joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Vytautas Damaševičius

Vytautas Damaševičius (1944 m. vasario 11 d. Skomaičiuose, Gudžiūnų valsčiuje – 2021 m. gruodžio 9 d. Vilniuje) – Lietuvos kino režisierius, operatorius.

Biografija 
Nuo 1963 m. dirbo Lietuvos kino studijoje. 1980 m. baigė Teatro, muzikos ir kinematografijos institutą Leningrade. 1980–1992 m. Lietuvos kino studijos dokumentinių filmų režisierius. Nuo 1993 m. su J. Matoniu kuria televizijos dokumentinius filmus. Sukūrė filmų portretų, istorinių, buitinės ir socialinės tematikos filmų. Didžiąją kūrybos dalį sudaro kultūros tematikos filmų ciklai („Menininkų portretai“, nuo 1994 m., daugiau, kaip 60 filmų, „Lietuvos kultūros paveldas“, nuo 1996 m., „Repeticija: Teatro pulsas“, nuo 1997 m.).

Filmografija 
 Kaimo mokytojas, 1983 m.
 Viktoras Petkus: Esu toks, koks esu, 1993 m.
 Kad įvykdyčiau Dievo valią: Kardinolas Vincentas Sladkevičius, 1996 m.
 Barikadų vaikai, 1991 m.
 Tikra Armijos Krajovos istorija, 1993 m.
 Liūdnoji Venecija, 1990 m.
 Mano kaimas, 1992 m.
 Įveikti negalią, ciklas, nuo 1996 m.

Šaltiniai 

Lietuvos kino operatoriai
Lietuvos kino režisieriai
Didžiųjų ežerų dubuma

Didžiųjų ežerų dubuma () – pusdykumių geologinė depresija vakarų Mongolijoje, tarp Mongolijos Altajaus, Changajaus kalnų ir Tanu Olos kalnagūbrio. Plotas ~100 000 km². Aukštis virš jūros lygio svyruoja nuo 750–800 m iki 1500–2000 m. Vyrauja klonių lyguma su kalvynų sritimis, smėlio masyvais ir druskožemiais. Telkšo keletas didelių ežerų – Ubsu Nuras, Chirgis Nuras, Chara Nuras, Chara Us Nuras, teka Kobdo, Dzabchano upės.

Vyrauja sausos stepės, pusdykumės ir dykumos. Upių pakrantėse – negausūs miškų sąžalynai, ežerų – nendrynai. Ganyklinė gyvulininkystė ir oazinė žemdirbystė.

Šaltiniai 

Mongolijos geografija
Chovdas (upė)

Chovdas () – upė vakarų Mongolijoje, Bajan Ulegėjaus, Chovdo ir Ubso aimakuose. Prasideda Mongolijos Altajuje, teka vakarų, pietvakarių kryptimi Didžiųjų ežerų dubuma. Įteka į Chara Us Nuro ežerą, sudaro pelkėtą deltą. Protaka jungiasi su Chara Nuro ežeru ir duoda pradžią Dzavchano upei.

Didžiausi intakai: Usun Cholajus (kairysis), Bujantas (dešinysis).

Prie Chovdo įsikūręs Ulegėjaus miestas.

Mongolijos upės
SK Modulis Pabradė

„Modulio“ sporto (futbolo) klubas arba SK „Modulis“, o ankstesniais metais žinomas kaip SŽK „Pabradė“ bei Pabradės „Žeimena“ – Lietuvos futbolo klubas iš Pabradės.

Istorija 
Sovietmečiu, prie tuometinės skaičiavimo prietaisų gamyklos „Modulis“ egzistavo futbolo komanda, įkurta 1965 m. Atgavus Nepriklausomybę, Lietuvos futbolo pirmenybėse žaidė Pabradės Modulis.

2002 m. įregistruotas Pabradės sportinių žaidimų klubas „Pabradė“ (SŽK Pabradė). 

2012 m. Pabradėje iregistruotas Sporto klubas „Modulis“. 

2016 m. bendradarbiavo su Vilniaus "Tera" ir pirmenybėse dalyvavo kaip jungtinė Intersurgical SŽK-Tera komanda. Kai kuriais metais taip pat žaidė ir dublerių komanda iš Pabradės.

