsišakoja geležinkelio linijos į Rygą (elektrifikuota), Tukumą, Liepoją, Krustpilį ir Šiaulius. Per dieną aptarnaujama apie 60 krovininių traukinių; keleiviniai traukiniai kursuoja į Rygą, Duobelę ir Liepoją.

Istorija 
1868 m. atidaryta Rygos–Jelgavos geležinkelio linija, pagal architekto O. Dycės projektą pastatytas stoties pastatas (kitais duomenimis pastatas statytas 1882 m.). Stoties pastatas buvo 78 m ilgio, 18 m pločio; nukentėjo per abu pasaulinius karus, atnaujintas kiek mažesnis. Stoties reikšmė išaugo, 1873 m. pratęsus geležinkelį iki Mažeikių ir 1904 m. nutiesus per Jelgavą Maskvos–Ventspilio liniją. Stotis tuo metu pavadinta „Mintauja I“, joje aptarnauti keleiviai, skirstyti vietiniai siuntiniai. Gretima „Mintaujos II“ stotis buvo skirta tik krovininiams traukiniams. Pirmojo pasaulinio karo metu stotis vadinta „Mitau-West“, 1919–1921 m. „Jelgava I“, nuo 1921 m. – „Jelgava“. 1916 m. nutiestas geležinkelis į Šiaulius, 1972 m. elektrifikuotas Rygos–Jelgavos ruožas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Jelgavas stacija (Wikimapia)
 Jelgavas dzelzceļa mezgls PSRS ģenerālštāba kartē

Jelgava
Latvijos geležinkelio stotys

.
Raigardo žydų kapinės

Raigardo žydų kapinės () - žydų kapinės įkurtos Raigardo mieste XVIII a. amžiuje. Per II pasaulinį karą kapinės buvo suniokotos. Kapinėse išlikę keli antkapiai.

Literatūra

 Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., s. 68.

Nuorodos

 Aprašymas apie kapines I (lenk.)
 Aprašymas apie kapines II (lenk.) .

Raigardas
Žydų kapinės Palenkės vaivadijoje
Mažieji Baičiai

Mažieji Baičiai (, 1945–1946 m. , 1946–1993 m. Liubimovka ) – buvusi Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Gusevo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kalininskojės kaimo gyvenvietės teritorija.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Gumbinės apskrities kaimas.  1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Gumbinės rajono (Гумбинненский район), vėliau Gusevo rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Brianskojės apylinkės kaimas, 1993 m. prijungtas prie Podgorovkos.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Baičiai
Raigardo miesto herbas

Raigardo miesto herbas () – Raigardo miesto heraldinis simbolis.

Aprašas 
Auksiniame herbo skydo lauke keturios rombu išdėstytos vinys iškilomis kūgiškomis galvutėmis.

Istorija 
Herbą miestui 1566 m. suteikė Ona Kiščina iš Radvilų giminės. Ant herbo buvo lotyniškas užrašas SIGILLUM CIVITATIS RAJGRODEN.

Nuorodos 

 Aprašymas apie herbą (angl.);
 Aprašymas apie herbą (lenk.);
 Aprašymas apie herbą (lenk.).

Raigardas
Palenkės vaivadijos miestų herbai
Šrotlaukiai

Šrotlaukiai (,nuo 1938 m. birželio 3 d. Schrötersheim, 1945–1946 m. , 1946–1993 m. Onežskojė ) – buvusi Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Gusevo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kalininskojės kaimo gyvenvietės teritorija.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Gumbinės apskrities kaimas, prijungtas prie Tūblaukių. 1905 m. buvo 67 gyventojai.  1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Gumbinės rajono (Гумбинненский район), vėliau Gusevo rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Brianskojės apylinkės teritorija, 1993 m. prijungta prie Podgorovkos.

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Šrotlaukiai
Tūblaukiai

Tūblaukiai (,nuo 1938 m. birželio 3 d. Schweizersfelde, 1945–1946 m. , 1946–1993 m. Rabotkino ) – buvusi Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Gusevo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kalininskojės kaimo gyvenvietės teritorija.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Gumbinės apskrities kaimas, 1928 m. prijungti Šrotlaukiai.  1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Gumbinės rajono (Гумбинненский район), vėliau Gusevo rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Brianskojės apylinkės teritorija.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Gumbinės apskrities gyvenvietės
Raigardo mūšis (1794)

Raigardo mūšis () - 1794 m. liepos 10 d. Kosciuškos sukilimo metu įvykęs mūšis Raigardo mieste tarp Abiejų Tautų respublikos sukilėlių ir Prūsijos karalystės kariuomenės. Sukilėliai naudodami tik šaltuosius ginklus ir neturėdami sunkiosios artlerijos sugebėjo trumpam išstumti Prūsijos kariuomenę iš miesto.

Taip pat skaitykite 

 Raigardo mūšis (1831).

Literatūra

 Andrzej Grabski, Jan Wimmer i inni, Zarys dziejów wojskowości polskiej do roku 1864. Wydawnictwo Ministerstwa Obrony Narodowej. Warszawa 1966. 
 Andrzej Zahorski, Wypisy źródłowe do historii polskiej sztuki wojennej. Polska sztuka wojenna w okresie powstania kościuszkowskiego, Zeszyt dziesiąty, Wydawnictwo Ministerstwa Obrony Narodowej, Warszawa 1960. 
 Bolesław Twardowski: Wojsko Polskie Kościuszki w roku 1794. Poznań: Księgarnia Katolicka, 1894.  
 Mała Encyklopedia Wojskowa, 1967, Wydanie I 

Raigardas
1794 m. sukilimo mūšiai
Raigardo mūšis (1831)

Raigardo mūšis () – mūšis įvyko 1831 m. gegužės 29 d. 1831 m. sukilimo metu Raigardo mieste tarp Lenkijos Kongreso karalystės sukilėlių ir Rusijos imperijos kariuomenės.

