joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Titas Krapikas

Titas Krapikas (g. 1998 m. rugsėjo 9 d. Kėdainiai) – Lietuvos futbolininkas, rungtyniaujantis vartininko pozicijoje, šiuo metu priklausantis Ternana Calcio ekipai iš Italijos, rungtyniaujančioje Serie B pirmenybėse.

Savo laiku buvo kviečiamas į Lietuvos jaunimo futbolo rinktines. 2021 m. debiutavo nacionalinėje rinktinėje.

Karjera 
Futbolą pradėjo žaisti Lietuvoje, buvo NFA auklėtinis (iki 2015 m.) Išvyko į mokytis į Italiją 2015 m.

Italija

UC Samdoria 
Italijoje nuo 2016 m. priklausė UC Sampdoria klubui, buvo registruotas tarp atsarginių žaidėjų Serie A  rungtynėse, tačiau galimybių pažaisti pagrindinėje sudėtyje nesulaukė. 

2016 m. apie Titą Italijios spaudoje buvo rašyta, kad jis uždirba 18 tūkst. eurų per sezoną ir tai yra menkiausias atlyginimas tarp visų Serie A žaidėjų.

Spezia Calcio 
2019 m. vasarą paliko Genujos „Sampdoriją“ ir tapo Spezia Calcio vartininku. Klubas žaidė 2019/20 m. Serie B pirmenybėse.

Ternana Calcio 
2021 m. rugsėjo mėn. pasirašė dvejų metų sutartį su Serie B debiutantais Ternana Calcio.

Žaidėjo debiutas ekipoje įvyko 2021 m. gruodžio 14 d. „Ternana“ klubas žaidė Italijos taurės („Coppa Italia“) šešioliktfinalio rungtynes prieš „Venezia“ klubą ir pralaimėjo rezultatu 1:3. T. Krapikas atrėmė 9 varžovų smūgius (4 pirmajame kėlinyje, dar 5 – antrajame), per antrąjį kėlinį prasileido tris įvarčius, galiausiai, 83 minutę buvo pakeistas.

Laimėjimai 
<…>

Tarptautinė karjera 
2015 m. buvo pakviestas į U–17 rinktinę, 2016 m. į U–19. Nuo 2017 m. atstovavo U–21 rinktinę.

2021 m. lapkričio 15 d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje draugiškose rungtynėse prieš Kuveitą.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Soccerway
 tuttocalciatori.net
 lietuvosfutbolas.lt
 Transfermarkt

Lietuvos futbolininkai
Lietuvos futbolininkai užsienio komandose
Senovės Graikijos dailė

Senovės Graikijos dailė - graikų kultūros dalis. Šis antikinis menas suteikė pamatą vystytis tolimesnėms meno rūšims. Senovės Graikijoje pradėjo rastis naujos vaizdavimo technikos, motyvai ir modeliai. Pasaulyje šio meto daile yra žavimasi, bene žymiausios pasaulio skulptūros yra kilusios is Senovės Graikijos. Senovės Gaikijos dailę galime klasifikuoti pagal graikų istorijos laikotarpius.

Archajinės Graikijos dailė 
Šio laikotarpio Senovės Graikijos menas buvo gana grubus ir primityvus. Keramikiniai dirbiniai daugiausia buvo dekoruojami geometriniais ornamentais. Žmones vaizduojančios scenos taip pat būdavo įpinamos į geometrinį piešinį. Kadangi šio meto tapybos darbai nėra išlikę, tik iš keramikos dirbinių galime spręsti, kokios tapybos technikos vyravo tuo metu.
Šiuo laikotarpiu buvo pradėtos kalti akmens skulptūros pagal egiptiečių ir asirų sukurtus modelius. Archajinio laikotarpio menininkai šiuose savo darbuose siekė savito tobulumo. Jie griežtai vadovavosi jau sukurtomis taisyklėmis.

Klasikinės Graikijos dailė 

Vykstant graikų-persų karams buvo išplėštos ir sudegintos ant Atėnų akropolio stovėjusios šventyklos, paminklai, sugriautos pietinės ir šiaurinės Atėnų akropolio sienos. Vadovaujant Perikliui buvo parengtas projektas, pagal kurį buvo sumanyta atstatyti viską, kas buvo sugriauta graikų-persų karo metu Atėnų akropolyje, marmuru. Suprojektuoti šventyklas Periklis paskyrė architektus Iktiną ir Kalikratą, o kurti dievų skulptūras bei vadovauti naujų šventyklų puošybai − skulptorių Feidiją.   Vienas iš žymiausių Feidijo darbų buvo Atėnės Partenės (Mergelės) statula skirta atstatytai Patenono šventyklai. Tai buvo 12 m aukščio medinė skulptūra, padengta brangiomis medžiagomis: šarvai ir drabužiai – auksu, oda – dramblio kaulu.  Akių vietoje buvo įstatyti spalvoti akmenys.  Tačiau nors ši Feidijo skulptūra neišliko, išliko kelios jos kopijos.
 
Klasikiniu laikotarpiu taip pat atsirado naujas olimpinių nugalėtojų statulų žanras. Senovės Graikijos dailininkus tobulinti judančio žmogaus kūno proporcijas ir vaizduojamąją techniką būtent ir paskatino ši atletų skulptūrų kūryba. Kaip to pavyzdys yra Atėnų skulptoriaus Mirono sukurta skulptūra „Diskobolas“. Ši Mirono skulptūra remiasi Senovės Egipto meno principais. Kaip ir Senovės Egipto menininkai, Mironas vaizduoja liemenį iš priekio, rankas ir kojas – iš šono.  Tačiau pati skulptūros poza yra nesustingusi ir dinamiškesnė nei Senovės Egipto dievų ir valdovų skulptūros. Nors skulptūra „Diskobolas“ yra neišlikusi, kaip ji atrodė žinoma iš keletos kopijų.
Praksitelis buvo vienas iš didžiausių vėlyvosios Graikijos klasikos atstovų. Jo kūrinai garsėjo kaip labai malonūs ir patrauklūs. Žymiausias jo darbas, kuris yra išgirtas daugelyje poezijos kūrinių, vaizduoja Afroditę, lipančią į vonią. Šis darbas yra dingęs.

Helenizmas 
Daugelis žymiausių antikinių kūrinių buvo skurti būtent šiuo laikotarpiu. Pavyzdžiui, „Belvederio Apolonas“ iki šių dienų yra laikomas tobulo vyro modeliu. Taip pat labiausiai žinoma Veneros skulptūra „Milo Venera“. Šių skulptūrų paprastumas ir aiškumas žavi žiūrovą.

Išnašos

Išnašos
Paštuvos kapinių koplyčia

Paštuvos kaimo kapinių koplyčia – medinė koplyčia, esanti Kauno rajone, Batniavos seniūnijoje, už 2 km į vakarus nuo kelio Kaunas–Vilkija (), į Nemuno pusę. Ji stovi Paštuvos kaimo kapinių pietiniame pakraštyje, patenka į Tolivardžių kaimo teritoriją. Netoliese, priešingame kapinių krašte pastatyta naujoji (po gaisro) Paštuvos Šv. Barboros bažnyčia, yra basųjų karmeličių vienuolynas. Koplyčios pastatymo metai minimi apie 1850 m.

2019 m. balandžio 3 d. koplyčia įtraukta į LR Kultūros vertybių registrą (u. k. ).

Istorija 

Paštuvos kaimo kapinėse koplyčia iškilo apie 1850 m. Žinoma, jog kunigas Juozas Vailokaitis (1880-1955),  Lietuvos nepriklausomybės akto signataro Jono Vailokaičio brolis, koplytėlėje laikydavo šv. mišias, slaptai ruošdavo vaikus komunijai. Abu Vailokaičiai palaidoti šiose kapinėse (u. k. ).

Enciklopedininkas Bronius Kviklys (1913–1990) mini, kad koplyčioje buvo: paveikslas „Marija Egiptietė“ (XVIII a.), šv. Antano skulptūra (XIX a.), šv. Kazimiero skulptūra (XIX a.), medinė skulptūra „Jėzus Nukryžiuotasis“ (XIX a.), altorėlis su šv. Onos ir dviejų kitų šventųjų paveikslais, geležinis ornamentuotas kryžius (XIX a.).

