joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Vytautas Budriūnas

Vytautas Valteris Jonas Budriūnas (1908 m. gruodžio 19 d. Vaukeganas, Ilinojaus valstija – 2003 m. birželio 28 d. Doras, Viskonsino valstija) – lietuvių krepšininkas. Metimų į krepšį pašokus viena ranka ir kabliu vienas pradininkų.

Biografija 
1934 m. baigė Marketo universitetą (Milvokis). Žaidė vadinamoje koledžų žvaigždžių komandoje, Marketo universiteto rinktinėje. 1938 m. atvyko į Lietuvą. 1938-1939 m. Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės žaidėjas. Žaidė 11 rungtynių, pelnė – 19 taškų. 1939 m. Europos vyrų krepšinio čempionas, turnyre pelnė 73 taškus.

Grįžęs į JAV 1940-1959 m. dirbo treneriu, mokyklos sporto direktoriumi. 2007 m. populiariausio Lietuvos krepšininko rinkimuose jo pavardė paminėta ketvirta.

Šaltiniai 

Lietuvos krepšininkai
Antiseksualizmas

Antiseksualizmas arba antiseksualumas – terminas, apibrėžiantis asmenines pažiūras arba judėjimą, nukreiptą prieš seksualumą. Antiseksualumas nebūtinai susijęs su religinėmis pažiūromis ir aseksualumu. Pasak antiseksualų, seksualumas yra daugelio pasaulio problemų priežastis.

Priežastys 

Kai kurios antiseksualumo priežastys:
 Seksualumas gadina žmonių tarpusavio santykius, sukelia pavydą, neištikimybę;
 Seksualumas trukdo žmogaus dvasiniam tobulėjimui;
 Dėl seksualinių troškimų dalis žmonių meluoja, apgaudinėja, nusikalsta;
 Seksualumas skatina diskriminaciją dėl fizinio patrauklumo vertinimo (atrakcionizmas);
 Seksualumas verčia žmones elgtis instinktyviai, neleidžia sukoncentuoti mąstymo.

Taip pat skaitykite 
 Celibatas
 Skaistybės įžadas

Nuorodos 
 Tarptautinio Antiseksualumo judėjimo svetainė
 http://antiseksualai.forumlt.com

Šaltiniai 
 Чудакова, Алиса (July 7, 2008). Против секса (in Russian). Interfax. Nuoroda tikrinta 2013-02-20.

Seksualumas ir visuomenė
FK Silva Kaunas

Kauno „Silva“ – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Kauno.

Istorija 

Klubas įsikūrė prie „Silvos“ tekstilės fabriko, įkurto 1928 m. Vilijampolėje.

Sezonai 

|}

Nuorodos

Silva
Kauno futbolas
Pranciškus Budrius

Pranciškus Budrius (g. 1938 m. vasario 20 d. Gorainiuose, Tauragės apskritis) – Lietuvos birbynininkas, koncertmeisteris.

Biografija 
Pirmąsias muzikos žinias gavo iš tėvo. 1944–1948 m. mokėsi Gorainių pradinėje, 1949–1952 m. Pagramančio septynmetėje mokyklose, 1952–1956 m. Klaipėdos muzikos mokykloje. 1956–1962 m. studijavo LSSR konservatorijoje (Povilo Samuičio klasė). 

1957–1972 m. „Lietuvos“ ansamblio artistas-birbynininkas, 1967–1972 m. orkestro vadovas, 1972–1999 m. ansamblio meno vadovas.  1978–2000 m. dėstė LSSR konservatorijos (nuo 1992 m. Lietuvos muzikos akademija) Liaudies instrumentų katedroje; nuo 1987 m. docentas.

Parengė ansamblio „Lietuva“ programas: „Klonių aidai“ (1973 m.), „Per tėviškėlę“ (1974 m.), „Dainuojame žmogui“ (1977 m.), „Rugio giesmė“ (1985 m.), „Ein saulelė apie dangų“ (1991 m.). Koncertavo kaip solistas ir su „Lietuvos“ ansambliu Europos valstybėse, Kanadoje, Japonijoje, Filipinuose, Brazilijoje. 1998 m. Pasaulio lietuvių dainų šventės Ansamblių vakaro meno vadovas.

Įvertinimas 
 1959 m. Tarptautinio konkurso Vienoje laureatas (aukso medalis)
 1967 m. LTSR nusipelnęs artistas
 1977 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas
 1980 m. Tautų draugystės ordinas
 1986 m. LSSR valstybinė premija
 1987 m. LSSR liaudies artistas
 1998 m. DLK Gedimino 4 laipsnio ordinas

Šaltiniai 

LTSR valstybinės premijos laureatai
Lietuvos klarnetininkai
Lietuvos koncertmeisteriai
Latvija Eurovizijoje

Latvija Eurovizijos dainų konkurse dalyvavo 17 kartų, debiutavo 2000 m. konkurse, kuriame grupė „Brainstorm“ užėmė 3 vietą su daina „My Star“. Šalis laimėjo vieną kartą – 2002 metais, kai Marie N su daina „I Wanna“ laimėjo pirmąją vietą gaudama 176 taškus. Latvija yra antroji buvusi Sovietų Sąjungos šalis laimėjusi konkursą ir trečioji Rytų Europos šalis, po Jugoslavijos ir Estijos. Dėl šios pergalės 2003 m. konkursas vyko Latvijos sostinėje Rygoje.

Dalyvavimas 
Visos Latvijos dainos buvo atliekamos anglų kalba, išskyrus 2004 m., kai Fomins & Kleins atliko „Dziesma par laimi“ latvių kalba; 2007 metais, kai Bonaparti.lv atliko „Questa Notte“ italų kalba bei 2009 m. Intars Busulis, laimėjęs Latvijos nacionalinę atranką Eirodzeisma atlikdamas kūrinį „Sastrēgums“ latvių kalba, bet Eurovizijoje šią dainą atliko rusų kalba.

 Jei šalis laimėjo praėjusiais metais, sekančiais metais nedalyvauja konkurso pusfinalyje. Be to, 2004–2007 m. dešimt šalių, kurie nebuvo „Big Four“ šalys, nedalyvauja kitų metų pusfinalyje. Jei, pavyzdžiui, Vokietija ir Prancūzija patenka į dešimtuką, šalys, užėmusios 11 ir 12 vietas, patenka į ateinančių metų finalą kartu su kitomis šalimis.

Balsavimų istorija 2000–2021 m.

Latvijos taškai

Valstybių taškai Latvijai

Konkursų rengimas

Taip pat skaitykite 
 Eirodziesma
 Dziesma
 Supernova
 Latvija vaikų Eurovizijos dainų konkurse

Nuorodos 

 Latvijos atrankos „Supernova“ svetainė

Šalys Eurovizijos dainų konkurse
Latvijos muzika
Medžiugorjė

Medžiugorjė – miestas įsikūręs vakarų Hercegovinoje, prie Čitluko ir 25 km į pietvakarius nuo Mostaro, netoli nuo sienos su Kroatija. Šis miestas išgarsėjo 1981 m. birželio 24 d., kai šešetui Hercegovinos kroatų neva apsireiškė Šv. Marija. Miestą gausiai lanko piligrimai iš viso pasaulio. Miestas įsikūręs apie 200 m virš jūros lygio ir pasižymi švelniu viduržemio klimatu. Mieste gyvena kroatai apsijungę į parapiją su penkiais aplinkiniais kaimais (Međugorje, Bijakovići, Vionica, Miletina, Šurmanci).

Nuorodos 
 Oficiali Medžiugorjės svetainė
 Mostaro diaceziniai dokumentai apie Medžiugorję
 Medžiugorjės žinios

Bosnijos ir Hercegovinos miestai
Jonas Bulavas

Jonas Bulavas (1903 m. liepos 24 d. Ginotuose, Juodupės valsčius – 1984 m. spalio 7 d. Kaune) – Lietuvos agronomas selekcininkas, žemės ūkio mokslų daktaras.

Biografija 
1920–1924 m. LKJS narys. 1925 m. baigė Dotnuvos žemės ūkio technikumą, 1928 m. Žemės ūkio akademiją. 1931 m. tobulinosi Svaliovo augalų selekcijos stotyje (Švedija). 

