joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Česlovas Kazimieras Blažys

Česlovas Kazimieras Blažys (g. 1943 m. rugpjūčio 18 d. Kybartuose, Trečiasis Reichas) – teisininkas, politikas.

Biografija 

1965–1970 m. mokėsi Vilniaus universiteto Teisės fakultete. 1967 m. pradėjo dirbti milicijoje. 1977–1980 m. stažavosi TSRS vidaus reikalų ministerijos akademijoje.

1981–1989 m. Vilniaus rajono vidaus reikalų skyriaus viršininkas. 1989–1990 m. Lietuvos SSR vidaus reikalų ministerijos viršininko pavaduotojas.

1990–1991 m. Lietuvos Policijos akademijos direktorius. 1991–1993 m. Policijos departamento prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos komisaras. 1993–1995 m. Migracijos departamento direktorius. 1995–1997 m. privačios apsaugos įmonės UAB „Gelvora“ generalinis direktorius. 1997–1999 m. Vilniaus miesto policijos komisariato vyriausiasis komisaras.

1999–2000 m. Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministras. 2001–2008 m. Azartinių lošimų, Vyriausiosios lažybų kontrolės komisijos pirmininkas.

Iki 1990 m. Lietuvos komunistų partijos narys.

|-

Literatūra 

 Kas yra kas Lietuvoje. Lietuvos pasiekimai 2006, Vilnius 2006, s. 465

Lietuvos policininkai
Lietuvos vidaus reikalų ministrai
Kondensuotas pienas

Kondensuotas pienas – karvės pienas, iš kurio pašalinta dalis vandens. Populiariausias yra saldintas kondensuotas pienas, savo sudėtyje turintis daug cukraus. Pastaruoju metu abi sąvokos naudojamos sinonimiškai. Saldintas kondensuotas pienas yra labai tirštas; įpakuotas skardinėse neatidarius gali išsilaikyti iki ketverių metų. Toks pienas yra dažno saldaus patiekalo sudėtinė dalis JAV, Indijoje, Argentinoje, Brazilijoje, Europoje, Rusijoje ir kitose šalyse. Kai kur ši pieno rūšis maišoma su kava ir arbata.

Panašus produktas yra ir dehidratuotas pienas, kuris nėra saldus ir iš jo pašalinta apie 60 % vandens.

Pasak Marko Polo užrašų, XIII amžiuje totoriai sugebėjo kondensuoti pieną.

Šaltiniai 

Pienas
Augustas Rogalis

Augustas Rogalis () (1880 m. kovo 10 d. Pavembriuose, Rusijos imperijoje – 1941 m. spalio 29 d. Klaipėdoje Trečiasis Reichas) – politikas, Lietuvos seimo narys 1923–1926 m., aktyvus Lietuvos vokiečių bendruomenės veikėjas.

Biografija 

Gimė 1880 m. kovo 10 d. Pavembriuose, Vilkaviškio apskrityje, pasiturinčioje evangelikų reformatų ūkininkų šeimoje. Baigė Sankt Peterburgo aukštąją verslo mokyklą. Baigęs mokslus dirbo Vitgenšteinų šeimos buhalteriu. 1914–1917 m. kariavo Pirmajame pasauliniame kare, Rytų Galicijoje. 1917 m. tapo baltagvardiečiu ir kovojo prieš bolševikus Rusijos pilietiniame kare, bėgdamas nuo bolševikų 1922 m. grįžo į Lietuvą. 1923 m. pradėjo dirbti Kauno vokiečių kooperatyviniame banke.

1923–1926 m. buvo išrinktas į II Seimą, kur priklausė vokiečių ir rusų bendrai frakcijai. Kandidatavo ir į Trečiąjį Seimą, bet nebuvo išrinktas. 1930 m. tapo Lietuvos vokiečių kooperatyvo žurnalo bei Vokiečių kalendoriaus redaktoriumi. 1941 m. prasidėjus Antrajam pasauliniam karui užsirašė savanoriu į vermachtą, bet fronte buvo sužeistas ir mirė 1941 m. spalio 29 d. Klaipėdoje.

Nuorodos 

 Antrojo Seimo nariai

Literatūra 

 Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, Lituanistikos tradicijų ir paveldo įprasminimo komisija, Vilniaus pedagoginis universitetas, Vilnius 2007

Lietuvos kooperatininkai
Vokietijos kooperatininkai
Seimo atstovai
Lietuvos vokiečiai
Lietuvos Respublikos Vyriausybės rūmai

Lietuvos Respublikos Vyriausybės rūmai – pastatas Vilniaus Senamiestyje. Projekto autoriai – Vytautas Edmundas Čekanauskas, Janina Marozienė ir Česlovas Gerliakas.

Istorija 

XIX a. pab. būsimųjų rūmų vietoje stovėjo privatūs namai, kurie Antrojo pasaulinio karo metais naudoti kaip ligoninė. 1944–1963 m. pastatuose veikė Vilniaus 6-oji vidurinė mokykla, kurią iškėlus atsilaisvinusiose patalpose įkurta Vilniaus dailės mokykla ir Lietuvos TSR Švietimo ministerijos respublikinė neakivaizdinė vidurinė mokykla.

1977 m., nugriovus anksčiau rūmų vietoje stovėjusius namus, buvo pastatyti Lietuvos komunistų partijos (LKP) Centro Komiteto (CK) rūmai. 1983–1990 m. juose be LKP CK, taip pat veikė šios partijos laikraščių „Laikas ir įvykiai“ ir „Komunistas“ redakcijos.

1989 m. atsiradus savarankiškajai LKP ir LKP (TSKP), šių partijų Centro Komitetai dalijosi patalpomis. Taip pat buvusių laikraščių redakcijose buvo įkurtas Filosofijos, sociologijos ir teisės institutas. 1990 m. kovo 27 d. rūmus užėmus Tarybinei Armijai, savarankiškosios LKP CK ir Filosofijos, sociologijos ir teisės institutas buvo išvyti iš jų. 1991 m. rugpjūčio 22 d. pastatą palikus Tarybinės Armijos kariams ir LKP (TSKP) CK nariams, jis kurį laiką buvo nenaudojamas.

Nuo 1992 m. sausio mėn. rūmuose dirba Lietuvos Respublikos Vyriausybė, nuo 2017 m. – Lygių galimybių kontrolieriaus tarnyba.

Pastate 1994–2000 m. veikė Lietuvos Respublikos valdymo reformų ir savivaldybių reikalų ministerija, 2001–2003 m. – Informacinės visuomenės plėtros komitetas, o 2018 m. – Nacionalinis bendrųjų funkcijų centras.

Šaltiniai

Nuorodos 

Ekskursija po Lietuvos Respublikos Vyriausybės rūmus 

Vilniaus pastatai
Justinas Juodaitis

Justinas Juodaitis (1899 m. lapkričio 22 d. Pavilktiniuose, Sintautų valsčiuje, Rusijos imperija – 1969 m. vasario 3 d. Kražiuose, Lietuvos TSR) – Telšių kunigų seminarijos profesorius, rektorius, vyskupijos valdytojas, kanauninkas, politinis kalinys.

Biografija 

Gimė 1899 m. lapkričio 22 d. Pavilktinių kaime. Buvo vyskupo Justino Staugaičio sesers Petronėlės Juodaitienės sūnus. 1909–1913 m. mokėsi Sintautų pradinėje mokykloje, po to – Vilkaviškio gimnazijoje, kurios 5 klasę 1915 m. baigė Voroneže. Kunigų seminariją baigė Gižuose, 1923 m. įšventintas kunigu. Vikaravo Aukštosios Panemunės Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčioje.

1926 m. baigė Kauno Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos-filosofijos fakultetą, 1927–1931 m. buvo Telšių kunigų seminarijos dėstytojas ir dvasios vadovas. 1931–1933 m. studijavo Romoje ir apgynė teologijos daktaro laipsnį Seinų kunigų seminarijoje. Romoje apgynė teologijos daktaro disertaciją. Nuo 1926 m. gyveno Telšiuose. 1933–1946 m. vėl dėstė Telšių kunigų seminarijoje, 1941–1943 m. buvo inspektorius, nuo 1943 m. – rektorius.

