joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Lee Kuan Yew

Li Kvan Ju (, g. 1923 m. rugsėjo 16 d. – 2015 m. kovo 23 d.) – Singapūro politikas ir teisininkas, ėjęs Singapūro ministro pirmininko pareigas nuo 1959 iki 1990 m., pripažintas Singapūro tautos kūrėju. Įsteigęs 1954 m. Liaudies veiksmo partiją () ir 1955 m. užėmęs pirmąją vietą savo apskrityje Tanjong Pagar, Li tapo opozicijos lyderiu. 1959 m. įvykus visuotiniams rinkimams Singapūre, surengtais pagal naująją konstituciją, Liaudies veiksmo partija gavo 43 mandatus iš 50 ir pirmuoju Singapūro ministru pirmininku buvo paskirtas Li Kvan Ju.

Turėdamas parlamentinę daugumą kiekvienuose rinkimuose, Li pilnai reformavo valstybę, sukurdamas antikorupcinę aplinką vyriausybėje ir veiksmingą valstybės tarnybą. Li skatino meritokratijos idėjas, socialinio ir ekonominio planavimo principus, tuo pačiu tarptautinę prekybą ir užsienio investicijų Singapūre pritraukimą. Į Singapūro pagrindinių pasiekimų sąrašą įtrauktas novatoriškas požiūris į švietimo, sveikatos apsaugos ir būsto sistemų plėtrą, Singapūras tapo vienu svarbiausių pasaulio finansų ir turizmo centrų. Taip pat Li gynė daugiatautiškumą, anglų kalba buvo paskelbta lingua franca, kad lengviau integruotų imigrantus ir palengvintų bendradarbiavimą su pasauliu, ir mokyklose taikytina dvikalbystė, kad būtų išsaugota mokinių gimtoji kalba ir etninė tapatybė.

1990 m. Li atsistatydino iš ministro pirmininko pareigų, bet liko ministrų kabinete, kuriame dirbo jo įpėdiniai. Iki 2004 m. jis ėjo vyresniojo ministro pareigas, o iki 2011 m. – ministro patarėjo pareigas. Li Kvan Ju mirė nuo plaučių uždegimo 2015 m. kovo 23 d., sulaukęs 91 metų. Per savaitę trukusį nacionalinį gedulą apie 1,7 milijono Singapūro gyventojų su kitų šalių vadovais pagerbė jo atminimą prie Parlamento rūmų ir pagerbimo vietose.

Išnašos

Šaltiniai 
 
 

Singapūro asmenybės
Ministrai pirmininkai
Italijos karalystė (1805–1814)

Italijos karalystė (1805–1814 m., ; ) – vasalinė karalystė šiaurės Italijoje, sudariusi personalinę uniją su Prancūzija Napoleono Bonaparto valdymo laikais. Karalystė buvo visiškai priklausoma nuo revoliucinės Prancūzijos ir liovėsi egzistavusi Napoleonui netekus valdžios. Šis darinys buvo valdomas Napoleono, kuris titulavosi Italijos karaliumi, o vicekaraliumi tapo jo posūnis Eugène de Beauharnais. Valstybė apėmė Savoją ir šiuolaikines Lombardijos, Veneto, Emilijos-Romanijos, Friulio-Venecijos-Džulijos, Trento, Pietų Tirolio ir Markės provincijas. Napoleonas taip pat valdė likusią šiaurės ir vidurio Italijos dalį – Nicą, Aostą, Pjemontą, Ligūriją, Toskaną, Umbriją ir Lacijų, tačiau tiesiogiai kaip Prancūzijos imperijos dalį, o ne kaip vasalinę valstybę.

Italijos istorinės valstybės
Dantų protezavimas

Dantų protezavimas – tai odontologijos šaka, užsiimanti dantų audinių atkūrimu, prarastų dantų pakeitimu ir kramtymo aparato struktūros bei funkcijos atkūrimu.

Istorija 
Dantų protezavimą XVII a. pabaigoje išrado prancūzų chirurgas Pjeras Fošaras. Fošaras atrado daugybę prarastų dantų pakeitimo būdų. Jis iš dramblio kaulo pagamino dantų protezus. Fošaras taip pat išrado breketus, skirtus dantų padėčiai koreguoti, juos gamino iš auksinės vielos ir šilko siūlų.
 
1774 m. prancūzų vaistininkas Alexis Duchateau ir dantų gydytojas Nicholas Dubois De Chemantas pagamino pirmuosius porcelianinius dantis.

Dantų protezavimo tipai 
Dantų protezavimas skirstomas į tris tipus:
 
 Fiksuotas protezavimas. Fiksuoti protezai – tai vainikėliai, implantai, tiltai ir laminatės. Fiksuoti dantų protezai dažniausiai tvirtinami prie esamų dantų. Nykščio taisyklė yra tokia, kad kiekvienas dantis gali absorbuoti kito danties kramtymo spaudimą. Norint pakeisti du dantis, reikia dviejų atraminių dantų. Individualūs dantų vainikėliai nėra dantų protezai, jie naudojami dantims išsaugoti, tačiau dėl finansinių priežasčių medicinos sistema juos paprastai priskiria prie dantų protezų.
 Išimamas protezavimas. Jis naudojamas bedančio žandikaulio protezavimui.
 Kombinuotas protezavimas.

Audinių atkūrimas 
2015 m. Japonijos fizikinių-cheminių tyrimų instituto mokslininkams kartu su kolegomis iš Tokijo medicinos ir odontologijos universiteto pavyko iš pelės audinio išauginti kelis naujus dantis ir implantuoti juos į pelės žandikaulį.

Šaltiniai 

 
 Odontologija
Salif Cissé

Salifas Sisė (Salif Cissé; g. 1992 m. liepos 12 d.) – Prancūzijos futbolininkas, rungtyniaujantis puolėjo pozicijoje.

Karjera 
Karejerą pradėjo Prancūzijoje, kur žaidė žemesniųjų divizionų ekipose.

Žaidė Bulgarijoje „Carskoje Selo“ ir Plovdivo „Botev“ klubuose. 2020–2021 m. sezone sužaidė devyniolika rungtynių bei įmušė du įvarčius.

Kauno rajono „Hegelmann“ 
Atstovauja FC Hegelmann Litauen klubui. Apie naujoką buvo paskelbta 2022 m. sausio 25 d. Žaidė 30 numeriu pažymėtais marškinėliais.

2022 m. kovo 5 d. debiutavo naujoje komandoje A lygos rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris.

2022 m. kovo 20 d. pelnė įvartį rungtynėse prieš FA Šiauliai. FC Hegelmann nugalėjo varžovus rezultatu 1:0.

2022 m. rugpjūčio 12 d. pelnė įvartį A lygos rungtynėse prieš „Džiugo“ klubą.

2022 m. rugpjūčio 16 d. pelnė įvartį LFF taurės rungtynėse prieš FK Jonava. 64 minutę Mantas Fridrikas pelnė pirmąjį rungtynių įvartį. O per pridėtą laiką pasižymėjo ir Salifas Sisė. Galutinis rezultatas 2:0 reiškė, kad FC Hegelmann pateko į LFF taurės pusfinalį.

Statistika 
 A lygos statistika

Spalvų reikšmės: 
 Ekipa žaidė A lygoje;

Šaltiniai

Nuorodos 
 alyga.lt svetainė
 SOCCERWAY
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 hegelmannsports.lt
 lietuvosfutbolas.lt
 Globalsportsarchive

Nigerijos futbolininkai
Užsienio futbolininkai Lietuvos komandose
Ryan Trotman

Rajanas Lara Trotmanas (Ryan Lara Trotman; g. 1999 m. birželio 27 d.) – Barbadoso futbolininkas, rungtyniaujantis puolėjo pozicijoje. Futbolininkas kilęs iš Nyderlandų, tačiau nuo 2021-ųjų atstovauja Barbadoso rinktinei, nes jo tėvas kilęs iš Barbadoso.

Rinktinėje R. Trotmanas debiutavo 2021 metų kovą, sužaidė trejas rungtynes ir per jas pasižymėjo dviem rezultatyviais perdavimais.

Karjera 
Žaidėjas kilęs iš Nyderlandų. „Twente“ klubo sistemos auklėtinis. Atstovavo šio klubo jaunimo ekipoms. Pagrindinėje sudėtyje sužaidė vienerias rungtynes.

Nuo 2019 m. atstovavo Hertogenboso „Den Bosch“ klubui. Rungtyniavo antroje pagal pajėgumą Nyderlandų lygoje.