1925–1956 m. dirbo Dotnuvos selekcijos stotyje; 1940–1941 m. ir 1944–1956 m. stoties direktorius. 1940–1983 m. (su 1941–1944 m. pertrauka) dėstė Lietuvos žemės ūkio akademijoje (LŽŪA). 1957–1962 m. LŽŪA rektorius. Jo iniciatyva Noreikiškėse pradėti statyti nauji akademijos rūmai. 1957–1976 m. LŽŪA Augalininkystės katedros vedėjas; nuo 1961 m. profesorius. 1968 m. žemės ūkio mokslų daktaras.

1950–1958 m. SSRS AT, 1959–1962 m. LSSR AT deputatas. 1954–1959 m. LKP CK narys. Nuo 1956 m. SSRS žemės ūkio mokslų akademijos ir LSSR MA narys korespondentas. 1966–1977 m. LSSR genetikų ir selekcininkų draugijos prezidentas. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse. 

Brolis Juozas Bulavas (1909–1995).

Mokslinė veikla 
Sukūrė keliolika kviečių ir miežių veislių, kviečių ir rugių hibridų (kvietrugių), miežių formų švelniais akuotais ir be akuotų. Lietuvoje rajonuotos šios jo sukurtos veislės: žieminių kviečių – „Dotnuvos 458“ ir „Mūras“, vasarinių kviečių – „Gražučiai“, „Garsas“, miežių – „Auksiniai II“, „Džiugiai“.

Bibliografija 
 Miežiai švelniais akuotais. – Kaunas, 1937. – 24 p.
 Augalų selekcija ir sėklininkystė. – Vilnius, 1963. – 278 p.
 Bendroji augalų selekcija: vadovėlis. – Vilnius: Mintis, 1970. – 333 p.: iliustr.

Įvertinimas 
 1965 m. LTSR nusipelnęs mokslo veikėjas

Atminimo įamžinimas 
 1984 m. prie memorialinio prof. Jono Bulavo Augalininkystės ir selekcijos kabineto atidengta atminimo lenta
 1985 m. LŽŪA Selekcijos ir sėklininkystės kabinetas (Studentų g. 11, 403 kab.) pavadintas Jono Bulavo vardu
 1990 m. prie namo Kaune (Vaižganto g. 35) atidengta memorialinė lenta
 2003 m. LŽŪA Rektorių alėjoje atidengtas paminklinis biustas (skulpt. Marijus Petrauskas)

Šaltiniai

Literatūra 
 Profesorius Jonas Bulavas (sud. Algirdas Sliesaravičius, Juozas Mockaitis). – Kaunas: VšĮ „Linos pasaulis“, 2003. – 159 p.: iliustr. – ISBN 9955-535-15-6

Lietuvos mokslų akademijos nariai korespondentai
Lietuvos žemės ūkio teoretikai
Lietuvos agronomai
Lietuvos selekcininkai
Aleksandro Stulginskio universiteto rektoriai
Vladas Bulavas

Vladas Bulavas (1936 m. spalio 24 d. Kaune – 2004 m. kovo 11 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius elektrikas, technologijos mokslų daktaras, bibliotekininkas.

Biografija 
1959 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1959–1974 m. dirbo Vyriausiojoje gamybinėje energetikos ir elektrifikavimo valdyboje. 1974 m. technikos mokslų kandidatas.  1974–1982 m. Sąjunginio energijos tinklų projektavimo instituto Lietuvos skyriaus viršininkas. 1982–2004 m. LSSR valstybinės respublikinės bibliotekos (nuo 1989 m. Lietuvos nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka) direktorius.  Nuo 1983 m. Vilniaus universiteto Komunikacijos fakulteto dėstytojas; nuo 1994 m. docentas.

Nuo 1992 m. Europos nacionalinių bibliotekų direktorių konferencijos narys. 1993 m. jo pastangomis įkurtas Lietuvos mokslinių bibliotekų susivienijimas (LNBS). 1993 m. Lietuvos mokslinių bibliotekų susivienijimo steigėjas ir iki 1998 m. pirmininkas. Nuo 1988 m. Bibliotekininkystės ir bibliografijos terminų žodyno vyr. redaktorius. 

Palaidotas Antakalnio kapinėse.

Bibliografija 
 Lietuvos TSR valstybinė respublikinė biblioteka. – Vilnius: Lietuvos TSR valstybinė respublikinė biblioteka, 1984. – 16 p.: iliustr.
 Lietuvos mokslinių bibliotekų sistema. – Vilnius: Lietuvos nacionalinė M. Mažvydo biblioteka, 1993. – 34 p.: schem.
 Lietuvos integrali bibliotekų informacijos sistema / Vladas Bulavas, Renaldas Gudauskas, Regina Varnienė. – Vilnius: Lietuvos nacionalinė M. Mažvydo biblioteka, 1994. – 50 p.: schem. – ISBN 9986-530-03-2
 Idėjos virsta tikrove: darbų rinkinys (sud. Regina Varnienė). – Vilnius: Lietuvos nacionalinė M. Mažvydo biblioteka, 2005. – 405 p.: iliustr. – ISBN 9955-541-42-3

Įvertinimas 
 1997 m. DLK Gedimino 5 laipsnio ordinas 
 1999 m. Sausio 13-osios atminimo medalis 
 2003 m. Vytauto Didžiojo ordino Karininko kryžius

Šaltiniai 

Vytauto Didžiojo ordino kavalieriai
Lietuvos inžinieriai elektrikai
Lietuvos bibliotekininkai
Lietuvos redaktoriai
Estija Eurovizijoje

Estija Eurovizijos dainų konkurse dalyvavo 26 kartus, pirmą kartą dalyvavo 1994 m. Nors buvo išrinkta atstovė ir 1993 metų konkursui, tačiau neperėjo kvalifikacinio etapo.

Debiutas 1994 m. konkurse nebuvo sėkmingas, užėmė priešpaskutinę vietą. Dėl žemų rezultatų šalis neteko teisės dalyvauti 1995 m. konkurse. Po metų pertraukos, 1996 metais, šaliai atstovavo Maarja-Liis Ilus ir Ivo Linna su daina „Kaelakee hääl“ (), kuri su 94 taškais užėmė 5 vietą. Tai buvo pirmas kartas, kai buvusi TSRS šalis pateko į penketuką. Be to, Estija yra sėkmingiausia Baltijos šalis „Eurovizijoje“. Estija yra pirmoji buvusi TSRS šalis, laimėjusi konkursą ir antroji Rytų Europos šalis, po Jugoslavijos.

Istorija 

Estijai sėkmingiausias laikotarpis buvo 1996–2002 m., tik kartą nepavyko patekti į dešimtuką (1998 metais, kai užėmė 12 vietą). Pirmoji šalies pergalė buvo 2001 metais, kai Tanel Padar ir Dave Benton, kartu su grupe 2XL atlikę dainą „Everybody“, surinko 198 taškus. Šitaip Estija tapo pirmąja buvusios TSRS šalimi, kuri laimėjo konkursą ir antroji šalis Rytų Europoje po Jugoslavijos. 2002 m. konkursas vyko Estijos sostinėje Taline.

Nuo 2004 iki 2008 m. Estijai nepavyko patekti į finalą, daugiausia dėl prastų rezultatų. Per tą laikotarpį šios šalies geriausias rezultatas buvo 12-oji vieta 2004 m. pusfinalyje, kuriame atstovavo grupė Neiokõsõ su daina „Tii“ (). Dainą atliko veru kalba, pietų estų tarme.

Nepaisant to, kad dėl Pietų Osetijos karo Estija gali pasitraukti iš 2009 m. konkurso, kuris vyko Rusijos sostinėje Maskvoje, transliuotojas Eesti Rahvusringhääling (ERR) patvirtino, kad, atsižvelgiant į visuomenės poreikius, Estija siųs atstovą į konkursą. Nacionalinio finalo Eesti Laul nugalėtoja tapo merginų grupė „Urban Symphony“ su daina „Rändajad“ (). Superfinalo etape, kuriame nugalėtoją sprendė tik žiūrovų balsai, „Urban Symphony“ surinko 82 % balsų.