Antrojo pasaulinio karo metu kanauninkas padėjo ir iš Hitlerio užimtos Klaipėdos plūstantiems pabėgėliams, ir nuo vokiečių besitraukiantiems rusų kareiviams, ir persekiojamiems žydams bei tarybiniams aktyvistams, partizanams, persekiojamiems kunigams. Po kaltinimų, grasinimų, tardymų J. Juodaitis 1945 m. rugpjūčio 26 d. buvo įformintas NKGB agentu ir jam suteiktas Telšiškio slapyvardis, tačiau saugumiečiams iš kanauninko pranešimų nebuvo jokios naudos. Per penkerius metus nuo užverbavimo jis parašė 8 visiškai neturinčius jokios operatyvinės reikšmės pranešimus.

1946 m. komunistinei valdžiai suėmus vyskupą Pranciškų Ramanauską, kanauninkas J. Juodaitis buvo Telšių vyskupijos valdytojas. 1946–1961 m. sovietinė valdžia trukdė normaliam Telšių vyskupijos darbui, todėl vyskupija valdyta kapitulinio vikaro teisėmis. Pirmuoju vyskupijos valdytoju tokiomis sąlygomis dirbo J. Juodaitis. Dvasininką suėmė 1949 m. gruodžio 20 d., išvežė į Vilnių, o čia suimtąjį tardė KGB papulkininkis Čelnokovas. 1950 m. rugsėjo 6 d. KGB Ypatingasis pasitarimas paskyrė J. Juodaičiui 25 metų bausmę. Kanauninką išvežė į Mordovijos Dubravlagą. 1957 m. dvasininkas grįžo į Lietuvą.

Vyskupui Petrui Maželiui 1965 m. atnaujinus vyskupijos Katedros kapitulą, J. Juodaitis pakeltas Kapitulos prelatu. Mirė dvasininkas Kražių altarijoje 1969 m. vasario 3 dieną. Palaidotas Kražių bažnyčios rūsyje.

Nuorodos 

 Prelatas kanauninkas Justinas Juodaitis ;
 Prelatas Justinas Juodaitis .

Literatūra 

 Prel. Justinas Juodaitis, Praeities šešėliai. Atsiminimai. Parengė vysk. dr. Jonas Boruta SJ, dr. Elena Neniškytė, Vilnius: LKMA, 2006, 199 p.

Šaltiniai 

Lietuvos kanauninkai
Lietuvos prelatai
Lietuvos kankiniai
Telšių kunigų seminarijos rektoriai
Vincas Jonas Bartuška

Apie bendravardį dvasininką žr. Vincas Bartuška (1881).
Vincas Jonas Bartuška (1917 m. rugsėjo 21 d. Kazliškiuose, Paežerių valsčiuje, Rusijos imperija – 2010 m. balandžio 29 d. Marijampolėje, Lietuva) – kanonų teisės daktaras, Vilkaviškio vyskupijos generalvikaras, apaštališkasis protonotaras.

Biografija 

Gimė 1917 m. rugsėjo 21 d. Kazliškiuose, Paežerių valsčiuje. Giminėje jau tėvo ir senelio broliai buvo kunigai, bendravardis dėdė Vincas Bartuška buvo žymus dvasininkas, filosofijos daktaras ir visuomenės veikėjas. 1935 m. įstojo į Vilkaviškio vyskupijos kunigų seminariją. 1942 m. gegužės 10 d. vyskupas Antanas Karosas jį įšventino kunigu ir paskyrė vikaru į Šakius.

1944 metais artėjant sovietų armijai kunigas pasitraukė iš Lietuvos į Vokietiją, vėliau į Austriją, kol galiausiai pasiekė Romą. Tėvai ir broliai buvo ištremti į Sibirą, o Lietuvoje likusi viena sesuo greitai mirė. Romoje studijavo Grigaliaus universitete. 1948 m. gavo kanonų teisės daktaro laipsnį. Baigęs mokslus, išvyko į JAV ir nuo 1949 m. dirbo San Diego vyskupijos kurijoje, dėstė moralinę teologiją ir kanonų teisę kunigų seminarijoje, buvo jos vicerektoriumi.

Nuo 1957 m. iki 1979 m. kunigas dėstė Niujorko Manheteno kolegijoje. 1979 m. grįžo prie sielovados darbo ir iki 1993 m. dirbo Los Andželo lietuvių Šv. Kazimiero parapijoje. 1980 m. pirmą kartą po daugybės metų aplankė Lietuvą.

1993 m. prelatas sugrįžo į Lietuvą ir apsigyveno Marijampolėje. Buvo paskirtas Vilkaviškio vyskupo generalvikaru. Tuo pat metu dirbo ir pastoracinį darbą. 2007 m. gegužės 13 d. Marijampolės Šv. Vincento Pauliečio bažnyčioje prelatas paminėjo savo kunigystės 65-metų jubiliejų.

Nuorodos 

 Marijampolėje mirė prel. Vincas Jonas Bartuška.
 Žymūs kraštiečiai (Kazlų Rūdos viešoji biblioteka)

Šaltiniai 

Lietuvos kanonistai
Lietuvos mecenatai
Lietuvos kunigai
JAV lietuvių bendruomenės veikėjai
Stephan El Shaarawy

Stefanas El Šaravis (dažniau vadinamas Stephan El Sharaawy; gimė 1992 m. spalis 27 d. Savona) – iš Egipto kilęs Italijos futbolininkas, nuo 2016 m. sausio žaidžiantis puolėjo pozicijoje AS Roma klube.

Savo profesionalaus futbolininko karjerą italas pradėjo 2008 m. Genoa klube. 2010 m. buvo išnuomotas Padova komandai, kurioje per 29 rungtynes pelnė 9 įvarčius ir sulaukė didelio AC Milan dėmesio. 2011 m. jis persikėlė į Milaną ir čia sužaidė 82 rungtynes.

2015 m. žaidėjas buvo išnuomotas AS Monaco FC komandai, o 2016 m. sausio 26 d. nuomos pagrindu pateko į AS Roma ekipą.

2016 m. birželio 21 d. Roma klubas perpirko žaidėją iš Milan ekipos ir užsitikrino, kad S. El Sharaawy jų klube liks iki 2020 m.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

El Shaarawy
Gerardas Žalėnas

Gerardas Žalėnas (g. 1955 m. sausio 1 d. Dūdanosiuose, Molėtų rajonas) – Lietuvos aktorius, poetas, skaitovas, diplomatas.

Biografija 
1977 m. baigė aktoriaus meistriškumo studijas LSSR konservatorijoje (kurso vadovė Irena Vaišytė). Dirbo Šiaulių dramos teatre, Valstybiniame jaunimo teatre.

Nuo 1996 m. iki 2020 m. dirbo LR užsienio reikalų ministerijoje. Dirbo LR nuolatinėje atstovybėje prie UNESCO (Paryžius, Prancūzija), LR ambasadoje Kazachstano Respublikoje (Almata), LR generaliniame konsulate Kaliningrade (Rusija).

Nuo 2019 m. Katalikų radijo "Mažoji studija" laidos "Poetiniai skaitymai" vedėjas. 

Aktorių Trio atliekamos dainos „Lietus“ autorius. Dainą taip pat atliko "Lemon Joy".

2003 m. apdovanotas ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžiumi. , o 2019 m. - Užsienio reikalų ministerijos medalio „Už nuopelnus Lietuvos diplomatijai“ Sidabro kryžiumi.

Pasak G. Žalėno, didžiuojasi abiem savo darbovietėmis, kurios suteikė prasmę jo gyvenimui - Jaunimo teatru ir Užsienio reikalų ministerija.

