joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Irena Daujotaitė

Irena Marija Daujotaitė (g. 1931 m. gruodžio 8 d. Darbėnuose) – Lietuvos kraštovaizdžio architektė.

Biografija 
1957 m. baigė Kauno politechnikos institutą.  1957–1966 m. Miestų statybos projektavimo instituto architektė, 1966–1987 m. Vilniaus miesto Statybos ir architektūros valdybos Vilniaus landšafto architektė. Nuo 1993 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytoja, nuo 2000 m. docentė.

Lietuvos kraštovaizdžio architektų sąjungos narė.

Darbai 
 1962 m. – Panevėžio generalinis planas
 1972 m. – Odminių g. skveras Vilniuje
 1975 m. – Savivaldybės aikštės rekonstrukcija Vilniuje
 1977 m. – Prezidentūros rūmų sodo rekonstrukcija Vilniuje
 1998 m. – Baltarusijos ambasados teritorijos rekonstrukcija Vilniuje
 1994, 1996 m. – Vilniaus želdynų schemos

Bibliografija 
 Balkonų apželdinimas (su kitais, 1980 m.),
 Kraštovaizdžio architektūros pagrindai. Vilnius. Technika, 1998 m.)

Šaltiniai 

Daunora Zigmas
Karavelis

Karavelis (, ) – miestas Peru, Arekipos departamente. Karavelio provincijos administracinis centras. 4,1 tūkst. gyventojų (2005 m.). Šalia miesto teka Karavelio upė.

Peru miestai
Danskeris

Danskeris (, ) – išsikišusi viduramžių pilies bokšto arba erkerio pavidalo dalis. Naudotas kaip išvietė arba atliekoms išmesti. Pavadinimas kilęs nuo Gdansko () miesto, kur šie įrenginiai, matyt, atsirado anksčiausiai, pavadinimo.

Bokšto pavidalo danskeris stovėjo prieš gynybinę sieną, virš fosos ar tekančio upelio, su pilimi jį jungė dengtas tiltas su šaudymo angomis.  Bokštas, „apžergdamas“ upelį į žemę remdavosi trimis ar keturiomis atramomis. Bokšto perdangos viduryje buvo viena ar kelios angos atliekoms pašalinti. Upelio vandens srovė atliekas nunešdavo, todėl epidemijų pavojus buvo minimalus.

Erkerio pavidalo danskeris buvo išsikišęs iš pilies išorinės ištisinės sienos. Statomas buvo arba iškišant kiekvienoje eilėje po pusė, ar trečdalį plytos, kol susidarydavo pakankama atrama perdangai, arba ant medinės sijos. Kartais ir pats danskeris būdavo medinis.

Būdingas Vokiečių ordino pilims – Marienburgas (dab. Malborkas), Marienverderis (dab. Kvidzynas, ilgiausias), Torunė, Gnievas (išliko dalis), Pamario Kovalevas (išliko dalis).

Literatūra 
 Horst Wolfgang Böhme, Reinhard Friedrich, Barbara Schock-Werner. Wörterbuch der Burgen, Schlösser und Festungen. Philipp Reclam jun. GmbH & Co., Stuttgart 2004, S. 108, ISBN 3-15-010547-1

Šaltiniai

Nuorodos 

Pilys
Aplao

Aplao (, ) – miestas Peru, Arekipos departamente, 630 m aukštyje, kalnų slėnyje. Kastilijos provincijos centras. 4 tūkst. gyventojų (2005 m.). Šalia miesto teka Macheso upė. Žemės ūkis (vaisių, ryžių auginimas).

Peru miestai
Čivajus

Čivajus (, ) – miestas Peru, Arekipos departamente, Kolkos slėnyje. Kailjomos provincijos centras. 7 688 tūkst. gyventojų (2018 m.). Šalia miesto yra La Calera karštosios versmės.

Kiekvienais metais gruodžio 8 d. Čivajaus mieste vyksta festivalis, kurio metu žmonės puošiasi tradiciniais kostiumais, šoka ir groja gatvėse.

Dėl patogios geografinės pozicijos Čivajus yra viena pagrindinių turistinių bazių, norintiems apžiūrėti Kolkos kanjoną.

Šaltiniai 

Peru miestai
Čukibamba

Čukibamba (, ) – miestas Peru, Arekipos departamente, Anduose, 2945 m aukštyje. Kondesujoso provincijos centras. 4,1 tūkst. gyventojų (2005 m.).

Peru miestai
Actas

Actas − acto rūgšties tirpalas vandenyje (dažniausiai 4 % ir 9 %). Acto rūgštis susidaro, fermentuojantis etilo alkoholiui (spiritui).

Actą gamina mažiausi organizmai − acto rūgšties bakterijos. Fermentatoriuose, pripildytuose buko medienos drožlių, šios bakterijos, vartodamos deguonį, etilo alkoholį suraugina į actą.

Acto būna pagaminto iš vynuogių, obuolių, spirito ir kt.
Actas kartais aromatizuojamas peletrūnais, salierais, juodųjų serbentų lapais, kitais prieskoninių augalų lapais arba šaknimis (baziliko, mėtos ir kt.). 

Balzaminis actas (vadinamas ir Modenos balzaminiu actu) laikomas delikatesu ir vertinamas gurmanų.

Pritaikymas 
Actas yra daugelio patiekalų ir užkandžių pagardas; jo dedama į padažus ir marinatus, į ruošiamas garstyčias, barščiams parūgštinti, silkei, salotoms paskaninti ir kitur.

Actas laikomas vėsiai stikliniame inde sandariai užkimštas.

Nuorodos 

 Straipsnis apie delikatesinį balzaminį Modenos actą
 Pasakojimas apie balzaminio acto gamyklėlę Modenos mieste
 Actas 

Maisto priedai
Pagardai
Moljendas

Moljendas (, ) – miestas Peru pietuose, Arekipos departamente, prie Ramiojo vandenyno. Islajaus provincijos centras. 22 tūkst. gyventojų (2005 m.). Moljendas yra svarbus prekybos, transporto ir žvejybos centras. Jūrų uostas aptarnauja Arekipos miestą. Per Moljendą eina Panamerikos plentas, geležinkeliai į Kuską ir Puną. Cemento, tekstilės, žuvies apdirbimo, pieno produktų pramonė. Moljendas yra taip pat ir pajūrio kurortas.

Peru miestai
Peteris Dankersas

Peteris Dankersas (, 1583 ar 1605 m. Amsterdamas – 1661 m. rugpjūčio 9 d. Rūdninkai) – olandų baroko tapytojas, architektas.

Biografija 

Iki 1634 m. gyveno Nyderlanduose. Apie 1637 m. Abiejų Tautų Respublikos karalius Vladislovas Vaza jį pakvietė atvykti į savo dvarą, buvo didikų rūmų dailininkas ir architektas. Kūrė Varšuvoje, Gdanske ir Vilniuje. 

Nutapė reprezentacinių karalių, didikų portretų. Nutapė Jogailaičių, Habsburgų ir Vazų giminės karalių portretus Karalių pilies Varšuvoje marmuro kambariui. Ši kolekcija senuosiuose inventoriuose žymima kaip „Jogailaičių šeima“. Portretai realistiški, paprastos kompozicijos, su peizažo motyvais, turi ankstyvojo baroko bruožų. Iš šios serijos išliko trys portretai Nieborove, vienas Maskvoje ir vienas Vilniuje.

Mirė plėšikų sužeistas.

Darbai 
 1638 m. – pakamaris Adomas Kazanovskis
 1640 m. – karalius Žygimantas Augustas
 1641 m. – raitas karalius Vladislovas Vaza
 Švedijos karalius Jonas III Vaza
 1641 m. – karalienė Cecilija Renata
 1643 m. – karalienė Marija Gonzaga
 1645 m. – Jaunas vyras medžiotojo drabužiais
 1645 m. – Vilniaus Šv. Mykolo bažnyčios freskos
 1637 m. – ištapė Vilniaus arkikatedros Šv. Kazimiero koplyčios paskliautes
 perstatė Vilniaus arkikatedros Valavičių koplyčią

Šaltiniai 

Dankersas, Peteris
Dankersas, Peteris
Dankersas, Peteris
ATR karaliaus rūmų dailininkai
Kotahuasis

Kotahuasis (, ) – miestas Peru, Arekipos departamente, Andų kalnuose, 2680 m aukštyje, 379 km nuo Arekipos. La Uniono provincijos centras. 1,5 tūkst. gyventojų (2005 m.).