2009 m. konkurso antrajame pusfinalyje atstovės užėmė trečią vietą (surinko 115 taškų) ir pirmą kartą nuo 2003 metų šalis pateko į finalą. Finale „Urban Symphony“ surinko 129 taškus (10 taškų gavo iš Lietuvos), kurie leido užimti 6 vietą tarp 25 dalyvių.

2010 m. šalies atstovai grupė „Malcolm Lincoln“ pusfinalyje užėmė 14 vietą ir į finalą nepateko.

2011 metais Estijai atstovauja Getter Jaani su daina „Rockefeller Street“. Prieš „Euroviziją“, ji buvo viena pretendenčių nugalėti konkursą. Sėkmingai įveikusi pusfinalį, atlikėja finale užėmė 24 vietą, tai blogiausias finalo rezultatas nuo 1994 m.

2012 metais, Estijai atstovavęs Ott Lepland įveikė konkurso pusfinalį su daina „Kuula“, užimdamas 4 vietą antrajame pusfinalyje. Finale jis pasiekė 1999 m. ir 2009 m. Estijos rezultatą, užimant šeštą vietą.

Dalyvavimas

Balsavimų istorija 1994–2021 m.

Estijos taškai

Valstybių taškai Estijai

Konkursų rengimas

Šaltiniai

Nuorodos 

Šalys Eurovizijos dainų konkurse
Andrius Bulota (1907)

Andrius Bulota (1907 m. rugsėjo 22 d. Putriškiuose, Padovinio valsčius – 1974 m. spalio 28 d. Druskininkuose) – Lietuvos teisininkas.

Biografija 
Dėdė visuomenės veikėjas Andrius Bulota (1872–1941).

1925 m. įstojo į Lietuvos universitetą. 1929 m. gegužės 6 d. dalyvavo pasikėsinime į ministrą pirmininką Augustiną Voldemarą. Po to per Lenkiją emigravo į Čekoslovakiją, 1931 m. persikėlė į Vieną. 1934 m. dalyvavo antinaciniame judėjime Austrijoje. 1936–1939 m. Ispanijos pilietinio karo dalyvis.

1940–1941 m. dirbo LSSR užsienio reikalų komisariate, Valstybinėje plano komisijoje. 1943–1944 m. antinacinės pogrindinės organizacijos „Lietuvos išlaisvinimo sąjunga“ narys. Su Juozu Vitu redagavo pogrindinį laikraštį „Tėvynės frontas“ ir atsišaukimus. 

1945–1956 m. dirbo LSSR mokslų akademijoje. 1948–1954 m. Vilniaus pedagoginio instituto, nuo 1954 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1961–1973 m. Valstybinės teisės katedros vedėjas. 1962 m. teisės mokslų kandidatas, nuo 1965 m. docentas. 1965 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas.

Bibliografija 
 Nuo baltojo žirgo iki svastikos. – Vilnius: Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla, 1962. – 176 p.: iliustr.
 Artimųjų Rytų krizė; Izraelio agresija prieš arabų valstybes: medžiaga lektoriui. – Vilnius, 1970. – 25 p.
 Ten, už kalnų, Ispanija. – Vilnius: Vaga, 1974. – 325 p.: iliustr.
 Limuzinas Nr. 4 (dokumentinė apysaka), išl. 1977 m.

Šaltiniai 

Lietuvos teisininkai
Lietuvos rašytojai
Aušrininkai
Jonas Bulota

Jonas Bulota (1923 m. birželio 4 d. Putriškiuose, Padovinio valsčius – 2004 m. birželio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, literatūrologas, pedagogas, satyrų autorius.

Biografija 
Broliai teisininkas Andrius Bulota ir žurnalistas Juozas Bulota.

1938 m. baigė Kvietiškio žemės ūkio mokyklą. 1942–1944 m. sovietinių partizanų būrio ryšininkas. 1945–1947 m. mokėsi parengiamuosiuose kursuose prie Vilniaus universiteto. 1946 m. su mokytoju Karoliu Gerulaičiu iš Laptevų jūros pakrantės parvežė grupę vaikų-našlaičių, kurių tėvai, ištremti 1941 m. iš Lietuvos, nuo bado ir šalčio žuvo Lenos deltos salose. 1947 m. įstojo į Vilniaus universitetą, persikėlė į Maskvos universitetą, kurį baigė 1952 m., įgydamas žurnalisto specialybę. 1952–1992 m. Vilniaus universiteto žurnalistikos katedros dėstytojas, nuo 1968 m. docentas. 1964 m. filologijos mokslų kandidatas. 

1954–1996 m. įvairiuose rinkiniuose ir tęstiniuose leidiniuose paskelbė straipsnių ir studijų iš lietuvių periodinės spaudos, satyros ir humoro istorijos. Bendradarbiavo 1991 m. atkurtame žurnale „Karys“. Pasirašinėjo pavarde ir slapyvardžiais J. Balčiūnas, Ig. Raudys, J. Dalgis ir kt. Nuo 1973 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.  Palaidotas Rasų kapinėse.

Bibliografija 
 Už Ispanijos laisvę: lietuvių Ispanijos kovų dalyvių atsiminimai. – Vilnius: Valst. grožinės literatūros leidykla, 1957. – 512 p.: iliustr.
 Internacionalas karceryje / Aleksas Jasutis. – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1958. – 189 p.: iliustr.
 Vilniaus požemiuose / Jonas Bulota, R. Šalūga. – Vilnius: Valst. politinės ir mokslinės literatūros leidykla, 1960. – 101 p.: iliustr.
 Aleksas Jasutis: gyvenimo ir kūrybos bruožai. – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1961. – 336 p.: portr.
 Paveldėta liga: feljetonų rinkinys (dail. Sofija Veiverytė). – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1962. – 94 p.: iliustr.
 Reportažai iš požeminio Vilniaus: apybraiža. – Vilnius: Mintis, 1965. – 134 p.: iliustr.
 Reportaże z Wileńskich podziemi. – Vilnius: Mintis, 1966. – 126 p.: iliustr.
 Katė maiše: feljetonai, pamfletai. – Vilnius: Vaga, 1966. – 125 p.: iliustr.
 Smeigtuko gaIvutė: humoreskos (dail. Vytautas Jurkūnas). – Vilnius: Vaga, 1973. – 125 p.: iliustr.
 Herlufas Bidstrubas: piešinių ir karikatūrų albumas. – Vilnius: LSSR žurnalistų sąjunga, 1974. – 159 p.: iliustr.
 Taškai ir daugtaškiai: humoreskos ir feljetonai / Liūnė Janušytė (iliustr. Valerijonas Jucys). – Vilnius: Vaga, 1979. – 314 p.: iliustr.

Įvertinimas 
 1968 m. Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija
 1973 m. LTSR nusipelnęs žurnalistas

Šaltiniai 

Lietuvos istorikai
Lietuvos satyrikai
Lietuvos feljetonistai
Lietuvos žurnalistai
Juozas Bulota

Juozas Bulota (1918 m. gegužės 20 d. Putriškiuose, Padovinio valsčius, Marijampolės apskritis – 1994 m. vasario 19 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, rašytojas.

Biografija 
Mokėsi Marijampolės Rygiškių Jono gimnazijoje, 1936 m. baigė Kvietiškio žemės ūkio mokyklą. 1942–1944 m. sovietinių partizanų būrio ryšininkas. 1944–1948 m. dirbo agentūroje ELTA, 1948–1949 m. informacijų biuro korespondentas. 1949–1956 m. visuomeninio-politinio dienraščio „Tiesa“ redakcijos skyriaus vedėjas, vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. 1956–1985 m. satyros ir humoro žurnalo „Šluota“ redaktorius. 1960 m. Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę. 

Nuo 1944 m. periodikoje pradėjo skelbti satyros ir humoro kūrinius. Išleido feljetonų, humoreskų ir pamfletų rinkinių. Pasirašinėjo slapyvardžiais B. Dovainis, J. Nausupis, J. Putrabalis, J.Drambalinis ir kitais. Atskiromis knygelėmis rašytojo kūryba buvo leidžiama estų, baltarusių, ukrainiečių, rusų kalba. Humoreskų vertimai skelbti baškirų, estų, rusų, latvių, lenkų, moldavų, bulgarų, slovakų, azerbaidžaniečių, totorių, tadžikų, vokiečių ir kt. šalių spaudoje.