2012 m. koplyčia buvo remontuojama.

Architektūra 

Koplyčios statinys suręstas iš medinių tašytų rąstų, kampuose sujungtų į sąsparas. Pastato rąstinės sienos nudažytos žalia spalva. Jis kompaktinis, stačiakampio plano, vieno aukšto. Stogas dvišlaitis, dengtas raudonai dažytos skardos lakštais su užlankstais. Ant stogo įtaisytas skardos bokštelis su metaliniu kryžiumi. Priekiniame fasade įrengtos stačiakampės medinės durys su rombo formos langu, šoninėse sienose – stačiakampės, į šešias dalis skaidytų langų angos. Virš durų priekinis frontonas apkaltas vertikaliomis lentomis su lentjuostėmis. Prie įėjimo durų pakabinta lenta su užrašytais vietos žmonių prisiminimais apie koplyčios praeitį.

Patalpoje atsiveria tašytų rąstų sienos, keraminių plytų grindinys. Yra medinė vienos pakopos pakyla, ant kurios įrengtas altorius. Kultūros vertybių registre paminėta liturginė įranga: medinis tabernakulis, metalinis pastatomas altoriaus kryžius, siuvinėti paveikslai „Švč. Jėzaus Širdis“ ir „Švč. Mergelės Marijos Širdis“, du mediniai stovai skulptūroms su įrašais (sunkiai įskaitomais).

Šaltiniai 

Kauno rajono koplyčios
Mattia Binotto

Mattia Binotto (g. 1969 m. lapkričio 3 d.) – Formulės-1 Ferrari komandos vadovas. Šiose pareigose italas 2019 m. sausį pakeitė Maurizio Arrivabene.

Italas „Ferrari“ komandoje dirba nuo 1995 m. Nuo 2013 m. M. Binotto pradėjo vadovauti kompanijos variklių departamentui. 2016 m. italas pradėjo vadovauti ekipos technikos skyriui.

Šaltiniai 

Binotto
Binotto
Gianluigi Donnarumma

Džianluidžis Donaruma (g. 1999 m. vasario 25 d.) – Italijos futbolininkas, žaidžiantis vartininko pozicijoje Paris Saint-Germain FC klube ir rinktinėje.

Žaidėjo karjera

AC Milan 
Savo profesionalo karjerą italas pradėjo 2015 m. Milano klube. Jis debiutavo Serie A rungtynėse būdamas 16 metų ir 242 dienų bei tapo antru jauniausiu Serie A vartininku.

Paris Saint-Germain 
2021 m. vasarą žaidėjas perėjo į Paris Saint-Germain klubą.

Italija 
Būdamas 17 metų ir 189 dienos amžiaus italas debiutavo Italijos rinktinėje ir tapo jauniausiu visų laikų komandos vartininku.

2021 m. vasarą su rinktine vartininkas dalyvavo XVI Europos futbolo čempionate. Kartu su rinktine laimėjus turnyrą žaidėjas buvo išrinktas geriausiu čempionato žaidėju.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Laimėjimai 
Italija
 Europos futbolo čempionatas – 1 vieta: 2021 m.

Milan
 Italijos futbolo supertaurė: 2016 m.

Asmeninis
Geriausias Serie A vartininkas: 2020–2021 m.
Geriausias XVI Europos futbolo čempionato žaidėjas.

Šaltiniai

Nuorodos
 soccerway
 national-football-teams.com
 FootballDatabase.eu
 FICG.it

Italijos futbolininkai
Marija Šlapelienė

Marija Šlapelienė-Piaseckaitė (1880 m. birželio 5 d. Vilniuje, Rusijos imperija – 1977 m. balandžio 4 d. Vilniuje) – Lietuvos knygininkė ir visuomenės veikėja.

Biografija 
Gimė ir augo miestiečių šeimoje, baigė Vilniaus kilmingų mergaičių gimnaziją (dab. Užupio gimnazija). Giedojo Šv. arkangelo Rapolo bažnyčios chore, dirbo Petro Vileišio įsteigtame knygyne. Susipažino su gydytoju Jurgiu Šlapeliu ir 1905 m. už jo ištekėjo. Gimė dukterys Laimutė ir Gražutė, sūnūs Jurgis (mirė vaikystėje) ir Skaistutis. 
 
Dar lietuviškos spaudos draudimo metais siųsdavo savo straipsnelius į Rytprūsiuose leidžiamą laikraštį Naujienos. 1905 m. vaidino pirmajame lietuvių viešajame spektaklyje – Keturakio (Antano ir Juozo Vilkutaičių) komedijoje Amerika pirtyje, kuriame sukūrė Agotos vaidmenį. Ypač išgarsėjo 1906 m., kai Miko Petrausko parašytoje pirmojoje lietuviškoje operoje „Birutė“ atliko pagrindinę partiją.

1906 m. vasario 6 d. sutuoktiniai Marija ir Jurgis Šlapeliai įsteigė knygyną (dab. pastato adresas – Dominikonų g. 11), kuris netrukus tapo ir lietuvybės skleidimo židiniu. Vadovaujantį vaidmenį šiame knygų versle vaidino žmona Marija Šlapelienė. Knygynas užsiėmė ir leidybine veikla, išleido apie 50 knygų (daugiausiai vadovėlių mokykloms), kai kurias knygas skolindavo skaitymui – veikė ir kaip biblioteka. 1949 m. Lietuvos TSR valdžia knygyną nacionalizavo, turtas tapo būsimųjų Knygų rūmų pagrindu. 

M.Šlapelienei pavyko išsaugoti šeimos archyvą, vėliau perduotą Vilniaus universiteto ir Mokslų akademijos bibliotekoms. 1991 m. atgavus nacionalizuotą namą, duktė Gražutė Šlapelytė-Sirutienė jį padovanojo Vilniaus miestui.

Atminimo įamžinimas 

 1994 m. dovanotame pastate įrengtas Marijos ir Jurgio Šlapelių namas-muziejus, ant išorinės sienos pritvirtinta memorialinė lenta; 
 2003 m. sukurtas dokumentinis filmas Ištikimi lietuviškajam žodžiui. Marija ir Jurgis Šlapeliai (autoriai Vytautas Domaševičius ir Juozas Matonis);          
 2004 m. prie buv. knygyno Dominikonų gatvėje atidengta memorialinė lenta, skirta lietuviškos spaudos atgavimo šimtmečiui paminėti;
 2006 m. sukurtas dokumentinis filmas M. ir J. Šlapelių knygynui – 100 metų (autoriai Vytautas Domaševičius ir Juozas Matonis).

Šaltiniai 
 Šlapelienė, Marija // Nastazija Kairiūkštytė, Alma Gudonytė. Lietuvybės kovų verpetuose – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009; psl. 297–301
 Rasa Baškienė. Marija Šlapelienė – apsisprendusi būti lietuve // bernardinai.lt; birželio 24 d., 2018
 Marija Šlapelienė (Piaseckaitė) / parengė: Danguolė Dainienė (VAVB) // www.vilnijosvartai.lt 

Lietuvos verslininkai
Lietuvos visuomenės veikėjai
Nacionalinis Konventas

Nacionalinis Konventas () – per Didžiąją Prancūzijos revoliuciją, nuo 1792 m. rugsėjo 20 d. iki 1795 m. spalio 26 d., veikęs Pirmosios Prancūzijos Respublikos valdymo organas.

Rinkimus į Nacionalinį Konventą, kuris turėjo sudaryti naują konstituciją, paskelbė Įstatymų leidžiamasis susirinkimas 1792 m. rugpjūčio 10 d. Rinkėjams galiojo amžiaus cenzas (bent 25 m., vėliau pakeista į bent 21 m.), sėslumo cenzas (bent 1 m.), jie turėjo gyventi iš savo darbo.

Pirmasis posėdis įvyko 1792 m. rugsėjo 20 d. Rugsėjo 21 d. buvo paskelbta Respublika, rugsėjo 22 d. buvo paskelbta, kad dokumentai nuo tol bus datuojami nuo pirmųjų Prancūzijos Respublikos metų.

