joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Klaipėda (Panevėžys)

Klaipėda – Panevėžio miesto dalis, esanti miesto vakarinėje pusėje nuo centro, prie Klaipėdos gatvės; vyraujančių daugiabučių namų rajonas. Šioje miesto dalyje suformuota teritorija pradėta užstatyti 1970 m. tipiniais stambiaplokščiais namais ir visuomeniniais pastatais.

Etimologija

Miesto dalis pavadinta pagal pagrindinę gatvę – Klaipėdos gatvę, kuri veda nuo miesto centro Klaipėdos kryptimi.

Istorija 

Mikrorajonas pastatytas XX a. 8-ajame dešimtmetyje (architektės I. Daujotytė, I. Mumšienė ir G. Bimbienė). Pirmosios įkurtuvės šiame mikrorajone atšvęstos 1971 m. 

Būsimajame Klaipėdos mikrorajone, nuo nedidelės Felikso Vaitkaus gatvelės, driekėsi laukai su vienkiemiais, aiškiai buvo matyti miesto ir kaimo riba. Anksčiau tai buvo sovietmečiu nutiesta bolševikinio veikėjo Andriaus Brazdžionio (1887–1923) vardu pavadinta gatvė. Iki joje buvusios galutinės stotelės atvažiuodavo miesto 3-iojo maršruto autobusai.

Planuota, kad visame Klaipėdos gyvenamajame mikrorajone gyvens 43 tūkstančiai panevėžiečių. Pirmąjį iš keturių numatytų kvartalų Panevėžio statybos tresto 6-oji statybos valdyba pastatė 1970–1973 m. Projektavimo darbus atliko Miestų statybos projektavimo instituto Panevėžio skyriaus darbuotojai (vad. Kazimieras Burba). 1972 m. jau buvo projektuojama antroji mikrorajono dalis, kurioje buvo ruošiamasi statyti devynaukščius sekcijinius gyvenamuosius namus. Juose butai buvo didesni, patogiau suplanuoti nei tuo metu mieste jau stovėjusiuose penkiuose viešbutinio tipo devynaukščiuose. 

1972 m. kovo mėn. valstybinė komisija priėmė Klaipėdos gatvės korpusą Nr. 11. Tų pačių metų pabaigoje Klaipėdos mikrorajone pradėti statyti 25-tas ir 26-tas gyvenamieji korpusai gerokai skyrėsi nuo savo pirmtakų. Tai buvo pirmieji naujo tipo namai, kurių statybai blokus Panevėžio statybininkams tiekė Šiaulių gelžbetonio konstrukcijų gamykla. Naujieji statiniai talpino po 45 butus, buvo geresnio išplanavimo, su erdvesniais koridoriais ir virtuvėmis, platesniais kambariais.

Šaltiniai 

Panevėžio miesto dalys
Molainiai (Panevėžys)

Molainiai – pietvakarinė Panevėžio miesto savivaldybėje, esanti prie kelio . Buvusi šiaurės rytinė Molainių kaimo dalis.

Šaltiniai

Panevėžio miesto dalys
Navadolis

Navadolis (arba Novadolis) – buvęs kaimas, dabar Panevėžio miesto dalis, esanti į pietvakarius nuo miesto centro, prie Molainių.

Šaltiniai

Panevėžio miesto dalys
Pagojys (Panevėžys)

Pagojys – vakarinė Panevėžio miesto dalis, esanti prie kelio , į rytus nuo sankryžos su keliu . Pietvakariuose telkšo Molainių II tvenkinys.

Šaltiniai

Panevėžio miesto dalys
Panevėžio senamiestis

Senamiestis (arba Senasis Panevėžys) – Panevėžio miesto dalis, esanti dešiniajame Nevėžio krante. Seniausia miesto dalis. Stovi Panevėžio Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia, yra Šv. apaštalų Petro ir Povilo parapijos senosios kapinės.

Istorija

1503 m. čia minimas Panevėžio dvaras, apie kūrį ėmė kurtis gyvenvietė. 1507 m. pastatyta bažnyčia, prie kurios buvo ir pirtis, smuklė, spirito varykla. 1661 m. buvo suteikta savaitinio turgaus ir kasmetinių mugių privilegija. Nuo 1780 m. Senamiestis ėmė jungtis su Naujamiesčiu, įsikūrusiu kairiajame upės krante. Prijungtas prie Panevėžio miesto 1915 m.

Šaltiniai

Panevėžio miesto dalys
Senamiesčiai
Naujamiestis (Panevėžys)

Naujamiestis (arba Naujasis Panevėžys, Naujas Miestas) – Panevėžio miesto dalis kairiajame Nevėžio krante. Miesto centras.

Istorija

1548 m. dvaro žemių patikros rašte, Nevėžio kairiajame krante jau minimas ir Naujasis miestas (dabartinis Naujamiestis). Naujasis Panevėžys, priklausantis didžiojo kunigaikščio dvarui, įsikūrė kairiajame Nevėžio krante ir greitai pralenkė Senąjį. Su pastaruoju ėmė jungtis nuo 1780 m., galutinai susijungė 1915 m.

Panevėžio miesto dalys
Laima Jurytė-Zakarauskienė

Laima Jurytė-Zakarauskienė (g. 1977 m. liepos 9 d. Klaipėdoje) – Lietuvos ir Telšių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1999 m. baigė Šiaulių medicinos mokyklą, socialinis darbuotojas, 2007 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą, socialinis darbuotojas, 2009 m. Mykolo Romerio universitete baigė viešąjį administravimą.

2007–2009 m. VŠĮ „Soneima“ direktorė. Iki 2019 m. Seimo nario Valentino Bukausko padėjėja-sekretorė. Nuo 2019 m. Telšių pirminės sveikatos priežiūros centro direktorė.

2011–2019 m. Telšių rajono savivaldybės tarybos narė.

Darbo partijos Telšių rajono skyriaus narė. 

Telšių sutrikusios psichikos žmonių globos bendrijos pavaduotoja. Sutuoktinis Artūras, vaikai Martinas, Laurynas.

Šaltiniai 	

Telšių politikai
Mikolajavas

Mikolajavas (arba Mikolajevas, Nikolajevas, taip pat Smėlynė) – istorinė Panevėžio miesto dalis, buvusi į šiaurės rytus nuo Panevėžio miesto centro, dešiniajame Nevėžio krante, kvartale tarp dabartinės Smėlynės gatvės (vakaruose), geležinkelio (šiaurėje) ir Nevėžio (pietuose ir rytuose). Smėlynę mena Smėlynės gatvė, einanti į šiaurę nuo miesto centro ir prasidedanti ties Smėlynės gatvės tiltu.

Etimologija 

Mikolajavas yra dvarininkinis vietovardis, kilęs nuo savininko Mikalojaus Tiškevičiaus vardo – būtent jo žemėse ir kūrėsi vietovė.

Istorija 

Mikolajavas ėmė kurtis 1780 m., kai šių žemių savininkas buvo Mikalojus Tiškevičius. 1781–1782 m. čia buvo pastatyta medinė bažnyčia, 1877–1885 m. jos vietoje pastatyta dabartinė mūrinė. 1789 m. Nikolajevas-Smėlynė dar tik formavosi – čia buvo aikštė, prie kurios tiktai pietų pusėje stovėjo sodybos. Gyvenvietė 1791–1792 m. tapo miestu, tačiau savivalda Mikolajave nebuvo įvesta – nespėta gauti privilegijos. XIX a. 1-ojoje pusėje Mikolajavas ėmė jungtis su Panevėžiu – 1843 m. Senojo Panevėžio žemės suvalstybintos, Senasis Panevėžys ir Smėlynė tapo Naujojo Panevėžio priemiesčiais, taip pat prijungimas nurodomas 1849 m., o galutinis – 1915 m.

Šaltiniai 

Panaikintos Panevėžio miesto savivaldybės gyvenvietės
Skaistakalnis (Panevėžys)

Skaistakalnis – Panevėžio miesto dalis kairiajame Nevėžio krante, į rytus nuo miesto centro. Yra Skaistakalnio parkas.