Bibliografija 
 Prieš plauką: feljetonai, humoreskos, pamfletai (dail. Sofija Veiverytė). – Vilnius: Valst. gr. literatūros leidykla, 1961. – 152 p.: iliustr.
 Kulniukų klausimas: feljetonai, humoreskos ir pamfletai. – Vilnius: Vaga, 1966. – 118 p.: iliustr.
 Papt! : feljetonai, humoreskos, pamfletai (dail. Romas Palčiauskas). – Vilnius: Vaga, 1969. – 119 p.: iliustr.
 Atbulas išradimas: humoreskos, feljetonai, pamfletai. – Vilnius: Vaga, 1974. – 111 p.: iliustr.
 Žuvęs žmogus: feljetonai, humoreskos, pamfletai (dail. Arvydas Pakalnis). – Vilnius: Vaga, 1978. – 309 p.: iliustr.
 Visapusiška moteris: humoreskos. – Vilnius: Vaga, 1981. – 184 p.: iliustr.
 Čia priėjo Kindziulis: humoreskos (iliustr. Arvydas Pakalnis). – Vilnius: Mintis, 1982. – 160 p.: iliustr.
 Šluota – 50: albumas / Juozas Bulota, Arvydas Pakalnis (dail. Jonas Varnas). – Vilnius: Mintis, 1984. – 119 p.: iliustr.
 Pagyvensim, pamatysim: humoreskos, feljetonai, pamfletai (iliustr. Fridrichas Samukas). – Vilnius: Vaga, 1988. – 413 p.: iliustr. – ISBN 5-415-00101-8

Įvertinimas 
 1968 m. LTSR nusipelnęs žurnalistas

Šaltiniai 

Lietuvos žurnalistai
Lietuvos redaktoriai
Lietuvos rašytojai humoristai
Lietuvos feljetonistai
Alfonsas Bulotas

Alfonsas Bulotas (g. 1946 m. spalio 10 d. Išlauže) – Lietuvos kunigas, buvęs Lietuvos kariuomenės vyriausiasis kapelionas, atsargos majoras.

Biografija 

Baigė Išlaužo mokyklą. 1965 m. baigė technikos mokyklą Kaune, 1976 m. – Kauno tarpdiecezinę kunigų seminariją, kunigas.

1976–1983 m. Šiaulių ir Kauno parapijų vikaras. 1983–1990 m. Jurbarko raj. Šimkaičių ir Vadžgirio parapijų administratorius, 1988 m. Jurbarko rajono Sąjūdžio organizatorius. 1990–1991 m. Kauno kunigų seminarijos vedėjas ir dėstytojas. 1990 m. rugpjūčio 26 d. Kaliningrade, prie Knypavos salos, kurioje yra Karaliaučiaus katedros pastatas, aukojo nesankcionuotas Šv. Mišias J. Bretkūno „Biblijos“ vertimo į lietuvių k. 400 m. sukakčiai paminėti. Iš dalies dėl šio įvykio Kaliningrado srities administracija 1990 m. rugsėjo 15 d. leido veikti miesto katalikų bendruomenei. 1991–1992 m. Kauno Šv. Mykolo Arkangelo (Įgulos) bažnyčios rektorius, kartu 1991–1993 m. dirbo administracinį darbą Kauno kurijoje. 1993 m. ir 1995–1996 m. kardinolo V. Sladkevičiaus sekretorius. 1992–1996 m. Kauno apskr. karinis kapelionas. 1996–2002 m. Lietuvos kariuomenės vyr. kapelionas. 1996 m. majoras. Su L. Beniu parengė katalikų kalendorių „Šventųjų gyvenimai“ (1994 m.). Nuo 2003 m. Kauno Šventosios Dvasios parapijos rezidentas. Nuo 2009 m. – Raudondvario (Kauno r.) parapijos altarista. Nuo 2001 11 17 Lietuvos Atsargos Karininkų Sąjungos narys majoras. Kanados „Knight of Columbus“ garbės narys.

Įvertinimas 

 1996 m. lapkričio 15 d. Lietuvos Respublikos Krašto Apsaugos Ministro įsakymu, už nuopelnus Lietuvos respublikos Krašto Apsaugai, apdovanotas vardiniu ginklu.
 2008 m. balandžio 23 d. Krašto apsaugos sistemos kūrėjų asociacijos prezidento suteiktas Karininko garbės kodekso riterio vardas.
 2008 m. rugpjūčio 30 d. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos 20 metų proga, apdovanojo I laipsnio LPKTS žymeniu Nr.126 „Už nuopelnus Lietuvai“.
 Už paramą bei bendradarbiavimą, įgyvendinant „Viešojo saugumo tarnybą“, 2010 m. gruodžio 20 d. įsakymu Nr.47TE-358 apdovanotas „Kovinės vėliavos ženklu“.

Šaltiniai 

Lietuvos kunigai
Lietuvos majorai
Lietuvos kapelionai
Giedrius Tomas Buračas

Giedrius Tomas Buračas (g. 1964 m. balandžio 11 d. Kaune) – biofizikas ir neurobiologas, mokslo populiarintojas.

Biografija 
1986 m. baigė biologiją (specializacija – biofizika) VU Gamtos mokslų fakultete.

1996 m. apgynė disertaciją iš neurofiziologinių dėmesio valdymo mechanizmų regos sistemoje Salko institute ir Kalifornijos universitete (San Diege), neurobiologijos mokslų daktaras (Ph. D.).

1983–1986 m. dirbo VU Gamtos fakulteto Biofizikos ir biochemijos katedroje; 1986–1990 m. – Puslaidininkių fizikos institute.

1988–1991 m. „Atgimimo“ priedo „Aušrinė“ korespondentas.

1992–1999 m. dirbo Salko biologijos instituto (La Jolla, Kalifornijos valstija) Regos centre; 1997–1999 m. – H. Hugheso medicinos institute; 1999–2002 m. – Salko biologijos instituto (La Jolla, Kalifornijos valstija) Sistemų neurobiologijos laboratorijoje.

2000–2002 m. Nidos (Lietuva) Aukštųjų studijų instituto projekto „Neuroninių atsakų moduliavimas“ direktorius (finansuojama NATO ir NSF). 

Nuo 2002 m. dirba Funkcinio branduolinio magnetinio rezonanso vaizdavimo centre (Kalifornijos universitetas, San Diegas). Iki 2007 m. afilijuotas su Salko instituto Sistemų Neurobiologijos laboratorija.

Nuo 1997 m. publikuoja mokslo populiarinimo straipsnius „Moksle ir gyvenime“.

Nuo 1992 m. Tarptautinės smegenų tyrimo organizacijos ir Neuromokslų draugijos, 2002 m. Žmogaus smegenų topografijos organizacijos narys. 1988–1989 m. Jaunųjų mokslininkų klubo „Po Zodiaku“ (prie Lietuvos MA) viceprezidentas. 2009–2012 m. Pasaulio lietuvių bendruomenės XIII-tojo Seimo narys.

Gyvena San Diege (JAV) ir Vilniuje (Lietuvoje).

Mokslinė veikla 
Svarbiausi darbai iš smegenų regos centrų veiklos, neuroninių dėmesio valdymo mechanizmų žmogaus ir kitų primatų regos sistemoje ir dirbtinio intelekto tyrimo..

Dirbdamas Salko institute, atrado naujus neurobiologinius dėmesio valdymo mechanizmus regėjimo sistemoje. Šiuo metu tęsia žmogaus smegenų dėmesio valdymo mechanizmų tyrimus Kalifornijos universitete naudodamas branduolinio magnetinio rezonanso (BMR) vaizdavimo metodus, kuria naujus BMR vaizdavimo metodus, taip pat skaito paskaitas VU.

Lietuvos mokslo populiarintojas. Parašė seriją straipsnių apie neurobiologiją žurnale „Mokslas ir gyvenimas“. Apie savo darbus mokslininkas populiariai pasakoja „Lietuvos žinių“ laikraščiui (perspausdinta „Balse“ ).