2017 m. įregistruotas VšĮ Futbolo klubas „Pabradė“.

2018 m. SFL D žaidė komanda „Pabradė“, o nuo 2019 m. SFL C atsirado SK Modulis. SŽK Pabradė iki šiol yra VRFS narys. Dabartinė komanda naudoja FK Pabradė Facebook paskyrą.

Klubo emblemos ir spalvos

Emblemų pokyčiai

Spalvinė gama 
Raudona, juoda ir balta. Ankstesniais metais marškinėliai buvo raudoni, šortai juodi.

Nuo 2016 m. metų spalvinė gama pakitusi: bordo spalvos marškinėliai, ties kaklu ir krūtinės srityje du horizontalūs oranžiniai strypai. Balti šortai ir bordo spalvos kojinės.

Sezonai 

|}
|}

SFL varžybos 

|}

Sudėtis
2017 m. lapkričio 10 d.
Žaidžiantysis treneris Grigorijus Kisel (2017 m.).

Nuorodos

Šaltiniai 

Lietuvos futbolo klubai
Pabradė
FK Kvintencija Kaunas

Kauno „Kvintencija“ – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Kauno, po 2004 m. prisijungęs prie Šilas Kazlų Rūda klubo. Žaidė violetiniais marškinėliais, baltomis kelnaitėmis ir baltais šortais.

Sezonai 

|}

Treneriai 
 Egidijus Meidus

Nuorodos 

Kvintencija
Kauno futbolas
Klaipėdos FA

Klaipėdos FA – Lietuvos futbolo klubas, futbolo akademija iš Klaipėdos. Susijęs su „Atlanto“ klubu.

Istorija

Klaipėdos futbolo akademija įkurta 2007 m. ir jau kitais metais debiutavo II lygoje. Po 2010 m. sezono Klaipėdos FA prisijungė „Argus“ komandą.

2022 m. žaidė Klaipėdos miesto 8x8 futbolo pirmenybėse „Klaipėdos FA-Atlantas“ pavadinimu, užėmė 4 vietą.

Sezonai 

|}

Nuorodos

Šaltiniai 

Klaipėdos FA
Klaipėdos futbolas
Teresė Dambrauskaitė

Teresė Dambrauskaitė (g. 1932 m. sausio 7 d. Slanime, Baltarusija) – Lietuvos kultūros istorikė.

Biografija 
1958 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą. Nuo 1959 m. dirbo Mokslinėje restauracinėje gamybinėje dirbtuvėje, nuo 1969 m. Paminklų konservavimo institute (nuo 1988 m. Paminklų restauravimo projektavimo institutas) istorinių tyrimų skyriuje.

Parengė Vilniaus Augustinų, Bazilijonų, Pranciškonų, Bonifratrų, Vizitiečių vienuolynų, Alumnato, Bžostovskiu rūmų (Universiteto g.) istorines apybraižas, Vilniaus Aukštutinės pilies, Visų šventųjų ir Šv. Jonų bažnyčių, Filharmonijos, Pacų rūmų (Šv. Jono g.), Siesikų rūmų istorinių tyrimų ataskaitas. Tyrė Vilniaus amatų cechų namų lokalizaciją, Vokiečių g. bulvaro vietoje buvusį užstatymą, daugumą senamiesčio kvartalų.

Šaltiniai 

Lietuvos kultūros istorikai
Sintautų herbas

Sintautų herbas – vienas iš Šakių raj. Sintautų miestelio heraldikos atributų.

Aprašas

Herbo žaliame lauke susiaurintas ir šiek tiek nuleistas sidabrinis banguotas dvišakis bei trys auksiniai dobilo lapai: vienas viršuje, du apačioje.

Istorija

2001 m. liepos 4 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1408. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

Taip pat skaitykite 
 Sintautų vėliava

2001 m. patvirtinti Lietuvos gyvenviečių herbai
Šakių rajono savivaldybės gyvenviečių herbai
Sintautai
Sudeikių herbas

Sudeikių herbas – vienas iš Utenos raj. Sudeikių miestelio heraldikos atributų.