Kotahuasis – svarbus turistinis centras departamente. Miesto apylinkėse gausu miškų, ežerų, kroklių, karštųjų versmių. Rengiami žygiai į kalnus, prie Kotahuasio kanjono.

Peru miestai
Janavara

Janavara (, ) – miestas Peru, Arekipos departamente, Arekipos priemiestis. 20,0 tūkst. gyventojų (2005 m.).

Būdingi kolonijinio stiliaus pastatai, siauros gatvės, kaip ir Arekipoje daugelis pastatų pastatyti iš balto mūro. Yra 1750 m. pastatyta Šv. Jono Krikštytojo (San Juan Bautista) bažnyčia. Iš Janavaros atsiveria geras vaizdas į 3 ugnikalnius (Misti, Čančani ir Pikču Pikču). Miestas yra svarbus departamento turistinis objektas.

Peru miestai
Čurigereskas

Čurigereskas (pagal ispanų skulptorių ir architektų de Čurigerų pavardę), arba čiurigerizmas – vėlyvojo baroko architektūros dekoro stilius, plitęs 1680–1750 m. Ispanijoje.
 Čurigereskas pakeitė nuo XVI a. antrosios pusės vyravusį rūsčios raiškos dezornamentadą.  Iš pradžių plito bažnytinėje, vėliau ir pasaulietinėje architektūroje. Monumentalūs pastatai buvo puošiami įmantriais skulptūriniais ornamentais, italų baroko elementai derinti su ispanų plateresko ir egzotiškais maurų architektūros motyvais.

Žemo reljefo ornamentai slėpė pastatų konstrukciją, dengė sienas, akcentavo langus, portalus, interjeruose - altorius. Dažnas dekoro elementas - spiralinė kolona. Vertingiausi čurigeresko pavyzdžiai - gausiai ornamentuoti altorių retabulai.

Čurigeresko centrai buvo Madridas ir Salamanka, jis taip pat plito Portugalijoje, ispanų kolonijose Lotynų Amerikoje, ypač Meksikoje. Šiose šalyse čurigereskas paįvairintas vietinių tautų konstrukcijos ir dekoro elementais.

Žymesni kūrėjai ispanų skulptoriai ir architektai broliai Albertas, Choakinas ir Chosė Benitas de Čurigeros, Pedras de Ribera, Narcisas Tomė.

Šaltiniai 

Architektūros stiliai
Aleksandras Čyras

Aleksandras Čyras (1927 m. kovo 15 d. Merkinėje – 2001 m. rugsėjo 29 d. Vilniuje) – Lietuvos mokslininkas, inžinierius statybininkas, habilituotas technologijos mokslų daktaras, profesorius.

Biografija 
Brolis Petras Čyras. 1950 m. su pagyrimu baigė Kauno universiteto Statybos fakultetą. Nuo 1950 m. Kauno politechnikos instituto (KPI) dėstytojas. 1954 m. apgynė technikos mokslų kandidato disertaciją. 1961–1969 m. KPI Vilniaus filialo prorektorius. 1966 m. technikos mokslų daktaras. 1969–1990 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto rektorius, nuo 1968 m. profesorius. 1980 m. LSSR MA narys korespondentas, 1985 m. LSSR MA tikrasis narys. 

1966–1971 m. LKP CK Revizijos komisijos narys, 1971–1976 m. ir nuo 1981 m. kandidatas į LKP CK narius.  1985 m. Veimaro aukštosios architektūros ir statybos mokyklos garbės daktaras. 1982 m. Lenkijos teorinės ir taikomosios mechanikos draugijos, 1985 m. Rusijos nacionalinio teorinės ir taikomosios mechanikos komiteto užsienio narys, 1994 m. Lenkijos mokslų akademijos užsienio narys.

Paskelbė per 180 straipsnių iš disipatyviųjų konstrukcijų mechanikos, plastiškumo teorijos, matematinio programavimo ir optimizavimo.

Bibliografija 
 Tiesinio programavimo metodai tamprioms plastinėms sistemoms skaičiuoti (1969 m., rusų kalba)
 Optimizacijos teorija kietojo deformuojamojo kūno ribinėje analizėje (1971 m., rusų k.)
 Tamprių-plastinių sistemų analizės ir optimizacijos matematiniai modeliai (1982 m., rusų k., 1983 m., anglų kalba)
 Statybinė mechanika: teorija ir algoritmai: vadovėlis (1989 m., rusų k.)
 Statybinė mechanika: vadovėlis (1990 m.)

Įvertinimas 
 1963 m. LTSR nusipelnęs statybininkas
 1976 m. LSSR valstybinė premija
 1979 m. LTSR nusipelnęs mokslo veikėjas
 1993 m. Lietuvos mokslo premija
 1996 m. LDK Gedimino 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai

Literatūra 
 Akademikas Aleksandras Čyras: gyvenimo spalvos: skiriama Vilniaus Gedimino technikos universiteto 50-mečiui (sud. Juozas Stražnickas). – Vilnius: Technika, 2006. – 475 p.: iliustr. – ISBN 9986-05-897-X

LTSR valstybinės premijos laureatai
Lietuvos mokslo premijos laureatai
Lietuvos mokslų akademijos tikrieji nariai
Lenkijos mokslų akademijos nariai
Lietuvos technologai
Vilniaus Gedimino technikos universiteto rektoriai
Leonas Čibiras

Leonas Čibiras (1921 m. liepos 14 d. Čekiškė, Švenčionių apskritis – 1992 m. gruodžio 24 d. Vilnius) – Lietuvos miškininkas, dendrologas, kraštovaizdžio architektas.

Biografija 
1947 m. baigė Vilniaus universitetą. 1947–1950 m. Vilniaus universiteto, 1950–1957 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas, dėstė dendrologiją. 1951–1960 m. Lietuvos miškų instituto mokslinis bendradarbis, tyrinėjo Lietuvos parkus, atliko medžių ir krūmų introdukcijos bandymų. Nuo 1960 m. Statybos ir architektūros reikalų komiteto, Automobilių transporto ir plentų ministerijos, Techninės estetikos instituto, Paminklų konservavimo instituto kraštovaizdžio architektas. 

Brolis Povilas Čibiras, žmona Irena Ona Čibirienė.

Palaidotas Saltoniškių kapinėse, Vilniuje.

Veikla 
Parengė kelis rekomenduojamų Lietuvos želdynams augalų sąrašus. Pirmasis Lietuvoje pagal tinkamumą naudoti želdynams augalų rūšis pradėjo skirstyti į pagrindines ir šalutines.

Kartu su bendradarbiais parengė Palangos, Rietavo, Joniškėlio, Raudondvario pilies parkų restauravimo projektus. Dalyvavo kuriant Vilniaus universiteto botanikos sodą Kairėnuose, Pajieslio (Kėdainių rajono savivaldybė) dendrariumą.

Bibliografija 
 Lietuvos TSR flora (su kitais, 6 t. 1959–1980 m., 1965 m. LTSR valstybinė premija)
 Dendrologija (su kitais, 1963 m., 1973 m.)
 Želdiniai lengvosios pramonės įmonių teritorijose (su K. Jakovlevu-Mateckiu, 1971 m.)

Šaltiniai 

Lietuvos architektai
Lietuvos dendrologai
LTSR valstybinės premijos laureatai
Lietuvos parkų projektuotojai
Lietuvos parkotyrininkai
Balsiai (Vilnius)

Balsiai – Vilniaus miesto dalis, esanti šiaurės rytinėje dalyje, netoli dešiniojo Neries kranto. Pietuose ribojasi su Babiniais, pietvakariuose – su Verkių Rieše, šiaurės rytuose – su Kryžiokais, šiaurės vakaruose miško juosta skiria nuo Krakiškių. Balsiai garsėja toliau vakaruose telkšančiais Žaliaisiais ežerais, esančiais Verkių regioniniame parke.