FK Kauno Žalgiris 
2022 m. persikėlė į FK Kauno Žalgiris.

2022 m. kovo 5 d. debiutavo naujoje komandoje A lygos rungtynėse prieš FC Hegelmann.

Statistika 
 A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
  Ekipa žaidė A lygoje;

Šaltiniai

Nuorodos 
 alyga.lt svetainė
 SOCCERWAY
 worldfootball.net
 lietuvosfutbolas.lt
 Globalsportsarchive

Barbadoso futbolininkai
Užsienio futbolininkai Lietuvos komandose
Gaudentas Ralys

Gaudentas Ralys (g. 2001 m. kovo 31 d.) – Lietuvos futbolininkas, Vilniaus „Žalgirio“ vartininkas.

Karjera 
„Žalgiriečio“ akademijos auklėtinis, 2019 metais jis pasirašė pirmąjį savo profesionalo kontraktą su „Žalgiriu“.

Nuo 2019 m. Vilniaus „Žalgiryje“ 
Profesionalo karjera prasidėjo, kai pasirašė sutartį su Vilniaus „Žalgiriu“. 

Pastaraisiais metais treniravosi su pagrindine ekipa, o žaidė „Žalgirio“ B ekipoje Pirmoje lygoje. 

2021 m. pirmose sezono rungtynėse patyrė sunkią traumą ir ilgam iškrito iš rikiuotės.

2022 m. sausio mėn. pratęsta sutartis su Vilniaus „Žalgiriu“.

Statistika 
 A lygos statistika

Spalvų reikšmės: 
 Ekipa žaidė A lygoje;
 Pirmos lygos ekipa;

Pasiekimai 
 FK Žalgiris
 A lyga 
 čempionas: 2020, 2022 m.
 Supertaurė: 2020

Rinktinės 
Atstovavo įvairaus amžiaus Lietuvos jaunimo rinktinėms.

2020 m. pabaigoje susilaukė kvietimo į U-21 rinktinę.

Šaltiniai

Nuorodos 
 alyga.lt svetainė
 Soccerway
 fkzalgiris
 Transfermarkt
 lietuvosfutbolas.lt
 Globalsportsarchive

Lietuvos futbolininkai
Halberstadt C.I

Halberstadt C.I – Pirmojo pasaulinio karo metu Vokietijos imperijos įmonės „Halberstädter Flugzeugwerke“ sukurtas vienmotoris dvisparnis dvivietis žvalgybinis orlaivis.

Konstrukcija 
Halberstädter Flugzeugwerke G.m.b. H. kiek vėliau nei daugelis kitų Vokietijos įmonių pradėjo gaminti ginkluotus žvalgybinius orlaivius ir tik 1916 m. pabaigoje kariuomenės vadovybei pasiūlė pirmą tokį modelį Halberstadt C.I. Orlavis buvo gaminamas pagal Vokietijos KOP aviacijos inspekcijos Idflieg „C“ kategorijos reikalavimus, žvalgybos tikslams pritaikant įmonės jau gamintą neginkluotą „B“ kategorijos bendrosios paskirties ir mokymo orlaivį Halberstadt B.II su Oberusel U.I rotaciniu varikliu.

Orlaivio ginkluotę sudarė vienas arba du priekiniai virš variklio kapoto montuojami ir piloto valdomi 7,92 mm kalibro LMG 08/15 Spandau kulkosvaidžiai ir vienas ant žiedo montuojamas sukiojamas 7,92 mm Parabellum LMG.14 kulkosvaidis. 1917 m. vienas toks orlaivis buvo užgrobtas Rusijos kariuomenės ir po remonto buvo priimtas į ginkluotę. Rusijoje buvo sustiprinta lėktuvo ginkluotė – greta trofėjiniame orlaivyje buvusio vieno Spandau piloto kulkosvaidžio papildomai įrengtas su propeleriu sinchronizuotas antras 7,0 mm kalibro M1895 Colt–Browning kulkosvaidis, o virš priekinio sparno buvo sumontuotas 7,7 mm kalibro Lewis Aircraft Pattern kulkosvaidis.

Buvo pagaminta nedidelė serija Halberstadt C.I ir tai buvo vienas paskutinių vokiškų karo lėktuvų, varomų rotaciniu varikliu. Jo pagrindu 1917 m. pradėtas gaminti Halberstadt C.III jau buvo varomas vienaeiliu vidaus degimo varikliu Mercedes Bz.IV.

Operatoriai 

 

 Luftstreitkrafte – Karinės oro pajėgos

 

 Императорскій военно-воздушный флотъ – Imperatoriškasis karinis oro laivynas – 1 vnt., trofėjinis.

Techniniai duomenys 
Duomenys pagal: Treadwell, Terry, 2010. German and Austro-Hungarian Aircraft Manufacturers 1908–1918. Stroud: Amberley Publishing.

Literatūra 

 (DE) Halberstadt C.I and succession aircraft, TAG ARCHIVES: HALBERSTADT C.I,
 (RU) „Halberstadt C.I(III)“.
 (EN) Treadwell, Terry, 2010. German and Austro-Hungarian Aircraft Manufacturers 1908–1918. Stroud: Amberley Publishing.

Išnašos 

Žvalgybiniai lėktuvai
Halberstadt orlaiviai
Hongdu GJ-11

Hongdu GJ-11 Sharp Sword (, ) – kiniškas radarams nematomas bepilotis kovinis orlaivis, sukurtas Šenjango aviacijos inžinerijos instituto (angl. Shenyang Aircraft Design Institute (SYADI)), Šenjango aviacijos universiteto (angl. Shenyang Aerospace University (SAU)) ir Hongdu aviacijos grupės (angl. Hongdu Aviation Industry Group Ltd. (HAIG) (mandarinų: 洪都航空工业集团), buvusi Šenjango aviacijos gamykla Nr. 2 (mandarinų: 第二飛機製造廠)) pastangomis. Orlaivis yra radarams nematomiems orlaiviams sukurti skirtos programos AVIC 601-S konkurso vienas nugalėtojų, jį gamina HAIG.

Pirmasis oficialus GJ-11 pristatymas įvyko 2019 m. spalio 1 d. Kinijos Liaudies Respublikos paskelbimo 70-mečio parade Pekine. Parade buvo pristatytas mašinos modelis, kuris savo išvaizda skiriasi nuo anksčiau publikuotų nuotraukų.

Konstrukcija 

GJ-11 yra kompozitinės konstrukcijos orlaivis, suprojektuotas pagal „skraidančio sparno“ principą. Fiuzeliaže yra įrengti du uždari bombų skyriai. Lėktuvas yra varomas vienu turboreaktyviniu varikliu, kurio išmetimo anga yra suprojektuota taip, kad mažintų lėktuvo infraraudonąjį pėdsaką. Skirtingai nuo prototipų, kuriuose buvo montuojami standartiniai WS-13 varikliai su forsažo kamera (kiniška rusiško RD-93 variklio versija), su klasikine išmetimo anga, modelis turi plokščią išmetio angą. Dėl šio sprendimo iš variklio išmetamos karštos dujos yra labiau išsklaidomos, kas prisideda prie orlaivio šiluminio pėdsako mažinimo. Išmetimo angos plokštumas tikriausiai buvo pasiektas pašalinus WS-13 konstrukcijoje esantį papildomą degiklį ir degimo kamerą. Žinoma, jog į orlaivį gali būti montuojami ir kiti kiniškos konstrukcijos varikliai, pavyzdžiui, kiek mažesni ir silpnesni WP-7 arba WP-13. Oro įsiurbimo anga yra virš priekinio aerodinaminio profilio krašto ko išdavoje oro įsiurbimo tunelis yra išilgai viso fiuzeliažo ir iš viršaus, papildomai uždengdamas pirmos pakopos kompresoriaus mentes, kas tai taip pat prisideda prie orlaivio radaro šiluminio pėdsako mažinimo. 

Pirmąjį, 20 minučių trukmės, skrydį GJ-11 atliko 2013 m. lapkričio 21 d. HAIG aerodrome.

Konkreti GJ-11 paskirties nėra viešai skelbiama; numanomos misijos apima oro žvalgybą, ir, galimai, tiksliojo bombardavimo misijas.