Aprašas

Herbo sidabriniame lauke viena virš kitos trys raudonos žuvys (seliavos) su sidabrinėmis akimis.

Istorija

2002 m. kovo 18 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1700. Herbo etalono autorius – dailininkė Vida Navikienė.

Taip pat skaitykite 
 Sudeikių vėliava

2002 m. patvirtinti Lietuvos gyvenviečių herbai
Utenos rajono savivaldybės gyvenviečių herbai
Sudeikiai
Kanadzava

Kanadzava () – miestas Išikavos prefektūroje, Japonijoje. Prefektūros administracinis centras.

Hokuriku krašto kultūrinis ir ekonominis centras.

Geografija 

Miestas įsikūręs prie Japonijos jūros ir apsuptas Japonijos Alpių, Hakusano nacionalinio parko ir Noto pusiasalio nacionalinio parko. Pro jį teka Sai ir Asano upės.

Kanadzavos klimatas vidutinis, bet lietingas. Kiek vėsesnis nei Tokijo. Miesto vidutinis drėgnumas – 73 %, 178 lietingos dienos per metus.

Kultūra 

Mieste vyksta Hyakumangoku Matsuri ir Asano gawa Enyukai festivaliai.

Simboliai 
Oficialus miesto medis – japoninis abrikosas.

Miestai partneriai 
  Bafalas, JAV (nuo 1962 m. gruodžio 18 d.)
  Porto Alegrė, Brazilija (nuo 1967 m. kovo 20 d.)
  Irkutskas, Rusija (nuo 1967 m. kovo 20 d.)
  Gentas, Belgija (nuo 1971 m. spalio 4 d.)
  Nansi, Prancūzija (nuo 1973 m. spalio 12 d.)
  Sudžou, Kinija (nuo 1981 m. birželio 13 d.)
  Džondžu, Pietų Korėja (nuo 2002 m. balandžio 30 d.)

Nuorodos 
 Oficiali svetainė (japonų k.)
 Oficiali svetainė 
 Kanadzavos foto 

 

Japonijos miestai
Išikavos prefektūra
Šeštokų herbas

Šeštokų herbas – vienas iš Lazdijų raj. Šeštokų miestelio heraldikos atributų.

Aprašas
Herbo žaliame lauke auksinis garvežio ratas, apsuptas šešių sidabrinių  skrendančių karvelių su sparnais virš nugaros. Karveliai apie ratą išsidėstę šešiakampiu.

Simbolika 
 Garvežio ratas – rodo, kad jau nuo XX a. pradžios Šeštokai buvo strategiškai svarbus geležinkelio mazgas. Atkūrus Nepriklausomybę, Šeštokai tapo Lietuvos vartais į Europą.  Ratas simbolių kalboje – saulės atitikmuo, o jo stipinai – spėjami saulės spinduliai. Tai viena pagrindinių visatos nenutrūkstamos kaitos, jėgos, kuri valdo planetas ir žvaigždes išraiška. 
 Karveliai – tai laukiniai karveliai purpleliai, kurių gausu Šeštokų apylinkėse. Jie gyvena nedideliuose, retuose miškuose, dažnai išskrenda į laukus ir pakeles. Karveliai simbolių kalboje reiškia taiką, tyrumą, viltį. Biblijoje Nojus po pasaulinio tvano paleido skristi tirs balandžius, iš kurių vienas sugrįžo su alyvmedžio šakele – susitaikymo su Dievu ženklu. Nuo to laiko tai taikos simbolis. Religiniame mene šis paukštis – Šventosios Dvasios simbolis. 
 Skaičius eši (šeši karveliai) – aliuzija į miestelio pavadinimą. 
 Žalia skydo spalva – heraldikoje reiškia laisvę, grožį, džiaugsmą, viltį ir sveikatą.

Istorija
Nuo 2002 m. Šeštokai turi savo herbą ir vėliavą. Iki tol miestelis istorinio herbo ir vėliavos niekada neturėjo. Komisijoje svarstant naujo herbo idėjas kartu su vietos seniūnijos atstovais buvo nutarta herbe pavaizduoti geležinkelio traukinio ratą su šešiais karveliais.

Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis. Herbą Heraldikos komisija 2002 m. balandžio 4 d. aprobavo (Komisijos posėdžio protokolas Nr. 265). Pagal herbą sukurta ir vėliava.

2002 m. balandžio 16 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1744.

Taip pat skaitykite 
 Šeštokų vėliava

Nuorodos 
 Šeštokų istorija. Žiupsnelis istorijos

2002 m. patvirtinti Lietuvos gyvenviečių herbai
Lazdijų rajono savivaldybės gyvenviečių herbai
Šeštokai
Ipolitas Nekrošius

Ipolitas Nekrošius (g. 1936 m. gegužės 7 d. Paliepiuose) – Lietuvos teisininkas, teisėtyrininkas laboralistas.

Biografija 
1959 m. baigė teisės studijas VU Teisės fakultete. Nuo 1959 m. VU Teisės fakulteto asistentas. 1965–1967 m. studijavo VU aspirantūroje. 1967 m. apgynė disertaciją tema „Socialistinių darbo teisinių santykių atsiradimas ir įtvirtinimas Lietuvoje“, teisės mokslų kandidatas. 

Nuo 1969 m. VU docentas. 1962–1965 m. LKP CK lektorius, vėliau – instruktorius. 1977–1985 m. Teisės fakulteto dekanas. 1977–2006 m. Darbo teisės katedros vedėjas. Nuo 1991 m. profesorius. Dėsto dalykus: Darbo teisė (Bendroji ir Specialioji dalys), kitus. Vadovavo Darbo kodekso rengimo grupei.

Vedęs. Sūnūs Vytautas Nekrošius, VU Teisės fakulteto dekanas, profesorius; Ipolitas Nekrošius, advokatas.

Įvertinimas 
 2007 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius

Šaltiniai 

Lietuvos civilinių bylų advokatai
Lietuvos darbo teisės teisėtyrininkai
VU Teisės fakulteto dekanai
Užpalių herbas

Užpalių herbas – vienas iš Utenos raj. Užpalių miestelio heraldikos atributų.

Aprašas 
Skydo mėlyname lauke vertikalus sidabrinis prekybai paruoštų linų ryšelis. 

Skydą supa viršuje atviras vainikas, kurio dešinę pusę sudaro žalias palmės lapas, o kairę pusę - lauro šakelė su raudonomis uogomis. Vainikas apačioje surišta raudonu kaspinėliu. 

Virš skydo įstrižai priekin kyšo sidabrinis vėliavos kotas, ant kurio raudona vėliava su sidabrinėmis raidėmis parašytu devizu: MIESTUS AUGINA PREKYBA.

Istorija

Pirmąkart herbas suteiktas 1792 m. vasario 25 d.

1998 m. gruodžio 9 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 260. Herbo etalono autorius – dailininkas Albertas Gurskas.

1998 m. patvirtinti Lietuvos gyvenviečių herbai
Utenos rajono savivaldybės gyvenviečių herbai
Elsinoras

Elsinoras – vietovė, kuri atitinka dabartinį Helsingioro miestą Danijoje, prie Erezūno sąsiaurio, skiriančio šalį nuo Švedijos. Helsingiore yra 1574–1585 m. statyta Kronborgo pilis.

Danijos geografija
Juozas Damijonaitis

Juozas Damijonaitis (1871 m. rugpjūčio 15 d. Beržiniškėje, Višakio Rūdos valsčius – 1926 m. gruodžio 16 d. Kaune, palaidotas Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos pedagogas, vienas pirmųjų lietuviškų vadovėlių autorius.

Biografija 
Šeimoje augo keturi vaikai: broliai Vincas ir Feliksas bei sesuo Natalija. Mokslus pradėjo Višakio Rūdos pradžios mokykloje, 1887–1890 m. mokėsi Veiverių mokytojų seminarijoje. 