Nacionalinis konventas turėjo tiek įstatymų leidžiamąją, tiek ir vykdomąją, iš dalies ir teisminę valdžią, jo valdžios neribojo jokie įstatymai.

1793 m. balandžio 6 d. Nacionalinis Konventas įkūrė Visuomenės gelbėjimo komitetą.

Nacionalinis Konventas baigė darbą 1795 m. spalio 26 d., kai įsigaliojo 1795 m. Prancūzijos Konstitucija.

Išnašos

Išorinės nuorodos 

Didžioji Prancūzijos revoliucija
Mei Xiwen

Mėjus Sivenas (; g. 1982 m. spalio 8 d.) – Kinijos profesionalus snukerio žaidėjas. Jis yra buvęs 55 pasaulio numeris ir dviejų reitinginių turnyrų ketvirtfinalio dalyvis. Mėjus pradėjo savo karjerą 2009 m., bet po prasto sezono iškrito iš pagrindinio turo. Vėl tapti profesionalu jam pavyko tik 2016 m.

Pirmą karjeros ketvirtfinalį Kinijos čempionate Mėjus pasiekė 2017 m. Įsimintiniausią karjeros pergalę jis iškovojo 2019 m. „English Open“ turnyre, kai aštuntfinalyje rezultatu 4-3 netikėtai palaužė Ronnie O'Sullivan pasipriešinimą. Po to ketvirtfinalyje Mėjus susitiko su Marku Selbiu ir pirmavo 3-0, bet Selbis įjungė aukštesnę pavarą ir laimėjo varžybas 5-3. Tai buvo pirmas Mėjaus karjeros reitinginis ketvirtfinalis, jam būnant 37 metų amžiaus. Turi 31 šimtinę seriją, o didžiausias breikas yra 140. Jis pasiekė kitą ketvirtfinalį po 4 mėnesių, Shoot Out turnyre 2020 m. vasarį. Dėl COVID-19 pandemijos praleido visą 2020/2021 metų sezoną.

Išnašos 

Snukerio žaidėjai
Kinijos sportininkai
Tiril Eckhoff

Tiril Kampenhaug Ekhof (, g. 1990 m. gegužės 21 d. Berume, Norvegijoje) – norvegų biatlonininkė, dukart olimpinė čempionė mišrioje estafetėje, daugkartinė pasaulio čempionė, 2020–2021 m. pasaulio taurės laimėtoja.

Asmeninis gyvenimas 

Užaugo sportininkų šeimoje. Tiril brolis Stianas Ekhofas () – buvęs norvegų biatlonininkas, pasaulio čempionas, vyresnė sesuo Kaja – buvusi biatlonininkė. Baigusi Norvegijos Mokslo ir technologijos universitetą Trondheime. Laisvalaikiu mėgsta megzti, savo pomėgį pavertusi verslu – turi nedidelę, bendrą įmonę, gaminančią vilnonius megztinius ir sukneles mažmeninei prekybai.

Karjera 
Norvegijos rinktinėje nuo 2008 m. Nuo 2008 iki 2013 m. dalyvavo jaunių ir jaunimo čempionatuose, IBU taurėje. 2011 m. debiutavo pasaulio taurės varžybose, tačiau įskaitinių taškų neiškovojo. 2012–2013 m. sezone iškovojo savo pirmąjį pasaulio taurės medalį – buvo trečia estafetėje Sočyje, o 2013–2014 m. sezone iškovojo pirmąjį medalį asmeninėse rungtyse – buvo trečia persekiojimo lenktynėse Ansi. 2014 m. Sočyje debiutavo olimpinėse žaidynėse, tapo čempione mišrioje estafetėje, užėmė trečią vietą estafetėje ir masinio starto lenktynėse. 2014–2015 m. sezone sprinte Estešunde iškovojo savo pirmąją pasaulio taurės pergalę. 2015 m. debiutavo pasaulio čempionate Kontiolahtyje, buvo trečia mišrioje estafetėje. 2016 m. Holmenkolene (Osle) tapo pasaulio čempione sprinte ir estafetėje.

2019–2020 m. sezone buvo antra bendroje pasaulio taurės įskaitoje, pirma persekiojimo rungtyje. Sezono metu iškovojo 7 pergales asmeninėse rungtyse ir 7 pergales estafetėse. 2020–2021 m. sezone tapo nugalėtoja bendroje įskaitoje, sprinto ir persekiojimo rungtyse, iškovojo 13 pergalių asmeninėse rungtyse ir 4 pergales estafetėse. Sėkmingai pasirodė ir 2021 m. pasaulio čempionate Pokljukoje: iškovojo medalius šešiose iš septynių rungčių, iš jų 4 – aukso.

Pasiekimai 
Lentelės sudarytos pagal Tarptautinės biatlono sąjungos statistinius duomenis.

Olimpinės žaidynės

Pasaulio čempionatai 

*Asmeninė mišri estafetė pasaulio čempionatų programoje nuo 2019 m.
**Žiemos olimpinių žaidynių metais pasaulio čempionatai nerengiami.

Pasaulio taurė

Asmeninės prizinės vietos 

*Pasaulio taurės, Pasaulio čempionatų ir Olimpinių žaidynių rezultatai.
**Lentelių duomenys atnaujinti 2022-03-20.

Išnašos

Šaltiniai 
 Tiril Eckhoff, IBU Datacenter, angl.
 Tiril Eckhoff, The Biathlon Family, IBU, angl.

Norvegijos olimpiečiai
Norvegijos biatlonininkai
Justė Jocytė

Justė Veronika Jocytė (g. 2005 m. lapkričio 19 d.) – Lietuvos profesionali krepšininkė, Vilerbano-Liono „ASVEL“ žaidėja.

Jauniausia visų laikų Lietuvos moterų krepšinio rinktinės žaidėja (debiutavo būdama 13-os metų).

Žaidė Klaipėdos Neptūno moterų komandoje. 2019 m. gruodžio mėn. tapo Vilerbano-Liono „ASVEL“ jaunimo komandos nare, gruodžio 8 d. debiutavo pagrindinėje ekipoje Prancūzijos lygoje, o gruodžio 18 d. ir Moterų Eurolygoje kaip Vilerbano-Liono „ASVEL“ komandos žaidėja.

Pasiekimai 
 2022 m. Prancūzijos vicečempionė
 2022 m. Europos jaunių čempionė

Nuorodos 
 Moterulyga.lt

Šaltiniai 

Lietuvos krepšininkės
Neil Robertson

Neil Robertson (g. 1982 m. vasario 11 d. Melburne) – Australijos profesionalus snukerio žaidėjas ir dabartinis pasaulio numeris ketvirtas.

Jis padarė karjeros proveržį 2006/2007 m. sezone. 2010 m. Robertsonas laimėjo pasaulio snukerio čempionatą ir po to ilgai buvo pirmas pagal pasaulio snukerio reitingus. Šiuo metu turi virš 800 šimtinių serijų, 4 kartus surinko maksimumą. Iki šiol yra laimėjęs daugiau kaip 5 milijonus svarų sterlingų. Robertsonas yra 22 reitinginio čempionato laimėtojas , įskaitant nereitinguojamų turnyrų, tokių kaip Champion of Champions pergales. Jis yra pasiekęs daug įvairių snukerio rekordų, todėl laikomas visų laikų geriausiu Australijos ir vienu geriausių pasaulio žaidėjų. Yra kairiarankis.
Karjerą pradėjo 2003 m.

Rekordai 
 Pirmas žaidėjas per sezoną padaręs 100 šimtinių serijų.
 Ilgiausiai buvęs pasaulio numeris 1 – nuo 2010 m. gegužės mėn iki 2014 m. gegužės mėn.
 Du kartus China Open čempionas
 Pirmasis australas istorijoje, laimėjęs pasaulio čempionatą
 Laimėjo aštuonis freimus iš eilės atsilikdamas 5-12 ir laimėjo aštuntfinalio rungtynes pasaulio čempionato ketvirtfinalyje 13-12 prieš Martin Gould. Tais pačiais metais ir iškovojo titulą.
 Laimėjo 2020 m. Austrijos čempionatą prieš Zhou Yuelong rezultatu 10-0.