Techniniai parametrai

Literatūra 

 (EN) "AVIC 601-S Sharp Sword", Xinhua
 (EN) Axe, David (21 November 2013). "Now China's Got a Stealthy Killer Drone". medium.com.
 (EN) "Cloud Shadow Unmanned Aerial Vehicle (UAV)". Airforce Technology. Airforce Technology.
 (EN) Gongji-11 (GJ-11)". Military Factory. Military Factory.
 (EN) New Chinese advances in tailless UAV designs revealed Flightglobal.com, May 14, 2013
 (PL) Marcin Strembski, Nowości defilady w Pekinie, „Lotnictwo”, nr 12 (2019), s. 24-28, ISSN 1732-5323.
 (EN) Wong, Edward. (2013, September 21). "Hacking U.S. Secrets, China Pushes for Drones," The New York Times, p.A1

Išnašos 

Bombonešiai
Žvalgybiniai orlaiviai
Bepiločiai orlaiviai
Nanchang orlaiviai
Vokiečių priemiestis

Vokiečių priemiestis – buvęs kvartalas Vilniaus miesto savivaldybėje, ties dabartine Vokiečių gatve ir Vilniaus Šv. Mikalojaus bažnyčia.

Etimologija 

Vokiečių gatvės pavadinimas kildinamas iš „vokiečių miesto“ – erdvės, į kurią XIV a. pradėjo keltis į Vilnių atvykę daugiausiai vokiečių kilmės pirkliai ir amatininkai. Vėliau pačioje gatvėje įsikūrė daugiausiai vokiška Vilniaus liuteronų bendruomenė ir dar iki XX a. vidurio į evangelikų liuteronų bažnyčią ėjo daugiausiai vokiečių kalba kalbantys šios bendruomenės nariai.

Vokiečių gatvės pavadinimas, kaip ir daugelis kitų Vilniaus gatvių pavadinimų, buvo keičiamas pagal laikmetį ir valdžią (Die deutsche Gasse, Gasztoldowska, Monetowa, Немецкая, Niemiecka, Vokiečių, Muziejaus iki 1988 m.). Šiandien iš senųjų laikų gatvės išliko pusė jos – rytinės gatvės pusės namai, stovėję ten, kur dabar driekiasi pėsčiųjų promenada, buvo sugriauti per II pasaulinį karą.

Istorija 

XIV a. dabartinėje Vokiečių gatvėje apsigyveno vokiečių pirkliai ir amatininkai. Pasak Vilniaus praeitį tyrinėjančių istorikų, vakariečiai pavertė savo gatvę savotišku finansiniu miesto centru: čia klestėjo prekyba, amatai, virė to meto verslai. Vienu metu Vokiečių gatvė vadinta Monetų gatve dėl šioje vietoje iki pat XVIII a. pabaigos veikusios Vilniaus monetų kalyklos.

Po II pasaulinio karo senoji gatvės struktūra buvo labai smarkiai suardyta – 1944 m. gatvė smarkiai sugriauta per sovietinių bombonešių antskrydį. Senieji pastatai išliko tik pietvakarinėje Vokiečių gatvės pusėje, kitoje – sovietinių laikų namai.

Šaltiniai 

Panaikintos Vilniaus miesto savivaldybės gyvenvietės
Tomislav Gomelt

Tomislavas Gomeltas (Tomislav Gomelt, g. 1995 m. sausio 7 d.) – futbolininkas iš Kroatijos, žaidžiantis Marijampolės „Sūduvoje“ saugo pozicijoje. Kitados atstovavo Kroatijos U-19 jaunimo rinktinei.

Karjera 
Futbolo pagrindų mokėsi gimtinėje, o 2013 m. persikėlė į Londono „Tottenham Hotspur“. Anglijos klube debiuto nesulaukė – buvo skolinamas Belgijos „Royal Antwerp“ ir Italijos „Bari“.

2015 m. tapo Bario klubo nariu, tačiau buvo paskolintas Rumunijos „Cluj“, kuriame žaidė du sezonus.

2017 m. grįžo į gimtinę ir sudarė sutartį su „Rijeka“.

2018-ųjų metų pradžioje buvo paskolintas Ispanijos antrosios lygos „Lorca“ ekipai.

2018 m. vasarą persikėlė į Rumuniją, kur atstovavo Bukarešto „Dinamo“ klubui.

2019-ųjų žiemą tapo „Crotone“ nariu. Žaidė Serie B ir šia ekipa iškovojo kelialapį į „Serie A“. 2020–2021 m. sezono pradžioje sužaidė dvejas Serie A rungtynes.

2021 m. vasarą persikėlė į „ADO Den Haag“. 2021-aisiais „Eredivisie“ sužaidė 10 rungtynių, per kurias pasižymėjo pelnydamas vieną įvartį.

FK Sūduva 
Nuo 2022 m. sausio mėn. FK Sūduva narys.

2022 m. kovo 6 d. oficialiai debiutavo „Sūduvos“ klubo gretose A lygos rungtynėse prieš „Šiaulių“ ekipą, kurios baigėsi nulinėmis lygiosiomis.

Statistika 
 A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
  Ekipa žaidė A lygoje;

Pasiekimai

su FK Sūduva 
 A lyga
 (būsimas įvykis)
 Supertaurė
 Nugalėtojai: 2022 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 alyga.lt svetainė
 SOCCERWAY
 Transfermarkt
 fksuduva.lt
 lietuvosfutbolas.lt
 Globalsportsarchive

Kroatijos futbolininkai
Užsienio futbolininkai Lietuvos komandose
Fabien Ourega

Fabijenas Urega (; g. 1992 m. gruodžio 7 d.) – futbolininkas iš Prancūzijos, žaidžiantis saugo pozicijoje. Lietuvoje atstovavo „Žalgirio“ klubui.

Karjera 
Žaidė antroje pagal pajėgumą prancūzų lygoje „Sochaux“ ir Paris FC.

Nuo 2021 m. atstovavo Prancūzijos trečiojo diviziono „Orleans“ klubui.

Vilniaus "Žalgiris" 
2022 m. sausio 28 d. pranešta, kad tapo Vilniaus „Žalgirio“ nariu.

Debiutavo A lygoje 2022 m. kovo 4 d. rungtynėse prieš „Jonavos“ klubą.

2022 m. rugpjūčio 29 d. pasižymėjo pelnydamas įvartį rungtynėse prieš FC Hegelmann. Žalgiriečiai nugalėjo varžovus rezultatu 4:1.

2022 m. spalio 30 d. pelnė įvartį rungtynėse prieš FC Džiugas. Žalgiriečiai sutriuškino varžovus rezultatu 6:0.

Statistika 
 A lygos statistika

Spalvų reikšmės: 
 Ekipa žaidė A lygoje;

Laimėjimai

Komadiniai pasiekimai 
 su FK Žalgiris
 A lyga 2022 m.

 LFF taurė 
 laimėtojas: 2022 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 alyga.lt svetainė
 SOCCERWAY
 Transfermarkt
 foot-national.com
 footballdatabase.eu
 Globalsportsarchive
 lietuvosfutbolas.lt

Prancūzijos futbolininkai
Užsienio futbolininkai Lietuvos komandose
Latvijos futbolo varžybos 2022 m.

Latvijos futbolo varžybos 2022 m.
  prasidėjo 2022 m. kovo 11 d. ir baigėsi 2022 m. lapkričio 12 d.
 s turnyras prasidėjo 2022 m. pavasarį, o finalo rungtynės įvyko 2022 m. spalio 19 d.

2022 m. Virsliga 
 Virsliga () – aukščiausioji futbolo lyga.
 Sezonas prasidėjo 2022 m. kovo 11 d.; o paskutiniojo turo rungtynės sužaistos 2022 m. lapkričio 12 d.
 Čempionatas vyko pandemijos sąlygomis.

Dalyviai 
 2022 m. dalyvavo 10 komandų.

Licencijavimosi eiga  
 2022 m. sausio 28 d. dešimčiai klubų suteiktos A tipo licencijos.
 Licencijos buvo suteiktos šiems klubams: 

Spalvų reikšmės: 
 Suteikta LFF-A tipo licencija.
 Nesuteikta LFF-A tipo licencija.

Apie sezoną  
 2022 m. balandžio 11 d. FK RFS rezultatu 10:0 sutriuškino FK Tukums 2000.

Komandų rikiuotė 
 Valmiera FC tapo šalies čempionais.

🛡️ PASTABA.

2022 m. Pirma lyga 
 Pirma lyga arba dėl rėmimo sutarčių "Optibet" Nākotnes līga – antros pakopos pirmenybės.
 2022 m. turėtų dalyvauti 14 ekipų.
 Dėl pandemijos pakito čempionato formatas, bei kito tvarkaraštis.