Negavęs mokytojo vietos Lietuvoje, 1890–1914 m. dirbo mokytoju centrinėje Lenkijoje: Polevo, Šarleikių ir Zavercės kaimų vienklasėse pradžios mokyklose. Pirmojo pasaulinio karo metais gyveno Rusijoje, Jaroslavlyje, kur veikė evakuota Marijampolės berniukų gimnazija. Išlaikęs kvalifikacijos egzaminą, ėmė dėstyti šioje mokykloje lietuvių kalbą. Vėliau atsidūrė Voroneže, kur dirbo Lietuvių draugijoje nukentėjusiems dėl karo šelpti.

1918 m. grįžo į Lietuvą, Kaune dirbo Aleksoto pradžios mokyklos mokytoju. 1918 m. rudenį paskirtas Švietimo ministerijos įgaliotiniu Kauno miestui. Nuo 1919 m. pradžios – Kauno miesto ir apskrities švietimo instruktorius, nuo 1923 m. – Kauno miesto pradžios mokyklų inspektorius (dirbo iki mirties 1926 m.). Dirbdamas šiose pareigose faktiškai visiškai iš naujo suorganizavo Kauno pradžios mokyklų tinklą. Lygiagrečiai rengė naujus vadovėlius pradžios mokykloms.

Žmona Stefanija Karčiauskaitė-Damijonaitienė, dukterys Birutė Otilija (1905–1997) ir Aldona Marija (1911–1925).

Kūryba 
Bendradarbiavo lietuvių spaudoje: „Draugija“, „Ūkininkas“ (1893 m. ir 1895 m.), „Vilniaus žinios“ (1905–1906 m.). Pasirašydavo slapyvardžiais: Beržininkietis, Mokytojas, Pusmergaitė, Pusvyris, Pusmergelė. Parengė vadovėlius pradžios mokyklai: „ABC“ (1906 m., viso pasirodė du leidimai), „Trumpa lietuvių kalbos gramatika“ (1906 m., penki leidimai), „Aritmetikos vadovėlis“ (2 d., 1909–1910 m.), „Aritmetikos uždavinynas“ (3 d., 1922–1923 m., dvylika leidimų), skaitinius „Vaikų darželis“ (1922 m.).

Atminimo įamžinimas 
 1933 m. viena iš Kauno Aleksoto gatvių pavadinta J. Damijonačio vardu.
 1937 m. jo vardas suteiktas naujai pastatytai Aleksoto mokyklai, kurią 1944 m. traukdamiesi vokiečiai susprogdino.
 1996 m. Kaune, Mickevičiaus g. 16, įkurtas J. Domininkaičio privatus butas-muziejus. 1990 m. prie šio namo atidengta memorialinė lenta (skulpt. Leonas Žuklys).

Šaltiniai

Nuorodos 
 Virginija Skučaitė. Butas, kuriame sustojęs laikas (Apie J. Domijonačio muziejų)
 Parodos „Pedagogui, vadovėlių autoriui J. Damijonaičiui atminti“ medžiaga
 Pedagogui, vadovėlių autoriui Juozui Damijonaičiui atminti
 Žymūs kraštiečiai (Kazlų Rūdos viešoji biblioteka)

Lietuvos pedagogai
Juozas Steponas Danilevičius

Juozas Steponas Danilevičius (1936 m. gruodžio 23 d. Alytuje – 2018 m. rugsėjo 17 d. Kaune) – Lietuvos gydytojas terapeutas, endokrinologas.

Biografija 
1963 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1967 m. medicinos mokslų kandidatas, 1981 m. medicinos mokslų daktaras. 

1963–1964 m. Veisiejų tuberkuliozės dispanserio vyriausiasis gydytojas. Nuo 1964 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) Hospitalinės terapijos katedros aspirantas, 1967–1975 m. asistentas, 1976–1985 m. docentas, nuo 1986 m. profesorius. 1990–1991 m. vadovavo Endokrinologijos katedrai, 1991–2001 m. Endokrinologijos klinikai. Nuo 1997 m. Lietuvos endokrinologijos centro direktoriaus pavaduotojas.