Išnašos 

Snukerio žaidėjai
Australijos sportininkai
Įstatymų leidžiamasis susirinkimas (Didžioji Prancūzijos revoliucija)

Įstatymų leidžiamasis susirinkimas () – per Didžiąją Prancūzijos revoliuciją pagal 1791 m. Konstituciją veikęs valdymo organas.

Įstatymų leidžiamasis susirinkimas buvo vienerių rūmų parlamentas, susidedantis iš 745 narių su 2 metų kadencija.

Pagal konstituciją Įstatymų leidžiamasis susirinkimas galėjo leisti įstatymus (karalius turėjo veto teisę), įvesti mokesčius, nustatyti armijos ir karo laivyno dydį, skelbti karą, ratifikuoti taikos ir prekybos sutartis, pradėti bylas (sprendžiamas aukščiausiojo teismo) prieš ministrus.

Faktiškai Įstatymų leidžiamasis susirinkimas veikė apie metus, o tada buvo pakeistas Nacionaliniu Konventu. Rinkimus į Nacionalinį Konventą, kuris turėjo sudaryti naują konstituciją, paskelbė pats Įstatymų leidžiamasis susirinkimas 1792 m. rugpjūčio 10 d.

Išnašos

Išorinės nuorodos 

Didžioji Prancūzijos revoliucija
Scott Morrison

Skotas Morisonas (; g. 1968 m. gegužės 13 d. Sidnėjuje) – Australijos politikas, Liberalų partijos narys, nuo 2018 m. rugpjūčio – Australijos ministras pirmininkas.

Biografija 

S. Morisonas gimė Sidnėjaus rytiniame priemiestyje Waverley. Jo protėviai buvo škotai ir anglai. Baigė Naujojo Pietų Velso universitetą, kur studijavo ekonominę geografiją, įsitraukė į turizmo verslą. 2004–2006 m. vadovavo valstybinei agentūrai „Australijos turizmas“.

Nuo 2007 m. – Australijos Parlamento Žemųjų rūmų narys, išrinktas Naujajame Pietų Velse, 2008 m. – šešėlinis komunalinio ūkio ministras Malcolm Turnbull vyriausybėje.

2013–2014 m. buvo imigracijos ir sienų apsaugos ministras. Jam vadovaujant 2013 m. rugsėjo 18 d. pradėta vykdyti operacija „Suverenios sienos“, kurios tikslas buvo užkirsti kelią nelegaliai imigracijai jūrų keliu į Australiją. Pasak S. Morisono, per pirmuosius šešis operacijos mėnesius nebuvo nė vieno atvejo, kad į šalį per jūros sieną organizatoriai būtų sėkmingai pristatę imigrantus.

Nuo 2014 iki 2015 m. – socialinių paslaugų ministras, nuo 2015 m. rugsėjo iki 2018 m. rugpjūčio mėn. – finansų ministras.

2018 m. rugpjūčio 24 d., per antrąjį rinkimų turą, jis 45-iais balsais prieš 40 nugalėjo vidaus reikalų ministrą Peter Dutton kovoje dėl Liberalų partijos lyderio posto. Rugpjūčio 30 d. pradėjo eiti Australijos ministro pirmininko pareigas. Kaip Australijos vyriausybės vadovas pirmo užsienio vizito išvyko į Indoneziją, kur su prezidentu Joko Widodo paskelbė laisvosios prekybos susitarimą tarp abiejų šalių, dėl ko buvo derėtasi ankstesnėje M. Turnbull vyriausybėje.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Oficiali svetainė
 Biografija (Australijos Parlamento svetainė)

|-uri

Australijos ministrai pirmininkai
Australijos politikai
David Gilbert

David Gilbert (g. 1981 m. birželio 12 d. Derbyje) – Anglijos profesionalus snukerio žaidėjas. Jis turi virš 300 šimtinių serijų ir 2 maksimalius breikus. Šiuo metu užima 22 vietą pasaulio reitinge. 
Karjerą pradėjo 1999 m. 2021 m. po 20 metų buvimo pagrindiniame ture, Gilbertas pagaliau iškovojo savo pirmą karjeros titulą.

D. Gilbertas iki triumfo keturissyk buvo iškopęs į finalą.

2020 m. sausį debiutavo Masters turnyre ir išėjo iki pusfinalio.

Jis dažnai pravardžiuojamas fermeriu, nes padeda tėvui dirbti ūkyje.

Išnašos 

Snukerio žaidėjai
Anglijos sportininkai
Ivakis

Ivakis () – miestas Japonijoje, Honšiū salos rytuose, Fukušimos prefektūroje, Ramiojo vandenyno pakrantėje, prie Ivakio upės žiočių. Prekybos uostas, greitkeliu ir geležinkeliu sujungtas su Tokiju. Mašinų gamyba, metalo, medienos apdirbimas, naftos chemijos pramonė. Kurortas, pasižymintis karštosiomis mineralinėmis versmėmis. Veikia Ivaki Meisei (nuo 1987 m.), Higašinipono tarptautinis (1994 m.) universitetai, dailės, anglių kasybos ir fosilijų muziejai.

Istorija 

Ivakio kraštas žinomas nuo seno, įėjo į istorinę Mucu žemę. Dabartis Ivakio miestas įkurtas 1966 m., sujungus 14 miestų ir gyvenviečių. Iki 1976 m. Ivakis buvo Džiobano anglių baseino kasybos centras. Nukentėjo nuo 2011 m. žemės drebėjimo ir cunamio.

Šaltiniai 

Fukušimos prefektūra
Japonijos miestai
Ivakunis

Ivakunis () – miestas Japonijoje, Honšiū salos pietvakariuose, Jamagučio prefektūroje, į pietvakarius nuo Hirošimos, Vidinės Japonijos jūros pakrantėje, Nišiki upės deltoje. Yra prekybos uostas, tarptautinis oro uostas; kursuoja keltai į Šikoku salą. Naftos chemijos ir chemijos, plaušienos ir popieriaus, tekstilės pramonė. Yra JAV jūrų pėstininkų karinių oro pajėgų bazė.

Ivakunis garsėja pilimi (pastatyta 1603 m.) bei 210 m ilgio arkiniu tiltu (1673 m., 1950 m. sugriautas potvynio, vėliau atstatytas).

Istorija 
2006 m. prie Ivakunio prijungta daug aplinkinių miestelių.

Šaltiniai 

Japonijos miestai
Vilūna

Vilūna () – miestelis vakarų Australijoje, Vakarų Australijos valstijoje. Įsikūręs 947 km į šiaurės rytus nuo Perto, 182 km į rytus nuo Mikataros, dykumų pakraštyje. Yra dykumų keliai link Elis Springso ir Hols Kryko, gruntkelis į Mikatarą, nedidelis oro uostas. Svarbus aukso gavybos centras. Apylinkėse taip pat kasama urano rūda, yra švino telkinių.

Didelė dalis Vilūnos gyventojų yra aborigenų kilmės.

Istorija 
Vilūna įkurta 1898 m., pradėjus apylinkėse kasti auksą. 1932–1957 m. veikė siaurasis geležinkelis iš Mikataros. XX a. vid. veikė krikščioniška misija, į kurią atkeldinti aborigenai iš Maralingos vietovės, kurioje buvo vykdomi branduoliniai bandymai.

Šaltiniai 

Vakarų Australijos miestai
Kretingos Lurdas

Kretingos Lurdas – švč. Mergelės Marijos garbei Kretingoje pastatytas Lurdas, vienas miesto simbolių, svarbus istorijos, religinės kultūros ir architektūros paveldo simbolis. Šiandien čia vyksta Kretingos miesto šventės, ugdymo įstaigų renginiai, atlaidai. Lurdas stovi slėnyje Vilniaus ir J. Pabrėžos gatvių kampe, tarp Kretingos katalikų bažnyčios ir šv. Antano rūmų, šalia vienuolyno tvenkinio.