Licencijavimosi eiga 
 Licencijavimo komiteto posėdis įvyko 2022 m. tuomet ir sprendėsi, kam bus suteiktos B tipo licencijos.
 Licencijos buvo suteiktos šiems klubams:

 RĒZEKNE (Rēzeknes FA/BJSS)
 ALBATROZ SC/FS JELGAVA (Albatroz SC)
 GROBIŅAS SC (Grobiņas SC)
 SALDUS SS/LEEVON (Saldus SS/Leevon)
 FK DINAMO RĪGA (FK Dinamo Rīga)
 JDFS ALBERTS (JDFS Alberts)
 FK SMILTENE/BJSS (FK Smiltene/BJSS)
 SKANSTES SK (Skanstes SK); 1 vieta Antoje lygoje 2021 m.
 SK SPĒKS (SK Spēks); 2 vieta Anrtoje lygoje 2021 m.
 AFA OLAINE (AFA Olaine); 4 vieta Anrtoje lygoje 2021 m.

Prie dešimties ekipų prisijungė keturios dublerių ekipos. Kaip pranešama spaudai, dublerių čempionato nebeliks. Keturios ekips žais Pirmoje lygoje, o likusios šešios turėtų žaisti Antroje lygoje.

 RFS dubleriai, Riga FC dubleriai, Valmiera dubleriai, Tukums dubleriai.
 SK Spēks ekipos nebeliko Pirmoje lygoje, o juos pakeitė FK Salaspils.

Turnyrinė padėtis

Sieviešu futbola līga 
 Latvijos moterų futbolo lyga () – pirmos pakopos, elito divizionas, aukščiausioji moterų futbolo lyga.
 Moterų futbolo lyga vyksta pagal sistemą pavasaris–ruduo.

Dalyvės 
 Sieviešu futbola līga – pirmos pakopos, elito divizionas, aukščiausioji futbolo lyga.
 2022 m. dalyvavo 7 ekipos.

Turnyrinė padėtis  
 Čempionėmis tapo SFK Rīga futbolininkės.

2022 m. Latvijos futbolo taurė (Latvijas Kauss futbolā) 
 Latvijos futbolo taurė – pagrindinis futbolo taurės turnyras Latvijoje.

Finalo rungtynės 
 Finalo rungtynės įvyko Rygoje, Skonto stadione.

 FK Auda nugalėjo varžovus rezultatu 1:0 ir iškovojo šalies futbolo taurę.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Latvijos futbolo federacijos svetainė
 RSSSF duomenų bazė:
 Čempionų sąrašas
 Latvijos futbolo taurės istorija
 Latvijos futbolo istorija
 2021 m. RSSSF duomenų bazė
 Soccerway 2021 m. Latvijos futbolo taurės turnyro rezultatai

Latvijos futbolo varžybos
Europos futbolo varžybos 2022–2023 m.
Gabrielė Vilkickytė

Gabrielė Vilkickytė (g. Vilniuje, Lietuvoje) – Lietuvos atlikėja, dainų autorė.

Biografija 
Būdama 16 metų išskrido į Australiją mokytis, savanoriavo Čikagoje, senelis buvo tremtinys Sibire, grįžo namo į Žemaitiją.
Muzikinę karjerą pradėjo chore „Liepaitės“, ten dainavo 10 metų. 2018 m. išleidus mini albumą „Kilometrai“ išvyko metus keliavo po Honkongą, JAV, Australiją, būdama Honkonge išleido mini dokumentinį filmą „Hong Kong: ten būti čia“. 2020 m. Vilniaus universitete įgijo žurnalistikos bakalaurą, televizijos krypį, o tiksliau dokumentikos.

Nuo mažens turi odos atopinį dermatitą.

2022 m. atsisakė vadybinės kompanijos Creative Industries.

Diskografija

Albumai

Eurovizijos dainų konkursas

Apdovanojimai

Šaltiniai

Nuorodos 
 Gabrielė Vilkickytės Facebook puslapis
 Gabrielė Vilkickytės Instagram puslapis

Lietuvos dainininkai
Lietuvos atlikėjai
Marko Milićković

Markas Miličkovičius (; g. 1998 m. kovo 31 d.) – futbolininkas iš Juodkalnijos, žaidžiantis atakuojančio saugo pozicijoje. Lietuvoje atstovavo „Žalgirio“ klubui. Kitados atstovavo Juodkalnijos U-19 ir U-21 rinktinėms.

Karjera 
Tris sezonus praleido OFK Titograd. Karjeros pradžioje buvo skolinamas žemesniojo diviziono Ulcinio „Otrant-Olympic“ klubui.

2020 m. vasarą išvyko į Kosovą. Sezoną praleido Dreno „Feronikeli“ klube.

2021 m. perėjo į OFK Petrovac. Įpusėjus 2021–2022 metų Pirmai lygai buvo sužaidęs 18 rungtynių, pelnė 10 įvarčių ir atliko 1 rezultatyvų perdavimą. Tuo metu buvo rezultatyviausias 2021–2022 m. Pirmos lygos žaidėjas.

Vilniaus "Žalgiris" 
2022 m. sausio 30 d. pranešta, kad tapo Vilniaus „Žalgirio“ nariu.

Debiutavo A lygoje 2022 m. kovo 4 d. rungtynėse prieš „Jonavos“ klubą. Šiose rungtynėse pasižymėjo įvarčiu.

2022 m. rugpjūčio 29 d. pasižymėjo pelnydamas įvartį rungtynėse prieš FC Hegelmann. Žalgiriečiai nugalėjo varžovus rezultatu 4:1.

2022 m. spalio 30 d. pelnė įvartį rungtynėse prieš FC Džiugas. Žalgiriečiai sutriuškino varžovus rezultatu 6:0.

Statistika 
 A lygos statistika

Spalvų reikšmės: 
 Ekipa žaidė A lygoje;

Laimėjimai

Komadiniai pasiekimai 
 su FK Žalgiris
 A lyga 2022 m.

 LFF taurė 
 laimėtojas: 2022 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 alyga.lt svetainė
 lietuvosfutbolas.lt
 SOCCERWAY
 Transfermarkt
 Globalsportsarchive

Juodkalnijos futbolininkai
Užsienio futbolininkai Lietuvos komandose
Petar Mamić

Petaras Mamičius ( g. 1996 m. kovo 6 d.) – futbolininkas iš Kroatijos, žaidžiantis „Žalgirio“ futbolo klube gynėjo pozicijoje. Kitados atstovavo Kroatijos U-17, U-19 ir U-21 jaunimo rinktinėms.

Karjera 
Zagrebo „Dinamo“ akademijos auklėtinis. Žaidė „Dinamo“ dublerių ekipoje antrajame pagal pajėgumą divizione.

Karjeros pradžioje buvo nuomojamas: atstovavo Zagrebo „Lokomotiva“. 

Bandė laimę Italijoje, „Frosinone“ klube, bet po pusmečio grįžo į Kroatiją. 

Atstovavo Zaprešičiaus „Inter“, „Rijeka“, „Varaždin“ klubų ekipoms.

2020–2021 metų sezoną jis praleido Lenkijoje. Atstovavo Čenstakavos „Rakow“ ir Belsko-Bialos „Podbeskidzie“ klubams. 

2021 m. rudenį grįžo į Kroatiją, kur atstovavo Kroatijos aukščiausios lygos Zagrebo „Hrvatski Dragovoljac“ klubui, kuriame žaidė iki 2021 metų pabaigos.

FK Žalgiris

2022 m.
2022 m. sausio 31 d. pranešta, kad prie „Žalgirio“ futbolo klubo prisijungė gynėjas iš Kroatijos.

Debiutavo A lygoje 2022 m. kovo 4 d. rungtynėse prieš „Jonavos“ klubą.

Statistika 
 A lygos statistika

Spalvų reikšmės: 
 Ekipa žaidė A lygoje;

Pasiekimai 
 su FK Žalgiris
 A lyga:
 čempionas: 2022 m.
 LFF taurės laimėtojas: 2022 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 alyga.lt svetainė
 SOCCERWAY
 Transfermarkt
 Globalsportsarchive
 lietuvosfutbolas.lt

Kroatijos futbolininkai
Užsienio futbolininkai Lietuvos komandose
Robert S. P. Beekes

Robertas Stefenas Paulas Bekesas (, 1937 m. rugsėjo 2 d. Harlemas, Nyderlandai – 2017 m. rugsėjo 21 d. Ugstgestas, Nyderlandai) – olandų kalbininkas, Leideno universiteto kalbotyros profesorius ir daugybės monografijų apie indoeuropiečių prokalbę autorius.