1970–1997 m. Sveikatos apsaugos ministerijos vyriausiasis endokrinologas. 1989–1996 m. ir nuo 2001 m. jo iniciatyva įkurtos Lietuvos diabeto asociacijos viceprezidentas. Jam vadovaujant įsteigtos diabeto mokyklos ir kojų priežiūros kabinetai, pradėtos organizuoti diabeto mokymo stovyklos vaikams ir jaunuoliams. Nuo 1994 m. Lietuvos diabeto asociacijos leidžiamo laikraščio „Diabetas“ redakcijos kolegijos narys. Europos diabeto studijų asociacijos narys, 1993–1996 m. Nacionalinio St. Vincento deklaracijos komiteto narys, nuo 1996 m. Lietuvos medikų diabeto sąjungos viceprezidentas, žurnalų „Lietuvos endokrinologija“ bei „Diabeto panorama“ redakcijos kolegijos narys.

Mokslinė veikla 
Tyrė hormonų įtaką miokardo infarkto nekrozės ploto sumažėjimui ir širdies respiraciniams procesams, nukleorūgščių, nukleotidų, nukleazių kiekį miokardo infarkto metu. Išradimo ir 11 racionalizacinių pasiūlymų bendraautoris. Išspausdintos 209 jo mokslinės publikacijos, straipsniai, mokymo metodiniai leidiniai, išleista viena monografija ir 2 endokrinologijos vadovėliai studentams medikams.

Bibliografija 
 Cukrinis diabetas, su kitais 1988 m.
 Endokrininių ligų diagnostika ir gydymas, 1992 m.
 Vidaus ligos: vadovėlis, su kitais, 1996 m.
 Prie kelio: vaikystė, jaunystė, branda: poezija. – Kaunas: Lututė, 2004. – 125 p.: iliustr. – ISBN 9955-575-47-6
 Toli nuo saulės: eilėraščiai ir miniatiūros. – Kaunas: Lututė, 2005. – 111 p.: iliustr. – ISBN 9955-575-79-4
 Tiesos šešėliai: kūrybos rinktinė. – Kaunas: Lututė, 2006. – 128 p.: iliustr. – ISBN 9955-692-27-8
 Sulaikyk gyvenimą už rankos: poezijos rinktinė. – Kaunas: Kauno medicinos universiteto leidykla, 2007. – 346 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-15-087-9
 Raudos: eilėraščiai. – Kaunas: Kauno medicinos universiteto leidykla, 2009. – 59 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-15-140-1

Įvertinimas 
 1987 m. LSSR valstybinė premija
 2006 m. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius

Šaltiniai 

LTSR valstybinės premijos laureatai
Lietuvos endokrinologai
Lietuvos išradėjai
LSMU dėstytojai
Viktoras Danilevičius

Viktoras Danilevičius (1924 m. kovo 6 d. Ukmergėje – 2002 m. kovo 4 d. Kaune) – Lietuvos agronomas, dirvožemininkas, pedagogas.

Biografija 
1950 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1962 m. žemės ūkio mokslų kandidatas. 

1950–1993 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas, 1954–1955 m. ir 1957–1959 m. Agronomijos fakulteto dekanas, 1963–1985 m. prorektorius mokslo reikalams, 1968–1990 m. Dirvotyros ir agrochemijos katedros vedėjas, nuo 1962 m. docentas.  1970–1990 m. Dirvožemininkų draugijos pirmininkas.

Mokslinė veikla 
Mokslinio darbo kryptis – dirvožemių savybės.

Bibliografija 
 Dirvožemio mokslas ir geologijos pagrindai: vadovėlis (su kitais), 1977 m.
 Profesorius Viktoras Ruokis: monografija (su Algirdu Motuzu). – Vilnius: Mokslas, 1982. – 140 p.
 Lietuvos Darbo raudonosios vėliavos ordino žemės ūkio akademija. – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1984. – 189 p.
 Melioracinė dirvotyra: vadovėlis, 1986 m.
 Dirvotyra: vadovėlis (su kitais), 1996 m.

Įvertinimas 
 1965 m. LTSR nusipelnęs agronomas

Šaltiniai 

Lietuvos agronomai
Lietuvos žemės ūkio teoretikai
Lietuvos dirvožemininkai
Jurgis Danys (1921)

Jurgis Danys (1921 m. balandžio 5 d. Trumpiškiuose, Obelių valsčius, Rokiškio apskritis – 2016 m. liepos 3 d.) – Lietuvos gydytojas terapeutas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija 
1947 m. baigė Kauno universitetą. 1961 m. medicinos mokslų daktaras. 