Bibliografija 

Filosofija
 Egzistencialistinė laisvės koncepcija. Problemos. 1988.
 Ad majorem gloriam Lituaniae. Studija apie S. Šalkauskį. Aušrinė. 1989.
 A. Maceina – filosofas ir žmogus. Aušrinė. 1989.

Kognityvinė neurobiologija

Publikacijos referuojamuose žurnaluose

KNYGOS
 Selektyvusis informacijos apdorojimas smegenyse (Selective Information Processing in the Visual Brain) 1996 m.
 Neuroniniai atsakai: Aktyviojo regėjimo atspindys. (Modulation of Neuronal Responses: Implications for Active Vision) 2003 m .

Šaltiniai 

Lietuvos biofizikai
Lietuvos mokslo populiarintojai
Lietuvos neurobiologai
2008 m. Marriott viešbučio sprogimai

2008 m. Marriott viešbučio sprogimai įvyko 2008 m. rugsėjo 20 d., kuomet sprogmenų prikrautas sunkvežimis sprogo priešais Marriott viešbutį Pakistano sostinėje Islamabade, nužudydamas 53 žmones, sužeisdamas mažiausiai 100 ir palikdamas 6 metrų gylio kraterį šalia viešbučio pastato. Dauguma sužeistųjų buvo Pakistano piliečiai; buvo pranešta ir apie 15 sužeistų užsieniečių. Maždaug du trečdaliai pastato nuo sprogimo užsiliepsnojo, o viešbučio paradinė dalis visiškai sugriuvo. Išpuolis įvyko praėjus kelioms valandoms po to, kai savo pirmąją kalbą Parlamente pristatė naujasis šalies Prezidentas Asif Ali Zardari. Didžiulis sprogimas buvo girdimas už 15 km nuo įvykio vietos.

Marriott viešbutis, nors ir anksčiau buvo tapęs kovotojų taikiniu, yra populiarus tarp užsieniečių, lankančių Pakistaną. 2007 m. savižudis sprogdintojas šiame viešbutyje nusinešė savo ir dar vieno asmens gyvybę.

Ataka 

Viešbučio savininkas, šiitas Sadruddin Hashwani pasakojo, kad sunkvežimį su sprogmenimis, ketinantį patekti į viešbučio teritoriją, bandė sustabdyti viešbučio apsaugos darbuotojai. „Buvo paleisti keli šūviai. Vienas iš mūsų apsauginių atidengdamas atsakomają ugnį pataikė į sunkvežimį, sukeldamas sprogimą. Visi šie pareigūnai žuvo.“, teigė S. Hashwani.

Policijos teigimu, dėl sprogimo buvo pažeisto gamtinių dujų kanalo, viešbučio paskutiniame aukšte kilo didelis gaisras. Gaisro metu buvo smarkiai apgadinti apie du trečdaliai viso pastato, o pirmame aukšte esantis priėmimo holas - visiškai sunaikintas. 

Po išpuolio, laikinai krovininiams automobiliams buvo draudžiama įvažiuoti į Islamabado teritoriją.

Daug valdžios lyderių buvo vos keletą šimtų metrų nuo įvykio vietos, pietaudami premjero namuose. Tiek Prezidentas Zardari, tiek premjeras Yousaf Raza Gilani pasmerkė ataką ir užtikrino nusiteikimą kovoti su terorizmu. 

Per nelaimę liepsnose žuvo Čekijos ambasadorius Pakistane Ivo Žďárek. Ligoninės ir saugumo pareigūnai pranešė jog tarp nukentėjusiųjų yra 6 vokiečiai, 4 britai ir 1 danų diplomatas. Filipinų pilietis, dirbęs viešbučio priimamajame, atsipirko sužeidimais.

Tarptautinė reakcija 

Marriott viešbučio sprogimai
Islamabadas
OC-33 Pernač

OC-33 Pernač (рус. ОЦ-33 Пернач) – rusiškas 9 mm automatinis pistoletas, sukurtas perkonstruojant 5,45 mm automatinį pistoletą OC-23 Drotik. Konstruktorius – Igoris Stečkinas. Pernačius turėjo pakeisti pasenusius Stečkino pistoletus, kuriuos naudoja Rusijos milicijos OMON daliniai, kiti Rusijos Vidaus reikalų ministerijos daliniai ir kitos sukarintos organizacijos.

Pistoletas buvo sukurtas 1996 m. CKIB SOO konstravimo biure, nedideles jų serijas gamino KBP. Pistoletas dar buvo žinomas kaip SBZ-2, pagal pirmas konstruktorių Stečkino, Balsterio ir Zinčenkos pavardžių raides. Pistoletas yra lengvesnis už APS, lengviau ir pigiau gaminamas, juos lengviau šaudyti, nes turi mažesnę atatranką.
Pistoletas šaudo dviem režimais – savitaisiu ir automatiniu. Taiklumui padidinti ant pistoleto gali būti uždėta petinė atrama.

Nuorodos 
 OTs-33 „Pernach“ automatic pistol (Russia) 
 Пистолет ОЦ-33 „Пернач“
 ОЦ-33 „Пернач“

Pistoletai
Jack Johnson

Jack Hody Johnson (g. 1975 m. gegužės 18 d. Havajuose) – amerikiečių dainininkas, dainų autorius, muzikantas, kino filmų kūrėjas.

Jack Johnson komercinės sėkmės sulaukė išleidęs debiutinį albumą Brushfire Fairytales, 2001 m. Vėliau išleido dar 4 albumus ir daug EPs. Jo muzika priskiriama acoustic/soft rock.

Biografija 

Jack Johnson gimė garsaus banglentininko Jeff Johnson šeimoje. Banglenčių sporto pradėjo mokytis būdamas 5 metų. Lankė Kahuku Vidurinę mokyklą Oahu Nort Šoro. Johnson pradėjo rašyti dainas kolegijos metais Kalifornijoje, Santa Barbaros universitete, grojo gitara.

Diskografija 
 Brushfire Fairytales (2001)
 On and On (2003)
 In Between Dreams (2005)
 Sleep Through the Static (2008)
 To the Sea (2010)
 From Here to Now to You (2013)

Nuorodos 
 
 

JAV dainininkai
Dainų autoriai
Juozas Burneikis

Juozas Burneikis (1931 m. kovo 1 d. Kvesuose, Vilkijos valsčius – 2005 m. rugsėjo 9 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius hidrotechnikas, LMA narys korespondentas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Biografija 
1949 m. baigęs Vilkijos vidurinę mokyklą, įstojo į Kauno universitetą, 1954 m. baigė Kauno politechnikos institutą (KPI), įgijo hidrotechnikos statybos inžinieriaus kvalifikaciją. Apibendrinęs Nemuno metinio nuotėkio pasiskirstymo problemas 1961 m. KPI apgynė technikos mokslų kandidato disertaciją. 1972 m. geografijos mokslų daktaras. 1976 m. akademikas.

Nuo 1954 m. dirbo darbų vykdytoju Šiaulių valstybiniame statybos treste, nuo 1955 m. Šiaulių miesto laikraščio „Raudonoji vėliava“ redakcijos Pramonės skyriaus literatūros redaktorius. Nuo 1957 m. dirbo Fizikinių ir techninių energetikos problemų institute (nuo 1990 m. Lietuvos energetikos institutas). 1961–1987 m. Hidroenergetikos, 1987–1994 m. Energetikos kompleksinių tyrimų laboratorijos vedėjas. 1986–1991 m. dar dėstė Lietuvos žemės ūkio akademijoje, nuo 1988 m. profesorius.

Mokslinė veikla 
Jam vadovaujant parengta Lietuvos upių nuotėkio reguliavimo ir vandens išteklių panaudojimo schema, aktyviai dalyvauta pagrindžiant Mažeikių naftos perdirbimo gamyklos, Lietuvos elektrinės, Ignalinos AE, Kruonio HAE ir kt. reikšmingų energetikos objektų statybos aikšteles.