Mokslinė veikla 
Viena žinomiausių jo knygų – „Lyginamoji indoeuropiečių kalbotyra: Įvadas“. Tai standartinis vadovėlis apie indoeuropiečių prokalbę, jame nuodugniai išnagrinėta kalbinės rekonstrukcijos sritis, taip pat apžvelgiami kultūrinė rekonstrukcija ir lyginamosios kalbotyros metodai.

Drauge su Lamertu Bauke van der Meru parašė knygą „Kalba etruskai“ („De Etrusken spreken“, 1991). R. Bekesas palaikė etruskų kilmės iš Mažosios Azijos teoriją. 1993 m. R. Bekesas tapo Nyderlandų Karališkosios menų ir mokslų akademijos nariu.

Iki gyvenimo pabaigos R. Bekesas tęsė F. Kioiperio pradėtus ikigraikinio (neindoeuropietiško) substrato tyrimus – tyrimus kalbos, kuria buvo šnekama senovės Graikijos teritorijoje maždaug 2000 m. pr. m. e. iki pasirodant graikams. Kadangi įrašų šia kalba nėra, R. Bekesas rinko informaciją iš daugybės klasikinės graikų kalbos žodžių, kurių sandara ir raida pasižymi negraikiškomis ypatybėmis.

Išnašos

Bibliografija 
 R. Bekeso bibliografija

Nyderlandų mokslininkai
Kalbininkai
Jungtinės Nyderlandų provincijos

Jungtinės Nyderlandų provincijos arba Jungtinės provincijos (oficialiai – Septynių jungtinių Nyderlandų respublika), istoriografijoje dažniausiai vadinamos Nyderlandų respublika, buvo federacinė respublika, gyvavusi nuo 1588 m. (Nyderlandų sukilimo metu) iki 1795 m. (Batavijos revoliucijos). Tai buvo Nyderlandų pirmtakė ir pirmoji visiškai nepriklausoma Nyderlandų nacionalinė valstybė.

Respublika buvo įkurta po to, kai kelios Ispanijos Nyderlandų provincijos sukilo prieš Ispanijos valdžią. Šios provincijos 1579 m. sudarė bendrą sąjungą prieš Ispaniją (Utrechto unija), o 1581 m. paskelbė savo nepriklausomybę. Ją sudarė Groningenas, Fryzija, Overeiselis, Geldersas, Utrechtas, Šiaurės Olandija, Pietų Olandija ir Zelandija.

Nors valstybė buvo nedidelė ir joje gyveno tik apie 1,5 mln. gyventojų, ji kontroliavo pasaulinį jūrų prekybos kelių tinklą. Per savo prekybos bendroves, Olandų Rytų Indijos bendrovę ir Olandų Vakarų Indijos bendrovę, ji sukūrė Nyderlandų kolonijinę imperiją. Iš šios prekybos gaunamos pajamos leido Jungtinėms Nyderlandų provincijoms kariniu požiūriu konkuruoti su daug didesnėmis šalimis. Ji sukaupė didžiulį 2000 laivų laivyną, kuris iš pradžių buvo didesnis už Anglijos ir Prancūzijos laivynus kartu sudėjus. Didžiausi konfliktai vyko Aštuoniasdešimties metų kare su Ispanija, Olandijos-Portugalijos kare (1602–1663 m.), keturiuose Anglijos-Olandijos karuose (1652–1654 m., 1665–1667 m., 1672–1674 m. ir 1780–1784 m.), Prancūzijos-Olandijos kare (1672–1678 m.) ir Devynerių metų kare (1688–1697 m.) prieš Prancūzijos Karalystę.

Šaltiniai 

Nyderlandų istorija
FC Hegelmann (moterys)

Football Club Hegelmann arba Kauno rajono „Hegelmann“ futbolo klubas – Lietuvos futbolo klubas iš Kauno. Šis straipsnis apie klubo struktūrai priklausančią moterų ekipą, kuri rungtyniauja Lietuvos moterų futbolo A lygoje.

Istorija 
2000 m. susibūrė merginų futbolo ekipa prie Kauno sporto mokyklos.

2002 m. Kauno futbolo mokyklos ekipa pradėjo dalyvauti Moterų futbolo čempionate.

2015–2016 m. Kauno „Žara-LSU“ 
Nuo 2015 m. „Žaros“ merginų futbolo ekipa atstovavo Lietuvos Sporto Universitetui ir Kauno miestui. 

Dalyvavo Lietuvos moterų A lygos čempionate bei kituose LFF organizuojamuose futbolo turnyruose.

2017–2021 m. MFK Kauno Žalgiris 
2017 m. „LSU-Žara“ tapo BC Žalgiris sistemos dalimi, ir pakeitė pavadinimą į FK „Kauno Žalgiris“.

2020 m. ekipai vadovavo Mantas Babušis. 2021 m. gegužę paskirtas naujas treneris. Juo tapo Martynas Karpavičius.

2022 m. Hegelmann klubo struktūroje 
2022 m. sausio mėn. oficialiai pranešta, kad MFK Žalgiris keičia spalvas, pereina į „Hegellmann“ klubo struktūrą.

2022 m. vasario 18 d. pranešta, kad „Hegelmann“ klubui suteikta licencija.
Prieš sezoną buvo tikimasi iškovoti medalius.

Spalvinė gama ir apranga 

Aprangų gamintojai – Hummel.

Pasiekimai 
2022 m. sezoną kaunietės žaidė LMFA organizuotame Žiemos taurės turnyre.

Stadionai 
Komanda namų rungtynes žaidžia Kaune, NFA stadione.

Sezonai 

|}

Komandos personalas 
 Klaudija Savickaitė – vyr. treneris
 Ingrida Siliūnienė – trenerė
 Algirdas Narkevičius – kineziterapeutas

Trenerių kaita 
 Klaudija Savickaitė, nuo 2022 m. sausio mėn.

Žaidėjų sudėtis 
''Atnaujinta 2022 m. balandžio 16 d.

Šaltiniai

Nuorodos 
 [ „Facebook“ profilis]
 Facebook paskyra: "Moterys už futbolą"

H
H
Misaki Sato

Misakis Satas (,佐藤 岬/Misaki Sato, g. 1998 m. rugsėjo 11 d.) – Japonijos futbolininkas, atakuojantis saugas.

Karjera 
Žaidė gimtojoje Japonijoje.

OFK Petrovac 
Žaidė Juodkalnijoje. Atstovavo OFK Petrovac. Pirmoje lygoje sužaidė dvejas rungtynes.

Kauno rajono „Hegelmann“ 
 2022 m. sezonas
Klubas su žaidėju sudarė sutartį 2022 m. A lygos sezonui.

2022 m. kovo 5 d. debiutavo naujoje komandoje A lygos rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris.

Statistika 
 A lygos statistika.

Spalvų reikšmės: 
 Ekipa žaidė A lygoje;

Pasiekimai

Komandiniai 
 Su Hegelmann
 (būsimas įvykis)

Asmeniniai pasiekimai 
 <...>

Šaltiniai

Nuorodos 
 alyga.lt svetainė
 SOCCERWAY
 Transfermarkt
 lietuvosfutbolas.lt
 Globalsportsarchive

Japonijos futbolininkai
Užsienio futbolininkai Lietuvos komandose
Mitaras Čukovičius

Mitaras Čukovičius (Митар Ћуковић, Mitar Ćuković; g. 1995 m. balandžio 6 d.) – Juodkalnijos futbolininkas, gynėjas. Žaidė Lietuvoje, atstovavo „Panevėžio“ futbolo klubui.

Karjera 
Žaidė 2013–2017 metais gimtosios šalies „Igalo“, Petrovaco OFK ir Cetinės „Lovčen“ ekipose.

2017 m. persikėlė į kaimyninę Serbiją. Su Novi Sado „Proleter“ klubu tapo antros pagal pajėgumą lygos nugalėtoju, debiutavo Serbijos čempionate.

2019 m. perėjo į Kruševaco „Napredak“ ekipą.

FK Panevėžys 
2022 m. vasarį pranešta, kad žaidėjas tapo FK Panevėžys nariu. Su žaidėju sudaryta dvejų metų sutartis.