Veikia Balsių progimnazija (nuo 2011 m.)., apsodintas Balsių parkas (su „mitologinėmis“ skulptūromis). Tai daugiausia ištaigingų nuosavų gyvenamųjų namų rajonas, nors Balsių šiaurės vakaruose yra Balsių kolektyviniai sodai. Balsius sodai juosia iš visų pusių.

Geografija

Balsius aptarnauja 36, 65, 66, 76 nr. autobusai (stotelės: „Žaliojo Visalaukio st.“, „Ragučio st.“, „Balsiai“, „Ragės st.“, „Balsių mokykla“, Žynių st, „Žalčių st.“, „Austėjos st.“).

Istorija 

1905 m. Riešės valsčiaus Balsių užusienyje gyveno 9 žmonės, 1931 m. – 5.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Balsių bendruomenės puslapis
 Balsių bendruomenės forumas

Vilniaus miesto dalys
Didysis tarpeklis

Didysis tarpeklis () – senovinė upės vaga JAV, Vašingtono valstijoje. Driekiasi ~80 km nuo Grand Kulio užtvankos iki Muilo ežero. Didysis tarpeklis įsirėžęs Kolambijos plokščiakalnyje. Granitinis pamatas susidarė prieš 40-60 mln. metų. Prieš 10-15 mln. metų tarpeklio teritorija buvo padengta lava, išsiveržusia iš Kaskadinių kalnų ugnikalnių. Vietomis bazalto storis siekia 2 km, tačiau kitose vietose į paviršių išeina granitas. Ledynmečio laikotarpiu kalnus uždengė stora ledyno danga. Uoliniuose kalnuose susiformavo ledų užtvanka, pro kurią kas 50 metų prasiverždavo 610 m aukščio vandens stulpas ir nusirisdavo Ramiojo vandenyno link. Tokie vandens srautai išgraužė minkštą bazaltą ir sudarė tarpeklį. Dabar Didysis tarpeklis sausringa sritis, su nedideliais ežerėliais.

JAV geografija
Kanjonai ir tarpekliai
2002 AA29

2002 AA29 – asteroidas, kurį 2002 m. sausį atrado Lincoln Near-Earth Asteroid Research projektas.

Asteroidai
Kęstutis Čerkeliūnas

Kęstutis Jonas Čerkeliūnas (1921 m. gegužės 14 d. Raseiniuose – 2008 m. balandžio 14 d. Niujorke) – Lietuvos išeivijos žurnalistas, architektas.

Biografija 
1938 m. įstojo į Vytauto Didžiojo universitetą, studijavo literatūrą ir architektūrą. Nuo 1945 m. studijas tęsė Tiubingeno universitete, Štutgarto aukštojoje technikos mokykloje ir Niujorko Prato institute, kur 1952 m. baigė architektūrą.

1941–1944 m. dirbo dienraščių „Į laisvę“, „Ateitis“ redakcijose. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Vienas sambūrio „Šviesa“ kūrėjų. 1947 m. persikėlė į JAV.  1956–1976 m. dirbo Skidmore, vienoje Niujorko architektūros bendrovėje. 1959–1969 m. redagavo žurnalą „Sportas“. 1961 m. suredagavo žurnalo „Lituanus“ numerį, skirtą M. K. Čiurlioniui. 1977–1987 m. gyveno Miunchene, radijo stoties „Laisvė“, vėliau „Laisvoji Europa“ lietuviškų programų redaktorius ir pranešėjas. Laikraščio „Darbininkas“ nuolatinis korespondentas. Bendradarbiavo lietuvių ir latvių išeivijos, Vokietijos, JAV spaudoje, daugiausia rašė sporto temomis.

Bibliografija 
 Išeivijos lietuvių sportas 1944–1984 m., su kitais, parengė, 1986 m.

Šaltiniai 

Lietuvos architektai
Lietuvos radijo žurnalistai
Lietuvos sporto žurnalistai
Sigitas Čereškevičius

Sigitas Čereškevičius (g. 1953 m. liepos 25 d. Kaltanėnuose, Švenčionių rajonas) – Lietuvos architektas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija 
Mokėsi Adutiškio vidurinėje mokykloje. 1976 m. baigė Vilniaus inžinerinio statybos instituto Architektūros fakultetą. 1976–1978 m. Miestų statybos projektavimo instituto architektas. Nuo 1982 m. VISI, Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytojas, 1993 m. docentas. 1990 m. architektūros mokslų kandidatas. 

1989–1997 m. bendrovės „Architektai ir planuotojai“ direktorius, nuo 2000 m. UAB „Urbanistika“ direktorius, direktoriaus pavaduotojas, vyr. architektas.

Darbai 
 1978 m. Justiniškių gyvenamojo rajono Vilniuje detalusis planas (bendraautoriai architektai Vytautas Kazimieras Balčiūnas, Mindaugas Adomaitis, baigtas statyti 1990 m.)
 1994 m. Kuršių nerijos nacionalinio parko (generalinis) bendrasis planas (su kitais architektais, Daktaro Valdo Adamkaus premija, 1995 m.)
 1994 m. Neringos gyvenviečių (Nida, Preila, Pervalka, Juodkrantė, Alksnynė) plėtros schemos
 1999 m. Druskininkų bendrasis planas (bendraautorė architektė Neringa Dičiuvienė)
 Suprojektavo individualių gyvenamųjų namų Vilniuje (1997 m.), Kaune, Polocke (2000 m.)

Šaltiniai 

Lietuvos architektai
Lietuvos architektūros mokslininkai
Lietuvos urbanistai
Lietuvos dėstytojai
Klemensas Čerbulėnas

Klemensas Čerbulėnas (1912 m. liepos 24 d. Spalviškiuose, Pabiržės valsčius – 1986 m. sausio 4 d. Kaune, palaidotas Eigulių kapinėse) – Lietuvos etnografas, muziejininkas, dailėtyrininkas, architektūros istorikas, pedagogas.

Biografija 
1941 m. baigė istoriją Vytauto Didžiojo universitete. 1958 m. istorijos mokslų kandidatas, 1973 m. apgynė daktaro disertaciją, bet daktaro laipsnis nesuteiktas. 

1936–1942 m. Kauno Kultūros muziejaus Etnografijos skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1942–1944 m. Kultūros paminklų apsaugos įstaigos Etnografijos skyriaus vedėjas. 1945–1950 m. M. K. Čiurlionio dailės muziejaus, 1951–1952 m. Istorijos instituto ir 1956–1986 m. Statybos ir architektūros instituto mokslinis bendradarbis. 1945–1972 m. dėstė aukštosiose ir specialiosiose vidurinėse mokyklose. 

1970–1974 m. vadovavo Lietuvos liaudies buities muziejaus Rumšiškėse detalizuoto generalinio plano parengimui, padėjo atrinkti eksponatus (be kitų, Račkiškės koplyčios perkėlimas).

Tyrė lietuvių liaudies ir monumentaliosios architektūros, ypač baroko istoriją, dailę ir tautodailę.

Bibliografija 
 Studija „Kaimo skrynios Užnemunėje“ (1941 m.).
 Lietuvos TSR dailės ir architektūros istorija (su Tadu Adomoniu, 1987 m.)
 Tytuvėnų architektūros ansamblis (su Algirdu Antanu Baliuliu, 1987 m.)
Su kitais parengė albumų serijos „Lietuvių liaudies menas“ knygas:
 Architektūra (1957–1965 m.),
 Mažoji architektūra (1970 m.)
 Jonas Prapuolenis (Vilnius, 1970 m. Studija apie dizainerį, juvelyrą J. Prapuolenį.)
 Lietuvių liaudies architektūra (1965–1968 m., LTSR valstybinė premija, 1970 m.)
 Lietuvių liaudies architektūros paminklai: Zervynų kaimas (1974 m.)
 Vilniaus architektūra (1985 m.)
 Lietuvos architektūros istorija (išsp. 1987 m.)