Istorija 

Lurdas buvo pastatytas 1933 m. rugpjūčio 2 d., ceremonijoje dalyvaujant tuometiniam Lietuvos prezidentui Antanui Smetonai, krašto apsaugos ministrui Baliui Giedraičiui bei 25 tūkst. tikinčiųjų iš visos Lietuvos. Lurdas sumanytas 75-ųjų švč. Mergelės Marijos apsireiškimo Prancūzijoje esančiame Lurde metinių proga. Kretingoje, Dopulčio (Pastauninko) upelio slėnyje, prie vienuolyno, Lurdą įrengti nusprendė kunigas Antanas Dirvelė. Aukštutinėje angoje pastatyta švč. Lurdo Marijos skulptūra. Kitoje žemutinės angos pusėje – klūpančios šv. Bernadetos su žvake rankose, žiūrinčios į švč. Mergelę Mariją, statula. Abi statulos atvežtos iš Prancūzijos. 

1941 m., į miestą įžengus vokiečių kariuomenei, Lurdas tapo žydų žudynių vieta. Pokaryje, praėjus dešimtmečiui, sovietų valdžios nurodymu grota iki pusės užpilta žemėmis. 1952 m. Lurdas sunaikintas, tačiau vietos gyventojams pavyko išsaugoti ir į bažnyčią perkelti jo skulptūras. Vėliau šalia Lurdo esanti švč. Mergelės Marijos aikštelė paversta kareivių mankštos ir pratybų vieta. 1989 m. Kretingos gyventojai Lurdą vėl sutvarkė – išvalė upelį, nutiesė takelius, pasodino medžių, sugrąžino skulptūras. 1989 m. Lurdas buvo pašventintas iš naujo. 2003 m. Lurdas įrašytas į LR Kultūros vertybių registrą.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

 Sąrašas:Lietuvos lurdai
 Kretingos krašto enciklopedija. Kretingos Lurdas

Kretingos rajono paveldas
Kretinga
Lurdo grotos
Jurgio Ambrozijaus Pabrėžos kapo koplyčia

Jurgio Ambrozijaus Pabrėžos kapo koplyčia – koplyčia, stovinti Kretingoje, Senosiose kapinėse Vilniaus gatvėje, skirta pagerbti Jurgio Pabrėžos (1771–1849) atminimui. Pastatyta  šalia Šv. Jurgio koplyčios.

Istorija 

Senosiose Kretingos kapinėse palaidotas vienuolis pranciškonas, pamokslininkas, botanikas ir gydytojas Jurgis Pabrėža, dar žinomas kaip tėvas Ambrozijus. 1771–1849 m. Kretingoje gyvenęs vyras buvo puikiai žinomas apylinkių gyventojams, todėl 1933 m. vienuolyno gvardijonas Augustinas Dirvelė ant jo kapo nusprendė pastatyti nedidelę 15 m² neogotikinio stiliaus mūrinę koplyčią.

Stogo forma piramidinė keturšlaitė, kampuose keturi stačiakampio plano piramidiniai keturšlaičiai bokšteliai su metaliniais kryžiais viršūnėse, tarp bokštelių ant stačiakampių postamentų stovi keturios betoninės skulptūros: šv. Pranciškaus ir angelų. Koplyčios viduje yra sieninės tapybos paveikslas „Švč. M. Marija nuolatinė gelbėtoja“, kurio autorius nežinomas, bet Kretingos gyventojai pasakoja, kad jį tapė pats J. Pabrėža.

Koplyčios tvarkymu ir restauravimu užsiėmė pavieniai meistrai, paveikslas joje kelis kartus uždažytas. 1993 m. Jurgio Ambrozijaus Pabrėžos kapo koplyčia įtraukta į Kultūros vertybių registrą.

Daug Žemaitijos tikinčiųjų J. Pabrėžą iki šiol laiko šventuoju. Pasakojama, kad prie jo kapo  apsilankantieji patiria stebuklų, tad žvakės čia negęsta ištisus metus. Tačiau J. Pabrėža svarbus ne vien tikintiesiems – jis paliko daug darbų botanikos tema, lotynų–lietuvių kalbų botanikos žodyną, augalų morfologijos lietuvių terminų žodyną, pirmąjį lietuvių kalba parašytą  geografijos vadovėlį bei geografijos terminų žodyną, 17 rankraščių, kuriuose aprašomos ligos, jų simptomai, gydymas, medicininių terminų žodyną, lotynų kalbos vadovėlį, taip pat ne vieną pamokslą tikėjimo klausimais.

Šaltiniai 

Kretingos rajono koplyčios
Kretinga
Grorud IL

Grorud Idrettslag, o trumpiau Grorud IL arba GIL – Norvegijos futbolo klubas iš Oslo dalies, vadinamos Grorudu.

Istorija
Klubas įkurtas 1918 m. 2019 m. tapo 2. divisjon nugalėtojais Antroje grupėje ir iškopė į Pirmą divizioną.

Sezonai 

|}

Pasiekimai 
 2. divisjon (Antra grupė)
 Nugalėtojai: 2019

Sudėtis 
2020 m. sausio 2 d.

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 RSSSF duomenų bazė (Visas archyvas)
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)

Grorud
Gosfordas

Gosfordas () – miestas pietinėje Australijoje, Naujajame Pietų Velse.

Istorija 
Miestas įkurtas išeivių iš Anglijos. 1885 m. suteiktos miesto teisės.

Sportas 
 Central Coast Mariners FC futbolo klubas
 Bluetongue Central Coast Stadium, futbolo stadionas, kurio talpa daugiau nei 20 tūkst. žiūrovų.

Įžymūs žmonės 
<...>

Nuorodos 
 visitcentralcoast.com.au/

Naujojo Pietų Velso miestai
Nalunbajus

Nalunbajus () – gyvenvietė šiaurės Australijoje, Šiaurės Teritorijoje. Joje yra turistams skirta infrastruktūra. Veikia aliuminio gamykla.

Istorija 
Vietovė baltiesiems tapo žinoma nuo 1803 m. O 1963 m. čia buvo pastatyta aliuminio gamykla ir gyvenvietė sparčiai išaugo.

2016 m. čia gyveno 3 240 asmenys.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Lirrwi Tourism Organisation (anglų k.)

Šiaurės Teritorijos miestai
Sirija (Romos provincija)

Sirija (, ) buvo Romos provincija. Ji maždaug atitiko dabartinės Sirijos vakarinį pakraštį ir Libaną. Didžiausio išsiplėtimo metu provincija kontroliavo istorinius Finikijos, Sirijos, šiaurės Užjordanės regionus.

Nuo II a. vidurio buvo vadinama Koile Sirija. Nuo IV a. pabaigos buvo padalinta į dvi Bizantijos imperijos provincijas, vadintas Pirmąja Sirija ir Antrąja Sirija.

Raida

Sirija 
Prieš užimant romėnams, Sirijos teritorijos buvo svarbiausios Seleukidų imperijos žemės, tačiau šiai imperijai nusilpus, ją nukariavo Tigranas Didysis ir prijungė prie Armėnijos karalystės. 64 m. pr. m. e. Pompėjus laimėjo Trečiąjį Mitridato karą, kurio metu ne tik galutinai sunaikintos Ponto karalystė ir Seleukidų imperija, bet ir Armėnija paversta Romos Respublikos kliente.

Tais pačiais metais iš Seleukidų provincijos Coele Sirija buvo suformuota Sirijos provincija, kuri apėmė istorinę Finikiją ir istorinės Sirijos teritorijas. Jos administraciniu centru paversta Antiochija, senoji Seleukidų sostinė.

Per I m. e. a. Roma palaipsniui absorbavo ir piečia buvusias Erodo Judėjos karalystės teritorijas. Prie Sirijos prijungtos Iturėjos ir Trachontidės teritorijos, o iš likusių dalių suformuota atskira Judėjos provincija. Tiesa, jos valdytojai buvo atsakingi Sirijos gubernatoriui.

Coele Sirija 

Po 135 m. po žauriai numalšinto žydų sukilimo prie Sirijos buvo prijungta Judėja, ir ši bendra didelė provincija pervardinta Sirija Palestina (, ). Tačiau jau 193 m. buvusios Judėjos teritorijos atskirtos kaip Palestinos provincija, o Sirija padalinta į dvi dalis. Čia suformuotos Finikija ir Koile Sirija (, ). Pastaroji, nors ir gerokai sumažėjusi, išlaikė sostinę Antiochijoje.