Filmografija 
 1991 m. Gailestingumo kryžius, rež. Diamara Nižnikovskaja, Belarusfilm
 1988 m. Šventikas – Mėnulio pilnaties metas, rež. Arūnas Žebriūnas
 1988 m. Kvadratas (filmas-spektaklis), rež. Eimuntas Nekrošius
 1986 m. Bronislavos sūnus – Žalčio karūna, rež. Bronius Talačka
 1986 m. Chameleono žaidimai, rež. Arūnas Žebriūnas
 1986 m. Fotografas – Visi prieš vieną, rež. Artūras Pozdniakovas
 1982 m. Barbora Radvilaitė (telefilmas), rež. Vidmantas Bačiulis
 1981 m. Žurnalistas – Amerikietiška tragedija, rež. Marijonas Giedrys
 1976 m. Laiškanešys – Seklio Kalio nuotykiai, rež. Arūnas Žebriūnas

Šaltiniai 

Lietuvos aktoriai
Lietuvos diplomatai
Lietuvos skaitovai
Lydytas sviestas

Lydytas sviestas – pieno riebalų masė, susidaranti išlydžius sviestą ir atskyrus nuo riebalų vandenį ir sausąsias medžiagas. Paprastai gaminamas išlydžius sviestą ir leidžiant nusistovėti neriebalinėms medžiagoms. Vanduo išgaruoja, dalis sausųjų medžiagų plūduriuoja paviršiuje ir yra nugriebiama, likusi dalis sausųjų medžiagų nugrimzta į išlydytų riebalų dugną, kur ir lieka, kai riebalų skystas lydalas nupilamas.

Komercinė lydyto sviesto gamyba apima tokius metodus kaip:
 tiesioginis garinimas,
 dekantavimas (nupylimas), centrifugavimas ir vakuuminis džiovinimas;
 grietinėlės emulsijos ardymas ir centrifugavimas.

Savybės 
Lydyto sviesto smilkimo temperatūra aukštesnė (252 °C) negu paprasto sviesto (190 °C), todėl jis labiau tinka kepimui. Lydytas sviestas turi didesnę laikymo trukmę negu paprastas sviestas. Lydytame svieste yra tik pėdsakai laktozės ir kazeino, todėl jis tinka tiems, kurie netoleruoja laktozės.

Regioniniai variantai ir pavadinimai 
Vidurio Rytų virtuvėje samna ir Pietų Azijos virtuvės ghi gaunami ilgai kaitinant sviestą, kad vanduo išgaruotų, o dalis pieno sausųjų medžiagų karamelizuotųsi. Tada dar skystas ghi nukošiamas. Toks apdorojamas jam suteikia riešutišką skonį.
Prancūziškoje virtuvėje toks sviestas vadinamas  'lazdyno riešutų sviestas', D. Britanijoje vadinamas  'rudasis sviestas'.

JAV lydytas sviestas paprastai patiekiamas šiltas su keptomis ar kitaip karštai paruoštomis jūrų gėrybėmis. Vadinamas drawn butter 'koštas sviestas'.

Anglijoje lydytas sviestas naudojamas konservuojant kai kurį gyvūninės kilmės maistą – pvz., krevetes ar kiškieną konservuoja stiklainiuose užliejant lydytu sviestu.

Indijoje ir Pakistane lydytas sviestas ghi  naudojamas kaip kepimo riebalai. Ghi naudoja ruošiant Karahi vištieną, lęšius. Ghi deginama kaip apeiginių lempelių kuras. Šiaurės Indijoje nukoštos pieno sausosios medžiagos laikomos delikatesu ir valgomos su nerauginta duona. Tokias nukoštas medžiagas vadina , , , ,  ir .

Brazilijoje lydytas sviestas vadinamas manteiga clarificada arba manteiga de garrafa ('butelinis sviestas').

Vokiečių kalboje lydytas sviestas vadinamas  'sviesto taukai'.

Artimųjų Rytų šalyse gaminamas lydytas sviestas vadinamas samnah. Jį naudoja kaip riebalus maisto gaminimui (pvz., kepimui) dėl gero skonio. Kai kuriose arabų šalyse (pvz., Egipte) atskirtos lydyto sviesto nuosėdos, likusios dugne, valgomos kaip skanėstas, kaip duonos užtepas.

Magribe kai kurios kaimiečių šeimos, ypač berberų kilmės, dukters gimimo dieną sandariai uždarytą indą su smenu (vietinis lydyto sviesto variantas, vadinamas smen arba d’haan) užkasa žemėje, kad iškastų ir panaudotų maistui gardinti tos dukters vestuvių dieną.

Etiopijos ir Eritrėjos virtuvėje lydytą sviestą gardina imbieru, česnaku ir kai kuriais kitais prieskoniais. Toks produktas vadinamas  arba .
Tradicinėse Afrikos kultūrose lydytu sviestu tepa plaukus ar odą. Pvz., hamerių moterys (Etiopija) plaukus tepa lydyto sviesto ir ochros mišiniu.

Taip pat skaitykite 
 Ghi
 Smenas
 Pieno produktai

Šaltiniai 

Sviestas
Maistiniai riebalai
Taksodis

Taxodium ascendens Brongn.
Dvieilis taksodis (Taxodium distichum (L.) Rich.)
Taxodium dubium †
Gvatemalinis taksodis (Taxodium mucronatum Ten.)

Taksodis (Taxodium) – pušūnų (Pinophyta) skyriaus, kiparisinių (Cupressaceae) šeimos, Taxodioideae pošeimio medžių gentis.

Paplitimas 
Taksodžai žinomi nuo Juros periodo ir Žemės ankstesniais geologiniais laikotarpiais buvo plačiai išplitę. Šiais laikais savaime natūraliai auga Šiaurės Amerikos žemyno centro pietinėje dalyje - subtropikų zonoje.

Apibūdinimas 
Tai stambūs, įspūdingi medžiai. Aukščiausi, iki 50 m aukščio užauga dvieiliai taksodžiai (Taxodium distichum), storiausius kamienus beveik prilygstančius tikriesiems baobabams turi gvatemaliniai taksodžiai (Taxodium mucronatum), vieno iš jų žinomo kaip „Arbol del Tule“ kamieno skersmuo oficialiai skelbiamas 11,62 m. Rūšys labai ilgaamžės, išgyvena iki 1200-3000 metų. Gvatemaliniai taksodžiai skirtingai nei kitos dvi rūšys, lapelių šaltam sezonui nenumeta ir ištisus metus išlieka su lapeliais.

Kita 
Išskiriamos trys rūšys, tačiau dalis botanikų išskiria tik dvi, kiti laiko viena - pirmo botaniškai aprašyto taksodžio rūšimi. Šios rūšys augančios viena kitos lengvai kryžminasi.

Nuorodos 
Mokslinis Taxodium pavadinimas per (theplantlist.org) , (ipni.org), (tropicos.org) svetaines, anglų kalba
Taxodium (conifers.org), anglų k.
Taxodium (efloras.org), anglų k.
Taksodžio (Taxodium) paieška per google

Galerija 

Kiparisiniai
Jelita (herbas)

Jelita – šlėktos giminių herbas. Žinomi kiti herbo pavadinimai: Hastae, Jelito, Koźlarogi, Koźle Rogi, Tres Hastae.

Aprašymas

Istorija 
Pirmą kartą herbas paminėtas 1316 m. antspaude, 1398 m. užrašas

Herbo turėtojais yra 551 giminė. Lietuvoje tokį herbą turi Zakšauskų giminė, Misevičių giminė.

Kiti straipsniai 
 Herbas
 Heraldika
 Bajoro herbas

Lietuvos bajorų herbai
Tauragės muzikos mokykla

Tauragės rajono muzikos mokykla – moksleivių meno mokymo įstaiga, kurioje mokoma groti, dainuoti. Mokykla įsikūrusi Tauragėje, Dariaus ir Girėno g. 11A, vadovas Robertas Kazlauskas. Mokymo įstaigos kodas – 190473210. Yra filialas Skaudvilėje. 

Mokykla įkurta 1954 m., joje dirba 43 darbuotojai. Tai neformaliojo vaikų švietimo mokykla ir formalųjį švietimą papildančio ugdymo mokykla, kurioje veikia fortepijono, smuiko, gitaros, akordeono, kanklių, pučiamųjų instrumentų, chorinio dainavimo klasės. Muzikos mokykloje laukiami ir tie, kurie savo muzikinius gebėjimus nori tobulinti pagal specialiai parengtą muzikos mėgėjų programą.

Anksčiau šioje vietoje veikė Tauragės mokytojų seminarija (ant priekinės sienos atidengta atminimo lenta).

Reorganizacija 

65-etį minėjusioje Muzikos mokykloje 2019 m. mokykloje dirbo 27 mokytojai, 11 personalo darbuotojų, mokėsi 283 mokiniai. Jau kelis dešimtmečius su pertraukomis veikė Muzikos mokyklos filialas Skaudvilėje. Buvo svarstomas šios mokyklos ir Moksleivių kūrybos centro (MKC) sujungimo klausimas. MKC lankė 554 vaikai, dirbo  20 pedagoginių darbuotojų. MKC dominavo meninės krypties būreliai, buvo populiarūs technologijų užsiėmimai.