Šaltiniai 

Lietuvos kraštotyrininkai
Lietuvos muziejininkai
Lietuvos architektūros istorikai
Lietuvos etnografai
LTSR valstybinės premijos laureatai
Gintaras Čaikauskas

Gintaras Čaikauskas (g. 1962 m. liepos 16 d. Vilnius) – Lietuvos architektas, pedagogas.

Biografija 
1985 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1989–1990 m. dirbo architektu Suomijoje, nuo 1992 m. bendrovės „Architektūros linija“ projektų vadovas. Nuo 1988 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto, nuo 1988 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytojas, nuo 1995 m. docentas, nuo 2011 m. profesorius

Darbai 
 Daugiabutis gyv. namas Vilniuje Šv. Mikalojaus g. (bendraautoriai A. Ambrasas, A. Trimonis, 1985 m.)
 Mokykla Vihtavuori (Suomija, 1991 m.)
 Administracinis pastatas Žalgirio g. (bendraautoriai M. Šejnicki, A. Vosylius, 1993 m.)
 Gamykla Savanorių prospekte (1996 m.)
 Bendrovės „Folis“ biurai J. Jasinskio ir Kauno g., laikraščio „Verslo žinios“ biuras A. Goštauto g. (bendraautoriai Rolandas Palekas, Valerijus Starkovskis, 1997 m.)
 Administracinis pastatas (Kryvyj Rihas, Ukraina, bendraautoriai R.Palekas, V. Venckūnienė, 1997 m.)
 Raudonojo Kryžiaus centras Tauragėje (bendraautorius R. Palekas, 1997 m.)
 LNK televizijos studija Šeškinėje (bendraautorius R. Palekas, A. Palekienė, 2002 m.)
 Sporto, pramogų ir verslo centras „Forum Palace“ (bendraautoriai R. Palekas, M. Šejnicki, 2003 m.)
 Jungtinis gyvybės mokslų centras JGMC (bendraautoriai: M. Šejnicki, V. Venckūnienė, V. Raugala, 2015 m.)
 Vilniaus Šv. Juozapo bažnyčia Pilaitėje (bendraautoriai: K. Akelaitis, M. P. Šaliamoras, 2017 m.)
Lukiškių aikštė Vilniuje (bendraautoriai: L. Naujokaitis, K. Akelaitis, V. Venckūnienė, F. Lasys, A. Latakas, V. Raugala, A. Grigūnienė, U. Aidukienė, 2017 m.)
Gyvenamasis kompleksas Paupyje (bendraautoriai: V. Raugala, V.Venckūnienė, F. Lasys, 2019 m.)
Atminimo ženklas architektui Antanui Vivulskiui (bendraautorius T.Gutauskas, 2018 m.)

Šaltiniai 

Lietuvos architektai
Valerija Cukermanienė

Valerija Ema Cukermanienė (1935 m. spalio 31 d. Kaunas – 2018 m. balandžio 3 d. Vilniuje) – Lietuvos architektė, baldų projektuotoja.

Biografija 
1960 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1960–1990 m. dirbo Baldų projektavimo konstravimo biure Vilniuje, 1994–1995 m. bendrovėje „Vilniaus baldų kombinatas“, 1998–1999 m. bendrovėje „Skraja“. 

Jos baldai eksponuoti tarptautinėse parodose Vokietijoje, Čekijoje, Lenkijoje, Graikijoje, Indijoje, Danijoje, Bulgarijoje, Vengrijoje, TSRS, pelnė daugelį apdovanojimų Lietuvos ir TSRS baldų konkursuose.

Vyras Eugenijus Cukermanas.

Darbai 
Sukūrė baldų administraciniams pastatams, viešbučiams, restoranams ir kavinėms. Svarbesni baldų projektai:
 LTSR Ministrų Taryba (1968 m.)
 LTSR valstybinis plano komitetas (1972 m.)
 Švietimo ir mokslo ministerija (1975 m.)
 Lietuvos akademinis dramos teatras (1981 m.)
 Viešbutis „Villon“ (1990 m.)
 Lietuvos nacionalinė filharmonija (1992 m.)
 Restoranas „Gabija“ (Palanga, 1985 m.)
Parengė per 50 masinės gamybos svetainės, miegamojo, prieškambario bei kontūrinių baldų komplektų projektų.

Šaltiniai 

Lietuvos architektai
Lietuvos baldų projektuotojai
Eugenijus Cukermanas

Eugenijus Antanas Cukermanas (g. 1935 m. rugsėjo 19 d. Kaunas) – Lietuvos tapytojas abstrakcionistas, architektas.

Biografija 
1960 m. baigė architektūrą Kauno politechnikos institute. 1960–1981 m. dirbo architektu Baldų projektavimo konstravimo biure, 1963–1965 m. Komunalinio ūkio projektavimo institute, 1967–1974 m. Vilniaus Dailės kombinate. 1981–1990 m. Eksperimentinio taros ir įpakavimo biuro dailininkas dizaineris.

Lietuvos dailininkų sajungos narys. Grupės „24“ narys.

Žmona Valerija Cukermanienė.

Darbai 
Tapo nuo 8 dešimtmečio pradžios. Sovietinės okupacijos metais buvo vienas pagrindinių nonkonformistų lietuvių dailėje, valdžios ignoruotas iki 9 dešimtmečio pabaigos. Surengė apie 10 individualių parodų Lietuvoje, dalyvavo parodose užsienyje.

Tapyba grindžiama savitai interpretuojamais abstrakčiojo ekspresionizmo principais, kolorito, ritmikos, tapysenos požiūriu ryškiai išsiskiria iš visos lietuvių tapybos. Paveikslų kompozicija konstruojama iš gelmę dengiančių arba atveriančių stambių spalvinių arealų (ciklas „Zonos“, nuo 1979 m.), koloritas prislopintas, asketiškas („Magma“ 1998 m.).

Paviršiai traktuojami kaip esminis kūrinio komponentas: savita daugiasluoksnė tapysena, įbrėžimai, gramdymas, papildomi drobės sluoksniai („Klodai“ 2000 m.). Kūriniams būdinga kosminio vyksmo sugestija, stoiška atmosfera, interkultūriškumas.

Jo kūrinių turi Lietuvos, JAV muziejai, privatūs asmenys Europoje, JAV, Japonijoje.

Įvertinimas 
 1997 m. Pollocko-Krasner fondo (JAV) stipendija
 2000 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija

Šaltiniai 

Lietuvos nacionalinės kultūros ir meno premijos laureatai
Lietuvos tapytojai
Naraginė

Naraginė – kaimas Molėtų rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 4 km į nuo Molėtų, tarp seno ir naujo kelio Vilnius–Utena.

Istorija 

1744 m. Norago kaimas, tapatintinas su Noragine, užrašytas Vilniaus vyskupijos sinodo nutarimuose. Tada jis priklausė Dubingių parapijai.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Lúcio Costa

Lusijus Kosta (, 1902 m. vasario 27 d. Tulonas, Prancūzija – 1998 m. birželio 13 d. Rio de Žaneiras, Brazilija) – brazilų architektas, urbanistas, architektūrologas.

Biografija 
1917–1924 m. studijavo Nacionalinės dailės mokykloje Rio de Žaneire, nuo 1930 m. šios mokyklos direktorius. Reformavo mokyklos mokymo metodus. 

Vienas Brazilijos moderniosios architektūros kūrėjų, nacionalinės architektūros tradicijas derino su funkcionalizmo bruožais, naujomis statybinėmis technologijomis.