Šaltiniai

Panevėžio miesto dalys
Durpynas (Radviliškis)

Durpynas – šiaurės vakarinė Radviliškio miesto dalis, esanti prie Radviliškio geležinkelio stoties, šiapus geležinkelio.

Šaltiniai

Radviliškio miesto dalys
Raimundas Čepukas

Raimundas Čepukas (g. 1960 m. birželio 14 d. Dusetose) – Lietuvos ir Utenos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, socialinių mokslų daktaras.

Biografija 
1983 m. Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute baigė biologiją, 1998 m. Kauno technologijos universitete edukologiją, 2005 m. Klaipėdos universitete apgynė disertaciją, socialinių mokslų daktaras.

1986–1995 m. Tauragnų vidurinės mokyklos direktorius, Utenos kolegijos Sveikatos priežiūros ir socialinės rūpybos fakulteto prodekanas, dekanas.

Nuo 2018 m. - Utenos kolegijos direktorius.

Lietuvos socialdemokratų partijos Utenos rajono skyriaus narys, Tauragnų skyriaus pirmininkas.

2010–2011 m. ir nuo 2011 m. Utenos rajono savivaldybės tarybos narys. 

Utenos rajono švietimo tarybos narys. Žmona Laimutė, vaikai Aistė, Žilvinas.

Bibliografija 
 Socialinio pedagogo veiklos perspektyvos (vizija) Lietuvoje. // Šiuolaikinės specialiosios ir socialinės pedagogikos problemos. 1999, p. 14-15.
 Socialinių pedagogų veiklos, profesinių kompetencijų ir studijų tikslų santykis. // Pedagogika. 2001, 53, p. 21-28.

Šaltiniai 	

Utenos politikai
Lietuvos pedagogai
Vytautas Kazela

Vytautas Kazela, kituose šaltiniuose Vytautas Kaziela (g. 1955 m. gruodžio 13 d. Molėtų raj., Valančių k.) – Lietuvos ir Utenos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, redaktorius, poetas.

Biografija 
 
V. Kazela mokėsi Suginčių vidurinėje mokykloje, statybos technikume, Vilniaus inžineriniame statybos institute. Dirbo „Tiesos“, „Dienos“ dienraščių, žurnalo „Gimtasis kraštas“ zonos korespondentu. Nuo 1993 m. iki 2000 m. redagavo „Utenos apskrities žinias". Nuo 2000 m. - laikraščio „Utenos diena" ir „Kintavos" leidyklos vyr. redaktorius, nuo 2007 m. – leidyklos „Kamonada“ vyriausiasis redaktorius.

V. Kazelos šeima: žmona Romualda, duktė Aistė, sūnus Evaldas. Gyvena Utenoje.

Politinė veikla 

2000 m. pirmą kartą išrinktas į Utenos rajono savivaldybės tarybą. Buvo rajono savivaldybės valdybos narys, Turto valdymo komiteto pirmininkas.

Partijos Naujoji sąjunga (socialliberalai) Utenos rajono skyriaus narys. 2000–2003 m. ir nuo 2011 m. Utenos rajono savivaldybės tarybos narys.

Kūryba 

Nuo 1994 m. yra Lietuvos rašytojų sąjungos narys. Išleido knygų suaugusiesiems ir vaikams, sukūrė dainų tekstų.

Įvertinimas 

 Kazio Umbraso literatūrinė premija – 1993, 1994, 1998 m. 
 Antano Miškinio literatūrinė premija – 2006 m.
 Utenos rajono meno ir kultūros premija – 2013 m.

Bibliografija 
 Palesink paukštį: eilėraščiai. – Vilnius: Periodika, 1990.
 Į beždžionių šalį: eilėraščiai vaikams. – Kaunas: Keturi vėjai, 1991.
 Žaidžiančio žaizdos: eilėraščiai. – Klaipėda: Indra, 1992.
 Dienų dugne: eilėraščiai. – Klaipėda: Indra, 1993.
 Bedantėlis: pasakėlė vaikams. – Utena: Arkliukas, 1994.
 Iš meilės ir netekties: eilėraščiai. – Utena: Arkliukas, 1995.
 Pasaka apie Nendrinuką: eilėraščiai ir poemėlė vaikams. – Utena: Utenos indra, 2000.
 Artėjantis krantas: eilėraščiai. – Utena: Kintava, 2002.
 Kelias namo: publicistika. – Utena: Kintava, 2003.
 Kas nebus pralaimėta: poezijos rinktinė. – Utena: Kintava, 2005.
 Mūsų vienatvės prieblanda: eilėraščiai. – Utena: Kamonada, 2008.
 Life and Unbelief = Gyvybė ir netikėjimas: eilėraščiai (vert.). – Utena: Kamonada, 2009.
 Užklumpa šviesa: eilėraščiai. – Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2012.
 Vieta ir kiti nutylėjimai: eilėraščiai. – Kaunas: Kauko laiptai, 2015.

Šaltiniai 

Lietuvos redaktoriai
Lietuvos poetai
Utenos politikai
Tauragės senamiestis

Senamiestis – centrinė Tauragės miesto dalis kairiajame Jūros krante. Tai senoji miesto dalis, kurioje yra Tauragės evangelikų liuteronų bažnyčia, Tauragės Švč. Trejybės bažnyčia, paštas, „Santakos“ muziejus.

Šaltiniai

Tauragės miesto dalys
Senamiesčiai
Lakšadvipas

Lakšadvipas () – mažiausia Indijos sąjunginė teritorija, kurią sudaro Lakadyvų salos, išsidriekusios Arabų jūroje.

Geografija 

Lakadyvų salyną sudaro 12 atolų, 3 rifai ir 5 povandeninės bankos. Šios salos yra Arabų jūros dalyje Lakadyvų jūroje, 220–440 km nuo Keralos krantų. Lakadyvai yra didesnės salų grupės, kurią dar sudaro Maldyvai ir Čagoso salynas, šiaurinė dalis. Salyno sausumos plotas yra 32 km², tuo tarpu įtraukiant atolų lagūnas – 4200 km².

Lakšadvipą sudaro šie geografiniai objektai:

Gyventojai 

Dauguma Lakšadvipo gyventojų yra malajaliai, tik gerokai labiau paveikti arabų, nei gyvenantys žemyne. Minikojuje gyvena divehiai – tauta, sudaranti gyventojų daugumą Maldyvuose. 95,5 % gyventojų yra musulmonai, 3,7 % – hinduistai.

Svarbiausi verslai yra turizmas, žvejyba, kopros rinkimas, palmių pluošto (koiro) audimas. Agačio saloje yra oro uostas, Kavaratyje – vandens gėlinimo gamykla.

Istorija 
  
Seniausi salų paminėjimai randami senovės tamilų tekstuose, kur kraštas minimas kaip Puranuru. VII a. priklausė Palavų dinastijai. Senieji salų gyventojai buvo hinduistai, taip pat rasta budizmo pėdsakų. Tačiau salose nuo VI-VIII a. besilankę arabų pirkliai iki XIV a. atvertė daugumą gyventojų į islamą. XI a. Lakadyvai tapo Čola imperijos dalimi. Salas vėliau buvo užėmę portugalai, bet vietiniai gyventojai jiems pasipriešino. XVIII a. pab. salos atiteko britams. 1956 m., nepaisant ryškios majalalių daugumos, salos neprijungtos prie Keralos, o sudaryta Lakšadvipo valstija.

Indijos teritorijos
Salynai
Indijos salos
Trakų senamiestis

Trakų senamiestis – istorinė Trakų miesto dalis, įsikūrusi pusiasalyje tarp Totoriškių ežero ir Bernardinų ežero. Urbanistikos paminklas (169 ha).

Daug architektūros ir kultūros paminklų: Trakų salos pilis, Trakų kenesa, karaimų entografinė paroda, Trakų pusiasalio pilies liekanos, Trakų dominikonų vienuolynas, Šv. Jono Nepomuko koplytstulpis, Trakų Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia, Trakų Švč. Dievo Motinos Gimimo cerkvė. Yra savivaldybės pastatas, rajono centrinė ligoninė ir poliklinika, kultūros rūmai.