2022 m. kovo 6 d. oficialiai debiutavo panevėžiečių gretose A lygos rungtynėse prieš „Riterių“ klubą.

2022 m. balandžio 9 d. pelnė įvartį A lygos rungtynėse prieš „Jonavos“ klubą.

Statistika 
 A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
  Ekipa žaidė A lygoje;

Laimėjimai 
 su FK Panevėžys
 (būsimas įvykis)

Šaltiniai

Nuorodos 
 alyga.lt svetainė
 SoccerWay
 SoccerBase
 FlashScore
 Transfermarkt
 Globalsportsarchive
 lietuvosfutbolas.lt

Juodkalnijos futbolininkai
Užsienio futbolininkai Lietuvos komandose
Lucijus Veras

Lucijus Aurelijus Veras (, 130 m. gruodžio 15 d. – 169 m.) – buvo Romos imperatorius nuo 161 m. iki mirties 169 m. kartu su savo įtėviu broliu Marku Aurelijumi. Lucijaus Vero ir Marko Aurelijaus valdymas buvo pirmas atvejis, kai Romos imperija buvo valdoma diarchiškai, o tai vis dažniau pasitaikydavo vėlesnėje imperijos istorijoje.

Gimęs 130 m. gruodžio 15 d., jis buvo vyresnysis Lucijaus Aelijaus Cezario sūnus, pirmasis Adriano įvaikis ir įpėdinis. Užaugęs ir išsilavinimą įgijęs Romoje, prieš užimdamas sostą ėjo keletą politinių pareigų. Po biologinio tėvo mirties 138 m. jį įsivaikino Antoninas Pijus, kuris pats buvo įsivaikintas Adriano. Vėliau tais pačiais metais Adrianas mirė, o sostą paveldėjo Antoninas Pijus. Kai 161 m. mirė Antoninas Pijus, jį pakeitė Lucijus Veras ir jo įbrolis Markas Aurelijus. Didžiąją jo valdymo dalį užėmė vadovavimas karui su Parta, kuris baigėsi romėnų pergale ir tam tikrais teritoriniais laimėjimais. Iš pradžių įsitraukęs į Markomanų karus, jis susirgo ir 169 m. mirė. Romos senatas jį sudievino kaip Divus Verus.

Išnašos 

Aurelijus Markas
Aurelijus Markas
Romos imperijos konsulai
Extreme E

Extreme E – 2021 m. debiutavęs elektra varomų visureigių FIA organizuojamas čempionatas. Sezono lenktynės vyksta skirtingose pasaulio vietose, kuriose iškeliama aplinkosauginė problema.  Taip pat čempionate remiamasi vyrų ir moterų lygiomis teisėmis, o komandose lenktyniauja po vieną vyrą ir moterį.

2021 m. sezonas prasidėjo lenktynėmis Saudo Arabijoje. Šiame sezone vyko 5 lenktynės Grenlandijoje, Saudo Arabijoje, Italijoje, Didžiojoje Britanijoje ir Senegale.

Pirmojo sezono čempionais tapo buvusio Formulės 1 čempiono Niko Rosbergo vadovaujama „Rosberg X Racing“ komanda.

Čempionate naudojamas „Spark Odyssey 21“ visureigis. Jis turi 54 kWh „Williams“ sukurtą bateriją ir iš viso gali išnaudoti 400 kW galią.

Visa čempionato logistika vyksta specialiai paruoštu krovininiu laivu „RMS St Helena“. Taip siekiama sumažinti taršą, kurią išmeta transporto naudojimas. Laivo varikliai buvo perdirbti, kad jis galėtų naudoti kuo švaresnį dyzeliną.

Šaltiniai 

Automobilių ralis
Sunkusis pėstininkas

Sunkiuosius pėstininkus sudarė sunkiai ginkluoti ir šarvuoti pėstininkai, kurie buvo mokomi rengti priekines atakas ir (arba) įtvirtinti gynybinį mūšio linijos centrą. Tuo jie skyrėsi nuo lengvosios pėstininkų kariuomenės, kuri yra palyginti judri ir lengvai šarvuota kariuomenė, skirta žvalgybai ir kitoms taktinėms užduotims, nepritaikytoms sunkesnės apkrovos kariams. Sunkieji pėstininkai paprastai naudojosi tankiomis mūšio lauko formacijomis, tokiomis kaip skydo siena ar falanga, padaugindami savo veiksmingą ginklų svorį, sutelkdami jėgas.

Sunkieji pėstininkai buvo labai svarbūs daugeliui senovės kariuomenių, pavyzdžiui, graikų hoplitams, makedonų falangitams ir romėnų legionieriams. Žlugus Romai, Europoje sunkiųjų pėstininkų skaičius sumažėjo, tačiau vėlyvaisiais viduramžiais vėl ėmė dominuoti šveicarų pikininkai ir vokiečių landsknechtai. Parako eros karyboje paplitus šaunamiesiems ginklams, tankūs būriai tapo vis pavojingesni, o sunkieji šarvai buvo arba neveiksmingi, arba per daug nepatogūs, kad būtų naudingi taktiniu požiūriu. XVIII a. pradžioje sunkiąją pėstininkų kariuomenę pakeitė linijinė pėstininkų kariuomenė, ginkluota muškietomis ir durtuvais.

Pėstininkai
Kariniai terminai
Lietuvos ir Rytų Timoro santykiai

Lietuvos–Rytų Timoro santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Lietuvos ir Rytų Timoro.

Diplomatiniai santykiai užmegzti 2013 m. kovo 27 d. Kita vertus, pirmieji politiniai santykiai siekia 2003 m. rugsėjo 30 d., kai tuometis Lietuvos užsienio reikalų ministras Antanas Valionis ir Rytų Timoro užsienio reikalų ministras Chosė Ramos-Orta susitiko Jungtinių Tautų 58-ojoje generalinėje sesijoje susitiko dvišalėms deryboms. 

Abi šalys yra Jungtinių Tautų narės. Rytų Timoro piliečiams netaikomas vizų reikalavimas Šengeno šalims, kurioms priklauso Lietuva. Taip pat Lietuvos piliečiams kelionėmis į Rytų Timorą taikomas bevizis režimas.

Diplomatinis atstovavimas 
Šalys nėra pasikeitusios diplomatiniais atstovais. Diplomatinis atstovavimas vyksta Europos Sąjungos lygmeniu – per Rytų Timoro ambasadą Briuselyje ir per Europos Sąjungos atstovybę Dilyje.

Ekonominiai santykiai 
Prekyba tarp dviejų šalių yra minimali ir pastaraisiais metais tik mažėjo. 2016 m. duomenimis, prekybos apyvarta tarp Lietuvos ir Rytų Timoro siekė 5,4 tūkst. eurų (visos prekės buvo lietuviškos kilmės) ir nuo to laiko tik mažėjo. 2018 m. duomenimis, Lietuva iš Rytų Timoro neimportavo jokių produktų.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Rytų Timoras | Dvišalis bendradarbiavimas | Lietuva regione ir pasaulyje | Užsienio politika | Lietuvos Respublikos užsienio reikalų ministerija (urm.lt) 

Lietuvos diplomatiniai santykiai
Rytų Timoras
Tauragės apskritis (1918–1950)

Tauragės apskritis - Lietuvos Respublikos administracinis vienetas, egzistavęs 1918-1950 m. 

Apskritis sudaryta 1918 m. pirmojoje pusėje vokiečių valdžios iš Pajūrio apskrities. 1918 m. priklausė Oberosto Lietuvos sričiai, 1941–1944 m. Ostlando Lietuvos generalinės srities Šiaulių krašto apygardai.

1947 m. 1 valsčius perduotas naujai Jurbarko apskričiai, 3 valsčiai – Šilutės apskričiai. 1950 m. birželio 20 d. ji buvo panaikinta ir padalinta į keturias dalis. Didžioji dalis (29) apylinkės pertvarkyta į Tauragės rajoną. Dalis teritorijos perduota Pagėgių rajonui (3 apylinkės), Skaudvilės rajonui (20 apylinkių) ir Šilalės rajonui (18 apylinkių).

1995 m. apskritis buvo atkurta su kita teritorija kaip Tauragės apskritis.