Reikšmingiausias darbas – Lietuvos upių nuotėkio tyrimai, sukurta metodika sezoniniam upių nuotėkio reguliavimui skaičiuoti, išnagrinėtos praktinės nuotėkio reguliavimo tvenkiniais galimybės. Atliktus tyrimus apibendrino geografijos mokslų habilituoto daktaro disertacijoje „Lietuvos TSR upių nuotėkio reguliavimas“, kurią 1972 m. apgynė Vilniaus universitete.  Šie tyrimai sudarė palankias prielaidas statyti tvenkinius, kompleksiškai ir racionaliai naudoti vandens išteklius. Vėliau buvo parengta vandens ūkio balanso sudarymo metodika, kuria remiantis atlikta racionalaus vandens išteklių naudojimo iki 2000 m. prognozė, nustatytos pagrindinių miestų aprūpinimo vandens ištekliais kryptys.

Nuo 1987 m. ėmėsi spręsti naujas aktualias energetikos problemas, tai: racionalus energijos išteklių naudojimas, mažųjų hidroelektrinių ekonominis efektyvumas, bendra vandens išteklių naudojimo koncepcija, gamtosaugos ir ekologiniai energetikos objektų eksploatavimo aspektai, mokesčiai už gamtos išteklius bei aplinkos teršimą ir kt. Tyrimų pagrindu 1993 m. su kitais parengė Lietuvos nacionalinę energetikos strategiją.

Bibliografija 
 Lietuvos TSR upių kadastras, su Mykolu Lasinsku, d. 2, 1960 m.; su Brunonu Gailiušiu, d. 4, 1970 m.
 Nemuno nuotėkis, su Mykolu Lasinsku, 1961 m., rusų k.
 Lietuvos TSR vandens ūkio sistemos, 1979 m.
 Lietuvos upių hidroenergetiniai ištekliai ir jų panaudojimas, 1994 m.

Įvertinimas 
 1965 m. LSSR valstybinė premija
 1981 m. LTSR nusipelnęs mokslo ir technikos veikėjas

Šaltiniai 

LTSR valstybinės premijos laureatai
Lietuvos mokslų akademijos tikrieji nariai
Lietuvos energetikai
Lietuvos geografai
Lietuvos inžinieriai hidrotechnikai
Antanas Busilas

Antanas Busilas (1889 m. gegužės 2 d. Aukštakojuose, Obelių valsčius, Rokiškio apskritis – 1951 m. rugpjūčio 31 d. Kaune) – Lietuvos pedagogas, rašytojas, vertėjas, spaudos darbuotojas, vadovėlių autorius.

Biografija 
Pirmąsias mokslo žinias įgijo pas kaimo daraktorių. Vėliau su tėvais persikėlė į Tartu (Estija), kur baigė pradinę mokyklą. 1899 m. šeimai apsigyvenus Sankt Peterburge, mokėsi progimnazijoje, gimnazijoje, privačiai. Įgijęs vidurinį išsilavinimą, 1906 m. išlaikė egzaminus pradinės mokyklos mokytojo cenzui gauti. 1906–1912 m. mokytojavo Kriaunų pradžios mokykloje. Organizavo saviveiklos vakarus, skaitė paskaitas, rašė straipsnius pedagogikos, psichologijos, visuomenės auklėjimo klausimais. 1912 m. redagavo žurnalo „Draugija“ priedą „Mokytojas“. Bendradarbiavo leidiniuose „Žarija“, „Vienybė“, „Lietuvos žinios“.

1912–1916 m. Sankt Peterburge studijavo pedagogiką ir filosofiją Frydricho Frobelio draugijos aukštuosiuose kursuose, 1913–1916 m. Agronomijos kursuose. 1913–1916 m. mokytojavo Petrogrado pradžios mokyklose. Aktyviai dalyvavo Peterburgo lietuvių veikloje – buvo lietuvių choro organizatorius ir jo vadovas, Konstantino Glinskio vadovaujamos lietuvių artistų trupės ir Lietuvių draugijos nukentėjusiems nuo karo šelpti narys, dirbo Mažaturčių draugijoje. 1916–1918 m. tarnavo kariuomenėje, baigė specialius karo technikos kursus, mokytojavo.

Po Pirmojo pasaulinio karo mokytojavo Kauno ir Vilniaus gimnazijose (1919–1920 m. pastarosios vedėjas). 1919–1920 m. LR Švietimo ministerijos Knygų leidimo komisijos narys ir sekretorius. 1920 m. mokėsi dainavimo Kauno konservatorijoje. 1921–1929 m. mokytojavo Fredos aukštesniojoje sodininkystės mokykloje ir Kėdainių mokytojų seminarijoje. 1940–1941 m. Kauno I-os gimnazijos inspektorius ir Vilniaus mokyklų inspektoriaus pavaduotojas. Vokiečių okupacijos metais buvo persekiotas. Nušalintas nuo pedagoginės veiklos, dirbo buhalteriu odos ir galanterijos fabrike. 1945–1951 m. Maironio literatūros muziejaus Kaune direktorius. 

1919 m. redagavo žurnalą „Švietimo darbas“, 1920 m. „Trimitas“, 1921–1922 m. ir 1934–1938 m. žurnalo „Mokykla ir gyvenimas“ redaktorius. Bendradarbiavo žurnale „Darbo Lietuva“.  Parengė matematikos, lietuvių kalbos bei gamtos mokslo vadovėlių, pedagoginių ir metodinių priemonių, parašė pedagogikos ir metodikos darbų, grožinių kūrinių vaikams, išvertė Aleksandro Puškino poemą „Broliai plėšikai“, Michailo Lermontovo, Nikolajaus Nekrasovo kūrinių. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

Bibliografija 
Vadovėliai:
 Jaunas matininkas, 3 d., 1920 m.
 Aritmetika, 5 d., 1921–1922 m.
 Matematikos abėcėlė, 1922 m.
 Matematikos uždavinynas, 3 d., 1926–1928 m.
 Lietuvių kalbos gramatikos ir rašybos vadovėlis, 3 d., 1928–1929 m., slapyvardis B. Gailius
 Sparneliai, 2 d., 1929 m.
 Žemės ūkio klasėms vadovėlis, 3 d. 1930 m.
 Gamtos mokslai, 2 d., 1936 m., slapyvardis K. Arūnas
 Trigonometrija, 1940 m.

Kūriniai vaikams:
 Karalaitis Jonas Kvailutis ir paukštelis auksasparnis, 1933 m.
 Muzikantai, 1934 m.

Šaltiniai 

Lietuvos rašytojai
Lietuvos redaktoriai
Lietuvos pedagogai
Lietuvos muziejų direktoriai
Rytų Kazachstano sritis

Rytų Kazachstano sritis () – viena iš 14 Kazachstano sričių, esanti šalies šiaurės rytuose. Plotas 283 300 km², gyventojų skaičius 1 417 600 (2009 m.). Administracinis centras – Oskemenas.

1997 m. prie Rytų Kazachstano prijungta Semipalatinsko sritis.

Geografija 

Didžiąją dalį teritorijos užima Altajaus kalnai. Srityje, Rusijos pasienyje, yra aukščiausia šių kalnų vieta – Belucha (4506 m). Pietvakariuose paviršius kalvotas, pereina į Kazachstano kalvyną. Pietryčiuose įsiterpia Tarabagatajaus masyvas. Sritimi teka Irtyšius (su intakais Buchtarma, Ulba, Uba, Kurčumu), kuris patvenktas, susidaręs didelis Buchtarmos tvenkinys. Sausringose srityse yra laikinų upių vagos (Ajagozas, Šaganas, Aščysu, Emelis, Karabuga). Yra Zaisano, Markakolio ežerai, pietuose siekia Alakolio ir Sasykolio ežerus. Būdingi dirvožemiai yra juodžemiai, rudžemiai ir kaštonžemiai. Plyti lygumų ir kalnų stepės, pietuose pereinančios į kiečių ir druskių pusdykumes, kalnų šlaituose – miškai (beržai, tuopos, eglės, maumedžiai), kalnų pievos.

Klimatas ryškiai žemyninis. Vidutinė sausio temperatūra nuo -17 iki -26 °C, liepos temperatūra +19–23 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – nuo 120 mm pietinėse lygumose iki 1500 mm kalnuose.