Šaltiniai

Trakų miesto dalys
Senamiesčiai
Lietuvos urbanistikos paminklai
Skrandinė

Skrandinė – buvęs kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Batėgalos.

Istorija 

Kulvos apylinkės Skrandinės kaimas 1983 m. gruodžio 28 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panaikintos Jonavos rajono savivaldybės gyvenvietės
Auksinis raitelis

Auksinis raitelis () – natūralaus dydžio statula, vaizduojanti Saksonijos kurfiurstą Frydrichą Augustą I ir Lenkijos karalių bei Lietuvos didįjį kunigaikštį Augustą II, sėdintį ant Lipicanų veislės eržilo Romos imperatorių maniera ir apsirengusį antikiniais romėnų šarvais. 

Paminklas pastatytas Dresdeno senamiestyje Vokietijoje. Žirgas nukreiptas rytų link, taip pabrėžiant Augusto II aktyvų dalyvavimą Abiejų Tautų Respublikos valdyme. Paminklas padengtas plonu aukso sluoksniu: tuo tikslu jis buvo auksuotas amalgamavimo metodu, o 1956 m. – plakiruotas.

Istorija 
1732–1734 m. varinį Saksonijos valdovą, dar vadinamą ir Stipriuoju, kartu su žirgu išliejo dresdenietis menų kalvis Liudvikas Vydemanas (Ludwig Wiedemann) ir 1735–1736 m. pagal dvaro skulptoriaus Žano Žozefo Vinašo (Jean Joseph Vinache) projektą įkalė statulą į dviejų milimetrų storio vario lakštą. Viduje tvirtinamos geležinės atramos. 1735 m. rugpjūčio 12 d. padėtas kertinis akmuo architekto Zacharijo Longelunės (Zacharias Longuelune) suprojektuotam statulos pagrindui, tačiau jis liko iki galo nebaigtas. Paminklas iškilmingai buvo atidengtas 1736 m. lapkričio 26 d.

1884 m. jis buvo pirmąkart restauruotas. Darbams vadovavęs Konstantinas Lipsius (Konstantin Lipsius) galutinai pabaigė postamento apiforminimą papildydamas cokolį lotyniškais užrašais. 

Antrojo pasaulinio karo metais skulptūra buvo demontuota ir paslėpta Pilnico pilyje. Tik 1953 m. skulptorius Valteris Flemingas ją vėl atkūrė, o 1956 m., švenčiant miesto 750-ties metų jubiliejų, Augustas Stiprusis buvo vėl užkeltas ant pjedestalo Neustädter Markt aikštėje. 2001–2003 m. skulptūra buvo trečią kartą restauruota.

Auksinis raitelis yra vadinamas miesto simboliu. Sumažinta jo kopija apdovanojami Drezdeno filmų festivalių nugalėtojai, raitelis figūruoja miesto įmonių logotipuose ir kt.

Šaltiniai 

Dresdenas
Paminklai
Skulptūros
Cvingeris

Cvingeris () –  Saksonijos sostinės Drezdeno senamiestyje stovintys barokiniai rūmai su vidiniu sodeliu ir fontanais.

Istorija 

Rūmų pavadinimas kilęs nuo žodžio () ir reiškė vidinę teritoriją tarp išorinės ir vidinės gynybinių sienų viduramžių pilyje. Drezdeniečiai riteriai čia rengdavo savo šventes ir turnyrus. 1709 m. šiame plote suręstas pirmasis medinis namas, o iki 1732 m. pagal architekto Motiejaus Danieliaus Pepelmano () projektą iškilo ir dauguma dabartinių Cvingerio pastatų. Užsakovu buvo Augustas Stiprusis (), kuris ne tik  valdė Saksoniją, bet 1696 m. buvo išrinktas ir Lenkijos karaliumi bei Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu. Rūmai ir paviljonai suformavo uždarą erdvę su fontanais ir skulptūromis, joje valdovas Augustas Stiprusis augino savo egzotinių augalų kolekciją. Reprezentaciniuose pastatuose buvo laikomi garsieji Maiseno ir kinietiško porceliano rinkiniai, o arsenale () sandėliuojami menininkų išpuošti ginklai. Vėlesnėje rokoko stiliumi pastatytojr dalyje įrengtos įvairios patalpos: Nimfejumas (), Matematikos-Fizikos salionas (), Vokiečių () bei Prancūzų paviljonai () ir kt. Daugumą jų puošia Baltazaro Permozerio () skulptūros.

Paskutiniąją, ketvirtają ansamblio pastatų eilę, 1847-55 m. projektavo architektas Gotfrydas Zemperis (). Šiose salėse buvo saugomi garsiausių Europos tapytojų Piterio Pauliaus Rubenso, Rembranto paveikslai bei Albrechto Diurerio raižiniai. Joje šiandien eksponuojamas ir Rafaelio „Siksto Madona“. Šalia šios galerijos, vadinamos Senųjų meistrų paveikslų kolekcija (), po Antrojo pasaulinio karo buvo įrengta ir Naujųjų meistrų paveikslų galerija ().
 
Nors per Antrojo pasaulinio karo pabaigoje įvykusį Drezdeno bombardavimą Zvingerio rūmai ir stipriai nukentėjo, meno kolekcijas pavyko paslėpti ir išsaugoti. Pokaryje Cvingeris buvo atstatytas, jame esančius muziejus gausiai lanko turistai.

Šaltiniai 
 Drezdeno rūmai (ang.)

Dresdenas
Vokietijos meno muziejai
2011 m. Malaizijos Grand Prix

2011 m. Malaizijos Grand Prix – antrosios 2011 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko balandžio 8-10 dienomis Sepango trasoje.

Kvalifikacija

Lenktynės

Čempionato įskaitos 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

 Pastabos: pateikti tik penki geriausi rezultatai.

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2011 sporte
Mirabalis

Mirabalis – pietvakarinė Ukmergės miesto dalis, esanti miesto pakraštyje, dešiniajame Šventosios krante. Kolektyviniai sodai, stadionas.

Šaltiniai

Ukmergės miesto dalys
Pivonija

Pivonija – pietinė Ukmergės miesto dalis, esanti prie kelio į Pašilę – Vilniaus gatvės. Rytuose prieina Pivonijos miškas.

Etimologija 

Pivonija yra vienas iš bijūno pavadinimų, kildinamas nuo lenkų ir toliau – graikų kalbų.

Istorija

Mikrorajonas įkurtas XX a. 9-ajame dešimtmetyje.

Šaltiniai

Ukmergės miesto dalys
Ukmergės senamiestis

Senamiestis – centrinė ir istorinė Ukmergės miesto dalis, esanti dešiniajame Šventosios krante, prie kelio . Su dešiniuoju krantu senamiestį jungia Ukmergės tiltas. Urbanistikos paminklas.

Stūkso Ukmergės piliakalnis, stovi Ukmergės Švč. Trejybės (Pijorų) bažnyčia, Ukmergės Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia, Ukmergės sentikių cerkvė. Yra Ukmergės Senamiesčio pagrindinė mokykla, kraštotyros muziejus (buvusiame „Draugystės“ kino teatre).

Galerija

Šaltiniai

Ukmergės miesto dalys
Senamiesčiai
Lietuvos urbanistikos paminklai
Panevėžio Lietkabelis

BC Panevėžio „7bet-Lietkabelis“ – Panevėžio miesto vyrų krepšinio klubas, dalyvaujantis LKL lygoje. Klubas įkurtas 1964 metais, ir dukart, iki įkuriant LKL, tapęs Lietuvos čempionu, taip pat yra vienas iš aštuonių LKL steigėjų.

Istorija 
Panevėžio „Lietkabelio“ ištakos siekia 1964 m. Prieš įkuriant LKL, „Lietkabelis“ dusyk tapo Lietuvos čempionu (1985 ir 1988 m.), 4 kartus laimėjo bronzą (1983, 1984, 1990, 1991 m.). Septynis sezonus komanda rungtyniavo aukščiausioje TSRS lygoje. LKL debiutavo 1993 m., įkūrus šią lygą.