Direktoriai 

 Liudas Andrulis (1969–1974)
 Vytautas Laimutis Četkauskas
 Zenonas Komskis
 Jonas Samoška 
 Robertas Kazlauskas

Žymūs mokytojai 

 Nijolė Jautakienė-Stankutė, pedagogė, chorvedė
 Danutė Petraitienė-Kirkickytė, pedagogė, chorvedė
 Vytautas Naraškevičius, pedagogas

Žymūs mokiniai 

 Violeta Boreikienė, politikė
 Juozas Jonikas, pedagogas, chorvedys 
 Romualdas Malakauskas, chorvedys
 Donalda Meiželytė, atlikėja

Šaltiniai

Nuorodos 

 Mokyklos oficiali svetainė

Lietuvos muzikos mokyklos
Tauragės rajono savivaldybės mokyklos
Tauragė
Titulinė bažnyčia

Titulinė bažnyčia (; ) – bažnyčia Romoje, priskirta ar numatyta priskirti kardinolui kunigui.

Kardinolui kunigui Audriui Bačkiui 2001 m. vasario 21 d. paskirta titulinė Viešpaties Jėzaus Gimimo bažnyčia ir parapija (Chiesa della Nativita di N. S. G. C.), esanti Via Gallia, netoli Šv. Kazimiero lietuvių kolegijos.

Istorija 
Pradžioje tai buvo bazilikos, kurioms vadovavo paskirti nuolatiniai presbiteriai, ir kurios buvo tai, kas dabar vadinama parapinėmis bažnyčiomis.
Jos buvo vadinamos tituli ar tituli presbyterales ir skyrėsi viena nuo kitos vardais įkūrėjų ar savininkų, kurie jas globojo Bažnyčios vardu. Pvz., , dabar bažnyčia Santi Quattro Coronati, vardą gavo iš savo įkūrėjos, kuriai priklausė didžiulė priemiesčio vila, kurios pamatai likę po bažnyčia ir kurios priėmimų salė tapo bažnytine bazilika. Seniausias žinomas tokios Romos bažnyčios paminėjimas yra Atanasijaus veikale „Apologija prieš arijonus“ (), kur minima vyskupų taryba, susirinkusi „vietoje, kur presbiteris Vitas surinkdavo savo tikinčiuosius“.

V a. pabaigoje buvo 25 titulinės bažnyčios, tai minima veikale „Liber Pontificalis“. Tas pats skaičius, tik sąrašas skyrėsi, buvo minimas 499 ir 595 m. Romoje vykusių susirinkimų ataskaitose. 1120 m. jau buvo minimos 28 tokios bažnyčios. Šiais laikais titulinių bažnyčių statusą turi kur kas daugiau Romos bažnyčių.

1059 m. teisė rinkti popiežių buvo palikta tik septynių suburbinių diecezijų vyskupams, titulinių bažnyčių vadovams kunigams ir diakonijoms () vadovavusiems dvasininkams. Visi šie dvasininkai buvo pavadinti kardinolais. Netrukus po to prasidėjo tradicija dvasininkus ne iš Romos skirti kardinolais kunigais be įpareigojimo reziduoti Romoje ir asmeniškai būti atsakingiems už ganytojišką darbą jiems paskirtose titulinėse bažnyčiose. Ši tradicija tęsiasi ir dabar.

Dabartinė situacija 
Dabar kardinolai kunigai su jų titulinėms bažnyčiomis susieti gana neįpareigojančiais ryšiais. Bažnyčiose lentose yra įrašyti jų vardai ir pavaizduoti jų herbai. Kardinolai kunigai dažnai kaupia lėšas savo bažnyčių palaikymui ir restauravimui, bet nedalyvauja realiame jų valdyme.

Dabar yra 143 presbiterinės titulinės bažnyčios. Panašiai kardinolai vyskupai gauna tik garbės titulus kaip 7 suburbinių diecezijų vadovai, o kardinolai diakonai – garbės titulus kaip 69 diakonijų bažnyčių vadovai.

Rytų apeigų katalikų bažnyčių patriarchai, kurie tapo kardinolais, yra išimtis. Jie neturi titulinių bažnyčių, jų patriarchijos atstoja jų titulines bažnyčias. Jie priskiriami kardinolų vyskupų ordinui. Vyresnumo eilėje jie eina po kardinolų vyskupų, valdančių septynias suburbines diecezijas, ir prieš kardinolus kunigus.

Diakonijos 
Terminu titulinė bažnyčia kartais laisvai vadinamos ir diakonijos (), priskirtos kardinolams diakonams. Pradžioje tai buvo labdaros institucijos, pirmą kartą paminėtos ryšium su popiežiumi Benediktu II (684–685 m.). Popiežius Adrianas I (772–795 m.) įtvirtino, kad diakonijų yra 18, ir šis skaičius nekito iki XVI a.

Nuorodos 

 Richardson, Carol M., Reclaiming Rome: cardinals in the fifteenth century, Leiden: Brill, 2009. ISBN 978-90-04-17183-1

Italijos bažnyčios
Kardinolai
Mažoji bendrija

Mažoji bendrija – privatus juridinis asmuo – įmonė, kurios visi nariai yra fiziniai asmenys. Mažojoje bendrijoje gali būti ne daugiau kaip 10 narių. Mažosios bendrijos pavadinime turi būti jos teisinę formą nusakantys žodžiai „mažoji bendrija“ arba šių žodžių santrumpa „MB“. Mažosios bendrijos nariu gali būti fizinis asmuo, įnešęs ar įsipareigojęs įnešti įnašą į mažąją bendriją, taip pat mažosios bendrijos nario teises įgijęs fizinis asmuo.:

Šaltiniai 

Įmonės
Romualdas Jalbžykovskis

Romualdas Jalbžykovskis (; g. 1876 m. vasario 7 d. – m. 1955 m. birželio 19 d.) – Vilniaus arkivyskupas.

Biografija 

Romualdas Jalbžykovskis gimė 1876 m. Vysokie Mazovieckie (Palenkės vaivadijos pietinėje dalyje) apskrityje. Mokėsi Lomžoje, vėliau Petrapilio dvasinėje akademijoje. Kunigu įšventintas 1901 m. Peterburge. Po studijų sugrįžo į Seinų vyskupiją ir 1902 m. tapo Seinų kunigų seminarijos profesoriumi. Seinuose R. Jalbžykovskis dėstė lenkų kalbą ir literatūrą, rusų kalbą, moralinę teologiją, homiletiką, patrologiją, katechetiką, Šventąjį Raštą. 1908 m. tapo Seinų kunigų seminarijos vicerektoriumi ir šias pareigas ėjo iki 1915 m.

R. Jalbžykovskis, 1908 m. tapęs Seinų kunigų seminarijos vicerektoriumi, stengėsi padidinti lenkų klierikų skaičių.

1926 m. birželio 24 d. R. Jalbžykovskis buvo paskirtas Vilniaus arkivyskupu.

Arkivyskupo R. Jalbžykovskio apaštališkas darbas Vilniuje baigėsi 1945 m., kai įvykus Lietuvos okupacijai sovietinė valdžia paliepė jam išvykti į Lenkiją. Anksčiau, vokiečių okupacijos metais, arkivyskupas kentėjo gestapo persekiojimus. Priverstas išvykti iš sovietų okupuotos Lietuvos, R. Jalbžykovskis apsistojo Balstogėje, kur gyveno iki pat mirties 1955 m. birželio 19 d. Seinų muziejaus globėju pasirinktas arkivyskupas R. Jalbžykovskis.

Bibliografija 

 Piotr Nitecki, Biskupi Kościoła w Polsce w latach 1965–1999, Warszawa 2000. ISBN 83-211-1311-7.

Vilniaus vyskupai
Lenkijos dvasininkai
Gren Klaipėda termofikacinė elektrinė

UAB Gren Klaipėda – termofikacinė jėgainė Klaipėdos LEZ. Pirmoji tokia jėgainė Baltijos šalyse.