Darbai 

 1937 m. San Migelio das Misoes muziejus, Rio Grande do Sul
 1939 m. Brazilijos paviljonas Pasaulinėje parodoje Niujorke (bendraautoris architektas Oskaras Niemejeris),
 1943 m. Švietimo ministerijos rūmai Rio de Žaneire (kartu su architektais Le Korbiuzjė, O. Niemejeriu ir kt.)
 1952 m. Brazilijos rūmai, Paryžius
 1954 m. Guinle parko gyvenamųjų namų kompleksas.
 1957 m. Brazilijos miesto planas

Bibliografija 
 1939 – Razões da Nova Arquitetura
 1945 – Considerações sobre o Ensino da Arquitetura
 1952 – O Arquiteto e a Sociedade Contemporânea
 1962 – Lúcio Costa: Sobre Arquitetura
 1995 – Registro de uma Vivência. São Paulo: Empresa das Artes

Nuorodos 
 Casa de Lucio Costa

Šaltiniai 

Kosta Lusijus
Antonijus Koracis

Antonijus Koracis (, 1792 m. gruodžio 16 d. Livornas – 1877 m. balandžio 26 d. Florencija) – italų vėlyvojo klasicizmo architektas, dirbęs Lenkijoje bei Lietuvoje.

Biografija 
Livorno Avvalorati teatro impresarijaus sūnus. 1811 m. baigė raštininkų mokyklą, 1816 m. baigė Florencijos dailės akademiją (Regia Accademia delle Belle Arti del Disegno). 1818 m. kunigaikštis Stanislovas Stasičius, ieškodamas architekto jo įsteigtos Mokslo draugų bendrijos pastato statybai, apsilankė Toskanoje ir jam buvo rekomenduotas gabus jaunas architektas Antonijus Koracis. Nuo 1819 m. gyveno ir kūrė Lenkijoje. Jo kūrybai nemažos įtakos turėjo tai, kad Lenkijos karalystė, atsigavusi po Abiejų Tautų Respublikos padalijimo ir Napoleono karų, vėl galėjo skirti nemažai lėšų valstybinių ir visuomeninių pastatų statybai. Prisidėjo prie XIX a. pirmosios pusės Varšuvos architektūrinio vaizdo formavimo, miesto planavimo, suprojektavo Teatro ir Banko aikštes.

Nuo 1847 m. vėl gyveno Florencijoje, išrinktas Florencijos Dailiųjų menų akademijos nariu.

Statiniai monumentalūs, paprastų formų, grakščių proporcijų.  Jo kūrybą galima perskirti į du etapus. Maždaug iki 1830 m. ryškus neoklasicizmas, o po 1831 m. sukilimo – tų pačių formų interpretavimas romantizmo dvasia.

Darbai 
 1820-1823 m. Mokslo draugų bendrijos pastatas Varšuvoje
 1820 m. Holovčico rūmai
 1823 m. Užsienio ir dvasinių reikalų komisijos rūmai Varšuvoje
 1823-1824 m. Mostovskių rūmai
 1824 m. Mazovijos vaivadijos komisijos rūmai
 1825 m. Ministrų rūmai
 1825 m. Vyriausybinės mokesčių komisijos rūmai
 1825 m. Valstybės iždo rūmai
 1825-1833 m. Varšuvos Didysis teatras
 1826-1827 ir 1835–1836 m. Marijos Konopnickos muziejus Suvalkuose
 1827 m. Sandomiero vaivadijos komisijos pastatas, Radomas
 1832-1835 m. Celešnicos klasicistiniai Servinskių rūmai
 1837 m. Rastavieckio rūmai, Dolhobyčevas
 1841 m. Realinė gimnazija
 1841 m. Paminklas 1831 m. sukilimo karininkams lojalistams (1894 m. statant pravoslavų Aleksandro Nevskio soborą, perkeltas į Žaliąją aikštę, o 1917 m. išardytas)
 1845 m. C. K. Norvydo licėjus, Radziminas
 1860 m. Florencijos Parlamento rūmai
 1865 m. Dantės panteonas
 Aleksandrijos teatras
 Kopenhagos teatras

Šaltiniai

Nuorodos 
 Koracio statinių nuotraukos 

Koracis Antonijus
Marvel Comics

Marvel Comics – Amerikos komiksų leidybinė kompanija, kurios savininkė yra Marvel Publishing, Inc., Marvel Entertainment, Inc. padalinys.

Marvel Comics yra tokių superherojų kaip Žmogus voras, X-Menai, Fantastiškasis Ketvertas, Geležinis žmogus, Tanosas, Kapitonas Amerika, Ernis, Halkas, Žaliasis goblinas ir daugelio kitų, leidėja. Daugelis veikėjų veikia viename pasaulyje, žinomame kaip Marvel Visata.

Kompanijos komiksų padalinys buvo įkurtas 1939 metais ir vadinosi Timely Publications. XX a. 6-jame dešimtmetyje kompanija buvo žinoma kaip Atlas Comics. 7-jame dešimtmetyje, išleidus tokius veikėjus kaip Žmogus Voras, ir Fantastiškasis Ketvertas, Marvel Comics tapo viena pagrindinių Amerikos leidybinių kompanijų. Kita didžiausia komiksų leidybinė kompanija Amerikoje yra DC Comics. Be to, 2019 metais pasirodys Marvel visatos sukurti filmai kaip "Keršytojai. Pabaiga,, ir ,,Žmogus voras: toli nuo namų".

Komiksų leidėjai
JAV leidyklos
Raudondvario tiltas

Raudondvario tiltas (arba Kazio Veverskio tiltas) – gelžbetoninis tiltas per Nevėžį ties Raudondvariu, paskutinis per šią upę, valstybinės reikšmės krašto kelio  8,72 kilometre.

Istorija 

Senasis tiltas per Nevėžį Raudondvaryje menamas nuo 1914 m., kai šioje vietoje dar veikė keltas. I pasaulinio karo metu vietoje veikiančio kelto pastatytas medinis tiltas, tačiau jis supuvo, ir 1928 m. buvo išardytas.

Vinco Stašelio tiltas 

1930–1931 m. toje pačioje vietoje, dab. Nevėžio gatvės tęsinyje, ant betoninių atramų pastatytas geležinis tiltas. Tai buvo ilgiausias vieno tarpatramio (vienos angos) tiltas nepriklausomoje Lietuvoje – 106 m ilgio. Tiltą projektavo ir statė vokiečių firma Flender A.G. Tilto statyba kainavo apie 585 000 litų.  1931 m. lapkričio 14 d. 12 val. tiltas iškilmingai atidarytas ir pavadintas Vinco Stašelio vardu. V. Stašelis buvo Raudondvario šaulių būrio vadas, Netonių pradžios mokyklos vedėjas, žuvęs Klaipėdos sukilimo metu 1923 m.

1941 m. birželio 23 d., prasidėjus II pasauliniam karui, tiltas susprogdintas ir daugiau neatstatytas. Dabar išlikę tilto fragmentai abipus upės. Buvęs tiltas neatsiejamas nuo grįsto akmenimis kelio, kurio fragmentai išlikę dabartinėse Nevėžio ir M. Valančiaus gatvėse. Akmeninis grindinys datuojamas XIX a. pab. – XX a. pr. Vinco Stašelio tiltą mena apie 11 m virš vandens lygio iškilusios betoninės atramos abejose upės pusėse. Senojo Raudondvario kelio atkarpa, esanti Nevėžio g. ir buvusio tilto liekanos dešiniajame upės krante yra įtraukti į Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ).

Po karo šalia pastatytas pontoninis, o 1951 m. naujoje vietoje, 500 m žemupio kryptimi, – gelžbetoninis. Tiltas buvo 9 m, važiuojamoji dalis – 6 m pločio.

Rekonstrukcija 

2008 m. pradėtas avarinės būklės tilto remontas. Nuo 2008 m. rugsėjo mėn. remontuojamu tiltu per Nevėžį buvo galima važiuoti tik viena eismo juosta. Eismą tiltu reguliavo šviesoforai. 2009 m. rugpjūčio mėn. baigtas pirmasis tilto remonto darbų etapas, eismas nukreiptas naujai pastatyta tilto dalimi.  Senasis tiltas buvo nugriautas ir vietoj jo naujai pastatyta antroji tilto dalis. Išskyrus senąsias restauruotas atramas iš senojo tilto nieko nebeliko. 2010 m. gegužės 31 d. atidaryta antroji tilto eismo juosta.