Sukilėliams vadovavo Antanas Gelgaudas, o Rusijos imperijos kariuomenei Fabian Gottlieb von der Osten-Sacken. Rusijos kariuomenė pasitraukusi iš Lomžos miesto, Raigardo mieste 1831 m. gegužės 22 d. įsirengė gynybinius įtvirtinimus. Po Ostrolenkos mūšio Antano Gelgaudo vadovaujami sukilėliai pradėjo žygiuoti link Raigardo miesto. Sukilėliai netikėtai užpuolė rusų kareivius prie Miečės kaimo. Rusų kareiviai buvo priversti atsitraukti į Raigardo miestą, kur sukilėliai juos nugalėjo ir užėmė miestą. Rusijos kariuomenė pasitraukė Augustavo miesto kryptimi. Rusijos kariuomenė prarado 800 kareivių ir 1200 buvo paimti į nelaisvę. Sukilėliai beveik nepatyrė jokių nuostuolių.

Taip pat skaitykite 

 Raigardo mūšis (1794).

Literatūra 

 Mała Encyklopedia Wojskowa, Wydanie I, Tom III

Raigardas
1831 m. sukilimo mūšiai
Raigardo dekanatas

Raigardo dekanatas () - tai vienas iš 21 katalikų, Luko vyskupijos dekanatų. Dekanas Hieronim Mojżuk.

Parapijos

Dekanate yra 5 parapijos:

 Božimų Šv. Antano parapija - Božimai;
 Pruskos Šv. Čenstakavos parapija - Pruska;
 Raigardo Šv. Mergelės Marijos Gimimo parapija - Raigardas;
 Ridzevo Šv. Vaitiekaus parapija - Ridzevas;
 Višniovo Lukų  parapija - Višniovo Lukai.  

Luko vyskupijos dekanatai
Raigardas
Susumanas

Susumanas () – miestas Rusijoje, Magadano srityje, kairiajame Biorioliocho upės krante. Administracinis Susumano rajono centras. Per miestą eina Magadano-Jakutsko kelias (Kolymos traktas). Svarbus Rusijos aukso gavybos centras.

Įkurtas 1938 m. 1964 m. suteiktas miesto statusas.

Gyventojai

Lietuviai 

XX a. 6–7 dešimtmečiuose čia gyveno daug lietuvių, paleistų iš lagerių, kuriems nebuvo leista grįžti į Lietuvą.

Nuotraukos

Šaltiniai 

Rusijos miestai
Galios analizės ataka

Galios analizės ataka () yra bandymas sužinoti kompiuterio raktą ar slaptažodį bandant įvairius slaptažodžius bei tuo pat metu tiksliai, dideliu greičiu matuojant, kaip kinta prietaiso suvartojama elektros srovė. Srovė paprastai matuojama skaitmeniniu osciloskopu, tyrimams ir studijoms galima įsigyti ir specialią įrangą. Galios ataka neretai nelegaliai naudojama mokamos televizijos dekodavimo moduliams atrakinti. Ataka pirmąkart aprašyta 1998 m. Tai viena iš daugelio galimų šoninio kanalo atakų.

Paprasto procesoriaus suvartojama galia laikui bėgant nėra vienoda; ji keičiasi priklausomai nuo to, kokios komandos tuo metu vykdomos. Pavyzdžiui, daugiau galios gali būti suvartojama vykdant daugybos operaciją, kuomet aktyviai dirba daugiau loginių elementų nei atliekant, tarkim, sudėtį. Todėl procesoriaus galios suvartojimo kreivė yra savotiškas „kodo parašas“, kažkiek pasakantis, kokios komandos buvo vykdomos.

Jei programa parašyta kriptografiniu požiūriu neprofesionaliai, reakcijos į visai klaidingą slaptažodį „kodo parašas“ gali skirtis nuo reakcijos į slaptažodį, kuriame vienas ar keli simboliai, ar bitai atitinka. Taip atpažinus dalinai teisingą slaptažodį, jį galima toliau kaitalioti, kol vėl pastebimi nauji skirtumai, rodantys, jog dabar atitinka jau didesnė dalis. Taip pamažu bitas po bito galima nustatyti ir visą raktą.

Norint atlikti šią ataką, būtina galėti labai tiksliai matuoti procesoriaus suvartojamą galingumą. Tą padaryti lengviau kreditinei kortelei ar kitam panašiam prietaisui ir nėra paprasta saugykloje nuo pašalinių apsaugotam serveriui. Ataką lengviau surengti, jei slaptažodį galima siūlyti neribotą kiekį kartų, arba jei kodo parašą galima palyginti su parašu kito lygiai tokio pat prietaiso, kurio kodas žinomas. Tokia lyginamoji galios ataka vadinama skirtumine (). Nustatyti raktą iš vieno „kodo parašo“ (paprasta ataka) daug sunkiau, nors gerai žinant prietaisą bei naudojamą algoritmą, geram specialistui kai kada gali būti ir įmanoma.

Šią ataką labai apsunkina speciali elektronika ir gerai apgalvoti algoritmai, parengti taip jog klaidingo ir teisingo rakto atveju vykdoma komandų seka žymiai ar ir visai nesiskirtų (skiriasi tik apdorojami duomenys), ribojant bandymų skaičių, neleidžiant tiesiogiai matuoti suvartojamos srovės (prietaisą maitinti galima per nesudėtingą filtrą, kuris išlygina srovės suvartojimą). Kartais pridedami papildomi elementai, kurie persijungia neatlikdami jokios funkcijos vien tam, jog nesikeistų bendra galia. Naujesni procesoriai turi specialias, gerai apgalvotas kriptografines komandas.