2007 m. iširus Panevėžio „Panevėžiui“ buvo įkurtas naujas klubas Panevėžio „Techasas“. 2011 m. naujaisiais savininkais tapo Algirdas Kriščiūnas, Antanas Kazys Liorentas ir Kazimieras Antanynas (tuometinis Panevėžio „Ūkio banko“ filialo direktorius). 2012 m. sausį pakeistas pavadinimas, sugrąžintas senasis – „Lietkabelio“.

2021–2022 m. „Lietkabelis“ sužaidė ypač sėkmingą sezoną: Nenado Čanako komada Europos taurėje iškopė į aštuntfinalį, kur pralošė būsimiems čempionams Bolonijos „Virtus“, KMT taurėje užėmė 2-ą vietą finale, o LKL pusfinalyje sensacingai nugalėjo Kauno „Žalgirį“, tačiau finalo serijoje pralaimėjo Vilniaus „Rytui“.

Komandos pavadinimo kaita 
 1964–1996 m. Panevėžio „Lietkabelis“
 1996–1999 m. Panevėžio „Kalnapilis“
 1999–2000 m. Panevėžio „Sema“
 2000–2001 m. Panevėžio „Panevėžys“
 2001–2003 m. Panevėžio „Malsena“
 2003–2004 m. Panevėžio „Aukštaitija“
 2004–2007 m. Panevėžio „Panevėžys“
 2007–2012 m. Panevėžio „Techasas“
 2012-2022 m. Panevėžio „Lietkabelis“
 2022- m. Panevėžio „7bet-Lietkabelis“

Klubo sudėtis

Klubo pasiekimai

Buvę žaidėjai 
 Martynas Andriukaitis (1981–2014)

Treneriai 
  Gintaras Leonavičius (1997–2004, 2009–2011, 2012 m.)
  Aurimas Matulevičius (2007–2009 m.)
  Gintaras Kadžiulis (2014–2015, 2018 m.)
  Kazys Maksvytis (2015–2017 m.)
  Artūrs Štālbergs (2017 m.)
  Ramūnas Butautas (2017–2018 m.)
  Nenad Čanak (2018–)

Šaltiniai

Nuorodos 
 KKLIETKABELIS.LT – Oficiali klubo svetainė
 LKL.LT – informacija apie klubą 

Lietuvos krepšinio klubai
Panevėžio sportas
Utenis

Utenis – legendinis Lietuvos kunigaikštis, paminėtas XVI a. trečiajame dešimtmetyje parašytoje Bychovco kronikoje.

Vardas 
Vardas Lietuvos metraščio sąvaduose rašomas įvairiai: Vtenus, Utienus, Utenus, Untianus.

Legendos 
Kronikose rašoma, jog Utenio tėvas buvęs Lietuvos ir Žemaičių didysis kunigaikštis, Naugarduko didysis kunigaikštis – Kukovaitis, o motina Pajauta. Po tėvo mirties 1221 m. Utenis prie Šventosios upės netoli Deltuvos pastatė paminklą (stabą), kuriam supuvus, išaugo miškas, vadinamas Kukovaičio vardu.

Laikomas Salako įkūrėju.

Šventaragis – Utenio sūnus – buvo sudegintas Šventaragio slėnyje Vilniuje, prie Vilnios.

Ryšiai su Utena 
Spėjama, kad nuo Utenio vardo kilęs Utenos miesto pavadinimas. Neva jis supylė Didįjį Narkūnų piliakalnį, vadinamą Utenio pilimi, ir antrąjį mažąjį piliakalnį, vadinamą Utenio kapu. Rašytiniuose šaltiniuose (karaliaus Mindaugo laiške) 1261 metais pirmąkart paminėta medinė pilis prie Utenėlės upelio. Pasak padavimo, ją atstatęs kunigaikštis Utenis.

Istorikas Rimantas Jasas teigia, kad Utenio vardas patikimuose šaltiniuose nepaliudytas, perimtas iš Utenos miesto pavadinimo ar vietovardžio.

Nuorodos 

 Utenos krašto enciklopedija. Personalijos 
 Bychovco kronika apie Šventaragį

Palemono dinastija
Utenos senamiestis

Senamiestis – centrinė ir istorinė Utenos miesto dalis, įsikūrusi abipus Krašuonos upės, šiauriau abipus kelio . Yra paštas, autobusų stotis ir parkas, išlikę senieji pašto rūmai (XIX a. klasicizmas, architektas Vaclovas Ričelis).

Šaltiniai

Utenos miesto dalys
Senamiesčiai
Juozas Juknius

Juozas Juknius (g. 1951 m. kovo 8 d. Keberkščiuose) – Lietuvos ir Anykščių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1972 m. baigė Pajūrio žemės ūkio technikumą, įgijo zootechniko specialybę. 1988 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, zooinžnierius.

1972 m. dirbo Plungės rajono Ginteliškių kolūkyje zootechniku selekcininku. 1972–1974 m. atliko privalomąją karinę tarnybą tarybinėje kariuomenėje. 1974–1975 m. buvo Pajūrio žemės ūkio technikumo mokomojo ūkio zootechnikas selekcininkas, 1975–1983 m. – Klaipėdos valstybinės kiaulių veislininkystės stoties zootechnikas selekcininkas, 1983–1986 m. – Šilalės rajono žemės ūkio valdybos vyriausiasis ekonomistas žemės ūkio produkcijos paruošoms, realizavimui ir perdirbimui. 1986–2001 m. Anykščių tarpūkinės gyvulių sėklinimo įmonės, UAB „Ažupietis“ direktorius.

Nuo 1999 m. VGVPT prie Žemės ūkio ministerijos vyriausias specialistas.

Lietuvos socialdemokratų partijos Anykščių rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narys. 

Krepšinio klubo „Veteranas“ prezidentas. Žmona Ona, vaikas Darius.

Šaltiniai 

Anykščių politikai
Lietuvos zootechnikai
Canary Wharf

„Canary Wharf“ – modernusis Londono verslo centras. Jis yra vienas iš dviejų pagrindinių Londono komercinių bei finansinių centrų, kartu su „Londono Sičiu“. Šioje finansų šerdyje yra daugiausiai dangoraižių, prarėžusių Jungtinės Karalystės dangaus skliautą. Ir šiais laikais yra didžiųjų bankų „Barclays“, „Credit Suisse“, „HSBC“ ir „Citigroup“ būstinės, iškilios teisinių paslaugų įmonės „Clifford Chance“ bei stambios audito ir mokesčių konsultavimo bendrovės „KPMG“ būstinės. Kiekvieną dieną jame dirba 90000 žmonių.

Ištakos 
Britanijos vyriausybė 1980 m. nusprendė urbanizuoti rytinį Londono Docklandso rajoną. Prieš tai jis sudarė vieno didžiausių pasaulio uosto branduolį. Visų pirma, tai buvo tuo metu didžiausias visame pasaulyje projektas – numatyta per trejus metus visiškai urbanizuoti 300 tūkstančių kvadratinių metrų plotą ir pastatyti 24 pastatus, tarp jų – ir 60 aukštų dangoraižį „One Canada Square“, tuo metu aukščiausią Londono pastatą. Investuotojams, norintiems imtis projekto sukurti modernų architektūrinį pastatų kompleksą Šunų saloje – vietoje, vadinamoje „Canary Wharf“, buvo garantuoti sumažinti žemės mokesčiai ir suteikta daugybė lengvatų. Būtent ši vieta, vos prieš 20 metų vadinta „Thatcher ekonominės politikos stebuklu“ ir pavyzdžiu, kaip privati nekilnojamojo turto įmonė per trumpą laiko tarpą gali atnaujinti ir urbanizuoti ištisą miesto rajoną. Turėdama tokias garantijas, 1987 metais „Olympia & York“ perpirko statybos teises į „Canary Wharf“ projektą ir žemės sklypą iš amerikiečių investicijų konsorciumo, kuris jau buvo numojęs ranka į savo planus pradėti statybas. Pirmieji dangoraižiai buvo pabaigti statyti 1991 m., tačiau prieš pat „Canary Wharf“ rajono atidarymą Londono komercinio nekilnojamojo turto burbulas subliuško ir nekilnojamojo turto plėtotoja „Olympia & York“ išvysčiusi „Canary Wharf“ vietovę sugriuvo prislėgta milžiniškos skolų naštos.