Praplatintas tiltas yra 14,6 metro pločio, per jį taip pat nutiestas šaligatvis ir dviračių takas.  Bendra projekto vertė siekė apie 25 mln. litų. Darbus atliko kelių ir tiltų statybos bendrovė „Kauno tiltai“.

2011 m. kovo 9 d. LR Vyriausybės nutarimu Raudondvario tiltui suteiktas žymaus rezistento, žuvusio šio tilto prieigose, Kazio Veverskio vardas, gegužės 15 d. atidengta atminimo lenta.

Šaltiniai 

Kauno rajono tiltai
Raudondvaris
Tiltai per Nevėžį
Stasys Abramauskas

Stasys Abramauskas (1927 m. spalio 16 d. Nevaišiai, Gardino sritis – 1996 m. spalio 28 d. Vilnius) – inžinierius architektas, architektūros istorikas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija 
1950 m. baigė Kauno universitetą. 1962 m. baigė Maskvos centrinį architektūros teorijos ir istorijos institutą. 1965 m. architektūros mokslų kandidatas. 1974 m. stažavo Vokietijoje, Veimaro architektūros mokykloje ir Greifsvaldo universiteto Menotyros institute. 

1950–1970 m. dėstė architektūros istoriją Kauno politechnikos institute, nuo 1970 m. Vilniaus inžineriniame statybos institute (nuo 1989 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas), taip pat Vilniaus universitete ir Vilniaus pedagoginiame universitete, nuo 1966 m. docentas. 1952 m. sudaręs Lietuvos architektūros istorijos programos prospektus šią discipliną būsimiesiems architektams dėstė visą savo gyvenimą.

Vienas pirmųjų pradėjo Lietuvos XIII- XV a. architektūros tyrimus. Jo tyrinėta Medininkų pilis, Trakų pilis, kitos pilys ir statiniai. Parašė apie 300 moksl. straipsnių iš Lietuvos architektūros istorijos, apie mūrinės statybos atsiradimą Lietuvoje, Trakų miesto raidą ir paminklosaugos.

Šaltiniai 

Abramauskas, Stasys
Abramauskas, Stasys
Robert Adam

Robertas Adamas (1728 m. liepos 3 d. Kirkaldis, Škotija – 1792 m. kovo 3 d. Londonas, palaidotas Vestminsterio abatijoje) – škotų architektas, dizaineris.

Biografija 
Studijavo Edinburgo karališkojoje aukštojoje mokykloje. Architektūros praktikos mokėsi pas tėvą, garsų statybininką ir architektą Viljamą Adamą. Brolis architektas Džeimsas Adamas. 1743 m. įstojo į Edinburgo universitetą, bet dėl ligos ir Jakobitų sukilimo 1745 m. studijas nutraukė. 1746 m. su vyresniuoju broliu Džeimsu padėjo tėvui, o po jo mirties 1748 m. įsteigė bendrą firmą „Adam Brothers“. Pirmasis jų didelis darbas buvo didžiulių valstybinių apartamentų Hopetoun House dekoravimas.

1755–1757 m. jis, prancūzų architektas Šarlis Lui Kleriso, italų architektas bei archeologas Džovanis Batista Piranezis ir dailininkas Cuki Italijoje tyrinėjo Diokletiano rūmų griuvėsius. Kartu Robertas studijavo antikinį meną ir architektūrą. 1761 m. paskirtas karaliaus Jurgio III architektu.  1768 m. pasitraukė iš šių pareigų, nes buvo išrinktas Parlamento nariu. Reiškėsi kaip baldų dizaineris.

Savitas brolių stilius vėliau įgijo pavadinimą Adamų stilius.

Darbai 
 1758 m. Didžiosios Britanijos jūrų ministerijos vartai
 1765 m. Kedlestonholas, Derbišyras
 1767-1769 m. Kenvudhouzas, Londonas
 1769 m. Syon House’o interjeras, Midlesekseas
 1772 m. Adelfio rezidencija
 1774–1779 m. Registerhouzas, Edinburgas
 1790 m. Fitzroy aikštė, Londonas
 Šv. Georgo bažnyčia, Edinburgas
 1789-1791 m. Edinburgo universitetas, Senasis koledžas
 Gyvenamieji namai ir užmiesčio vilos: Londonas, Edinburgas ir Glazgas,

Bibliografija 
Parašė architektūros teorijos veikalų:
 Imperatoriaus Diokletiano Spalato rūmų griuvėsiai Dalmatijoje (Ruins of the Palace of the Emperor Diocletian at Spalato in Dalmatia 1764 m.
 Roberto ir Džeimso Adamų architektūros darbai (The Works in Architecture of Robert and James Adam 3 t. 1773–1822 m.

Šaltiniai

Nuorodos 

Encyclopaedia Britannica
Adamas Robertas
Adamas Robertas
Adamų stilius

Adamų stilius () – XVIII a. antrosios pusės – XIX a. pradžios Didžiosios Britanijos architektūros ir interjerų įrangos stilius, neoklasicizmo atmaina. 

Pradininkai – broliai Robertas Adamas ir Džeimsas Adamas, naująjį stilių priešpriešinę tuo metu architektūroje vyravusiam paladianizmui. Adamų statiniai dekoratyvūs, darnių proporcijų, puošnaus interjero, puošti antikinių motyvų stiuko lipdiniais, sienų tapyba, ornamentika, baldais. Broliai romaniškąją klasiką pagyvino senosios etruskų ir Egipto dailės elementais, Graikijos, Bizantijos, neogotikos ir baroko architektūros detalėmis. Jų darbuose galėjo atsirasti ir sfinksas ar grifonas, arabeska ir medalionas, pieštos vazos ir urnos, ornamentas ir piliastras. Buvo naudojamos suderintos spalvų schemos.

Pagrindiniai principai išdėstyti veikale „Roberto ir Džemso Adamų architektūros darbai“ (The Works in Architecture of Robert and James Adam 3 1.1773-1822 m.)

Žymiausi pastatai – brolių R. ir D. Adamų suprojektuoti gyvenamieji namai Londone, Midlesekse. Vėliau Adamų stilių panaudojo ir JAV architektai.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Bufalo architektūros muziejus 

Istorizmo architektūra
Omletas

Omletas – keptas patiekalas, gaminamas iš kiaušinių. Gali būti natūralus (su vandeniu, pienu arba grietinėle) ir su įvairiais priedais (dešra, kumpiu, rūkyta šonine, dešrelėmis, pomidorais, žalumynais).

Omletas paprastai valgomas pusryčiams. Omletas su uogiene, medumi, riešutais patiekiamas ir kaip saldus patiekalas.

Omletas ruošiamas taip:

Žali kiaušiniai, pienas ir druska išplakami, mišinys supilamas į keptuvę su įkaitintu sviestu ir kepamas ant didelės ugnies. Kai omletas pradeda tirštėti, jo kraštai peiliu iš dviejų pusių pakeliami ir ties viduriu suglaudžiami. Iškepęs omletas išverčiamas į lėkštę, kad sudūrimas liktų apačioje, pašlakstomas sviestu ir tuojau pat patiekiamas.

Literatūra 
 Omletai (iš anglų kalbos vertė Aneta Ručinskienė). - Vilnius: Aktėja, 2006. - 48 p.: iliustr. - ISBN 9955-21-059-1

Nuorodos 

 Receptai: Omletas 
 Omleto receptas  

Kiaušinių valgiai
Kaukolė ir sukryžiuoti kaulai

Kaukolė ir sukryžiuoti kaulai – simbolis, kurį sudaro žmogaus kaukolė ir du po ja sukryžiuoti kaulai. Manoma, kad ženklas tapo mirties simboliu pradėjus tikrais kaulais ir kaukolėmis žymėti įėjimus į ispanų kapines (). Praeityje juo neretai buvo privaloma žymėti visas nuodingas medžiagas.