Suskirstymo raida

|-
| 1919 || || || 15 valsčių: Batakių valsčius, Eržvilko valsčius, Kaltinėnų valsčius, Kvėdarnos valsčius, Naumiesčio valsčius, Pagramančio valsčius, Pajūrio valsčius, Sartininkų valsčius (du valsčiai), Skaudvilės valsčius, Šilalės valsčius, Švėkšnos valsčius, Tauragės valsčius, Upynos valsčius, Vainuto valsčius ||
|-
| 1923  (išsamiau) || 3351 || 110 965 || 13 valsčių: Batakių valsčius, Eržvilko valsčius, Gaurės valsčius, Kaltinėnų valsčius, Kvėdarnos valsčius, Laukuvos valsčius, Naumiesčio valsčius, Sartininkų-Žygaičių valsčius, Skaudvilės valsčius, Šilalės valsčius, Švėkšnos valsčius, Tauragės valsčius, Vainuto valsčius ||
 1 miestas: Tauragė
 16 miestelių
 935 kaimai
 12 bažnytkaimių
 121 dvaras ir palivarkas
 97 vienkiemiai
 4 kitos gyvenvietės
|-
| 1939 || 3266 || || ||
|-
| 1940 || || 137 588 || ||
|-
| 1942 || || 118 000 || ||
|-
| 1943 || 3332 || || ||
|-
| 1949  || 1693 || || 8 valsčiai (71 apylinkė) ||
 1 miestas: Tauragė
 8 miesteliai
|-
| 1950 || || || 70 apylinkių ||
|}

Valsčiai 
Apskrities valsčiai 1919–1950 metais:

Tautinė sudėtis 
1923 m. gyveno 110 965 žmonės:
 Lietuviai – 89,7% (99547);
 Žydai – 5,56% (6168);
 Vokiečiai – 3,36% (3731);
 Rusai – 0,77% (849);
 Lenkai – 0,36% (400);
 Baltarusiai – 0,04% (44);
 Kiti – 0,2% (226).

Literatūra

Šaltiniai

Nuorodos 
 Tauragės apskrities istorija 

Tauragės apskrities istorija
Lietuvos buvusios apskritys
Andrea Koevska

Andrea Koevska (, g. 2000 m. vasario 14 d.) – Šiaurės Makedonijos dainininkė. Dar žinoma sceniniu vardu Andrea.

Atlikėja su daina „Circles“ atstovaus Šiaurės Makedonijai 2022 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.

„Eurovizijos“ dainų konkursas 

‎2022 m. vasario 4 d. atlikėja su daina „Circles“ laimėjo surengtą nacionalinę atranką „Za Evrosong 2022“ ir tokiu būdu gavo galimybę atstovauti šaliai ‎‎2022 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.

Atliėkėja pasirodys antrajame „Eurovizijos“ pusfinalyje, kuris vyks 2022 m. gegužės 12 dieną, vienuoliktuoju numeriu.

Šaltiniai 

Šiaurės Makedonijos atlikėjai
Šiaurės Makedonijos atstovai Eurovizijoje
2022 m. Eurovizijos dalyviai
Vilniaus apskritis (1939-1950)

Vilniaus apskritis – 1939–1950 m. egzistavęs administracinis vienetas su centru Vilniuje. Ji atkurta pasibaigus Vilniaus krašto okupacijai. Iš pradžių priklausė Lietuvos Respublikai, vėliau – Trečiajam Reichui, ir galiausiai LTSR, kol buvo panaikinta 1950 m.

Apskritis dar kartą atkurta 1994 m. kaip Vilniaus apskritis.

Raida 
TSRS grąžinus kraštą Lietuvai, 1939 m. spalį buvo atkurta istorinė Vilniaus apskritis. 1941 m. dalis teritorijos perduota naujai Eišiškių apskričiai, o sausio 15 d. Vilniaus apskričiai perleisti Dieveniškių ir Šalčininkų valsčiai iš Gudijos TSR Varanavo rajono.

Antrojo pasaulinio karo metais apskritis 1941–1944 m. priklausė Trečiojo Reicho Vilniaus krašto apygardai.

1950 m. birželio 20 d. ji pertvarkyta į Vilniaus rajoną (31 apylinkė), dalis teritorijos perduota Vilniaus rajonui (31 apylinkė), Nemenčinės rajonui (21 apylinkė), Pabradės rajonui (3 apylinkės) ir Šalčininkų rajonui (34 apylinkės).

|-
| 1939 || 3140 || || 8 valsčiai ||
|-
| 1940 || || || 9 valsčiai ||
 1 miestas: Naujoji Vilnia
|-
| 1941 || || || 11 valsčių ||
|-
| 1942 || || 149 800 || ||
|-
| 1943 || 3236 || || ||
|-
| 1949  || 2721 || || 9 valsčiai (120 apylinkių) ||
 5 miesteliai
|-
| 1950 || || || 120 apylinkių ||
|}

Valsčiai 
Apskrities valsčiai 1939–1950 metais:

Nuorodos 
 

Vilniaus apskrities istorija
Vilniaus kraštas
Vilniaus apskritis (Lenkija)

Vilniaus apskritis – trumpai, 1920–1924 m. egzistavęs administracinis vienetas su centru Vilniuje, kurį kontroliavo Vidurio Lietuvos valstybė, o vėliau - Lenkijos Respublika.

Pasibaigus Pirmajam pasauliniam karui ir Vokietijos imperijai pasitraukus iš Rytų Europos, senąją Vilniaus apskrities teritoriją Lietuva laikė sava, ir čia suformavo Vilniaus apskritį. Nors niekada neįvedė čia savo administracijos, ji buvo laikoma okupuota Lietuvos dalimi. Administraciją čia įvedė Lenkija. Iš pradžių ji tapo Vidurio Lietuvos dalimi, o nuo 1922 m. perėjo tiesiogiai į Lenkijos sudėtį. Po kelių metų apskritis buvo panaikinta sujungus ją su Trakų apskritimi. Taip suformuota Vilniaus-Trakų apskritis.

Valsčiai

Nuorodos 
 Zeszyt VII. Spis ludności na terenach administrowanych przez Zarząd Cywilny Ziem Wschodnich (grudzień 1919). Lwów – Warszawa: Książnica Polska T-wa Naucz. Szkół Wyższych, 1920, s. 50, seria: Prace geograficzne wydawane przez Eugenjusza Romera.
 Joanna Gierowska-Kałłaur: Zarząd Cywilny Ziem Wschodnich (19 lutego 1919 – 9 września 1920). Wyd. 1. Warszawa: Wydawnictwo Neriton, Instytut Historii PAN, 2003, s. 447.

Vilniaus apskrities istorija
Vilniaus kraštas
Trakų apskritis (Lenkija)

Trakų apskritis () – buvęs Lenkijos administracinis vienetas, trumpai egzistavęs 1920–1925 m., kurį kontroliavo Vidurio Lietuvos valstybė, o vėliau - Lenkijos Respublika. Jo administracinis centras buvo Trakai.

Buvo dabartinės Lietuvos rytuose. Didžioji dalis teritorijos dabar įeina į atkurtą Vilniaus apskritį. Greta Lenkijos kontroliuojamos Trakų apskrities buvo ir Lietuvos kontroliuojama Trakų apskritis.

Valsčiai

Šaltiniai 
 

Trakų apskritis
Vilniaus apskritis (LDK)

Vilniaus apskritis arba Vilniaus pavietas (, ) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės administracinis vienetas, Vilniaus vaivadijos dalis. Administracinis centras – Vilnius.

Raida 
Vilniaus apskritis suformuota 1565 m., Lenkijos pavyzdžiu padalijant Vilniaus vaivadiją į smulkesnes dalis. Vilniaus apskritis tapo viena iš 5 vaivadijos dalių. Didžioji jos dalis buvo dabartinėje rytų Lietuvoje, bet ji taip pat apėmė ir gretimas teritorijas dab. Baltarusijoje. 

Skaičiuojama, kad XVIII a. pabaigoje joje buvo 20,7 dūmai. Tai atitiko maždaug 125-160 tūkst. gyventojų.

1795 m. ATR teritoriją užėmus Rusijos imperijai, šios apskrities pagrindu suformuotas Vilniaus ujezdas.

Administracinis suskirstymas 
Smulkesni apskrities vienetai buvo valsčiai. Sukūrimo metu apskričiai priklausė Giedraičių, Kernavės, Medininkų, Maišiagalos, Nemenčinės, Rudaminos valsčiai. Be to, čia buvo nemažai magnatų valdų (Dubingiai, Musninkai, Upninkai, Astravas, Šalčininkėliai ir kt.) bei bažnytinės valdos (Verkiai, Gervėčiai, Molėtai, Paneriai, Rukainiai, Šešuoliai).