Istorija 
UAB „Fortum Klaipėda“ įkurta 2007 m. lapkričio 21 d. Tuomet pagrindinė UAB „Fortum Klaipėda“ akcininkė buvo UAB „Fortum Heat Lietuva“, valdžiusi 95 % akcijų. Likusios akcijos priklausė AB „Klaipėdos energija“.

2011 m. kovo mėnesį pradėti jėgainės statybos darbai. Jėgainei pastatyti prireikė apie 1,2 milijono darbo valandų. 2013 m. pradėta jėgainės eksploatacija. Jėgainę atidarė Lietuvos prezidentė Dalia Grybauskaitė ir Suomijos prezidentas Sauli Niinistö.

Nuo 2021 m. liepos 5 d. „Fortum“ šilumos ir vėsinimo paslaugų verslo padalinys Baltijos šalyse, kurį įsigijo privataus kapitalo investicijų bendrovė „Partners Group“, savo veiklą tęsia kaip Šiaurės Europos žaliosios energetikos bendrovė „Gren“.

Techniniai duomenys 
Jėgainė degina 3 rūšių kurą – iš viso 260 tūkst. tonų per metus, iki pusės šio kiekio sudarys išrūšiuotos komunalinės šiukšlės. Termofikacinė jėgainė šilumą parduoda „Klaipėdos energijai“ ir tiekia į Klaipėdos miesto centralizuotą šilumos tiekimo sistemą. Elektros energija tiekiama į Lietuvos elektros energijos tinklus. Jėgainės elektrinė galia – 20 MW, šiluminė – 50 MW ir papildomi 13 MW, kurie bus gaunami iš išeinančių dūmų žiemos laikotarpiu panaudojant kondensatorių. Jėgainė per metus pagamina apie 140 GWh elektros energijos ir apie 400 GWh šilumos energijos. Kasmetinis eksploatacijos valandų skaičius sudarys 8000 valandų.

85 MW ardyninio tipo katilo įranga generuoja 47 bar slėgio bei 400 °C temperatūros garą, sumontuota garo turbina su generatoriumi ir šilumokaičiais bei dūmų valymo sistema. Jėgainės pajėgumai sudaro 40 % viso Klaipėdos miestui reikalingo šilumos kiekio.

Šaltiniai 

Klaipėdos jėgainės
Lietuvos termofikacinės jėgainės
Algimantas Jablonskis

Algimantas Jablonskis (1927 m. gruodžio 9 d. Kretingoje – 2004 m. liepos 3 d. Vilniuje) – Lietuvos ekonomistas, redaktorius.

Biografija 
Mokėsi Kartenoje, Plungėje, Kretingoje, Darbėnuose ir Salantuose. 1946–1951 m. studijavo Vilniaus universiteto (VU) Ekonomikos fakultete, įgijo pramonės ekonomikos specialybę. 1951–1957 m. VU dėstytojas. 1958–1968 m. „Minties“ leidyklos vyr. redaktorius. 1967 m. ekonomikos mokslų kandidatas.  Nuo 1968 m. VU dėstytojas, docentas, 1968–1978 m. Tarpfakultetinės politinės ekonomijos katedros vedėjas, nuo 1969 m. VU Prekybos fakulteto dekanas. 1990–1992 m. Ekonomikos teorijos katedros, 1992–1994 m. Politinės ekonomijos katedros dėstytojas.

„Žinijos“ draugijos lektorius, „Švyturio“ žurnalo redakcinės kolegijos narys. Parengė daugiau nei 140 įvairių publikacijų periodinėje spaudoje, bendradarbiavo su Lietuvos televizija ir radiju.

Bibliografija 
 Pasaulinė socialistinė ūkio sistema, 1961 m.
 Dangaus ir Žemės niekas nesutvėrė / Algimantas Jablonskis, Edmundas Juškys. – Vilnius, 1963. – 39 p.
 Kalba faktai: ateizmo vaizdinės priemonės. – Vilnius, 1965.
 Tarybų Lietuvos ekonomika ir jos ryšiai. – Vilnius: Mintis, 1968. – 215 p.
 Išsivysčiusio socializmo materialinė-techninė bazė ir šalies ekonominis potencialas: medžiaga lektoriui. – Vilnius: Žinija, 1977. – 18 p.
 Šiuolaikinio kapitalizmo ekonomikos problemos. – Vilnius: Mintis, 1977. – 90 p.
 Komunizmo kūrimo Tarybų Lietuvoje teorijos ir praktikos klausimai. – Vilnius: Mintis, 1978. – 115 p.
 Tarybų Lietuva TSRS liaudies ūkio komplekse: medžiaga lektoriui. – Vilnius, 1978. – 18 p.
 Sąjunginių respublikų ekonominio išsivystymo lygio išlygimas: medžiaga lektoriui. – Vilnius, 1980. – 18 p.
 Lietuvos ekonomika TSRS liaudies ūkio komplekse. – Vilnius: Mintis, 1980. – 151 p.
 Lietuvos ekonomika Tarybinių respublikų integracijoje: medžiaga lektoriui. – Vilnius, 1982. – 25 p.
 Gamybos planavimo ir apskaitos tobulinimo klausimai. – Vilnius: Mintis, 1982. – 59 p.
 Valdymo ir informacijos apdorojimo automatizavimo efektyvumas. – Vilnius: Mintis, 1984. – 103 p.
 Lietuvos TSR gamybinų jėgų išvystymas ir išdėstymas. – Vilnius: Mintis, 1984. – 100 p.
 Socialistinė ekonominė integracija ir Tarybų Lietuva. – Vilnius: Mintis, 1986. – 236 p.

Įvertinimas 
 1977 m. LTSR nusipelnęs dėstytojas

Šaltiniai 

Lietuvos ekonomistai
Lietuvos redaktoriai
Elias Avery Lowe

Elijas Averis Lou (; tikroji pavardė Elijas Averis Levas (Elias Avery Loew); 1879 m. spalio 15 d. Kalvarijoje, Rusijos imperija - 1969 m. rugpjūčio 8 d. Bad Nauheime, Vakarų Vokietija) – Lietuvos žydų kilmės Vokietijos, Jungtinės karalystės ir JAV paleografas, kuris tyrė senovinius rankraščius ir raštus.

Biografija

Gimė 1879 m. spalio 15 d. Kalvarijoje. Jo tikroji pavardė buvo Elias Avery Loew, kurią 1918 m. pataisė į Elias Avery Lowe.

1908 m. baigė Miuncheno universitetą, kur įgijo daktaro laipsnį. 1911 m. susituokė su amerikiečių vertėja Helen Tracy Lowe-Porter. Su žmona iki 1937 m. gyveno Oksforde. Nuo 1937 m. apsigyveno Prinstone, Naujojo Džersio valstijoje, JAV. 1929 m. buvo vienas iš projekto Codices Latini Antiquiores iniciatorių. Projekto tikslas buvo surinkti ir išversti visus pasaulyje esamus lotyniškus rankraščius parašytus iki IX amžiaus. Paleografo dukra Frances yra Londono mero Boris Johnson močiutė.

Leidiniai

 Die ältesten Kalendarien in Monte Cassino, München, Diss. phil. 1908
 The Beneventan Script. A History of the South Italian minuscule, Oxford 1914. 2nd ed. Rome 1980
 Palaeographical papers. 1907-1965, hrsg. von Ludwig Bieler, Oxford 1972

Nuorodos

 Leidiniai (angl.);
 Susiję straipsniai ir leidiniai (angl.);
 Biografija (angl.).

Literatūra

 Bernhard Bischoff: Elias Avery Lowe, 15.10.1879 - 8.8.1969, in: Jahrbuch der Bayerischen Akademie der Wissenschaften 1970, S. 203 ff.
 Patricia Tracy Lowe: A marriage of true minds. A memoir of my parents, Helen Tracy Lowe-Porter and Elias Avery Lowe, New Paltz, NY 2006, ISBN 0-9642350-4-8

Šaltiniai

Vokietijos mokslininkai
JAV mokslininkai
Jungtinės Karalystės mokslininkai
Israel Matz

Israelis Matzas () (1869 m. Kalvarijoje, Rusijos imperija - 1950 m. Niujorke, JAV) – Lietuvos žydų kilmės JAV verslininkas bei žydų bendruomenės visuomeninis veikėjas.