Išnašos 

Londonas
Jungtinės Karalystės ekonomika
Finansų centrai
Marius Muižinikas

Marius Muižinikas (g. 1987 m. sausio 8 d. Kaune) – Lietuvos ir Kaišiadorių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
2008 m. Vilniaus kooperacijos kolegijoje baigė verslo vadybą.

2016 m. baigė Vilniaus universitetą, įgijo verslo vadybos ir verslo administravimo bakalaurą. 

UAB „Žiežmarių gėlės“, UAB „Žiežmarių gėlių prekyba“, UAB „Etelipsus“ direktorius.

UAB "Žiežmarių gėlės" valdybos narys.

Lietuvos Respublikos Socialdemokratų partijos Kaišiadorių rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos narys. 

Žmona Milda, vaikas Lukas.

Atsisakė atskleisti kas jo žmonai padovanojo 5,5 mln. litų.

Šaltiniai 	

Kaišiadorių politikai
Lietuvos vadybininkai
Aukštoji Veržuva

Aukštoji Veržuva – Vilniaus miesto dalis, dešiniajame Veržuvos krante (upės aukštupyje), į rytus nuo Žemosios Veržuvos ir Vaguvos, prie Vismaliukų. Iš visų pusių supama miškų. Didelę dalį užima kolektyviniai sodai.

Aukštąją Veržuvą aptarnauja 38 maršruto autobusas.

Istorija 

1905 m. Mickūnų valsčiaus Veržuvos kaime gyveno 86 žmonės. 1931 m. – 130 gyventojų.

Galerija

Šaltiniai 

Vilniaus miesto dalys
Didieji Karklėnai (Vilnius)

Didieji Karklėnai – rytinė Vilniaus miesto dalis, esanti į pietus nuo Naujosios Vilnios. Tai buvusi šiaurės vakarinė Didžiųjų Karklėnų kaimo dalis.

Šaltiniai

Vilniaus miesto dalys
Galgiai (Vilnius)

Galgiai – Vilniaus miesto dalis, esanti į šiaurės rytus nuo miesto centro, piečiau Kairėnų. Buvusi vakarinė Galgių kaimo dalis, nuo kurio skiria Centrinė gatvė. Galgius aptarnauja VVT – 18 nr. autobusas (Galgių, Vakario st.).

Šaltiniai 

Vilniaus miesto dalys
Gineitiškės (Vilnius)

Apie kaimą Trakų rajone žr. Gineitiškės (Trakai).

Gineitiškės (arba Senosios Gineitiškės) – šiaurės vakarinė Vilniaus miesto dalis, esanti į vakarus nuo Pašilaičių. Buvusi vakarinė Gineitiškių kaimo dalis. Prie kaimo yra Gineitiškių ežeras. Šiaurėje ribojasi su Tarande, rytuose – su Naujosiomis Gineitiškėmis, pietuose – su Zujūnais, vakaruose – su Antežeriais.

Kaimą aptarnauja 32 maršruto Vilniaus miesto autobusas (stotelė Senosios Gineitiškės).

Istorija 

Gineitiškės minimos 1500 m. 1995 m. prijungtos prie Vilniaus miesto.

Gyventojai

Žymūs žmonės

Kaime gimė:
 Karolis Snežko, inžinierius technologas, politinis ir visuomenės veikėjas.

Šaltiniai 

Vilniaus miesto dalys
Zita Loseva

Zita Loseva (g. 1954 m. birželio 17 d. Maironiuose, Kelmės rajonas) – Lietuvos ir Kelmės rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija 
1992 m. baigė Vilniaus universitetą, finansininkė-ekonomistė.

Šiaulių AVMI mokestinių prievolių departamento Mokesčių mokėtojų skyriaus Kelmės poskyrio vedėja.

Lietuvos socialdemokratų partijos Kelmės rajono skyriaus narė. Nuo 2011 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narė. . 2011-2015 m. kadencijos metu buvo Kelmės rajono savivaldybės tarybos biudžeto ir investicijų komiteto narė.  2015 m. savivaldybių tarybų rinkimuose išrinkta dar kartą būti Kelmės savivaldybės tarybos nare .

Šaltiniai 	

Kelmės politikai
Lietuvos ekonomistai
Kelmija

Kelmija – pietinė Vilniaus miesto savivaldybės dalis, esanti į pietus nuo Salininkų ir į šiaurę nuo Juodšilių. Iš rytų riboja geležinkelis į Lydą, iš šiaurės – Salininkų gatvė, iš vakarų – Raistelių miškas, iš pietų – Juodšilių miškas. Kolektyviniai sodai.

Kursuoja 3 ir 82 maršruto autobusai.

Istorija 

Iki XX a. pabaigoje Kelmija buvo kaimas Juodšilių apylinkėje. Prijungta prie Vilniaus 1987 m. kovo 27 d.

Gyventojai

Šaltiniai 

Vilniaus miesto dalys
Balinkos geležinkelio stotelė

Balinkos geležinkelio stotelė () – geležinkelio stotelė Balinkos kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje, Štabino valsčiuje. Stotelė priklauso Sokulkos-Suvalkų geležinkelio linijai. Nuo stotelės iki Augustavo geležinkelio stoties yra 13.3 km ir iki Jastšembnos geležinkelio stotelės 3.5 km.

Nuorodos

 Aprašymas apie Balinkos geležinkelio stotelę (lenk.);
 Aprašymas apie Lenkijos geležinkelius (lenk.) .

Augustavo apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Štabino valsčius
Leoniškės (Vilnius)

Leoniškės – rytinė Vilniaus miesto dalis, esanti į rytus nuo Belmonto, dešiniajame Vilnios krante.

Istorija 

1905 m. Mickūnų valsčiaus Leoniškių dvare, užusienyje ir palivarke gyveno 105 žmonės. Tuo metu Leoniškės apėmė visą teritoriją tarp S. Batoro gatvės ir Vilnios upelio. 1931 m. Mažosiose Leoniškėse gyveno 21, Didžiosiose – 19 gyventojų.

Šaltiniai 

Vilniaus miesto dalys
Liepkalnis (Vilnius)

Liepkalnis – Vilniaus miesto dalis, esanti į rytus nuo Naujininkų ir į pietus nuo Rasų. Liepkalnio stačiatikių, Karaimų ir totorių kapinės, Vilniaus Šv. Eufrosinijos Polockietės cerkvė. LFF stadionas. Liepkalnyje yra įsikūrusi Lietuvos futbolo federacija.

Veikia slidinėjimo centras Žiemos trasa.

Istorija 

1905 m. Rudaminos valsčiaus Liepkalnio (Lipovkos) priemiestyje gyveno 841 žmogus. 1931 m. – 619 gyventojų.

Galerija

Šaltiniai 

Vilniaus miesto dalys
Ostrovių Bebro geležinkelio stotelė

Ostrovių Bebro geležinkelio stotelė () - geležinkelio stotelė Ostrovių kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje, Štabino valsčiuje. Stotelė priklauso Sokulkos-Suvalkų geležinkelio linijai. Nuo stotelės iki Nova Kamenos geležinkelio stotelės yra 3.4 km ir iki Jastšembnos geležinkelio stotelės 4.4 km. Stotelės pavadinimas kilęs nuo šalia esančio Ostrovių kaimo ir šalia tekančios Bebro upės.

Nuorodos

 Aprašymas apie Ostrovių Bebro geležinkelio stotelę (lenk.);
 Lenkijos geležinkelių tinklalapis (lenk.) .

Augustavo apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Štabino valsčius
Petropavlovsko valsčius

Petropavlovsko valsčius (, , po I pasaulinio karo Liepinės valsčius) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje, Suvalkų gubernijoje, Augustavo apskrityje. Valsčiaus centras – Liepinė. 3031 gyventojas (1900 m.).

Istorija

Valsčius įkurtas 1870 m. gegužės 31 d. iš dalies Kuriankos valsčiaus kaimų ir miesto teisių netekusios Liepinės. 1913 m. valsčius dar minimas dokumentuose, bet po I pasaulinio karo 1921 m. vietoje šio valsčiaus minimas tik Liepinės valsčius.