Gyventojai 

Tautinė sudėtis (2010 m.): 54,5 % – kazachai, 40,51 % – rusai, 1,54 % – totoriai, 1,4 % – vokiečiai, 0,73 % – ukrainiečiai, 0,23 % – baltarusiai.

Miestai:
 Ajagozas
 Zyrianovskas
 Kurčiatovas
 Rideras
 Semėjus
 Oskemenas
 Zaisanas
 Šemonaicha
 Šaras
 Serebrianskas

Šaltiniai
Šiaurės Makedonija Eurovizijoje

Šiaurės Makedonija anksčiau Eurovizijos konkurse dalyvavo kaip buvusios Jugoslavijos Respublikos dalis. Šalis Eurovizijoje oficialiai debiutavo 1998 metais. Tačiau šalyje jau dėjo pastangas patekti į konkursą prieš dvejus metus, kai atrankos ture, pirmoji šalies atstovė Kaliopi atliko „Samo ti“ (Само ти), kuriai nepavyko gauti teisės dalyvauti Eurovizijos finale.

Šalies geriausias rezultatas yra 2006 metų Elenos Risteskos daina „Ninanajna“ (Нинанајна), kurią atliko Atėnuose, Graikijoje. Finale atlikėja užėmė dvyliktą vietą.

Makedonijos radijas ir televizija (MRT), kuris transliuoja renginį, naudojasi Skopje Fest festivaliu pasirinkti dainas Eurovizijai, nors ji padarė keletą nacionalinio finalo formato pakeitimų, todėl 2004, 2005, 2006, 2007 ir 2012 m. nacionaliniai finalai buvo organizuojami ne per Skopjė festivalį.

Dalyvavimas 

1 2008 ir 2009 metais Makedonija nepateko į finalą dėl žiuri rezultatų: 2008 m. žiuri pasirinko Švediją, o 2009 metais – Suomiją.

 XX finale reiškia nepatekimą į finalą.

Balsavimų istorija 1994–2015

Taškai nuo Makedonijos į …

Taškai Makedonijai nuo …

Taip pat skaitykite 
 Jugoslavija Eurovizijoje
 Makedonija vaikų Eurovizijos dainų konkurse
 Makedonija Turkivizijoje

Nuorodos 

Šalys Eurovizijos dainų konkurse
Šiaurės Makedonijos kultūra
Dušetis

Dušetis () – miestas Gruzijoje šiaurinėje dalyje, Mcchetos-Mtianetijos regione, 54 km į šiaurės rytus nuo Gruzijos sostinės Tbilisio. 6167 gyventojų (2014 m.).

Istorija 
Dušetis šaltiniuose minimas nuo 1215 m. Viduramžiais buvo Aragvio kunigaikštystės sostinė. Rytų Gruzijos karalystei pasidavus Rusijos imperijos valdžiai (1801) m.), Dušečio miestas ir buvusi Aragvio valda tapo Rusijos dalimi. Miesto teisės buvo suteiktos 1801 m. Jau kitais metais 1802 m. tapo apskrities centru.

1829 m. gegužės mėn. mieste lankėsi garsusis rusų poetas Aleksandras Puškinas. Čia jis įsivėlė į konfliktą su vietiniais, ir tolimesnis santykių aiškinimasis persikėlė net į Tbilisį.

1859 m. čia būta 375 kaimų. Iš jų 230 armėnų, bei 154 gruzinų. Gyventojai užsiimdavo sodininkyste, vynuogininkyste ir vyno gamyba. Mieste veikė fabrikas, kuris gamino indus iš molio. Buvo užsiimama audimu ir verpimu. 1905 m. mieste ir jo apylinkėse būta susirėmimų tarp sukilėlių ir carinės kariuomenės. 1918 m. maištavo apylinkėse gyvenantys valstiečiai. 1924 m. vyko ginkluoti susirėmimai tarp bolševikų ir kitų politinių grupuočių, nepritariančių jų įsigalėjimui Gruzijoje.

Sportas 
 FK Aragvi Dušeti (futbolo klubas),
 Dušečio miesto stadionas, dar vadinamas centriniu stadionu. Natūralios vejos stadionas. Jo talpa 2 tūkst. žiūrovų,
 Mieste gimė žymus futbolininkas Shota Khinchagashvili.

Šaltiniai 

Gruzijos miestai
Petras Būtėnas

Petras Būtėnas (1896 m. birželio 27 d. Dovydai, Joniškėlio valsčius – 1980 m. spalio 4 d. Bostonas. Palaidotas Toronte, 1996 m. palaikai perlaidoti Panevėžyje) – Lietuvos kalbininkas, visuomenės veikėjas.

Biografija 
Brolis Julijonas Būtėnas. 1919–1923 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. Nuo 1920 m. studijavo Aukštuosiuose kursuose, nuo 1922 m. – Lietuvos universitete, 1930 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. K. Būgos, J. Jablonskio, J. Balčikonio mokinys. 1925–1944 m. dirbo mokytoju Panevėžyje, iki 1936 m. – mokytojų seminarijoje. Nuo 1939 m. Lietuvos katalikų mokslų akademijos narys. 1940 m. liepos – 1941 m. sausio mėn. sovietinės valdžios kalintas Panevėžio kalėjime. 1941 m. su kitais leido savaitraštį „Išlaisvintasis panevėžietis“. 1941–1944 m. Panevėžio berniukų gimnazijos direktorius.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Suorganizavo lietuvių mokytojų kursus ir jiems 1945–1948 m. vadovavo, 1946 m. parengė Lietuvių kalbos konspektą mokytojų kursams ir gimnazijai. 1945–1948 m. redagavo laikraštį „Lietuvių informacija“, 1946–1948 m. žurnalą „Žingsniai“. 1949 m. persikėlė į JAV. Dirbo laikraštyje „Keleivis“, Lietuviškosios enciklopedijos redakcijoje.

Mokslinė veikla 
Tyrė lietuvių kalbos tarmes, kirčiavimą, senovės lietuvių etnines ribas. Prisidėjo prie „Lietuvių kalbos žodyno“ rengimo, užrašė daugiau kaip 8000 žodžių. Rinko tautosaką, 1925 m. parengė „Lietuvių tautotyros žinių ir senienų rinkimo programą“, kaupė medžiagą seniesiems Lietuvos vietovardžiams tirti.

Bibliografija 
 Kirčio ir priegaidės žinios, 1926 m.
 Trumpas linksnių mokslas praktiškam lietuvių kalbos reikalui, 1929 m.
 Lietuvių kalbos prielinksnių mokslas teorijai ir praktikai, 1930 m.
 Priežodžio ir patarlės gyvenimas, 1930 m.
 Lietuvių kalbos akcentologijos vadovėlis mokyklai ir gyvenimui, 1931 m.
 Augštaičių tarmės akuojančios pašneklės sienos, 1932 m.

Įvertinimas 
 1935 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas

Šaltiniai 

Lietuvos mokyklų direktoriai
Lietuvos kalbininkai
Lietuvos redaktoriai
Lietuvos tautosakininkai
Juan Carlos Arce (rašytojas)

Chuanas Karlos Arce (, g. 1958 m. Albacete, Ispanijoje) – ispanų rašytojas romanistas ir dramaturgas.

Dirbo juristu Madrid. Apdovanotas „Fernando Lara“ (2002) premija už romaną „Los colores de la guerra“ („Karo spalvos“) ir universitetinę teatro premiją už pjesę „Para seguir quemando preguntas“ („Kankinti klausimais“).

Kūriniai 
 Melibea no quiere ser mujer (Melibėja nenori būti moterim) – 1991
 Para seguir quemando preguntas (Kankinti klausimais)
 La chistera sobre las dunas (Cilindrinė kepurė kopose)
 Retrato en blanco (Baltas portretas)
 La segunda vida de doña Juana Tenorio (Antrasis ponios Chuanos Tenorios gyvenimas)
 El matemático del rey (Karaliaus matematikas)
 La mitad de una mujer (Pusė moters)
 Los colores de la guerra (Karo spalvos)
 La orilla del mundo (Pasaulio kraštas)
 El aire de un fantasma (Šmėkla ore)
 La noche desnuda (Nuoga naktis) – 2008
 Arce, Juan Carlos. Klajoklė Gojos dvasia: romanas / Juan Carlos Arce. – Vilnius: Tyto alba, 2008. – 243, [1] p. ; 23 cm – ISBN 978-9986-16-619-1

Nuorodos 
 Apie J. C. Arce 

Ispanijos rašytojai
Ispanijos dramaturgai
FK Šilkas Kaunas

Kauno „Šilkas“ – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Kauno.