Biografija

Gimė 1869 m. Kalvarijoje. 1890 m. emigravo į JAV, kur iš pradžių dirbo buhaletriu. 1906 m. kartu su vengrų kilmės verslininku Max Kiss įkūrė Ex-Lax farmacijos kompaniją, kuri latekso produktus gamino Brukline įsikūrusioje gamykloje. 1926 m. įmonės gaminami lateksiniai produktai buvo labiausiai perkami visoje JAV. I. Matzas kompanijos direktoriumi dirbo 42 metus, iki savo mirties 1950 metais. Verslininko vardu pavadintas Jeruzalės hebrajų universiteto žydų teisės fakultetas. Taip pat yra įkurta verslininko vardu pavadinta labdaros organizacija, kuri remia rašytojus rašančius hebrajų kalba.

Nuorodos

 Verslininko gyvenimo istorija (angl.);
 Ex-Lax kompanijos istorija (angl.).
 I. Matzo žydų teisės fakultetas (angl.) ;
 I. Matzo labdaros organizacijos tinklalapis (angl.).

Literatūra

 Israel Matz, 1948:"My Home Town, Kalvarija (Lithuania)", LITA Yizkor book, 1951, 1499-1512, translation by Gloria Berkenstat Freund
 Institute of Jewish Law:"The Hebrew University of Jerusalem - Faculty of Law", Hebrew University of Jerusalem
 TaxExemptWorld.com, 2008:"ISRAEL MATZ FOUNDATION", Tax Exempt/NonProfit Organization Information
 The New York Times:"Paid Notice: Deaths ARFA, MILTON", The New York Times, 15 June 2003
 Annual report, 2001:"Historic Records of Major American Contributors", The Weizmann Institute of Science

Šaltiniai

JAV verslininkai
Vilniaus energija

Vilniaus energija – energetikos įmonė, kuri administruoja šilumos ir elektros ūkį Vilniaus mieste. Priklauso didžiausiai Europoje energetikos paslaugų kompanijų grupei „Dalkia“.

Istorija 
2002 m. vasario 1 d. Vilniaus centralizuoto šildymo sistemos 15 metų laikotarpiui buvo išnuomotos „Vilniaus energijai“.

Katilinės 

Šilumos energija taip pat tiekiama iš 39 kvartalinių ir individualių katilinių. Vienoje iš jų Salininkų kvartalinėje katilinėje 2006 m. pradėjo veikti mažoji termofikacinė elektrinė (0,6 MW elektros ir 0,9 MW šilumos galios). Avariniams atvejams yra numatyta ir gali būti eksploatuojama 4,2 MW galios mobili katilinė.

Kai kurios kvartalinės katilines:

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Lietuvos savivaldybių energetikos bendrovės
Vilniaus įmonės
Miloš Zeman

Milošas Zemanas (, g. 1944 m. rugsėjo 28 d. Kolyne, Čekoslovakija) – Čekijos politikas, valstybės veikėjas, trečiasis Čekijos prezidentas (nuo 2013 m. kovo 8 d.).

Biografija 
Dėl politinių kaltinimų negalėdamas mokytis universitete, 1963–1967 m. dirbo „Tatra“ gamykloje Koline. 1969 m. neakivaizdžiai baigė Prahos Aukštąją ekonomikos mokyklą ir pradėjo čia dėstyti. Prasidėjus Prahos pavasariui, 1968 m. įstojo į ČSKP, tačiau po Varšuvos sutarties šalių intervencijos į Čekoslovakiją, iš partijos pašalintas.

1971–1984 m. M. Zemanas dirbo sporto organizacijos „Sportpropag“ prognozavimo centre, vėliau – žemės ūkio kompanijoje „Agrodat“.

Aksominės revoliucijos metu pradėjo aktyviai dalyvauti politiniame gyvenime. 1990 m. nuo politinio judėjimo Piliečių forumas tapo ČSSR federalinio susirinkimo deputatu, buvo Biudžeto komiteto pirmininkas.

1993–2001 m. buvo Čekijos socialdemokratų partijos pirmininkas. 1996–1998 m. vadovavo Čekijos parlamento Deputatų rūmams.

1998–2002 m. M. Zemanas buvo Čekijos ministras pirmininkas.

2003 m. pralaimėjęs Čekijos parlamento rinkimus Vaclavui Klausui, pasitraukė iš politikos.

2013 m. sausio mėn. vykusių pirmųjų tiesioginių Čekijos prezidento rinkimų pirmajame ture M. Zemanas surinko 24,27 % balsų. Antrajame ture rungėsi su Čekijos užsienio reikalų ministru Karelu  Švarcenbergu ir gavo 2 717 405 (54,80 %) balsų.

2013 m. kovo 8 d. inauguruotas. Dėl paliktų gramatinių klaidų, turėjo antrą kartą pasirašyti priesaikos tekstą.

2018 m. sausio mėn. vykusių Čekijos prezidento rinkimų pirmajame ture M.Zemanas surinko 38,56 % balsų. Antrajame ture rungėsi su Jirži Dragošu ir gavo 2 853 390 (51,36 %) balsų.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficialus Čekijos prezidento tinklalapis
 Milošas Zemanas – kandaus liežuvio Čekijos kairiųjų vėliavnešys (straipsnis 15min.lt)

|-

|-

|-

Čekijos prezidentai
Čekijos parlamento nariai
Čekijos parlamento pirmininkai
Čekijos ministrai pirmininkai
Čekijos ekonomistai
Vytautas Leškevičius

Vytautas Leškevičius (1970 m. sausio 17 d. Kapsuke) – buvęs lietuvių diplomatas, Lietuvos Respublikos nuolatinis atstovas prie NATO (2015-2020). Nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius.

Biografija 
Studijavo Vilniaus universiteto Filosofijos fakultete. 1996-2000 m. dirbo užsienio reikalų ministro asmeniniu padėjėju. 2000-2004 m. Lietuvos Respublikos ambasados Vokietijoje pirmasis sekretorius. 2004-2005 m. Užsienio reikalų ministerijos Saugumo politikos departamento NATO skyriaus patarėjas. 

2005-2006 m. Užsienio reikalų ministerijos Saugumo politikos departamento NATO skyriaus vedėjas. 2006-2007 m. Užsienio reikalų ministerijos Saugumo politikos departamento direktoriaus pavaduotojas. 2008-2009 m. Užsienio reikalų ministerijos Transatlantinio bendradarbiavimo ir saugumo politikos departamento direktorius. 

2009-2011 m. įgaliotasis ministras, Lietuvos Respublikos nuolatinio atstovo Šiaurės Atlanto Taryboje  pavaduotojas. 

2011-2012 m. Užsienio reikalų ministerijos politikos direktorius. 2013-2014 m. Lietuvos Respubliko užsienio reikalų viceministras.

2014 m. rugsėjo mėn. - 2015 m. vasario mėn. - Lietuvos Respublikos nuolatinis atstovas prie Europos Tarybos. , nuo 2015 m. vasario mėn. - Lietuvos nuolatinis atstovas prie NATO.

2012 m. jam suteiktas Nepaprastojo pasiuntinio ir įgaliotojo ministro rangas. Apdovanotas Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžiumi.

Kritika dėl aukštojo mokslo diplomo
2020 m. paliko diplomatinę tarnybą dėl paaiškėjusių faktų apie nebaigtą aukštąjį mokslą, kuomet pretendavo į KAM viceministro postą. KAM, Valstybės saugumo departamentui ir karinei žvalgybai patikrinus išaiškėjo, jog V. Leškevičius nėra baigęs aukštojo mokslo, nors visose oficialiose jo biografijose nurodoma, kad 1995 m. jis baigė Vilniaus universiteto Filosofijos fakultetą.

Šaltiniai

Lietuvos užsienio reikalų viceministrai
Lietuvos diplomatai
Lietuvos ambasadoriai prie Europos Tarybos
Lietuvos ambasadoriai prie NATO
Nerijus Valskis

Nerijus Valskis (g. 1987 m. rugpjūčio 4 d.) – Lietuvos futbolininkas, saugas.

Karjera 
Profesiolao karjerą pradėjo 2005 m. Žalgiryje. Vėliau rungtyniavo Kauno Jėgeriai, FK Šilutė, FBK Kaunas, FK Sūduva, Latvijoje ir Baltarusijoje.