Šaltiniai 

 Valsčiaus aprašymas Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom VIII (Perepiatycha – Pożajście) z 1887 m. (lenk.)
 Skorowidz miejscowości Rzeczypospolitej Polskiej – Tom V – Województwo Białostockie, Główny Urząd Statystyczny Rzeczypospolitej Polskiej, Varšuva 1924 m.
 Valsčiaus aprašymas Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom XV, cz. 1 (Abablewo – Januszowo) z 1900 m. (lenk.)

Augustavo apskrities valsčiai 
Liepinės valsčius
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Rolandas Makrickas

Rolandas Makrickas (g. 1972 m. sausio 31 d. Biržuose) – katalikų kunigas, monsinjoras, Vatikano diplomatas, Bažnyčios istorikas.

Biografija 
Mokėsi Biržų 1-ojoje vidurinėje mokykloje (dabar „Atžalyno“). 

1990 m. įstojo į Kauno tarpdiecezinę kunigų seminariją. 
1991 m. išvyko į Romą, Šv. Kazimiero lietuvių kolegiją, tęsti filosofijos ir teologijos studijas Popiežiškajame Grigaliaus universitete.

1996 m. liepos 20 d. įšventintas kunigu (pirmąsias šv. Mišias aukojo Biržų Šv. Jono Krikštytojo bažnyčioje, Panevėžio vyskupija).

1996–2001 m. – Vilniaus arkikatedros bazilikos rezidentas. 

1996-2001 m. Lietuvos Vyskupų Konferencijos generalinio sekretoriaus padėjėjas bei Jubiliejinių Krikščionybės 2000-ųjų Metų Jubiliejaus komiteto atsakingasis sekretorius.

2001-2006 m. tęsė  Bažnyčios istorijos bei Bažnyčios teisės studijas Popiežiškajame Grigaliaus universitete kur 2004 m. apsigynė  Bažnyčios istorijos daktaro laipsnį.

2003-2006 m. studijavo Popiežiškoje bažnytinėje akademijoje. 

2006-2009 m. dirbo Apaštalinėje Nunciatūroje Tbilisyje, Vatikano atstovybėje Gruzijai, Armėnijai ir Azerbaidžanui. 

2009-2013 m. dirbo Apaštalinėje Nunciatūroje Stokholme, Vatikano atstovybėje Švedijai, Suomijai, Danijai, Islandijai ir Norvegijai.

2013-2017 m. dirbo Apaštalinėje Nunciatūroje Vašingtone, Vatikano atstovybėje Jungtinėse Amerikos Valstijose , aptarnavo Vašintono lietuvių Šiluvos Švč. Mergelės Marijos koplyčią.

2017-2019 m. Charge d`Affaires a.i. Apaštalinėje Nunciatūroje Gabone bei Patarėjas Apaštalinėje Nunciatūroje Kongo Respublikoje (Brazavilis).

2019 m. paskirtas į Šventojo Sosto Valstybės Sekretoriatą Vatikane.

Bibliografija 
 Šv. Sostas ir Lietuva. Lietuvos valstybės atgimimas Miuncheno Apaštališkosios Nunciatūros 1915–1919 metų archyviniuose dokumentuose. () 2006 m.

Nuorodos 
 Sunkiausiais šio amžiaus išbandymas
 Nežinomas Popiežius?
 Penkios dienos ir šimtas metų...

Šaltiniai 

diplomatai
Lietuvos kunigai
Vytautas Zalieckas

Vytautas Zalieckas (g. 1967 m. birželio 15 d. Deromiuose, Trakų rajonas) – Lietuvos ir Trakų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Baigė Trakų rajono Tolkiškių aštuonmetę mokyklą, 1986 m. Vilniaus statybos technikumą. Aukštadvario ūkio inžinierius. 2002 m. Vilniaus Gedimino technikos universitete įgijo statybų inžinieriaus kvalifikaciją, 2004 m. edukologijos magistras.

Nuo 2001 m. Vytauto Zalecko ūkininko ūkio savininkas. Nuo 2008 m. Lietuvos miško savininkų asociacijos Trakų skyriaus vadovas.

Lietuvos Valstiečių Liaudininkų sąjungos, Lietuvos socialdemokratų partijos Trakų rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. Trakų rajono savivaldybės tarybos narys.  Nuo 2013 m. sausio 31 d. iki 2014 m. rugpjūčio 5 d. Trakų rajono savivaldybės meras. 

Žmona Danutė, vaikai Karolis, Andrius.

Šaltiniai 

Trakų politikai
Trakų merai

|-
Padekaniškės

Padekaniškės – vakarinė Vilniaus miesto dalis, esanti į vakarus nuo Pilaitės, rytiniame Gelūžės krante. Iš rytų ribojasi su Pilaite, šiaurės vakaruose – su Kriaučiūnais, šiaurėje – su Varne. Yra autobusų stotelė (63 aut.). Plečiasi nausėdijos.

Istorija 

Seniau buvo viensėdis Buivydiškių apylinkėje. Prie Vilniaus prijungtas 1996 m.

Gyventojai

Šaltiniai 

Vilniaus miesto dalys
Paupys (Vilnius)

Paupys – Vilniaus miesto dalis, esanti į pietryčius nuo Senamiesčio, kairiajame Vilnios krante priešais Užupį. Yra į rytus nuo Senamiesčio, tęsiasi iki Belmonto ir Markučių, tarp Subačiaus gatvės ir Vilnios upės. Pagrindinės gatvės: Subačiaus, Paupio, Aukštaičių, Paplaujos, Kaukysos, Vilnios takas. Pramoninis rajonas. Yra verpimo ir audimo fabrikas „Audėjas“ (įkurtas 1956 m.).

Pagrindinės VVT stotelės: Subačiaus, Zarasų, Drujos.

Istorija 

Iki 1939 m. Paupys dar vadintas Paplaujos priemiesčiu. Čia tryško Prūdžių versmės, kurių vanduo nuo XVI a. mediniais vamzdžiais buvo tiekiamas į miestą, sudaryti tvenkiniai. Paupyje XVII a. pr. – XVIII a. vid. veikė popieriaus fabrikas, o XVIII a. pastatytas Tyzenhauzų malūnas. 1897 m. Paupyje gyveno 2965 gyventojai.

Tarybiniais metais pradėtos statyti pramonės įmonės: „Audėjas“ (verpimo ir audimo fabrikas, 1956 m.), elektros matavimo technikos gamykla (1948 m.), bandomoji gamykla „Matas“, Vito kailių gamybinio susivienijimo pagrindinė įmonė (1946–1964 m.), II gelžbetoninių konstrukcijų gamykla (1956 m.). Nuo 1959 m. veikė Felikso Dzeržinskio namas-muziejus.

Šaltiniai 

Vilniaus miesto dalys
Pavilionys (Perkūnkiemis)

Pavilionys (arba Perkūnkiemis) – Vilniaus miesto dalis, esanti į šiaurės vakarus nuo miesto centro, vakariau Fabijoniškių, vakarinėje kelio  pašonėje, prie vakarinio aplinkkelio. Būdingi naujos statybos daugiabučiai, įvairios prekybos įmonės, šiaurinėje dalyje išlikusi kaimiška dalis.

Pavilionis aptarnauja 5, 52 ir 87 maršrutų miesto autobusai.

Istorija 

Tarybiniais laikais – kaimas Avižienių apylinkėje. Prie Vilniaus prijungtas 1987 m.

Gyventojai

Šaltiniai 

Vilniaus miesto dalys
Pavilionys (Pašilaičiai)

Pavilionys – Vilniaus miesto dalis, esanti į šiaurės vakarus nuo miesto centro, tarp Pašilaičių pietuose ir Tarandės šiaurėje. Yra prie Vakarinio aplinkkelio ir kelio į Gineitiškes. Naujų daugiabučių kvartalai (prie Pavilnionių, Perkūnkiemio gatvių). Šiaurėje pereina į Pavilionis, pastaruoju metu vadinamus Perkūnkiemiu.