Jei programuojant buvo naudoti teisingi algoritmai, galios ataką atlikti gali ir nebūti paprasta. Šios atakos galimybė yra priežastis gerai saugoti įvairias korteles ir kitus panašius prietaisus, deaktyvuoti pamestus, net jei ir yra papildomai apsaugoti slaptažodžiais.

Nuorodos 

Kriptografija
Iljušino kaimo gyvenvietė

Iljušino kaimo gyvenvietė () – kaimo gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Nesterovo rajone. Centras – Iljušinas.

Istorija 
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Ribojasi šiaurėje su Krasnoznamensko rajono Vesnovo ir Dobrovolsko kaimo gyvenvietėmis, rytuose su Nesterovo rajono Prigorodnojės kaimo ir Nesterovo miesto gyvenvietėmis, pietuose su Čistyjė Prudų kaimo gyvenviete, vakaruose su Gusevo rajono Kalininskojės ir Kubanovkos kaimo gyvenvietėmis.  Gyvenvietės teritorija – 30 320 ha, iš jų 21 886 ha žemės ūkio naudmenos, 345 ha – vandenys. Eksploatuojamas 700 ha ploto durpynas.

Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 10 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką. Gyvenvietės administracijai vadovauja konkurso tvarka skiriamas administracijos vadovas.

Kaliningrado srities įstatymu Iljušino kaimo gyvenvietę sudaro:    
 Miliūnai (Iljušinas), gyvenvietė,
 Enciūnai (Čkalovas), gyvenvietė,
 Trakėnai (Divnojė), gyvenvietė,
 Gurdžiai (Chutorskojė), gyvenvietė,
 Senoji Katniava (Furmanovka), gyvenvietė,
 Didieji Trakėnai (Jasnaja Poliana), gyvenvietė,
 Senieji Būdupėnai (Kalinovas), gyvenvietė,
 Naujoji Katniava (Nežinskojė), gyvenvietė,
 Gentkutkampiai (Sadovojė), gyvenvietė,
 Matiškiemiai (Sovchoznojė), gyvenvietė,
 Dačkiemis (Sosnovka), gyvenvietė,
 Vilkiniai (Šolochovas), gyvenvietė,
 Tučiai (Vatutinas), gyvenvietė,
 Šilininkai (Vysokojė), gyvenvietė,
 Žvyrgaliai (Zavodskojė), gyvenvietė,
 Lenkišiai (Zelionojė), gyvenvietė.

Šaltiniai 

Kaliningrado srities kaimo gyvenvietės
Nesterovo rajonas
Borgezių galerija

Borgezių arba Borgezės galerija () – meno muziejus, įsikūręs Romos pakraštyje esančio parko komplekso, žinomo kaip Borgezių vila (), centriniame pastate. Muziejaus kolekcija reikšminga antikinių ir italų Renesanso ir Baroko menininkų (ypač Berninio ir Karavadžo) darbais, muzikos instrumentų kolekcija.

Istorija 

Borgezių vila buvo pastatyta 1609−1613 m. architekto Flaminio Ponzio pagal kardinolo Scipionės Borgezės užsakymą. Scipionė Borgezė buvo pradėjęs kaupti nuosavą meno darbų kolekciją, buvo skulptoriaus Berninio globėjas ir Karavadžo dailės mėgėjas. Padedamas savo pusbrolio popiežiaus Pauliaus V Scipionė greitai sukūrė solidžią kolekciją. Pvz., popiežius 1607 m. perleido jam apie 100 konfiskuotų dailės darbų, o 1608 m. „palaimino“ Rafaelio darbo „Nuėmimas nuo kryžiaus“ pagrobimą iš bažnyčios Perudžoje.

Princo Markantonijo IV Borgezės iniciatyva apie 1775 m. vila buvo atnaujinta ir apsupta angliško tipo parku (arba sodu). Maždaug tuo pat metu galerija tapo viešai lankomu muziejumi, tiesa, neoficialiai. 1808 m. princas Kamilo Borgezė buvo priverstas Napoleono (kurio vasalas buvo) nurodymu parduoti daugiau nei 300 antikinių darbų Luvrui už žymiai mažesnę nei rinkos kainą. Tokiu būdu žymiausios antikinės Borgezių skulptūros atsidūrė Luvre (jas galima pažinti iš priedėlio „Borghese“ Luvro muziejuje). Kaip atsaką Kamilo suaktyvino kasinėjimus Borgezėms priklausančiose Romos vietovėse ir greitu laiku beveik atstatė antikinę kolekciją, o 1827 m. netgi nusipirko vieną kolekcijos šedevrų − Koredžo paveikslą „Danają“.

1903 m. muziejus atidarytas oficialiai ir 1995 m. kapitaliai atnaujintas. 2005 m. restauravus Fra Bartolomeo paveikslą „Kūdikėlio pagarbinimas“ jame aptiktas piršto antspaudas, tyrėjų teigimu, sutapo su pirštų antspaudais ant kitų 2 paveikslų, priskiriamų Leonardui da Vinčiui, kas leido teigti esą paveikslas gali būti Leonardo ankstyvųjų dienų darbas. Pats paveikslas savo laiku buvo priskirtas įvairiems autoriams ir tik 1926 m. − Fra Bartolomeo, tačiau ir minėtų 2 paveikslų Leonardo autorystė irgi diskutuotina.

Dailės galerija 

Galerijoje yra vertinga italų Aukštojo ir Vėlyvojo Renesanso bei Baroko epochų dailės meistrų kolekcija.

Skulptūrų kolekcija

Populiariojo kultūroje 

 2002 m. kompiuterinio žaidimo „Hitman 2: Silent Assassin“ pirmoji misija vyksta Borgezių viloje.