Rumunija 
2014 m. sausio 16 d. pasirašė 3,5 metų sutartį su Rumunijos FC Universitatea Craiova klubu.

Izraelis 
2017 m. sausio mėn. pasirašė 1,5 metų sutartį su Tel Avivo „Bnei Yehuda“ klubu.

Indija 
2019 m. liepos pradžioje persikėlė į Indijos Chennai City FC klubą, su kuriuo pasirašė vienerių metų sutartį.

2020 m. užsiliko Indijoje ir pasirašė 3 metų sutartį su „Džamšedpuro“ klubu. 

2022 m. pradžioje sugrįžo į Chennai City FC klubą ir pasirašė sutartį iki sezono pabaigos. 2022 m. birželio pabaigoje sutartis nebuvo pratęsta.

FK Kauno Žalgiris 
2022 m. rugpjūčio 4 d. pranešta, kad pasirašyta 2,5 metų sutartis su „Kauno Žalgirio“ klubu.

2022 m. rugpjūčio 13 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš „Jonavos“ klubą.

2022 m. rugpjūčio 28 d. pelnė įvartį rungtynėse prieš FA Šiauliai ir įtvirtino kauniečių persvarą (2:0). Galutinė rungtynių baigtis – kauniečių pergalė rezultatu 3:0.

2022 m. rugsėjo 7 d. pasirodė po keitimo 59 minutę, o netrukus (60 min.) pelnė įvartį, o 64 min. dar vieną, pergalingose rungtynėse prieš „Džiugo“ klubą. Kauniečiai nugalėjo žemaičius rezultatu 5:1.

2022 m. spalio 19 d. pelnė įvartį rungtynėse prieš FK Sūduva.

Statistika 
 A lygos statistika

Spalvų reikšmės: 
 Ekipa žaidė A lygoje;

Lietuvos rinktinė 
2013 m. debiutavo nacionalinėje rinktinėje rungtynėse prieš Latviją.

Įvarčiai rinktinės sudėtyje

Pasiekimai

Klubiniai 
 Baltijos futbolo lyga: 2008
 LFF taurė: 2008
 Latvijos lyga: (Antra vieta) 2011
 Izraelio futbolo taurė: 2017

Asmeniniai 
 A lygos rezultatyviausias žaidėjas: 2013 m. (27 įvarčiai)
 Indijos lygos „Auksinis batelis“: 2020 m. (15 įvarčių)

Šaltiniai

Nuorodos 
 alyga.lt svetainė
 SOCCERWAY
 lietuvosfutbolas.lt
 Transfermarkt
 Globalsportsarchive

Lietuvos futbolininkai
Orchanas I

Orchanas I (turk.: اورخان غازی, Orhan Gazi; 1281 – 1362 m. kovas) buvo antrasis Otomanų emyrato (vėliau Osmanų imperija) bėjus 1326-1362 m. Jis gimė Söğüte, tėvai - Osmanas I ir Malhun Hatun.

Valdymas 
Savo valdymo pradžioje jis bandė užkariauti šiaurės vakarų Anatoliją. Daugumą tų sričių valdė Bizantija ir jis laimėjo pirmą mūšį Pelekanone prieš Androniką III Paleologą. Orhanas taip pat užėmė Balikesyrą, kurį valdė Karasidai ir Ahio (religingų pirklių brolijos) Ankarą.

Pipietiniai karai, prasidėję Bizantijoje devynmečiui Jonui V tapus imperatoriumi, pasitarnavo Orchanui. Regentas Jonas Kantakouzenas išleido dukrą Teodorą už Orchano ir  panaudojo jo turkus karius prieš karalienę Aną Savojietę, leisdamas jiems užimti Trakiją. Po to Kantakouzenas panaudojo turkus prieš patį Joną V ir atidavė jiems Çimpe pilį Europoje apie 1352 m. Žemės drebėjimas nusiaubė Galipolį (dabar Gelibolu) po dvejų metų ir miestą užėmė Orchano sūnus Suleimanas Paša, suteikdamas turkams atramos punktą Europoje.

Išnašos 

Osmanų sultonai
2013 m. Australijos Grand Prix

2013 m. Australijos Grand Prix – pirmosios 2013 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko kovo 15-17 dienomis Albert Park trasoje. Tai buvo 18 kartas, kuomet šioje trasoje rengiamas Australijos Grand Prix.

Dėl sumažėjusio dalyvaujančių komandų skaičiaus (po 2012 m. sezono pasitraukė HRT F1 ekipa) nuo šių lenktynių bus kiečiamas kvalifikacijos lenktynių formatas. Po pirmos ir antros dalių pasitrauks ne po 7, o po 6 lenktynininkus. Likę 10 trečiojoje dalyje kovos dėl startinės rikiuotės pirmame dešimtuke.

Treniruotės 
Penktadienio treniruočių metu greičiausi buvo Red Bull ekipos lenktynininkai. Sebastian Vettel buvo greičiausias pirmoje (1:27.211 min.) ir antroje treniruotėse (1:25.908 min.). 

Šeštadienio treniruotėse, kuriose lijo lietus, greičiausias buvo prancūzas Romain Grosjean (1:26.929 min.).

Kvalifikacija 
Pirmoji kvalifikacijos dalis prasidėjo lyjant stipriam lietui. Po pirmos kvalifikacijos dalies lietus tik stiprėjo, tad teisėjai nukėlė likusias dvejas kvalifikacijos dalis į sekmadienio rytą.

Sekmadienį ryte atnaujinus dvi likusias kvalifikacijos dalis pirmą starto eilę pelnė Red Bull ekipos lenktynininkai - S. Vettelis ir M. Webberis.

Pastabos
 – Charles Pic nesugebėjo parodyti rato laiko geresnio už 107 % laiką, tačiau teisėjai jam leido startuoti lenktynėse.

Lenktynės

Čempionato įskaitos 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

 Pastabos: pateikti tik penki geriausi rezultatai.

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2013 sporte
Algimantas Jasulaitis

Algimantas Jasulaitis (g. 1949 m. kovo 5 d. Marijampolėje) – Lietuvos teismo medicinos ekspertas, gydytojas, dėstytojas, redaktorius.

Biografija 
Gimė tarnautojų šeimoje. Mokėsi Tarpučių pradinėje ir vidurinėje mokykloje-internate. 1966 m. įstojo į Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto gydomąją specialybę. 1972 m. baigęs medicinos studijas, buvo pakviestas dirbti gydytoju-moksliniu bendradarbiu į Vilniaus universiteto Širdies-kraujagyslių chirurgijos laboratoriją. Tuo metu laboratorijai labai stigo specialisto gydytojo patologo, todėl netrukus jis išvyko 4 metams į Maskvos širdies-kraujagyslių chirurgijos institutą įsigyti širdies ligų patologo specialybės.

1981–1987 m. vadovavo VU Širdies-kraujagyslių chirurgijos laboratorijos kardiopatologijos sektoriui. 1988 m. Vilniaus universiteto rektoriaus įsakymu, kaip aukštos kvalifikacijos specialistas, buvo perkeltas į VU Medicinos fakulteto Patologijos ir teismo medicinos katedrą pedagoginiam darbui.

1990–1991 m. žurnalo „Medicina“ redaktorius. 1993–1994 m. žurnalo „Lietuvos chirurgija“ redaktorius. 1994–1995 m. laikraščio „Gydytojų žinios“ vyr. redaktoriaus pavaduotojas, vyr. redaktorius. 1994–1996 m. žurnalo „Kardiologijos seminarai“ vyr. redaktoriaus pavaduotojas. 1995–1998 m. leidyklos „Džiugas“ direktoriaus pavaduotojas.

1993 m. už atliktą mokslo darbą „Plaučių hipertenzijos formos, esant įgimtiems širdies tarpskilvelinės pertvaros defektams“ jam suteiktas medicinos mokslų daktaro laipsnis. Nuo 1996 m. VU Patologijos ir teismo medicinos katedros docentas.