III a. net du kartus Sirijos provincijas nusiaubė Sasanidų imperija, vadovaujama Šapūro I. 268-273 ji buvo Palmyros imperijos dalis.

Pirmoji ir Antroji Sirija 

IV a. pabaigoje vykdant administracines reformas Coele Sirija buvo padalinta į tris dalis. Centrinės jos dalys su sostine Antiochija pavadintos Pirmąja Sirija (). Pietinės dalys buvo pavadintos Antrąja Sirija (), kurios sostine padarytas Apamėja. Šiaurinės dalys su sostine Hierapolyje buvo pavadintos Eufrato provincija. Visos trys jos buvo priskirtos Rytų diecezijai. Daug vėliau, 528 m., Justinianas I atskyrė nedidelę dalį ir sukūrė Teodorijos provinciją su sostine Laodikėja.

614 m. provincijas trumpam nukariavo Sasanidų imperija. 628 m. Bizantija susigrąžino valdžią šiose provincijose, tačiau jau 636 m. jas nukariavo Rašidunų kalifatas. Provincijos įjungtos į Kalifato teritoriją kaip Sirijos provincija.
 

Senovės Sirija
Londono gamtos istorijos muziejus

Gamtos istorijos muziejus (angl. Natural History Museum) – gamtos istorijos muziejus ir tyrimų centras Londone, Pietų Kensigtono rajone (adr. Cromwell Road, London SW7 5BD).

Muziejaus rinkiniuose yra beveik 80 mln. pavyzdžių, tarp jų − pavyzdžiai iš Dž. Kuko ir Č. Darvino kelionių. Tik menka dalis yra nuolatinėje ekspozicijoje. Rinkiniai suskirstyti į botanikos, entomologijos, mineralogijos, paleontologijos ir zoologijos skyrius. Atskiras insektologijos poskyris yra Tringo muziejuje. Muziejaus lankymas nemokamas, išskyrus dedikuotas parodas. 2018 m. deklaruota, kad muziejus sulaukė daugiau nei 4,56 mln. lankytojų per metus.

Istorija 

Gamtos istorijos muziejaus kolekcijos anksčiau buvo Britų muziejaus, įsteigto 1753 m., dalimi. Atskirai muziejus atsidarė 1881 m. specialiai jo kolekcijoms eksponuoti pastatytame pastate, kurį suprojektavo architektas Alfredas Voterhausas. Gamtos istorijos muziejus yra toje pačioje gatvėje tarp Viktorijos ir Alberto ir Mokslo muziejų. Muziejaus pastatas yra ryškus Viktorijos amžiaus neoromaninės architektūros pavyzdys (katedra), ne kartą vėliau praplėstas ir modernizuotas. 1963 m. parlamento nutarimu buvo suformuota muziejaus patikėtinių taryba ir jis galutinai atskirtas nuo Britų muziejaus. 1986 m. patikėtinių taryba perėmė šalia eančio Geologijos muziejaus administravimą ir dabar abu muziejai yra sujungti. 2009 m. prie senojo muziejaus pastato pastatytas modernus Darvino centras. Gamtos istorijos muziejui priklauso Valterio Rotšildo zoologijos muziejus Tringe, apie 50 km į šiaurės vakarus nuo Londono.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

 Oficiali svetainė (anglų k.)

Londono muziejai
Istorijos muziejai
Gamtos muziejai
Katažina Jačinovska

Katažina Jačinovska (; 1872 m. kovo 23 d. Šiauliuose, Rusijos imperija – 1920 m. rugsėjo 3 d. Varšuvoje, Lenkija) – iš Lietuvos kilusi lenkų pianistė ir pedagogė.

Biografija 
Gimė ir augo iš Baltarusijos į Šiaulius atsikrausčiusių unitų šeimoje. Sesuo Marija užaugusi taip pat tapo garsia muzike ir lietuvių visuomenės veikėjo Jono Kymanto žmona. Nuo 1893 m. studijavo Sankt Peterburgo konservatorijoje garsaus kompozitoriaus Antono Rubinšteino klasėje, kuris jai skyrė vieną iš savo noktiurnų. Vėliau tęsė mokslus Vienoje pas žinomą kompozitorių ir pianistą Teodorą Lešetickį ir Varšuvos muzikos institute.

Scenoje pasirodydavo kartu su smuikininku Leopoldu Aueriu ir violončelininku Aleksandru Veržbilovičiuvimi, kartais su kameriniu orkestru ar smuikininku Stanislovu Barcevičiumi. Koncertavo Vokietijoje, Lenkijoje ir carinėje Rusijoje (surengė koncertus ir Vilniuje). K.Jačinovska amžininkų buvo vertinama už Frederiko Šopeno, Liudviko van Bethoveno ir Roberto Šumano kūrinių interpretacijas. Įvardijama kaip viena geriausių lenkų kompozitoriaus Zigmunto Noskovskio fortepijoninio kvarteto d-moll atlikėja. 

Palaidota Povonzkų kapinėse Varšuvoje.

Šaltiniai 
 Jonas Vytautas Bruveris. Čiurlionis ir kiti lietuviai Varšuvoje // 7 meno dienos Nr. 41 (1278), 2018–12–14
 Historia katedry fortepianu 1810–1944 // Uniwersytet Muzyczny Fryderyka Chopina 
 Jaszynowska, Katarzyna // Stanley S Sokol, Mrotek Kissane, Sharon F, Abramowicz, Alfred L. The Polish Biographical Dictionary: Profiles of Nearly 900 Poles who Have Made Lasting Contributions to World Civilization, 1992, psl. 158; ISBN 0-86516-245-X
 Katarzyna Jaczynowska // Słownik pianistów polskich / Stanisław Dybowski. – Warszawa: Selene, 2003, psl. 243–246

Lietuvos pianistai
Lenkijos pianistai
Ingrid Landmark Tandrevold

Ingrid Landmark Tandrevold (; 1996 m. rugsėjo 23 d. Berume, Norvegijoje) – norvegų biatlonininkė, triskart pasaulio čempionė estafetėje.

Karjera 
Norvegijos rinktinėje nuo 2014 m. Nuo 2014 iki 2017 m. dalyvavo jaunių ir jaunimo čempionatuose, Europos čempionatuose. Jaunių ir jaunimo čempionatuose triskart tapo čempione, dukart – sidabro ir triskart – bronzos medalininke. 2016 m. debiutavo pasaulio taurės varžybose, buvo 29 vietoje sprinte. 2017–2018 m. sezone mišrioje estafetėje Estešunde iškovojo savo pirmąją pasaulio taurės pergalę. 2018 m. debiutavo Pjongčango olimpinėse žaidynėse, iškovojo ketvirtą vietą estafetėje. Pasaulio taurės varžybose biatlonininkės rezultatai kasmet gerėjo: 2016–2017 m. sezone liko be taškų, 2017–2018 m. sezone bendroje įskaitoje buvo 40, 2018–2019 m. sezone – 11 vietoje. 2018–2019 m. sezone Rūpoldinge iškovojo savo pirmąjį medalį asmeninėse rungtyse – buvo antra masinio starto lenktynėse. 2019 m. debiutavo pasaulio čempionate Estešunde, tapo čempione estafetėje ir buvo antra sprinte. 2019–2020 m. sezone pasiekė karjeros rekordą: septintą vietą bendroje pasaulio taurės įskaitoje. 2020–2021 m. sezone iškovojo savo pirmąją pergalę asmeninėse rungtyse – masinio starto lenktynėse Estešunde.

Ingrid yra viena iš nedaugelio kairiarankių biatlonininkių.

Pasiekimai

Olimpinės žaidynės

Pasaulio čempionatai 

*Žiemos olimpinių žaidynių metais pasaulio čempionatai nerengiami.

Pasaulio taurė

Asmeninės prizinės vietos 

*Pasaulio taurės, Pasaulio čempionatų ir Olimpinių žaidynių rezultatai.
**Lentelių duomenys atnaujinti 2022-03-20.

Šaltiniai 
 Ingrid Landmark Tandrevold, IBU Datacenter, angl.
 Ingrid Landmark Tandrevold, The Biathlon Family, IBU, angl.