Išnašos

Nuorodos 

 Oficiali svetainė

Romos muziejai
Italijos meno muziejai
Italijos rūmai
Imperatorius Pranciškus I

Pranciškus I (1708 m. gruodžio 8 d. Nansi – 1765 m. rugpjūčio 18 d. Insbrukas) – Šv. Romos imperatorius (1745–1765).

Biografija 

Lotaringijos kunigaikščio Leopoldo sūnus. 1736 m. vedė erchercogienę ir Habsburgų palikimų paveldėtoją Šv. Romos imperatoriaus Karolio VI dukterį Mariją Teresę. 1737 m. atidavė Lotaringiją Stanislovui Leščinskiui mainais už Toskanos didžiąją kunigaikštystę (sutartis patvirtinta 1738 m. sudarant Vienos taiką, kuria baigtas Lenkijos įpėdinystės karas). Marijos Teresės įtakoje išrinktas Šv. Romos imperijos imperatoriumi. Mažai dalyvavo valstybės valdyme, buvo nustelbtas Marijos Teresės, stipresnės asmenybės. Pranciškaus ir Marijos Teresės palikuoniai vadinami Habsburgų Lotaringų linija.

Šaltiniai

Nuorodos 

Šv. Romos imperijos imperatoriai
Lotaringijos hercogai
Toskanos didieji hercogai
Vladas Tarasonis

Vladas Tarasonis (1902 m. balandžio 14 d. Šiaudiniškiuose, Kybartų valsčius – 1977 m. birželio 22 d. Mažeikiuose) – Lietuvos kariuomenės kūrėjas-savanoris, kapi­to­nas.

Biografija 
Gimė malūnininko šeimoje. Mokėsi Alvito pradžios mokykloje, Kybartų gimnazijoje. 1919 m. kartu su kitais Vilkaviškio apskrities vyrais išėjo savanoriu. Savanorių registracijos biure buvo nukreiptas į Kauno komendantūros artilerijos skyrių. Iš ten tais pačiais metais įstojo į Karo mokyklą.

1920 m. spalio 17 d. paskirtas į 10-ąjį pėstininkų Marijampolės pulką 1-os kulkosvaidžių kuopos jaunesniuoju karininku. Dalyvavo kovos veiksmuose su lenkais, vėliau saugojo sieną Vištyčio-Kalvarijos ruože. 1924 m. pulkas išformuotas, V. Tarasonis perkeltas į Kauną, į 5-ąjį pėstininkų LDK Kęstučio pulką, kulkosvaidžių kuopos vado pavaduotoju, suteiktas vyr. leitenanto laipsnis. Čia pasinėrė į kultūrinę veiklą, tapo pulko švenčių organizatoriumi, redagavo pulko laikraštį „Kęstutietis“, parašė pulko istoriją, įkūrė pulko muziejų. Buvo pulko švietimo komisijos, garbės teismo, Karininkų ramovės komiteto narys. 1928 m. suteiktas kapitono laipsnis.

1931 m. spalio 26 d. perkeltas į Vilkaviškį, į 4-ąjį artilerijos pulką. V. Tarasonis ir 4-ajame artilerijos pulke užsiiminėjo visuomenine veikla, vadovavo pulko chorui, dėstė karo mokslus Vilkaviškio gimnazijoje. Buvo Vilkaviškio apskrities šaulių bataliono Alvito šaulių būrio vadas. 1936 m. jo iniciatyva įsteigti Alvito karių kapai, perlaidoti 14 savanorių palaikai.

1934 m. 4-ąjį artilerijos pulką iškėlus iš Vilkaviškio, perėjo dirbti į Vilkaviškio karo komendantūrą naujokų šaukimo ir mobilizacijos skyriaus viršininku. Kęstutiečiai, išlydėdami kapitoną, įteikė jam vardinį pistoletą, fotoaparatą, didelį gipsinį Kęstučio bareljefą. Likus vyriausiu karininku Vilkaviškyje, 1940 m. birželį teko sutikti įžengiančią Raudonąją armiją. 1941 m. birželio 14 d. šeima suimta ir nuvežta į Vilkaviškio geležinkelio stotį, ten V. Tarasonis buvo atskirtas nuo šeimos, liepos 10 d. atgabentas į Krasnojarsko krašto Rešiotų lagerį Nr. 7.

Kęstutiečių dovanos žuvo okupavus Lietuvą. 1940 m. kapitonas ginklą užkasė savo sode, o po 30 metų darbininkai, kasdami tranšėją, atrado ir perdavė saugumiečiams. Fotoaparatą šeima Sibire iškeitė į kibirą bulvių. Gipsinis Kęstučio bareljefas puošė Alvito šaulių namus, jo likimas nežinomas. 1956 m. su šeima grįžo į Lietuvą, apsigyveno Mažeikiuose.

Lietuvos krašto apsaugos savanoriai
Lietuvos karininkai
Lietuvos karo šauliai
Andrioniškio herbas

Andrioniškio herbas – vienas pagrindinių Andrioniškio heraldikos atributų. Herbe mėlyname lauke tupi sidabrinė pelėda su auksiniais nagais ir snapu, sidabrinėje skydo galvoje raudonas šv. Andriaus kryžius. Herbo etaloną sukūrė dailininkas Arvydas Každailis, jį dekretu Nr. 1K-665 patvirtino prezidentė Dalia Grybauskaitė 2011 m. balandžio 19 d.

Išnašos 

2011 m. patvirtinti Lietuvos gyvenviečių herbai
Anykščių rajono savivaldybės gyvenviečių herbai
Andrioniškis
Čistyjė Prudų kaimo gyvenvietė

Čistyjė Prudų kaimo gyvenvietė () – kaimo gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Nesterovo rajone. Centras – Čistyjė Prudai.