2001–2005 m. Mykolo Romerio universiteto Teismo medicinos instituto mokslo sekretorius. 2002–2005 m. žurnalo „Sveikata“ literatūrinio puslapio redaktorius. 2005 m. suteiktas meno kūrėjo statusas. 2009 m. suteiktas nusipelniusio Lietuvos gydytojo vardas, apdovanotas nusipelniusio Lietuvos gydytojo garbės ženklu. 2010 m. apdovanotas pirmojo laipsnio medaliu už nuopelnus Vilniui ir Tautai. 2011 m. paskirta Kunigaikščio Gedimino pirmojo laipsnio nominacija. 

Respublikonų partijos narys, 2012 m. kandidatavo į LR Seimą.

Šaltiniai 

Teismo medikai
Lietuvos gydytojai
Lietuvos redaktoriai
Vilniaus universiteto dėstytojai
Červonka (Eglainės valsčius)

Červonka – kaimas pietryčių Latvijoje, Eglainės valsčiuje. Kaimas yra etninėse sėlių ir lietuvių žemėse tarp Eglainės ir Subatės, prie kelio P70 Šventė (Latvija)–Subatė.

Kapinės 

Pietinėje kelio P70 pusėje yra Červonkos kapinės, kuriose 1932 m. pastatytas paminklas Lietuvos kariams, žuvusiems kovoje už Lietuvos nepriklausomybę. Paminklą sukūrė lietuvių skulptorius Stasys Stanišauskas. Jo viršuje lietuvių ir latvių kalbomis užrašyta: „Žuvusiems Lietuvos kariams 1919–1920 m.“. Apačioje – lietuvių kalba: „Keleivi, pasakyk Lietuvai, kad mes kritome gindami Tėvynę.“. Šis paminklas nebuvo sunaikintas ir tarybiniais laikais. Šalia paminklo palaidotas 31 savanoris, žuvęs kovoje už nepriklausomybę.

Nežinomo kareivio kape Kaune 1934 m. buvo palaidoti nežinomo kareivio palaikai, perkelti iš Červonkos apylinkių.

Nuorodos 
 Latvijos lietuviai: jų istorija, šnektos, telkiniai, kultūra
 „Savanorystė“. Rokiškyje veikia 1919–1920 m. Lietuvos Savanorių Karių kapų bendrija
 Latvijoje pagerbti už laisvę kovoję lietuviai

Eglainės valsčius
Aukštutinės Dauguvos savivaldybės gyvenvietės
Sekundės bankas

„Sekundės“ bankas – 1991–1994 m. Kaune gyvavęs privatus komercinis bankas. Vadovas – Gintaras Dilys.

Bankas buvo įsteigtas 1991 m. rugsėjo 25 d. Bankroto byla buvo paskelbta 1994 m. gruodžio 6 d. . Preliminari skola indėlininkams iki banko likvidavimo liko daugiau nei 40 mln. litų.

Lietuvos bankininkystės istorijoje šio banko verslo modelis, pagrįstas finansinės piramidės principu, pagarsėjo kaip amžiaus afera, tapo apgaulingos ir neatsakingos gerovės simboliu. Kriminalinis šleifas lydėjo banką per visą jo gyvavimo laikotarpį, kai kurie jo akcininkai buvo teisėsaugos akiratyje. Bankininkystės sistema Lietuvoje tuo metu nebuvo tobula, labai trūko bankų priežiūros ir kontrolės. Bankas vertėsi rizikingomis operacijomis, kurių metu netekta apyvartinių lėšų, prie jo bankroto vedė teikiami ir neatgaunami kreditai.

Istorija 

„Sekundės“ bankas buvo įsikūręs Kęstučio g. 53 Kauno ryšininkų mokyklos išnuomotose patalpose, nors oficialiai buvo registruotas Kalniečių g. 127A.

Bankas pasižymėjo ypatingu aktyvumu ir finansiniu agresyvumu. Per televiziją, spaudoje nuolat skambėjo masinantis reklaminis šūkis „Reikia pinigų – pinigų yra“. Žmones traukė didžiulės, dešimtimis skaičiuojamos palūkanos, todėl daugelis „Sekundei“ ne tik patikėjo visas savo santaupas bei laidotuvių pinigus, bet ir pardavė automobilius, butus, kad po metų iš palūkanų nusipirktų du ar net tris. Indėlininkai į Kauną važiuodavo ir iš kitų miestų.

Likus mėnesiui iki bankroto, prasidėjo neramumai, prie banko pastato ėmė būriuotis minios įniršusių indėlininkų. 1994 m. gruodžio mėn. žlugusi „Sekundė“ palietė apie 15 tūkst. indėlininkų. Per dvejus metus šis bankas surinko daugiau kaip 15 mln. JAV dolerių (lito įvedimo dienos kursu – apie 67,5 mln. litų) ir apie 3 mln. Vokietijos markių (8 mln. litų) – neregėtas tais laikais sumas. Žmonės būriavosi prie „Sekundės“ banko būstinės Kaune, kūrė komitetus, varstė teismų duris, kol teko susitaikyti su tuo, jog pinigai prapuolė negrįžtamai.

1994 m. kovo 25 d. sulaikytas banko valdytojas G. Dilys. Buvo iškelta baudžiamoji byla dėl 43 mln. litų iššvaistymo. 1996 m. pavasarį G. Dilys buvo nuteistas kalėti 7 metus, tačiau pinigai taip ir neatsirado. Tai ilgiausiai už finansinius nusikaltimus Lietuvoje kalėjęs žmogus, bet sklandė gandai, kad jis buvo tik atpirkimo ožys, o turtus iš patiklių žmonių susikrovę šešėliniai banko valdytojai liko nenuteisti. G. Dilys bausmę atliko Pravieniškėse. Iš jų paleistas anksčiau laiko 2000 m. dėl nepriekaištingo elgesio.

Šaltiniai 

Buvę Lietuvos bankai
Sukčiavimas
Marijampolės mūšis

Marijampolės mūšis () – 1831 m. balandžio 22 d. Marijampolėje, Kvietiškio dvaro laukuose tarp sukilėlių ir Rusijos imperijos kariuomenės.

1830 m. prasidėjus sukilimui, Marijampolė atsidūrė sukilėlių ir Rusijos kariuomenės aktyvių veiksmų zonoje. Tų pačių metų gruodžio mėnesį mieste ir apskrityje buvo suformuotas sukilėlių kariuomenės dalinys (apie 3800 karių), kuriam vadovavo Antanas Pušeta ir Karolis Šonas. 1831 m. sausio 6-7 d. į miestą iš Kauno atvyko du Rusijos kariuomenės pulkai su 12 patrankų. Sukilėliams kariaujant partizaninį karą, į miestą buvo atsiųsta dar daugiau Rusijos armijos dalinių.

Sukilėliai užimti miestą pabandė 1831 m. balandžio 22 dieną. Sukilėliai iš trijų pusių puolė Marijampolėje dislokuotą kariuomenės įgulą, kurią sudarė jau trys su puse pėstininkų pulko su patrankomis ir 256 kazokai. 300 sukilėlių žuvo, daug nuskendo Šešupėje, 1170 pateko į nelaisvę. Tai didžiausias Užnemunės sukilėlių pralaimėjimas.

Daugiau kaip 50 žuvusių sukilėlių buvo palaidoti Liepų sode, per 100 – parapijos kapinėse, 100 – šventoriuje.

Literatūra 

 Wacław Tokarz, Wojna polsko-rosyjska 1830 i 1831, Warszawa 1993
 Zbigniew Zacharewicz, Antoni Puszet, w: Polski Słownik Biograficzny, t. XXIX,s. 1986 s. 435–437.

Šaltiniai 

Marijampolė
1831 m. sukilimo mūšiai
Marijampolės Švč. Trejybės parapija

Marijampolės Švč. Trejybės parapija - viena iš Kauno stačiatikių dekanato parapijų, Marijampolėje. Parapijai priklauso Marijampolės Švč. Trejybės cerkvė. Parapija pavadinta Švenčiausiosios Trejybės garbei.

Liturgijos vyksta kas mėnesį. Cerkvę aptarnauja kunigas Igor Rinkievič iš Kauno stačiatikių Apreiškimo parapijos. Švč. Trejybės parapijai priklauso apie 60 žmonių.

Nuorodos

 Marijampolės pravoslavų parapija: šventės ir šiokiadieniai;
 Parapijos informacija;
 Marijampolės rusų bendruomenė kartu paminėjo tradicines žiemos šventes .

Marijampolė