Pavilionis aptarnauja 32 ir 5 autobusai (Pavilnionių stotelė), netoliese yra Skalvių žiedas.

Istorija 

Miesto dalis sudaryta prijungus Buivydiškių apylinkei priklausiusį kaimą. Kita Pavilionių dalis – Perkūnkiemis – sudaryta prijungus Avižienių apylinkės kaimą.

Gyventojai

Šaltiniai 

Vilniaus miesto dalys
Pupinė

Apie kaimą Vilniaus rajone žr. Pupinė (Mickūnai).

Pupinė – pietinė Vilniaus miesto dalis, esanti į rytus nuo Salininkų, vakarinėje kelio  pašonėje.

Istorija 

XX a. antroje pusėje – Juodšilių apylinkės kaimas. ~1996 m. prijungtas prie Vilniaus.

Gyventojai

Šaltiniai 

Vilniaus miesto dalys
Riovonys

Riovonys – vakarinė Vilniaus miesto dalis, esanti kairiajame Neries krante, į pietvakarius nuo Vilkpėdės, prie geležinkelio Kaunas–Vilnius. Gyvenamasis rajonas. Riovonių troleibusų ir autobusų stotelė yra prie Savanorių prospekto, Vilkpėdėje.

Istorija 

Vietovė minima 1744 m. sinodo parapijų apraše kaip kaimas Šv. Stepono parapijos ribose (lenk. Rowiancy) ir 1784 m. Panerių žemės sklypo, priklausiusio Vilniaus katedros kapitulai plane , tarp kitų Panerių rakto kaimų.

1905 m. Rudaminos valsčiaus Riovonių kaime gyveno 90 žmonių. 1931 m. – 82 gyventojai.

Šaltiniai 

Vilniaus miesto dalys
Sergio Pérez

Sergio Pérez (g. 1990 m. sausio 26 d. Gvadalacharoje) – Formulės 1 lenktynininkas iš Meksikos. S. Perez nuo 2021 m. yra „Red Bull Racing“ komandos narys.

Sergio brolis Antonio Pérez yra buvęs NASCAR Corona Series čempionas.

Karjera 
Savo profesionalaus lenktynininko karjerą Sergio pradėjo JAV Barber Pro Series čempionate 2004 m. Vėliau du sezonus jis praleido Formula BMW ADAC čempionate. 2006 metais meksikietis startavo dvejose A1 Grand Prix varžybų lenktynėse. 2007–2008 metais Sergio lenktyniavo Didžiosios Britanijos Formulės 3 čempionate. Pirmais metais jis tapo nacionalinės klasės nugalėtoju. Nuo 2008 iki 2010 m. Sergio dalyvavo GP2 serijos lenktynėse. 2010 m. sezone jis pelnė 5 pergales ir tapo vicečempionu.

2011 m. sezone jis debiutavo Formulės 1 lenktynėse „Sauber“ ekipoje.

2012 m. rugsėjo 28 d. buvo paskelbta, kad po 2012 m. sezono meksikietis pereis į „McLaren“ ekipą.McLaren ekipa nusprendė nepratęsti sutarties su S. Perezu, tačiau padėjo jam ieškoti kitos komandos.

2013 metų gruodžio 12 d. pasirašė kontraktą su „Force India“ ekipa. Po 2016 m. Malaizijos Grand Prix, Pérez patvirtino, kad pratęsė kontraktą su „Force India“ komanda 2017 m. Formulės 1 sezonui. 2019 metų rugpjūčio mėnesį Racing Point komanda pratęsė sutartį dar trim metams iki 2022 metų pabaigos.

2021 m. pradžioje „Red Bull“ paskelbė, kad pasirašė sutartį su meksikiečiu.

Nuorodos 

 Oficiali svetainė

Šaltiniai 

Meksikos lenktynininkai
Formulės 1 pilotai
Kazimieras Celestinas Alminas

Kazimieras Celestinas Alminas (g. 1941 m. balandžio 6 d. Šliktinėje, Mosėdžio valsčius) – Lietuvos ir Šiaulių miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, poetas, disidentas.

Biografija 
Gimė devynių vaikų, iš kurių išgyveno keturi, šeimoje. 1981 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą, tiflopedagogas, tiflopsichologas. Studijavo Kijevo M. Gorkio pedagoginio instituto aspirantūroje.

Iki 1981 m. Šiaulių pedagoginio instituto estetinio lavinimo katedros dėstytojas, bet, atsisakius liudyti prieš Mečislovą Jurevičių, pradėtas persekioti Valstybės saugumo, pašalintas iš darbo, uždrausta mokslinė veikla. Dirbo kalviu, grojo kaimo kapelose. Rašė „Lietuvos katalikų bažnyčios kronikai“, ją platino.

1988 m. vienas Šiaulių sąjūdžio organizatorių, Šiaulių miesto Sąjūdžio iniciatyvinės grupės narys, Šiaulių sąjūdžio tarybos narys, Sąžinės laisvės ir etikos komisijos pirmininkas, Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Seimo narys, jo Nacionalinių klausimų komisijos narys, „Tremtinio“ klubo įkūrėjas, Žydų ir Ukrainiečių kultūros bendrijų atkūrimo iniciatorius. 1989 m. Tautinės dvasios kultūros konferencijos, Žemaičių etnografinės šventės Šiauliuose iniciatorius, žemaitiškų litų ir centų (dizaineris – Vilius Puronas, spaudė – spaustuvė „Titnagas“) bei Žemaičių paso idėjos autorius, po šventės – vienas Žemaičių kultūros draugijos „Saulaukis“ steigėjų. Vienas Vyskupo Motiejaus Valančiaus blaivystės sąjūdžio iniciatorių ir aktyvistų, Šiaulių tarybos narys. 

Lietuvos krikščionių demokratų partijos, partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Šiaulių skyriaus narys. Šiaulių Sausio 13-osios brolijos pirmininkas.

Bibliografija 
 Kaip žemaičiai dar kartą Lietuvą gelbėjo / Išsivadavimas. Savastis, Vilnius, 1998 m. p. 122–124.
 Tik mylėti…, eilėraščiai, Litera, 2011 m.

Šaltiniai 	

Šiaulių politikai
Šiaulių pedagogai
Lietuvos poetai
Šiaulių sąjūdis
Laima Raubiškienė

Laima Raubiškienė (g. 1950 m. rugpjūčio 8 d. Nariūnuose, Zarasų rajonas) – Lietuvos ir Zarasų rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja, kraštotyrininkė, istorinio žanro publicistė.

Biografija 
1968 m. baigė Zarasų M. Melninkaitės vidurinę mokyklą. Zarasų krašto muziejaus muziejininkė.

Nuo 1997 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Zarasų rajono skyriaus narė. 2000–2003 m., 2003–2007 m. ir 2007–2011 m. Zarasų rajono savivaldybės tarybos narė, opozicijos frakcijos vadovė.

Zarasų rajono kultūros fondo sekretorė, Kultūros ir meno bendrijos pirmininko pavaduotoja. Zarasų krašto muziejaus profesinės sąjungos pirmininkė.  Dokumentinių knygų: "Zarasų apskrities savivalda" (1999), "Pašauktas mylėti artimą" (2001) autorė, monografijos "Zarasai laiko vilnyse" (2006) sudarytoja, daugelio publikacijų spaudoje autorė.

Sutuoktinis Vincas, vaikai Ramūnas, Neringa.

Šaltiniai 	

Zarasų politikai
Lietuvos muziejininkai
Lietuvos profsąjungiečiai
Skersinė

Skersinė – Vilniaus miesto rajonas, esantis miesto pakraštyje, abipus kelio . Iš pietų, rytų ir vakarų supa Vanaginės miškas (skiria nuo Santariškių, Bajorų ir Visorių), šiaurėje ribojasi su Vanagine. Šiaurės vakaruose prasideda Vanaginės geomorfologinis draustinis. Stovi medinis kryžius. Būdingi nuosavi gyvenamieji namai, sodai.

Skersinę aptarnauja 87 maršruto autobusas (Skersinės st.).

Istorija 

1905 m. Riešės valsčiaus Skersinės kaime gyveno 99 žmonės, 1931 m. – 63.