Istorija 
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Ribojasi šiaurėje su Iljušino kaimo gyvenviete, rytuose su Prigorodnojės kaimo gyvenviete, pietuose su Lenkija, vakaruose su Oziorsko rajono Gavrilovo kaimo gyvenviete ir Gusevo rajono Kalininskojės kaimo gyvenviete.  Gyvenvietės teritorija – 16074 ha, iš jų 1731 ha žemės ūkio naudmenos.

Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 10 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką. Gyvenvietės administracijai vadovauja konkurso tvarka skiriamas administracijos vadovas.

Kaliningrado srities įstatymu Čistyjė Prudų kaimo gyvenvietę sudaro:    
 Tolminkiemis (Čistyjė Prudai), gyvenvietė,
 Šinkūnai (Borovikovas), gyvenvietė,
 Išlaužiai (Dmitrijevka), gyvenvietė,
 Samanynai  (Dokučajevas), gyvenvietė,
 Balupėnai (Dubovaja Rošča), gyvenvietė,
 Košūbai (Iljinskojė), gyvenvietė,
 Mielkiemis (Kalininas), gyvenvietė,
 Ožininkai (Karpinskojė), gyvenvietė,
 Didžioji Rominta (Krasnolesjė), gyvenvietė,
 Nasava (Lesistojė), gyvenvietė,
 Šakaliai (Mičurinskojė), gyvenvietė,
 Varnai (Ozerkai), gyvenvietė,
 Šventiškiai (Pugačiovas), gyvenvietė,
 Eliušėnai (Sadovojė), gyvenvietė,
 Želdkiemis (Sosnovka), gyvenvietė,
 Makūniškiai (Tokarevka), gyvenvietė,
 Ribiniškiai (Uvarovas), gyvenvietė,
 Kiauniai (Vetriakas), gyvenvietė,
 Lėgiai (Znamenka), gyvenvietė.

Šaltiniai 

Kaliningrado srities kaimo gyvenvietės
Nesterovo rajonas
Meška II Lambertas

Meška II Lambertas (990 m. – 1034 m. gegužės 10 d.) – Lenkijos karalius (1025–1032 m.) ir kunigaikštis (1032–1034 m.).

Biografija 

Piastų dinastijos. Boleslovo I Narsiojo sūnus, Kazimiero I Atnaujintojo tėvas. Nebuvo pirmagimis, bet tėvo pasirinktas įpėdiniu, dalyvavo jo karuose, vykdė diplomatines misijas. 1025 m. karūnavosi.

Valdymas 

Meškos II valdymo laikotarpiu dėl karų ir vidaus kovų Lenkija smarkiai susilpnėjo. Vienu metu kariaudamas su Vokietija, Kijevo Rusia ir Čekija Meška II 1029–1030 m. prarado Moraviją, Červenę, Lužicą ir Meiseno marką. Įsiveržus Kijevo Rusios remiamam Meškos II broliui Bezprimui, Meška II 1031 m. pabėgo į Čekiją, kur buvo įkalintas. Bezprimą (1032 m. jis grąžino Šv. Romos imperatoriui karaliaus regalijas) nužudžius, Meška II susigrąžino sostą, bet turėjo atsisakyti karaliaus titulo, pripažinti imperatoriaus viršenybę ir pasidalyti valstybę su broliu Otonu ir giminaičiu Dytryku. 1034 m. vėl suvienijo Lenkiją, bet mirė (galbūt buvo nužudytas).

Šeima ir vaikai 

Žmona (1013 sausis) – Richeza (Riksa) (995/96 – 1063), Lotaringijos pfalcgrafo Eco duktė. Vaikai:
 Richeza (Riksa) (1013.09.22 – 1075.05.21), Vengrijos karaliaus Belos I žmona
 Kazimieras I (1016.07.25 – 1058.11.28), Lenkijos kunigaikštis (1038–1058)
 Gertrūda (1025–1108), Kijevo didžiojo kunigaikščio Iziaslavo I Jaroslavičiaus žmona

Šaltiniai 

Piastai
Mireille Mathieu

Mireille Mathieu (g. 1946 m. liepos 22 d. Avignon, Prancūzija) – legendinė prancūzų dainininkė, vadinama demoiselle d'Avignon, pirmoji Vakarų atlikėja, gavusi leidimą koncertuoti komunistinėje Kinijoje. 
Mireille įrašė daugiau nei 1200 dainų (9 kalbomis). Bendradarbiavo su Placido Domingo, Tomu Jonesu, Franku Sinatra ir daugeliu kitų. Išleido per 70 albumų, pardavė daugiau nei 150 mln. įrašų.

Lietuvoje 
2010 m. lapkričio 26 d. surengė savo koncertą „Pramogų arenoje“ Vilniuje. Atlikėja atvyko į Vilnių iš Rygos, kur koncertavo lapkričio 25 dieną. Viešėjo pasaulinių gastrolių „Mirelle Mathieu En Concert“ metu. Mireille Mathieu į Vilnių atvyko kartu su savo orkestru, kuriame groja 14 profesionalių muzikantų. Koncertuodama garsioji dainininkė atliko ne tik ją išgarsinusius kūrinius, bet ir auksine estrados klasika tapusias dainas. 

2011-10-28 d. koncertavo „Žalgirio“ arenoje (Kaunas).

Nuorodos 
 "Mireille Mathieu - La Demoiselle d'Avignon" (John Huber)

Einzelnachweise 

Prancūzijos dainininkai
Podlaseko geležinkelio stotelė

Podlaseko geležinkelio stotelė () - geležinkelio stotelė Podlaseko gyvenvietėje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Grajevo apskrityje. Stotis atidaryta 1896 metais. Stotelė buvo pastatyta statant Osoveco tvirtovę. Tai dvejų platformų, dvejų peronų geležinkelio stotis, per kurią eina Balstogė-Glomnas geležinkelio linija. Nuo stoties iki Osoveco geležinkelio stoties yra 13,1 km ir iki Rudos geležinkelio stotelės 3,6 km.