Piratų simbolis 
 

Šis simbolis buvo pavaizduotas ant žinomų piratų Edward England bei John Taylor vėliavų, nors tarp piratų labiau buvo paplitusi juoda vėliava be jokių ženklų. Tokią vėliavą šiuo metu įprasta vadinti „Linksmuoju Rodžeriu“ (. Tiksli vėliavos bei jos pavadinimo kilmė nežinoma, tačiau  („gražiai raudona“) iš pradžių greičiausiai reiškė karo laivuose naudotą raudoną vėliavą, garbingai perspėjančią jog pasigailėjimo pasidavusiems nebus. Vėliau „Linksmasis Rodžeris“ (juoda, ne raudona vėliava) priešingai reikšdavo jog puolamam laivui pasidavus be kovos piratai žada palikti jo įgulą gyvą. Tam nenusiteikę piratai, kaip ir anksčiau, iškeldavo raudojąją vėliavą. . Pavadinimas senesnis už pačią vėliavą, 1724 metų knygoje juo įvardijamos piratų Bartholomew Roberts ir Francis Spriggs vėliavos kurios greičiausiai atrodė kitaip.  „Linksmojo Rodžerio“ vardą turinčio kapitono piratų tarpe greičiausiai nėra buvę.

Piratai naudojo ir įvairias kitokias vėliavas. Kapitonai šiuo ženklu laivo žurnale taip pat žymėdavo jūreivio mirtį.

Įspėjimo ženklas 

Šiomis dienomis ženklas naudojamas kaip pavojaus įspėjimas (dažniausiai dėl nuodingos medžiagos, tačiau taip pat dėl aukštos įtampos bei kitų pavojų). Tačiau toks naudojimas turi kritikų. Iš vienos pusės, ženklas gali kurti neigiamą prekės įvaizdį. Iš kitos pusės, jis gali privilioti piratų ženklu jį palaikiusius vaikus. Todėl ieškoma jį galinčio pakeisti ženklo.

Kitos reikšmės 
Simbolis taip pat figūruoja masonų tradicijoje. Paprastai reiškia meistro Hiramo kapą bei jo jau ėmusį pūti lavoną.

Kodavimas 
Šiam simboliui skirtas kodas U+2620 (☠).

Šaltiniai 

Simboliai
Piratai
Tadas Adomonis

Tadas Adomonis (1910 m. vasario 22 d. Ferma, Raguvos valsčius – 1987 m. balandžio 5 d. Vilnius) – Lietuvos dailėtyrininkas, meno istorikas, prozininkas.

Biografija 
Mokėsi Raguvos progimnazijoje, Marijampolės marijonų gimnazijoje. Nuo 1931 m. dirbo Kauno spaudos ir švietimo skyriuje, 1937–1940 Kauno, 1940–1948 Vilniaus bibliotekose, Liaudies švietimo komisariate. 1948–1956 m. Lietuvos mokslų akademijos Centrinės bibliotekos direktoriaus pavaduotojas. 1949 m. Vilniaus universitete baigė dailės istoriją. Nuo 1949 m. dėstė Lietuvos dailės institute, 1950–1976 m. Meno istorijos katedros vedėjas, nuo 1963 m. docentas. 

Tyrinėjo senąją Lietuvos dailę ir architektūrą, XX a. Lietuvos dailę.

Bibliografija 
Parašė istorinį, 1831–1863 m. laikotarpį vaizduojantį romaną „Bedalių aušra“ (1933 m.), apsakymų. Rankraštyje liko 1936 m. rašytas romanas iš to meto kaimo buities „Juliaus Rečiūno vedybos“.

Parašė monografijas „Vincas Grybas“ (1959 m., 1975 m.), „Jonas Mikėnas“ (1969 m.), pirmąją „Lietuvos architektūros ir dailės istoriją“ (d. l, 1987 m., penktą skyrių parašė Klemensas Čerbulėnas; d. 2, 1997, bendraautorė Nijolė Adomonytė).

Lietuvos spaudoje paskelbė straipsnių apie Vilniaus universiteto architektūros ir dailės katedrą, IX-XVI a. ir XIX a. antrosios pusės lietuvių dailę.

Sudarė albumus:
 Lietuvos TSR valstybinis dailės institutas (1960 m.)
 Taikomoji dekoratyvinė dailė (1965 m.)
 1967–1983 m. su kitais rengė tęstinį leidinį „Menotyra“.

Nuorodos 
 Tadas Adomonis: Bibliografinė rodyklė, 1931–1989/ Sudarė O. Adomonienė. – Vilnius: LMA CB, 1990;

Išnašos 

Lietuvos dailėtyrininkai
Lietuvos meno istorikai
Lietuvos prozininkai
Jared Jordan

Jared Ahern Jordan (g. 1984 m. spalio 14 d.) – JAV krepšininkas, žaidžiantis Bonos „Telekom Baskets“ klube.

2007 m. vasarą NBA naujokų biržoje žaidėją 45 šaukimu pasirinko „Los Angeles Clippers“ klubas, tačiau rugsėjo pabaigoje perleido „New York Knicks“ ekipai. Krepšininkas sužaidė tik dvejas ikisezonines rungtynes šioje komandoje ir spalio pabaigoje buvo atleistas. Tų pačių metų gruodį J. A. Jordan tęsti profesionalaus krepšininko karjeros atvyko į Europą, Vilniaus „Lietuvos ryto“ klubą.

2008 m. vasarą J. Jordanas žaidė NBA vasaros lygoje Phoenix „Suns“ komandoje. 2008 m. spalio mėn. J. Jordanas pasirašė sutartį su New Orleans „Hornets“ komanda rungtyniauti jų treniruočių stovykloje, bet jai pasibaigus jo paslaugų buvo atsisakyta. 

2008 m. gruodžio 17 d. pasirašė sutartį su NBDL lygos Rio Grande Valley „Vipers“ komanda. 2009 m. NBA vasaros lygoje atstovavo Golden State „Warriors“ klubui.

2009 m. spalio 7 d. pasirašė vienerių metų sutartį su Bonos „Telekom Baskets“ komanda. 2010 m. rugsėjo 25 d. persikėlė į Graikijos Rodo Koloso „VAP“ komandą. 2011 m. birželio 8 d. sugrįžo į Bonos „Telekom Baskets“ klubą ir pasirašė vienerių metų sutartį.

Nuorodos 

 NBA.com tinklalapio puslapis apie žaidėją

JAV krepšininkai
Užsienio krepšininkai Lietuvos komandose
Kijevo kotletas

Kijevo kotletas – vištienos filė kotletas su sviesto įdaru, apvoliotas džiūvėsėliuose ir kepamas aliejuje.

Sudėtis 
 vištienos filė,
 sviestas,
 petražolės lapeliai,
 kiaušinis,
 malti džiūvėsiai

Iškeptus patiekiamas su duonos riekelėmis, bulvytėmis.

Rytų Europos virtuvė
Mėsos patiekalai
Grigolas Abašidzė

Grigolas Abašidzė (, 1914 m. rugpjūčio 1 d. Čiatura – 1994 m. liepos 29 d. Tbilisis) – gruzinų poetas, rašytojas, vertėjas, visuomenės veikėjas.

Biografija 
1936 m. baigė Tbilisio universitetą. 1967 m. Gruzijos rašytojų sąjungos pirmasis sekretorius. 1979 m. Gruzijos mokslų akademijos narys. 1980–1990 m. TSRS Aukščiausiosios Tarybos deputatas.

Kūryba 
Pirmuosius eilėraščius išspausdino 1934 m. Daugiausiai poezijos parašė Antrojo pasaulinio karo metais, kai išėjo jo eilėraščių rinkiniai „Priešai“ (1941 m.), „Tankų dvikova“ (1941 m.), „Vėliavos“ (1943 m.), poema „Nenugalimasis Kaukazas“ (1943 m.) Poemoje „Georgijus Šeštasis“ (1942 m.) vaizduojama gruzinų tautos kova dėl nepriklausomybės, aukštinamas pilietiškumas, patriotizmas.  Patriotinė tema buvo pratęsta ir pokario metais. Už eilėraščių ciklą „Prie pietų sienos“ (1949 m.) ir „Leninas Samgoryje“ (1950 m.) apdovanotas Stalino premija. 1974 m. Socialistinio darbo didvyris.