Šaltiniai 

Vilniaus miesto dalys
Smalinė (Vilnius)

Smalinė – vakarinė Vilniaus miesto savivaldybėje, esanti tarp Pilaitės ir Buivydiškių. Kolektyviniai sodai, nausėdijų kvartalai.

Istorija 

Iki XX a. pabaigos – kaimas Buivydiškių apylinkėje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Vilniaus miesto dalys
Strielčiukai

Strielčiukai – rytinė Vilniaus miesto dalis, esanti kairiajame Vilnios krante, į pietryčius nuo Naujosios Vilnios. Vakaruose ribojasi su Aukštuoju Pavilniu, pietuose – su Rokantiškių kaimu (skiria Juodšilių–Kyviškių geležinkelio linija), pietryčiuose – su Grigaičių gyvenviete, rytuose laukai skiria nuo Naujosios Vilnios. Iš šiaurės ir rytų Strielčiukus supa Pavilnių regioninio parko miškai.

Būdingos nausėdijos, rajonas sparčiai plečiasi. Yra Strielčiukų kapinės. Vakaruose prieina Žaliakalnio parkas, stūkso Rokantiškių kalva. Aplink Džiaugsmo, S. Lozoraičio, J. Urbšio gatves išlikusios medžių alėjos.

Strielčiukus aptarnauja 31 maršruto autobusas (Strielčiukų, Alėjos st.).

Istorija 

1905 m. Mickūnų valsčiaus Strielčiukų kaime ir miško kvartale gyveno 81 žmogus., 1931 m. – 119 gyventojų.

Šaltiniai 

Vilniaus miesto dalys
Saguaro nacionalinis parkas

Saguaro nacionalinis parkas () – nacionalinis parkas Arizonoje, JAV. Tuksono didmiestis šį parką dalija į dvi dalis, viena nutolus nuo miesto rytų link beveik 32 kilometrus, o kita – tęsiasi į vakarus beveik 24 kilometrus. Tai 37 tūkstančių hektarų ploto užimantis parkas. 28,694 hektarų jo ploto sudaro laukinė gamta. Tiek viena, tiek kita parko dalis apima gražius Sonoros dykumos ruožus, kuriuose yra kalvagūbriai bei Tuksono ir Rinkono kalnų grandinės. Parko pavadinimas kilęs nuo saguaro kaktuso. Šiame parke taip pat gausiai auga ir kitų rūšių kaktusai. Saguaro parke gyvena viena sparčiai nykstanti šikšnosparnių rūšis bei Dėmėtoji pelėda.

JAV nacionaliniai parkai
Varnė

Varnė – vakarinė Vilniaus miesto dalis, buvęs viensėdis į vakarus nuo Pilaitės prie kelio Sudervėn. Ribojasi su Plytine šiaurėje, Zujūnais (miesto dalimi) rytuose, Padekaniškėmis pietuose, Papiškėmis vakaruose. Plečiasi nausėdijos.

Istorija 

Iki XX a. pabaigos Varnė buvo viensėdis Buivydiškių apylinkėje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Vilniaus miesto dalys
Žvejai (Vilnius)

Žvejai (arba Žvejų priemiestis) – buvusi gyvenvietė Vilniaus miesto savivaldybėje, esanti į šiaurę nuo miesto centro, dešiniajame Neries krante, Žirmūnų pietuose. Dabar čia stovi Sporto rūmai.

Istorija

Dabartinių Žirmūnų pietinėje dalyje nuo XIV a. kūrėsi Žvejų priemiestis, kuriame buvo žydų kapinės (XVI–XIX a.), Vilniaus Šv. Marijos Teresės bažnyčia (XVII–XIX a.), o XIX a. buvo įrengta Rusijos imperijos karinė tvirtovė.

Žvejų priemiestis, manoma, formavosi nuo XIV a. pabaigos. Spėjama, kad istoriniuose šaltiniuose kaip Žvejų gyvenvietė minimas priemiestis pradėjo kurtis iš žvejų kaimelio. XVI a. Žvejų priemiestyje buvo vienintelis LDK stiklo fabrikas. 1536 m. pastačius pirmąjį tiltą per Nerį priemiestis tapo miesto dalimi. XVI a. čia vyravo mediniai namai.

XVI a. Žvejų priemiestis atsiskyrė iš Šnipiškių priemiesčio. 1534 m. Vilniaus kanauninkas V. Protasevičius Žvejuose, priešais pilį, pirko sklypus vasaros rezidencijai pasistatyti, čia norėjo įsikurti jėzuitai, buvo įrengti prekių sandėliai. XVII a. pabaigoje karmelitai Žvejų priemiestyje buvo pastatę šv. Marijos Teresės bažnyčią, kuri XIX a. sugriuvo. Dešiniajame Neries krante buvęs Žvejų priemiestis ilgą laiką buvo siaubiamas upės potvynių. 1847 m. patvinusi Neris sugriovė mūrinę Šv. Marijos Teresės bažnyčią, stovėjusią tarp gyvenamųjų namų, priklausiusią Pilies kalno tvirtovės gynybos sistemai.

Šaltiniai 

Vilniaus miesto dalys
Juodasis Kelias

Juodasis Kelias – pietrytinė Vilniaus miesto dalis, esanti 3 km į šiaurės rytus nuo Nemėžio, prie kelio . Rytuose praeina geležinkelis. Pavadinta pagal istorinį Juodąjį kelią, prie kurio yra įsikūrusi.

Istorija 
Iki 1996 m. – gyvenvietė Nemėžio apylinkėje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Vilniaus miesto dalys
Kapitolijaus rifo nacionalinis parkas

Kapitolijaus rifo nacionalinis parkas () – JAV nacionalinis parkas, esantis Jutos valstijoje. Tai 160 km ilgio, bet ganėtinai siauras ir 979 km² ploto užimantis parkas. Jis buvo įsteigtas 1971 m. Kapitolijaus rifo nacionalinis parkas apsaugo spalvingus tarpeklius, kalvagūbrius bei kalnus stačiais šlaitais ir plokščiomis viršūnėmis. Parkas apima Vandens telkinio įdubą – išraižytą kalnų keterą besidriekiančią nuo Tūkstančio ežerų kalno iki Pauelo tvenkinio.

Nuotraukų galerija 

JAV nacionaliniai parkai
Vandens telkinio įduba

Vandens telkinio įduba () – geologinis darinys vakarų JAV, besidriekiantis nuo Tūkstančio ežerų kalno iki Pauelo tvenkinio. Jo teritoriją apima Kapitolijaus rifo nacionalinis parkas. 

Vandens telkinio įdubos monoklininė klostė driekiasi 100 mylių per dykumą, esančią Jutos valstijos centre. Įdubą galima apžvelgti iš trijų turistinių maršrutų. Vienas iš maršrutų veda prie Aukso sosto (Golden Throne), kalno iš geltono smiltainio.

Nuotraukų galerija

JAV geologija
Jastšembnos geležinkelio stotelė

Jastšembnos geležinkelio stotelė () - geležinkelio stotelė Jastšembnos I kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje, Štabino valsčiuje. Stotelė priklauso Sokulkos-Suvalkų geležinkelio linijai. Nuo stotelės iki Balinkos geležinkelio stotelės yra 3.5 km ir iki Ostrovių Bebro geležinkelio stotelės 4.4 km.

Nuorodos

 Aprašymas apie Jastšembnos geležinkelio stotelę (lenk.);
 Aprašymas apie Lenkijos geležinkelius (lenk.) .

Augustavo apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Štabino valsčius
Bliznos geležinkelio stotelė

Bliznos geležinkelio stotelė () – geležinkelio stotelė Bliznos kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje, Naujinės valsčiuje. Stotelė priklauso Sokulkos-Suvalkų geležinkelio linijai. Nuo stotelės iki Ščepkų geležinkelio stotelės yra 7.5 km ir iki Augustavo Porto geležinkelio stotelės 5.3 km.

Nuorodos 

 Aprašymas apie Bliznos geležinkelio stotelę (lenk.);
 Aprašymas apie Lenkijos geležinkelius (lenk.) .

Augustavo apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Naujinės valsčius