Nuorodos

 Aprašymas apie geležinkelio liniją Nr. 38 (lenk.);
 Aprašymas apie Podlaseko geležinkelio stotelę (lenk.).

Grajevo apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Grajevo valsčius
Osoveco tvirtovė
Rudos geležinkelio stotelė

Rudos geležinkelio stotelė () - geležinkelio stotelė Rudos kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Grajevo apskrityje. Stotis atidaryta 1896 metais. Tai vienos platformos, vieno perono geležinkelio stotelė, per kurią eina Balstogė-Glomnas geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Podlaseko geležinkelio stotelės yra 3,6 km ir iki Grajevo geležinkelio stoties 5,5 km.

Nuorodos

 Aprašymas apie geležinkelio liniją Nr. 38 (lenk.);
 Aprašymas apie Rudos geležinkelio stotelę (lenk.).

Grajevo apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Grajevo valsčius
Vast Voteris

Vast Voteris () – ežeras, kuris yra Vosdeilo slėnyje, vakarinėje Ežerų krašto dalyje, Anglijoje. Ežeras maždaug 4,6 km ilgio ir 600 m pločio. Plotas lygus 2,8 km².Tai giliausias ežeras Anglijoje: jo gylis 79 m. Ežero paviršius yra apie 60 m virš jūros lygio, bet jo dugnas yra 15 m žemiau jūros lygio.

Anglijos geografija
Jungtinės Karalystės ežerai
Zalesiai (Grajevo apskritis)

Zalesiai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Vonsošo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į rytus nuo Vonsošo, apie 14 km į pietus nuo Grajevo ir apie 68 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Vonsošo valsčius
Birutė Abdulskaitė

Birutė Abdulskaitė (g. 1913 m. kovo 10 d. Salantuose) – Lietuvos komunistinio judėjimo veikėja.

Biografija 

1934 m. LKP Salantų parajonio komiteto sekretorė. 1935–1940 m. buvo kalinta Kretingos (Bajorų) sunkiųjų darbų kalėjime ir Dimitravo priverčiamojo darbo stovykloje. 1939 m. LKP Kretingos apskrities komiteto sekretorė. 1940–1941 m. dirbo LKP Kretingos apskrities komitete, buvo išrinkta į Liaudies Seimą. 1941–1944 m. gyveno Jarovslavlio srityje. 1940–1947 m. LTSR Aukščiausiosios Tarybos ir jos Prezidiumo narė. 1948 m. baigė Respublikinę partinę mokyklą. Iki 1956 m. dirbo LKP skyriuose Telšiuose ir Šilutėje.

Šaltiniai 

Liaudies Seimo atstovai
Vonsošas

Vonsošas () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Vonsošo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 17 km į pietvakarius nuo Grajevo ir apie 73 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija 
Nuo V a. pr. m. e. iki XIII a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. kaimas priklausė Abiejų Tautų respublikai. 1436 m. gegužės 13 d. gyvenvietė gavo miesto teises, kurias turėjo iki 1870 metų. 1436 m. įkurta Vonsošo Jėzaus Prisikėlimo parapija. 1508-1532 m. mieste pastatyta gotikinė bažnyčia. 1605 m. mieste pastatytas karmelitų vienuolynas. Miestas buvo labai nusiaubtas Švedų tvano metu 1655-1656 metais. 1789 m. pastatyta miesto rotušė, panašiu metu išgrįstos ir visos miesto gatvės.

Nuorodos

 Neoficialus kaimo tinklalapis (lenk.);
 Aprašymas apie kaimą (lenk.).

Vonsošo valsčius
Michailas Šolochovas

Michailas Šolochovas (, 1905 m. gegužės 24 d. – 1984 m. vasario 21 d.) – sovietinis rusų rašytojas ir visuomenės veikėjas, laikomas tarybinės literatūros klasiku. SSRS Mokslų akademijos narys (1939 m.), Nobelio literatūros premijos laureatas (1965 m.), Socialistinio darbo didvyris (1967 m.).

Biografija 

M. Šolochovas gimė Kružilino kaimelyje, Vešenskajos stanicoje, buvusiame Dono kazokų armijos administraciniame regione. Jo tėvas Aleksandras Šolochovas (1865–1925 m.) gimė Riazanės gubernijoje. Jis buvo vidurinės klasės žemutinės dalies narys, dirbo žemdirbiu, gyvulių pirkliu, malūnininku. Michailo motina Anastasija Danilovna Černikova (1871–1942 m.) kilusi iš ukrainiečių valstiečių (jos tėvas Černigovo gubernijos baudžiauninkas). Ji nebuvo raštinga, kol neprireikė susirašinėti su sūnumi.

Jis mokėsi Kargino, Maskvos, Bogučiaro ir Vešenskajos mokyklose iki 1918 m., kol pradėjo kovą Rusijos pilietiniame kare bolševikų pusėje būdamas 13 metų. Michailas kovėsi kelerius metus ir pradėjo rašyti 17 metų. Pirmą trumpą istoriją Gimimo žymė baigė 19 metų. 

1922 m. jis vyko į Maskvą dirbti žurnalistu, bet turėjo save išlaikyti dirbdamas fizinį darbą. Michailas dirbo uosto kroviku, mūrininku, buhalteriu 1922–1924 m. ir kartais dalyvaudavo rašytojų seminaruose. 1923 m. jis išspausdino pirmą satyrinį straipsnį Testas 1923 m. 

1924 m. jis grįžo į Vešenskają ir atsidėjo rašymui. Tuo metu jis vedė Mariją Petrovną Gromoslavskają, atamano Piotro Gromoslavskio dukrą, su kuria susilaukė dviejų dukrų ir dviejų sūnų.