Įvairiu metu komandą rėmė SBA, BONUM, „Rytlangis“.

Sezonai 

|}

Nuorodos

Šilkas Kaunas
Kauno futbolas
FK Lituanica Kaunas

Kauno „Lituanica“ – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Kauno, atstovavęs avalynės fabriką „Lituanica“ (nuo 1953 m. vadinosi „Raudonasis Spalis“).

Istorija

Pasiekimai

Sezonai 

|}
|}

Žymūs žaidėjai
 Petras Škėlovas, 1957, 1958

Nuorodos 

Lituanica
Kauno futbolas
Sauber

Alfa Romeo Sauber F1 Team – Šveicarijos Formulės 1 komanda. Formulėje 1 ji debiutavo 1993 m. sezone Geriausias jos pasiektas rezultatas buvo 6 trečiosios vietos ir du startai iš pirmos eilės. Sėkmingiausias jai buvo 2001 m. sezonas, kai ji užėmė 4 vietą konstruktorių taurės įskaitoje.

Iki 2005 m. buvusi nepriklausoma, buvo nupirkta BMW koncerno ir vadinasi BMW-Sauber.

2009 m. pabaigoje buvo pranešta, kad BMW parduoda savo komandą jos pirmajam savininkui Peteriui Sauberiui.

2016 m. komanda buvo parduota „Longbow Finance“ holdingui. 

Prieš 2018 m. sezoną komanda pradėjo naudoti naujus „Ferrari“ variklius ir sudarė sutartį su „Alfa Romeo“ kompanija.

Formulė 1

Mercedes era 
Formulėje 1 Sauber debiutavo 1993 m. PAR GP. Debiutas buvo itin sėkmingas – JJ Lehto užėmė 5 vietą ir pelnė ekipai pirmus du taškus. Nepaisant puikaus debiuto, visame likusiame sezone taškų zonoje ji finišavo tik 5 kartus. Surinkusi 12 taškų sezoną Sauber baigė 7 vietoje.

1994 m. sezone iki tol naudotus Ilmor variklius pakeitė Mercedes ir ekipa buvo pervadinta į Sauber Mercedes. Nepaisant to ekipai nepavyko užlipti ant apdovanojimų pakylos. Geriausia sezono vieta – dvi 4 vietos. Vėl 12 taškų ir šį kartą 8 vieta galutinėje įskaitoje.

Ford era 
1995 m. sezoną Sauber pradėjo su naujais partneriais – Red Bull ir Ford. Šis sezonas buvo kur kas sėkmingesnis nei praeity – beveik kiekvienose lenktynėse buvo pelnomi taškai, o Italijos GP metu H. H. Frentzenas finišavo trečioje vietoje ir pelnė ekipai pirmąjį finišą ant podiumo. Tais pačiais metais prie ekipos prisijungė Petronas grupė – naftos kompanija iš Malaizijos. Kitais metais Monako GP metu abu pilotai finišavo taškuose – trečioje ir ketvirtoje vietose, tačiau gale sezono komanda turėjo vos 11 taškų ir vėl užėmė 7 vietą.

Ferrari era 

Nuo 1997 m. iki 2005 m. sezono Sauber ekipai variklius tiekė Ferrari ekipa. Nuo to laiko kasmet rezultatai vis gėrėjo, kol 2001 m. sezoną Sauber ekipa baigė 4 vietoje su 21 tašku.

Paskutiniais ekipos metais jos santykiai su Ferrari ekipa silpnėjo. 2004 m. sezone ji prisijungė prie Grand Prix pasaulio čempionato (kuriamos alternatyvos Formulei 1, kuriam nepriklauso Ferrari). Po to komanda nusprendė naudoti Michelin padangas (Ferrari buvo pasirinkusi Bridgestone). O nuo 2006 m. sausio 1 d. ekipą įsigijo BMW kompanija.

Sugrįžimas į Formulę 1 
2009 m. gruodžio 3 d. FIA paskelbė, kad leidžia Sauber grįžti į Formulės 1 lenktynes, užimant pasitraukusios Toyota ekipos vietą. Prieš tai buvo paslkelbta, kad BMW pasitraukia iš šio sporto ir parduoda komandą pirmajam jos savininkui P. Sauberiui. Komanda naudojimui pasirinko Ferrari variklius.

Visi Formulės 1 rezultatai 

 naudojami Ferrari varikliai, pervadinti į Petronas.

Šaltiniai 

Formulės 1 komandos
91 m.

91 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

Pasaulyje

Įvykiai 

 įkuriama Romos imperijos Domitiano Flavijaus Felikso 4 legiono stovykla netoli dabartinio Belgrado miesto.

Nuorodos 

91 m.
Donatas Butkus (1936)

Donatas Butkus (g. 1936 m. sausio 24 d. Gintališkėje, Platelių valsčius) – Lietuvos geofizikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras, Ekologijos ir žmonių saugos tarptautinės mokslų akademijos narys (1997 m.).

Biografija 
1962 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą. 1964–1969 m. Šiaulių 7-tosios vidurinės mokyklos direktorius.  Nuo 1969 m. dirba Fizikos institute. 1977–1987 m. mokslinis sekretorius, 1987–1997 m. Aplinkos radioaktyvumo laboratorijos vedėjas. 1999 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras. 1992–2001 m. Vilniaus pedagoginio universiteto, nuo 1992 m. ir Vilniaus Gedimino technikos universiteto (iki 1996 m. Vilniaus technikos universitetas) dėstytojas, nuo 2001 m. profesorius.

Mokslinė veikla 
Svarbiausi darbai iš radioaktyviųjų inertinių dujų, Lietuvos dirvožemių taršos radioaktyviosiomis medžiagomis ir jonizuojančiosios spinduliuotės poveikio atmosferos geofiziniams procesams. Nustatė radioizotopų Cs migracijos įvairiuose gruntuose dėsningumus, sudarė jo pasiskirstymo Lietuvoje žemėlapius, palygino su buvusia tarša iki Černobylio AE katastrofos. Įvertino lygiavertės dozės galios laukų pasiskirstymą ir kaitą pažemio ore.

Bibliografija 
 Kriptono-85 geofizinės problemos atmosferoje, su Boleslovu Styra, rusų kalba, 1988 m., anglų kalba (Geophysical problems of Krypton-85 in the atmosphere. New York, Washington, Philadelphia, London: Hemisphere Publishing Corporation), 1991 m.

Šaltiniai 

Tarptautinės ekologijos ir žmonių saugos mokslų akademijos nariai
Lietuvos ekologai
Lietuvos geofizikai
Lietuvos pedagogai
Lietuvos mokyklų direktoriai
Vytautas Aleksandras Butkus

Vytautas Aleksandras Butkus (g. 1930 m. vasario 28 d. Brazgiai, Žemaitkiemio valsčius, Vilkmergės apskr. - 2020 m. balandžio 21 d. Vilnius) – Lietuvos botanikas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija 
1955 m. baigė Vilniaus universitetą. 1960 m. biologijos mokslų kandidatas.

1959–1994 m. dirbo Botanikos institute. Introdukavo Lietuvoje stambiauogę spanguolę ir sodinę šilauogę, tiria bruknių, spanguolių, vaivorų auginimo galimybes.

Bibliografija 
 Kultivuokime spanguoles, su R. Ruzgiene, 1976 m., rusų kalba
 Lietuvos TSR flora, su kitais, d. 4-5 1971-1976 m.
 Vaistiniai augalai, su kitais, 1973 m.
 Lietuvos pomologija, su kitais, 1974 m., 2 leid. 1996 m.
 Lietuvos laukiniai vaistiniai augalai, su kitais, 1981 m.
 Lietuvos naudingieji augalai, su kitais, 1992 m.

Šaltiniai 

Lietuvos biologai
Lietuvos selekcininkai
Lietuvos pomologai