Norvegijos olimpiečiai
Norvegijos biatlonininkai
Dramblio Kaulo Kranto futbolo varžybos 2018–2019 m.

Dramblio Kaulo Kranto futbolo varžybos 2018–2019 m.
  prasidėjo prasidėjo 2018 m. spalio d., baigėsi 2019 m. birželio d.
 s turnyro finalas įvyko 2019 m.

Liga 1 pirmenybės 
 Liga 1 yra pirmos pakopos, elito divizionas, aukščiausioji futbolo lyga.
 2018/19 m. pirmenybėse dalyvavo 14 komandų.
 SO de l'Armée iškovojo čempionų titulą.

Galutinė lentelė 

Šaltinis: soccerway ir RSSSF

2019 m. Dramblio Kaulo Kranto futbolo taurė

Finalo rungtynės 

 FC San-Pédro nugalėjo finale ir iškovojo taurę.

Šaltiniai

Nuorodos  
 RSSSF: 2018/19 m. Ligue 1
 Soccerway duomenų bazė: 2018/19 m. Ligue 1 
 2018/2019 m. Liga 1 pirmenybės (flashscore)
 Taurės finalai RSSSF svetainėje

Afrikos futbolo varžybos 2018–2019 m.
Dramblio Kaulo Kranto futbolo varžybos
Racing Club Abidjan

Racing Club Abidjan, trumpiau Racing d'Abidjan, Racing arba RCA – profesionalus futbolo klubas, žaidžiantis aukščiausioje Dramblio Kaulo Kranto lygoje. Klubas įsikūręs Abidžane.

Istorija 
Klubo užuomazgos siekia 2006 m. Cissé Souleymane, tris sezonus AS „Monaco“ klube praleidęs treneris, pasiūlė surinkti, treniruoti ir prižiūrėti jaunimą. Taip gimė Cisse institutas. Tikslas yra aiškus: per futbolą sugrąžinti jaunus žmones į mokyklą, treniruoti futbolininkus.

2014 m. buvo įsigytas FC Kokoumbo. 2016 m. ekipos futbolininkai tapo trečiojo diviziono nugalėtojais.

2017 m. pakito klubo pavadinimas. Racing Club Abidjan tuo metu kovojo Antrame divizione, kuriame 2017/18 m. tapo pirmenybių nugalėtojais.

2018/19 m. sezone ekipa žaidė Ligue 1 pirmenybėse ir užėmė ketvirtą vietą. 2019/20 m. sezone įpusėjus pirmenybėms buvo pirmoje vietoje. Netrukus 2019/20 m. sezonas buvo nutrauktas dėl pandemijos. Tuo metu ekipa buvo pirmoje vietoje (1 iš 14 dalyvių). Jie ir buvo paskelbti čempionais.

2020/21 m. dėl pandemijos grėsmių pakito čempionato formatas. B grupėje buvo treti ir į finalines kovas nepateko.

Pavadinimų kaita 
 2014 m. FC Kokoumbo 
 2017 m. Racing Club Abidjan

Sportinės aprangos 
 Klubo spalvinė gama – mėlyna ir balta .

Pasiekimai

Sezonai 

|}
Šaltiniai:

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 Facebook paskyra
 Twitter paskyra
 instagram paskyra
 Transfermarkt
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Globalsportsarchive
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)

Racing Club Abidjan
Limane Yacouba Sylla FC Sassandra

Limane Yacouba Sylla FC Sassandra, trumpiau LYS FC Sassandra arba LYS – futbolo klubas, žaidęs aukščiausioje Dramblio Kaulo Kranto lygoje. Klubas įsikūręs Sasandroje.

Istorija 
2018/19 m. sezone ekipa žaidė Ligue 1 pirmenybėse ir užėmė 13 vietą. Tai reiškė, kad ekipa iškrenta į žemesnį divizioną.

Sportinės aprangos 
 Klubo spalvinė gama yra mėlyna ir balta .

Sezonai 

|}
Šaltiniai:

Šaltiniai

Nuorodos 
 Facebook paskyra
 SOCCERWAY
 Globalsportsarchive
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)

LYS
2020 m. pasaulio biatlono čempionatas

2020 m. pasaulio biatlono čempionatas – Tarptautinės biatlono sąjungos organizuotas geriausių pasaulio biatlono atletų čempionatas, kuris vyko vasario 12 d. – vasario 23 d. Antholce, Italijoje. Pasaulio čempionato rezultatai įskaityti į 2019–2020 m. biatlono pasaulio taurės bendrą įskaitą.

Vietos parinkimas 
Už čempionato vietą buvo balsuojama Tarptautinės biatlono sąjungos XII kongreso metu, kuris vyko Kišiniove, Moldovoje, 2016 m. rugsėjo 4 d. Antholcas gavo 30 balsų, Pokljuka (Slovėnija) – 15, Oberhofas (Vokietija) – 4. Nove Mestas (Čekija) savo kandidatūrą prieš balsavimą atšaukė. Pasaulio biatlono čempionatas Antholce vyko šeštą kartą.

Tvarkaraštis 

* Varžybų pradžia nurodyta Lietuvos laiku.

** Šaltinis: Biathlon World Championships Competition Programe, www.antholz2020.it. Nuoroda tikrinta 2020-02-11.

Medalių lentelė

Medalininkai

Vyrai

Moterys

Mišrios rungtys

Lietuva čempionate 
Rezultatai

Estafetės

Nuorodos 
 Oficiali svetainė (anglų k.)

Pasaulio biatlono čempionatai
2020 sporte
Issia Wazy

Issia Wazy – profesionalus futbolo klubas, žaidžiantis aukščiausioje Dramblio Kaulo Kranto lygoje. Klubas įsikūręs Isijoje.

Istorija 
Ekipos ištakos siekia 1989 m. 

2005–2006 m. komanda laimėjo šalies futbolo taurę. 2006–2007 m. finale pralaimėjo kovą dėl taurės.

2012 m. liko tarp autsaiderių aukščiausioje lygoje ir iškrito į žemesnį divizioną.

2018/19 m. sezone ekipa žaidė Ligue 2 pirmenybėse. Po sezono perkelti į Aukščiausią šalies lygą.

2019/20 m. sezonas buvo nutrauktas dėl pandemijos. Tuo metu ekipa buvo paskutinėje vietoje (14 iš 14 dalyvių).

Pasiekimai

Sportinės aprangos 
 Klubo spalvinė gama yra raudona ir juoda .

Sezonai 
 2005–2012 žaidė Ligue 1 pirmenybėse.

Šaltiniai: 

|}

Šaltiniai

Nuorodos 
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 Globalsportsarchive
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)

Issia Wazy
Isija

Isija () – miestas Dramblio Kaulo Kranto centrinėje dalyje. Isija yra prefektūros centras.

Geografinė padėtis 
Miestas yra pietinėje apskrities dalyje, nuo sostinės Jamusukro nutolęs 145 km atstumu. 

282 metrų aukšyje virš jūros lygio.

Sportas 
 Issia Wazy futbolo klubas;
 Stade Issia (futbolo stadionas).

Šaltiniai 

Dramblio Kaulo Kranto miestai
Justine Braisaz-Bouchet

Žastin Brezaz-Bušė (, iki 2020 m. Justine Braisaz, g. 1996 m. liepos 4 d. Albervilyje, Prancūzijoje) – prancūzų biatlonininkė, olimpinė čempionė masinio starto lenktynėse, pasaulio čempionatų medalininkė.

Karjera 
Paauglystėje treniravosi slidinėjimo krosą ir biatloną, abejose sporto šakose tapo Prancūzijos U16 čempione. 2012–2013 m. pasirinko biatloną, buvo pakviesta į šalies rinktinę. Nuo 2013 iki 2014 m. dalyvavo jaunių ir jaunimo čempionatuose, IBU taurėje. 2014–2015 m. sezone debiutavo pasaulio taurės varžybose, iškovojo savo pirmąjį medalį – sidabrą estafetėje Oberhofe. 2015 m. debiutavo pasaulio čempionate Kontiolahtyje, kartu su Prancūzijos moterų komanda iškovojo antrą vietą estafetėje. 2015–2016 m. sezone estafetėje Antholce iškovojo pirmąją pasaulio taurės pergalę. 2016–2017 m. sezone iškovojo savo pirmąjį medalį asmeninėse rungtyse – buvo antra sprinte Pokljukoje, o 2017–2018 m. sezone – savo pirmąją pergalę asmeninėse rungtyse: masinio starto lenktynėse Ansi. 2018 m. debiutavo Pjongčano olimpinėse žaidynėse, iškovojo bronzą estafetėje, o 2022 m. Pekino olimpinėse žaidynėse tapo čempione masinio starto lenktynėse.