Šaltiniai
Trakų apskritis (1919–1950)

Trakų apskritis – Tarpukario Lietuvos Respublikos administracinis vienetas dabartinės Lietuvos pietrytinėje dalyje. Centras iki 1940 m. buvo Kaišiadorys, o vėliau perkeltas į Trakus. Kurį laiką lygiagrečiai su ja egzistavo ir Lenkijos administruojama Trakų apskritis.

Be dabartinio Trakų rajono apskritis apėmė didelę dalį Kaišiadorių rajono.

Istorija 
Iki 1915 m. Rusijos imperijoje buvęs Trakų ujezdas Pirmojo pasaulinio karo metu buvo panaikintas. Didžioji dalis jo teritorijų įėjo į naujai sudarytą Kaišiadorių apskritį. Tačiau 1918 m. Lietuvai paskelbus nepriklausomybę, 1919 m. ji oficialiai atkurta Lietuvos Respublikos sudėtyje. Lietuvos Trakų apskričiai priskirta didžioji dalis vokiečių Kaišiadorių apskrities. Iki 1923 m. Trakų apskrities ribos keletą kartų keitėsi.

1919 m. Lenkijai užėmus Vilniaus kraštą, rytinė apskrities dalis (kartu su Trakais) buvo okupuota, dėl to jos centras perkeltas į Kaišiadoris. Lenkijai atitekusioje apskrities dalyje sudaryta atskira Trakų apskritis, kuri 1922 m. sujungta su Vilniaus apskritimi į Vilniaus-Trakų apskritį (su centru Vilniuje).

Vilniaus kraštą grąžinus Lietuvai, abi apskritys buvo sujungtos, o 1940 m. vasario 18 d. apskrities centras atkeltas į Trakus. 1941 m. dalis apskrities perduota naujai Eišiškių apskričiai. Antrojo pasaulinio karo metais 1941–1944 m. Trakų apskritis įėjo į Trečiojo Reicho Lietuvos generalinės srities Vilniaus krašto apygardą.

1946 m. Kaišiadorių, Žaslių ir Žiežmarių valsčiai perduoti naujai atkurtai Kaišiadorių apskričiai. 1950 m. birželio 20 d. apskritis pertvarkyta į Trakų rajoną (32 apylinkės), dalis teritorijos perduota Daugų rajonui (8 apylinkės), Eišiškių rajonui (30 apylinkių), Jiezno rajonui (7 apylinkės), Vievio rajonui (23 apylinkės) ir Vilniaus rajonui (2 apylinkės).

Suskirstymas 

|-
|-
| 1919 || || || 17 valsčių: Aukštadvario valsčius, Darsūniškio valsčius, Dusmenų valsčius, Gegužinės valsčius, Kaišiadorių valsčius, Kietaviškių valsčius, Kruonio valsčius, Lentvario valsčius, Onuškio valsčius, Rūdiškių valsčius, Semeliškių valsčius, Trakų valsčius, Užuguosčio valsčius, Valkininkų valsčius, Vievio valsčius, Žaslių valsčius, Žiežmarių valsčius ||
|-
| 1923  (išsamiau) || 2191 || 78.636 || 9 valsčiai: Aukštadvario valsčius, Kaišiadorių valsčius, Kietaviškių valsčius, Kruonio valsčius, Onuškio valsčius, Semeliškių valsčius, Vievio valsčius, Žaslių valsčius, Žiežmarių valsčius ||
 11 miestelių
 471 kaimas
 7 bažnytkaimiai
 174 dvarai ir palivarkai
 569 vienkiemiai
 23 kitos gyvenvietės
|-
| 1938 || 2146 || 99.388 || ||
|-
| 1940 || || || ||
 1 miestas: Trakai
|-
| 1942 || || 108.500 || ||
|-
| 1949  || 2809 || || 10 valsčių (103 apylinkės) ||
 3 miestai: Eišiškės, Lentvaris, Trakai
|-
| 1950 || || || 102 apylinkės ||
|}

Valsčiai 
Apskrities valsčiai 1920–1950 metais:

Šaltiniai 
 

Trakų apskritis
Tarpukario Lietuvos apskritys
Trakų apskritis (Rusija)

Trakų apskritis, dar vadinama Trakų ujezdu () – Rusijos imperijos administracinis vienetas, buvęs Lietuvos pietryčiuose. Egzistavo nuo 1795 m a. iki 1915 m. su trumpa pertrauka 1839-42. Centras – Trakai.

Didžiąją dalį istorijos apskritis apėmė teritorijas, kur dabar yra Trakų, Elektrėnų, Varėnos, Šalčininkų rajonai, dalis Kaišiadorių, Alytaus, Prienų rajonų savivaldybės.

Istorija 

Po ATR padalijimų senoji LDK Trakų apskritis buvo padalinta tarp Prūsijos ir Rusijos imperijų. Rusijai atiteko jos rytinė dalis, buvusi tarp Neries ir Nemuno upių.

1795–1797 m. ir 1801–1915 m. priklausė Rusijos imperijos Vilniaus gubernijai, 1797–1801 m. Lietuvos gubernijai. 1839 m. Trakų apskritis panaikinta, bet 1842 m. vėl atkurta. 1897 m. duomenimis apskrities teritorijoje gyveno 203,4 tūkst. žmonių. Iš jų save lietuviais laikė 58,1 %, baltarusiais – 15,7 %, lenkais – 11,3 %, žydais – 9,5 %, rusais – 4,6 %. Trakų mieste gyveno 3240 žmonių.

1915 m. apskritį vėl panaikino vokiečių okupacinė valdžia: didžioji dalis apskrities teritorijų įėjo į naujai sudarytą Kaišiadorių apskritį. Po Pirmojo pasaulinio karo buvusios apskrities teritorijos buvo padalintos tarp Lietuvos ir Lenkijos. Taip suformuota Lietuvos kontroliuojama Trakų apskritis ir Lenkijos kontroliuojama Trakų apskritis.

Padalinimas 
1913 m. apskrityje buvo 16 valsčiai: Aleksandrovsko valsčius (Александровская), Aukštadvario valsčius (Высокодворская), Butrimonių valsčius (Бутриманская), Jezno valsčius (Езненская), Kruonio valsčius (Кронская), Merkinės valsčius (Меречская), Nedzingės valsčius (Недзинговская), Onuškio valsčius (Ганушишская), Tarpupio valsčius (Междуречская), Semeliškių valsčius (Сумелишская), Trakų valsčius (Трокская), Valkininkų valsčius (Олькеникская), Varėnos valsčius (Оранская), Vievio valsčius (Евьевская), Žaslių valsčius (Жосельская), Žiežmarių valsčius (Жижморская).

|-
| 1834 || || 85 321 || ||
|-
| 1897 || 5151 || 203 401 || ||
 1 miestas: Trakai
 miesteliai: Alytus, Butrimonys, Kaišiadorys, Kruonis, Lentvaris, Semeliškės, Valkininkai, Varėna, Žiežmariai
|-
| 1914 || 5872 || 254 000 || ||
|}

Išnašos

Šaltiniai 
 
 

Trakų apskritis
Vilniaus gubernijos apskritys
Lietuvos gubernijos apskritys
Breslaujos apskritis (Lenkija)

Breslaujos apskritis (dar vadinta Breslaujos pavietu, ) – Lenkijos administracinis vienetas, egzistavęs 1920–1939 m. dabartinės Gudijos ir Lietuvos teritorijoje, į rytus nuo Utenos.

Atkūrė iki XIX a. vidurio egzistavusią to paties pavadinimo Breslaujos apskritį.

Istorija 
Breslaujos apskritis atkurta Lenkijai okupavus Zarasų apskrities dalį. 1920–1922 m. ji buvo Vidurinėje Lietuvoje, 1922–1925 m. Vilniaus administracinėje apygardoje, 1925–1939 m. Vilniaus vaivadijoje. 1925 m. Dūkšto valsčius priskirtas Švenčionių apskričiai, o prie Breslaujos apskrities prijungti 8 Dysnos apskrities valsčiai. 

1939 m. rytinė apskrities dalis atiteko Baltarusijai, o vakarinė – Lietuvai – prijungta prie 1939 m. spalio 30 d. sudarytos Švenčionėlių apskrities.

Valsčiai

Šaltiniai 

 
Vilniaus vaivadijos (1925-1939) apskritys
Naugarduko vaivadijos (1921-1939) apskritys