Jo pirma knyga „Dono apsakymai“, apsakymų rinkinys apie Pirmojo pasaulinio karo laikus jo gimtame regione, buvo išspausdinta 1926 m. Pagal apsakymą Nakhalyonok, pagrįstą vaikystės atsiminimais, buvo pastatytas populiarus filmas.

Tais metais jis pradėjo rašyti „Tykųjį Doną“, kuris jam pelnė Stalino premiją ir kurio rašymas užtruko keturiolika metų (1926–1940 m.). Tai tapo labiausiai skaitomu tarybiniu grožiniu kūriniu, socialistinio realizmo pavyzdžiu, kuris jam pelnė Nobelio literatūros premiją 1965 m.

„Pakelta velėna“, pelnęs Lenino premiją ir rašytas 28 metus, pasakojo apie kolektyvizaciją Dono regione. Šią knygą sudaro dvi dalys: „Rytojaus sėklos“ (1932 m.) ir „Dono derlius“ (1960 m.).

Pagal jo apsakymą „Žmogaus likimas“ (1957 m.) pastatytas populiarus filmas.

Jo nebaigtas romanas „Jie kovėsi už tėvynę“ pasakoja apie Antrąjį pasaulinį karą Sovietų Sąjungoje.

Michailas Šolochovas tarpukariu yra parašęs kelis laiškus Stalinui, kur baisėjosi Dono kolūkių sąlygomis ir prašė paramos jiems. 

Antrojo pasaulinio karo metu jis rašė įvairiems žurnalams apie sovietų pastangas per karą. Be to jis aprašė kaip naciai nuniokojo Dono regioną. Jo motina žuvo bombarduojant Vešenskaja stanicą 1942 m.

Jo vardu pavadintas asteroidas pagrindiniame žiede 2448 Sholokhov.

Šaltiniai 

Nobelio literatūros premijos laureatai
Rusijos rašytojai
Ventos slenkstis

Ventos slenkstis () arba Ventos krioklys – slenkstis Ventos upėje Latvijoje, greta Kuldygos. Jei šis darinys laikytinas kriokliu, tuomet tai plačiausias krioklys Europoje. Jo plotis kinta priklausomai nuo upės vandeningumo: vidutiniškai jis yra 100–120 m, tačiau potvynio metu gali siekti 279 m. Aukštis – 1,6-2,2 m.

Seniau gaudytos aukštyn Ventos slenksčiu šokinėjusios lašišos ir eršketai, tačiau dabar šių žuvų upėje nebėra. 1997 m. slenkstis paskelbtas Latvijos gamtos paminklu.

Latvijos geografija
Kriokliai
Venta
Alkūnų ąžuolas

Alkūnų ąžuolas – botaninis gamtos paveldo objektas, 1960 metais paskelbtas gamtos paminklu. Auga greta Alkūnų kaimo, Inturkės sen., Molėtų raj., Dubingių girininkijos (19 kv., 29 skl.) Alkūnų miške. Medis viršijo gamtinę brandą ir yra rezignacijos fazėje. Prie medžio pastatyta informacinė lenta, miško prieigose yra kelio nuoroda.

Duomenys 

Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (Quercus robur L.). Ąžuolo kamieno apimtis 1,3 metro aukštyje – 644 cm, aukštis – 29 m.

Nuorodos 
 Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
 Paminkliniai medžiai Lietuvoje 

Ąžuolai gamtos paminklai
Molėtų rajono paveldas
Glitiškių ąžuolas

Glitiškių ąžuolas – botaninis Lietuvos gamtos paveldo objektas, 1960 metais paskelbtas gamtos paminklu. Auga  Glitiškių kaime, Paberžės sen., Vilniaus raj. Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (Quercus robur L.). Ąžuolo kamieno apimtis 1,3 metro aukštyje – 7,40 m, medžio aukštis – 24 m., lajos aukštis – 20 m. Medis pasiekė gamtinę brandą ir yra degeneracijos fazėje.

Istorija 
Prie šio ąžuolo, pasak pasakojimų, 1831 m. sukilęs prieš carinę priespaudą rinkdavęsis dvaro jaunimas. Nuo čia jie žygiavę į Vilnių ir įsitraukę į sukilėlių gretas. Išlikusi dar viena įdomi istorija: daugel metų ąžuole perėjo baltų gandrų pora. Tačiau 1975 m. vasarą atskridę gandrai netūpė į lizdą, kelias dienas pasukę aplink ratus, nutarė įsikurti kitur. Nujautė gandrai negerą… Po kelių dienų šaka su lizdu nulūžo. Dabar ąžuolas pasitinka kiekvieną atvykusį aplankyti Glitiškių dvaro sodybos.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
 Paminkliniai medžiai Lietuvoje 

Lietuvos gamtos paminklai
Vilniaus rajono paveldas
Ąžuolai gamtos paminklai
Algonkino provincinis parkas

Algonkino provincinis parkas (, ) – saugoma gamtos teritorija Kanadoje, vidurio Ontarijuje, tarp Džordžiano įlankos (Hurono ežeras) ir Otavos upės. Plotas 7653 km². Įkurtas 1893 m. ir yra seniausias provincinis parkas Kanadoje.

Parke saugomas smulkialapių ir mišriųjų miškų kraštovaizdis su pelkėmis ir ežerais (>2400). Gausu ledyninių reljefo formų, į paviršių išeina kristalinis skydas. Sutinkami vilkai, kanadiniai bebrai, juodieji lokiai, briedžiai, baltauodegiai elniai.

Parkas yra netoli didžiųjų Kanados miestų (Toronto, Otavos), todėl yra gausiai lankomas turistų ir poilsiautojų.