Parašė istorinius romanus „Lašarela“ (1957 m.), „Ilga naktis“ (1963 m.), „Cotnė“ (1975 m.) apie XIII a. Gruzijos istorines asmenybes. Romane „Kelionė į tris laikus“ (1961 m.) parodytas žmogaus ryšys su gyvenamąja epocha, pabrėžiama jo moralinė pareiga ir atsakomybė.

Vertėjas 
Kartu su R. Margiani 1968 m. į gruzinų kalbą išvertė Kristijono Donelaičio poemą „Metai“. Be to, gruzinų skaitytojus supažindino su tokiais pasaulinio garso rašytojais, kaip Adomas Mickevičius, Šandoras Petefis, Christo Botevas, Pablas Neruda ir kiti.

Šaltiniai 

Abašidzė, Grigolas
Abašidzė, Grigolas
Iraklis Abašidzė

Iraklis Abašidzė (, 1909 m. lapkričio 29 d. Choni, Kutaisio rajonas – 1992 m. sausio 14 d.) – gruzinų poetas, vertėjas, visuomenės veikėjas.

Biografija 
1931 m. baigė Tbilisio universiteto filologijos fakultetą. 1934 m. kaip jaunas rašytojas dalyvavo TSRS rašytojų sąjungos pirmajame suvažiavime. Už bereikalingą Lavrentijaus Berijos šlovinimą metus sėdėjo kalėjime. Antrojo pasaulinio karo metais kovojo fronte. Pokario metais Gruzijos rašytojų sąjungos žurnalo „Mnatobi“ vyriausiais redaktorius. 1953–1967 m. Gruzijos rašytojų sąjungos pirmininkas. Nuo 1960 m. Gruzijos mokslų akademijos viceprezidentas. Tais pačiais metais organizavo ekspediciją į Jeruzalės Šv. Kryžiaus vienuolyną, kuriame buvo rasta Šotos Rustavelio freska. 1975–1987 m. „Gruzijos tarybinės enciklopedijos“ vyriausiasis redaktorius. 1978–1986 m. Gruzijos Aukščiausiosios Tarybos pirmininkas.

Nuo 1988 m. priešingai savo politinės poezijos idealams palaikė Gruzijos nepriklausomybės siekį, buvo komandos, kuriai vadovavo Zviadas Gamsachurdija, narys. Iraklio Abašidzės laidotuvės virto antirusiška demonstracija.

Kūryba 
Pirmuosius eilėraščius išspausdino 1928 m. Kūrybai būdinga lyriškumas, romantizmas, giedra nuotaika. Vertingiausia kūrybos dalis – peizažiniai eilėraščiai. Juose aukštino gimtojo krašto gamtos grožį, istorinę praeitį, reiškė patriotinius jausmus. Parašė eilėraščių apie Tbilisį. 

Svarbiausi poezijos rinkiniai:
 Palestina, Palestina (1963 m., Gruzijos valstybinė premija, 1972 m.)
 Rustavelio pėdsakais (1972 m., Džavacharlalo Neru premija)
 Artėjimas (1966 m.)

Lietuvių kalba išleistas jo eilėraščių rinkinys „Poezija“ (1966 m.)

Šaltiniai 

Abašidzė, Iraklis
Abašidzė, Iraklis
Mongolijos Liaudies Respublika

Mongolijos Liaudies Respublika – komunistinė respublika Centrinėje Azijoje, egzistavusi tarp 1924 ir 1992 m. Valdoma Mongolijos liaudies revoliucinės partijos narių, išliko lojali Sovietų Sąjungai visą savo gyvavimo istoriją.

Mongolijos istorija
Istorinės valstybės
Sausieji kriokliai

Sausieji kriokliai () yra JAV, Vašingtono valstijoje, Didžiajame tarpeklyje. Tai 5,63 km pločio ir 121 m aukščio uola, kuria prieš 15 tūkst. metu ritosi vanduo. Jis buvo 10 kartų didesnis už Niagaros krioklį, ir vienas galingiausių visų laikų krioklių Žemėje. Kriokliu tekėjo tirpstančių ledynų vanduo. Dabar krioklio papėdėje telkšo ežeras.

JAV geografija
Chandžaras

Chandžaras () – tradicinis Omano durklas. Jis yra panašus į Jemeno džambiją. Jis yra vyriškos pradžios, vyriškumo ir drąsos simbolis. Nacionalinis drabužis be jo nėra užbaigtas, Omane žmonės nešioja chandžarus švenčių metu.

Chandžaro geležtė lenkta, dviašmenė. Jį nešioja makštyje, papuoštoje sidabru, ant diržo, kuris panašiai papuoštas sidabriniu filigranu.

Chandžaras vaizduojamas Omano vėliavoje, kaip Omano herbo dalis.

Kitokie chandžarai 
Indijos kariniame jūrų laivyne yra korvetas „Khanjar“ (vienas iš „Khukri“ serijos laivų)].

Nuorodos 

 National Dress - Men 
Nuotraukos:
 Omani khanjar
 Oman - Khanjar 2 
 Khanjars 

Omanas
Durklai
Arabų šaltieji ginklai
Ballon d'Or

Ballon d’Or () – prizas geriausiam Europos futbolininkui, įsteigtas 1956 metais prancūzų žurnalo „France Football“. Iki 1995 metų prizas Ballon d’Or buvo skiriamas tik futbolininkams, kurie turi kurios nors Europos šalies pilietybę, bet nuo tol pradėtas skirti ir kitų žemynų futbolininkams, žaidžiantiems Europos lygose.

2010−2015 m. Ballon d’Or apdovanojimas buvo sujungtas su FIFA Pasaulio metų žaidėjo apdovanojimu. Oficialus apdovanojimo pavadinimas Ballon d’Or („Auksinis kamuolys“) išliko.

Ballon d’Or Laureatai

Nuorodos 

 Ballon d’Or FIFA tinklalapyje 

Futbolo apdovanojimai
Peter Abrahams

Piteris Henris Abrahamsas (, 1919 m. kovo 19 d. Vrededorpas prie Johannesburgo – 2017 m. sausio 18 d.) – Pietų Afrikos Respublikos rašytojas. Rašė anglų kalba.

Biografija 
Gimė vargingame juodaodžių darbininkų rajone, šachtininko šeimoje, tačiau net ir žiauraus apartheido metais sugebėjo baigti pradžios mokyklą. Rašyti pradėjo vaikystėje, tačiau 1940 m. jau išėjus pirmajai poezijos knygai „Juodaodis kalba apie laisvę“ (A Black Man Speaks of Freedom) buvo priverstas pabėgti į Angliją. Londone dirbo nešėju geležinkelio stotyje, prekybininku, vairuotoju, jūreiviu. Baigęs kursus dirbo žurnalistu. 1956 m. apsigyveno Jamaikoje.

Kūryba 
Romanuose „Griaustinio taku“ (The Path of Thunder 1948 m., lietuvių kalba 1961 m.), „Vainikas Maiklui Udomui“ (A Wreath for Michael Udomo 1956 m., liet. 1971 m.), „Jų naktis“ (A Night of Their Own 1965 m.) skelbiamos antirasistinės idėjos, vaizduojama Afrikos tautų kova dėl nepriklausomybės. Istoriniame romane „Pašėlęs užkariavimas“ (Wild Conquest 1950 m. pasakojama, kaip XIX a. būrai pavergė zulų gentis.  Be to, parašė autobiografinių bei dokumentinių publicistinių knygų. Kūrybai būdinga psichologiškumas.

Bibliografija 
 A black man speaks of freedom (1940)
 Dark testament (1942)
 Song of the city (1945)
 Mine boy (1946)
 The path of thunder (1948)
 Wild conquest (1950)
 Return to Goli (1953)
 Tell freedom (1954)
 A wreath for Michael Udomo (1956)
 A night of their own (1965)
 This island now (1966)
 A new creation (1982)
 A view from Coyaba (1985)

Šaltiniai 

 Biografija PAR literatūros ir meno žurnale 

Pietų Afrikos Respublikos rašytojai
Abrahamsas, Piteris