Pasiekimai

Olimpinės žaidynės

Pasaulio čempionatai 

*DNS – (Did  not start) registruota varžyboms, bet nedalyvavo.

**Asmeninė mišri estafetė pasaulio čempionatų programoje nuo 2019 m.
***Žiemos olimpinių žaidynių metais pasaulio čempionatai nerengiami.

Pasaulio taurė

Asmeninės prizinės vietos 

*Pasaulio taurės, Pasaulio čempionatų ir Olimpinių žaidynių rezultatai.
**Lentelių duomenys atnaujinti 2022-03-20.

Šaltiniai 
 Justine Braisaz, IBU Datacenter, angl.
 Justine Braisaz, The Biathlon Family, IBU, angl.

Prancūzijos olimpiečiai
Prancūzijos biatlonininkai
Vėžupiai

Vėžupiai (, nuo 1938 m. Auengrund) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 14 km į rytus nuo Pilkalnio, 20 km į šiaurės rytus nuo Stalupėnų, Vėžupės arba Vėžupėlės dešiniajame krante.

Istorija 

Minimi nuo 1660 m. Istoriniai pavadinimo rašybos variantai: Weschupchen, Weschupjen, Weszupchen, Wöschupchen. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 10 ugniakurų, 1823 m. – valstiečių kaimas su 41 gyventoju. 1847 m.  kaime buvo 10 gyvenamųjų pastatų ir 75 gyventojai. 1723–1818 Priklausė Įsruties apskrities Diržkiemio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Pyragių valsčiui. Tikintieji priklausė Širvintos evangelikų liuteronų parapijai. 

Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

Gyventojai

Šaltiniai 

Pilkalnio apskrities gyvenvietės
Marte Olsbu Røiseland

Martė Olsbiu Roiseland (, g. 1990 m. gruodžio 7 d. Arendalyje, Norvegijoje) – norvegų biatlonininkė, triskart olimpinė čempionė, daugkartinė pasaulio čempionė, 2021–2022 m. pasaulio taurės laimėtoja.

Karjera 
Norvegijos rinktinėje nuo 2011 m. Nuo 2011 iki 2014 m. dalyvavo jaunimo čempionate, IBU taurėje. 2012 m. Estešunde debiutavo pasaulio taurės varžybose, ir finišavo 28 vietoje asmeninėse lenktynėse. Reguliariai dalyvauti pasaulio taurės varžybose pradėjo nuo 2013–2014 m. sezono pabaigos. 2014–2015 m. sezone iškovojo savo pirmąjį pasaulio taurės medalį – sidabrą asmeninėje mišrioje estafetėje Nove Meste, o 2015–2016 m. sezone – pirmąjį pasaulio taurės medalį asmeninėse rungtyse: trečią vietą sprinte Chanty Mansijske. 2015 m. debiutavo pasaulio čempionate Kontiolahtyje, buvo ketvirta moterų estafetėje, o 2016 m. pasaulio čempionate Holmenkolene iškovojo auksą estafetėje ir bronzą mišrioje estafetėje. 2018 m. debiutavo Pjongčango olimpinėse žaidynėse, tapo vicečempione sprinte ir mišrioje estafetėje. 2018–2019 m. sezone iškovotos 3 pasaulio taurės pergalės asmeninėse rungtyse ir 3 pergalės estafetėse pasaulio čempionate Estešunde, bendroje pasaulio taurės įskaitoje užimta 4 vieta. 2020 m. pasaulio biatlono čempionate tapo pirmąja moterimi biatlone laimėjusi net septynis medalius, tame tarpe net penkis aukso. 2020–2021 m. sezone iškovojo antrą vietą pasaulio taurės bendroje įskaitoje, o 2021–2022 m. sezone – pirmą. Sėkmingai pasirodė Pekino olimpinėse žaidynėse: iškovojo 5 medalius iš 6 galimų, iš jų 3 aukso.

Asmeninis gyvenimas 
2018 m. rugpjūčio 11 d. ištekėjo už biatlono trenerio Sverrės Roiselando. Pora gyvena Lilehameryje.

Pasiekimai 
Lentelės sudarytos pagal Tarptautinės biatlono sąjungos statistinius duomenis.

Olimpinės žaidynės

Pasaulio čempionatai 

*Asmeninė mišri estafetė pasaulio čempionatų programoje nuo 2019 m.
**Žiemos olimpinių žaidynių metais pasaulio čempionatai nerengiami.

Pasaulio taurė

Asmeninės prizinės vietos 

*Pasaulio taurės, Pasaulio čempionatų ir Olimpinių žaidynių rezultatai.
**Lentelių duomenys atnaujinti 2022-03-20.

Šaltiniai 

 Marte Olsbu Røiseland, IBU Datacenter, angl.
 Marte Olsbu Røiseland, The Biathlon Family, IBU, angl.

Norvegijos olimpiečiai
Norvegijos biatlonininkai
Sarvepalli Radhakrishnan

Sarvepalis Radhakrišnanas (, ; g. 1888 m. rugsėjo 5 d. – m. 1975 m. balandžio 17 d.) – Indijos politikas, filosofas, diplomatas, 1962–1967 m. – Indijos prezidentas.

Gimė telugų šeimoje Tirutanyje (netoli Madraso). Mokėsi Madraso krikščioniškame koledže, studijavo Indijos filosofiją ir religiją. Tapo profesoriumi Maisoro, Kalkutos ir Oksfordo universitetuose. 1936 m. Sarvepalis Radhakrišnanas tapo Spaldingo Rytų religijų ir etikos profesoriumi Oksfordo universitete.

1931–1939 m. buvo Indijos delegatas Tautų Lygoje, nuo 1946 m. – pagrindinis Indijos delegatas prie UNESCO, nuo 1949 m. – UNESCO pirmininkas. 1949 m. tapo pirmuoju Indijos ambasadoriumi TSRS. 1952–1962 m. – Indijos viceprezidentas, 1962–1967 m. – Indijos prezidentas.

Sarvepalis Radhakrišnanas parengė daug darbų, aptariančių Indijos filosofiją (daugiausia advaita vedantą), taip pat pagrindinių upanišadų vertimus ir komentarus.

1931 m. suteiktas sero titulas, 1954 m. – Bharat Ratna („Indijos deimanto“) apdovanojimas, 1963 m. – Britanijos „Apdovanojimas už nuopelnus“. Nuo 1962 m. Sarvepalio Radhakrišnano gimtadienis Indijoje švenčiamas kaip mokytojo diena.

Šaltiniai 

Indijos prezidentai
Indijos filosofai
Diplomatai
Cadillac CT5

Cadillac CT5 – prabangus vidutinės klasės automobilis, kurį gamina „General Motors“. Automobilis pradėtas gaminti 2019 m. Lansinge, Mičigano valstijoje, kaip 2020 m. modelis. CT5 pakeitė iki tol gamintą Cadillac CTS, kaip vidutinio dydžio automobilį Cadillac modelių spektre bei yra pozicionuojamas viena klase aukščiau už kartu pasirodžiusį mažesnį Cadillac CT4.

CT5 buvo pristatytas 2019 m. Niujorko tarptautinėje automobilių parodoje. Šis automobilis kiek išsiskiria nuo savo pirmtako CTS bei Cadillac flagmano CT6 tuom, kad buvo kurtas su nuožulniu „fastback“ tipo stogu, labiau primenančiu senuosius 1940-ųjų metų modelius.

Perkant CT5 galima rinktis iš keturių komplektacijų – Luxury (bazinė), Sport, Premium Luxury bei V (CT5-V), kuri buvo pristatyta 2019 m. gegužės 30 d. ir tapo sportiškiausia šio modelio komplektacija.

CT5
Kompaktiniai automobiliai