Šaltiniai 

Kanados geografija
Saugomos teritorijos
Mazabuka

Mazabuka - miestas Pietų provincijoje, Zambijoje, pietų vakaruos nuo Lusakos. 2010 m. gyventojų skaičius siekė - 65 000 žmonių. Per miestą eina pagrindinis kelias ir geležinkelis į Livingstoną. Miestas palaipsniui užaugo aplink cukranendrių plantacijas.

Šaltiniai 

Zambijos miestai
Žuviukas Nemo

Žuviukas Nemo () – 2003 m. JAV sukurtas kompiuterinės animacijos nuotykių filmas. Skirtas visai šeimai. Filmą sukūrė kino kompanija „Pixar“, režisieriai – Endriu Stentonas ir Li Unkrichas. Tai istorija apie labai atsargų jūrų klouną Marliną (akt. Albertas Bruksas) kuris, kartu su kita žuvele Dori (akt. Ellen DeGeneres), ieško savo pagrobto sūnaus Nemo (akt. Aleksanderis Goldas).

Filmas sulaukė išskirtinai gerų įvertinimų ir laimėjo Oskarą. Šis filmas užėmė antrą vietą daugiausiai uždirbusių 2003 m. filmų sąraše. Jį pralenkė tik „Žiedų valdovas. Karaliaus sugrįžimas“.

Išnašos

Nuorodos 
 „Disney“ tinklalapis 
 „Pixar“ tinklalapis 

2003 filmai
Kompiuterinės animacijos filmai
Nuotykių filmai
JAV filmai
Wojciech Jaruzelski

Voicechas Jaruzelskis (, g. 1923 m. liepos 6 d. Kuruve, Liublino vaivadija – 2014 m. gegužės 25 d., Varšuvoje) – Lenkijos karinis ir valstybės veikėjas, armijos generolas (1973 m.), buvęs LLR gynybos ministras (1969–1983 m.), (ministras pirmininkas (1981–1985 m.), Lenkijos jungtinės darbininkų partijos (LJDP) pirmasis sekretorius (1981–1989 m.), LLR Valstybės tarybos pirmininkas (1985–1989 m.), paskutinis komunistinės LLR prezidentas (1989 m.) ir pirmasis Lenkijos Respublikos prezidentas (1989–1990 m.).

Biografija 
Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui su šeima pasitraukė į Lietuvą ir įsikūrė pas pažįstamus Bartninkų valsčiuje, Vinkšnupių dvare. Okupavus Lietuvą, 1941 m. birželio 14 d. visa šeima iš Vilkaviškio buvo deportuota į Sibirą, Altajaus kraštą.

1943 m. įstojo į TSRS gilumoje suformuotą generolo Z.Berlingo armiją. 1-osios lenkų armijos sudėtyje dalyvavo užimant Varšuvą, vėliau – mūšiuose su Armija Krajova.

Po karo baigė Aukštąją pėstininkų mokyklą ir Lenkijos kariuomenės Generalinio štabo akademiją. Karjeros laiptais sparčiai pradėjo kilti po to, kai 1956 m. atgal į TSRS buvo atšauktas maršalas Konstantinas Rokosovskis, iki tol buvęs LLR gynybos ministru. Tarnybos metu V.Jaruzelskis užėmė aukščiausias pareigas Lenkijos kariuomenėje – 1960–1965 m. buvo Vyriausiosios politinės valdybos viršininkas, Generalinio štabo viršininkas (1965–1968 m.), Nacionalinės gynybos ministro pavaduotojas (1962–1968 m.) , ministras (1968–1983 m.). 1968 m. dalyvavo įvedant Varšuvos sutarties kariuomenę ir malšinant Prahos pavasarį.

Nuo 1981 m. – LLR ministras pirmininkas, LJDP I sekretorius, LLR Valstybės tarybos pirmininkas. 1981 m. gruodžio 13 d. įvedė Lenkijoje karinę padėtį. Jos metu virš 10 000 „Solidarumo“ aktyvistų buvo areštuota (tarp jų ir Lechas Valensa).

Buvo vienas „apvalaus stalo“ derybų su opozicija iniciatorių. Po šių derybų politinė sistema Lenkijoje pradėjo sparčiai keistis – legalizuotas „Solidarumas“, įkurtas dviejų rūmų parlamentas (Seimas ir Senatas), įsteigtas vykdomosios valdžios vadovo – prezidento – postas.
V.Jaruzelskis 1989 išrinktas šalies prezidentu, juo buvo iki 1990 m.

Postkomunistinėje Lenkijoje nekart bandyta patraukti V.Jaruzelskį atsakomybėn už veiksmus, būnant šalies vadovu.

Papildoma informacija 
 Išleido dvi knygas „Karinė padėtis. Kodėl?“ ir „Protingai išsiskirti“.
 Lenkijos savaitraščio „Polytika“ apklausoje išrinktas į dešimtuką „Šimtas XX amžiaus lenkų“ (pirmasis sąraše – Jonas Paulius II.

Nuorodos 
 V.Jaruzelskis skelbia karinę padėtį Lenkijoje
 Dokumentinis filmas „Visiškai slaptai. Generolo Jeruzelskio pergalės ir pralaimėjimai“ (rusų kalba)
 Jaruzelskių šeimos tremties byla: kaip dvarininkai Jaruzelskiai pateko į Lietuvą ir kodėl jie buvo ištremti į Sibirą 15min.lt

Šaltiniai 

|-

|-

|-

|-

Lenkijos prezidentai
LLR Valstybės tarybos pirmininkai
Lenkijos ministrai pirmininkai
Lenkijos gynybos ministrai
Čoma

Čoma (angl. Choma) – miestas Pietų provincijoje, Zambijoje. Per miestą eina pagrindinis kelias ir geležinkelis jungiantis Lusaką su Livingstonu. 2008 m. gyventojų skaičius siekė – 55 051 žmones.

Zambijos miestai