1947–1978 m. Kauno universiteto (1951–1989 m. Kauno medicinos institutas) dėstytojas, nuo 1967 m. profesorius. 1962–1978 m. Kauno kardiologijos instituto Alerginių širdies ir kraujagyslių ligų laboratorijos vedėjas. Jo iniciatyva 1972 m. Kauno medicinos instituto klinikose įkurtas Endokrinologijos skyrius.

1978–1991 m. SSRS medicinos mokslų akademijos Endokrinologijos instituto Kauno filialo, įkurto jo iniciatyva, direktorius. Nuo 1982 m. Respublikinio endokrinologijos centro mokslinis vadovas. Nuo 1983 m. LSSR Sveikatos apsaugos ministerijos vyriausiasis endokrinologas. Jo rūpesčiu pastatyta Endokrinologijos klinika ir laboratorijos korpusas, įsteigti endokrinologijos skyriai Vilniuje, Klaipėdoje, Panevėžyje, Birštone.

Mokslinė veikla 
Įdiegė naujų skydliaukės ligų diagnostikos ir gydymo metodų. Paskelbė darbų apie organizmo reaktyvumą, skydliaukės ir antinksčių funkcijos pokyčius sergant reumatu ir kt. ligomis.

Bibliografija 
 Vidaus ligos / Juozas Kupčinskas, Jurgis Danys, Alfredas Žiugžda. – Vilnius: Mintis, 1966–1967. – 2 d.: iliustr.
 Reumato diagnostika ir gydymas. – Kaunas: Šviesa, 1970. – 274 p.: iliustr.
 Gydytojo užrašai: straipsnių rinkinys. – Kaunas: KMU leidykla, 1999. – 139 p.
 Nesustoti pusiaukelėje. – Kaunas: KMU leidykla, 1999. – 159 p.

Įvertinimas 
 1981 m. LSRR nusipelnęs mokslo veikėjas

Šaltiniai 

Mokslų akademijų nariai
Lietuvos endokrinologai
Lietuvos rašytojai
LSMU dėstytojai
Petras Vladas Danisevičius

Petras Vladas Danisevičius (1921 m. vasario 22 d. Užubaliuose, Alytaus valsčius, Alytaus apskritis – 2014 m. gruodžio 19 d. Vilniuje) – Lietuvos teisininkas, socialinių mokslų daktaras.

Biografija 
1942–1954 m. dirbo miškų ūkyje. 1949 m. baigė Vilniaus universiteto (VU) Miškų ūkio fakultetą ir Visasąjunginį neakivaizdinį teisės institutą Maskvoje. 1954 m. teisės mokslų kandidatas. 

1954–1955 m. LSSR MA Istorijos ir teisės instituto mokslinis bendradarbis. 1955–1993 m. VU Teisės fakulteto dėstytojas, 1961–1971 m. Baudžiamosios teisės ir proceso katedros vedėjas, nuo 1963 m. docentas.

Bibliografija 
 Įvykio vietos apžiūra: metodinė priemonė / Jurgis Blieka, Petras Danisevičius. – Vilnius: VU, 1962. – 32 p.
 Visuomenės vaidmuo kovoje su nusikalstamumu / Martynas Apanavičius, Petras Danisevičius. – Vilnius: Mintis, 1964. – 54 p.
 Teisminis baudžiamųjų bylų nagrinėjimas / Petras Danisevičius, Pranciškus Žalkauskas. – Vilnius: Mintis, 1965. – 43 p.
 Pagrindiniai trasologijos klausimai: mokymo priemonė. – Vilnius, 1967. – 71 p.: iliustr.
 Trumpas kriminalisto žinynas / Bronius Augustinas, P. Danisevičius, Karolis Miecevičius. – Vilnius: Mintis, 1970. – 183 p.: iliustr.
 Pagrindiniai teisminių įrodymų klausimai tarybiniame baudžiamajame procese / Petras Danisevičius, Aronas Liakas. – Vilnius: Vaizdas, 1971. – 140 p.
 Teismo balistika. – Vilnius: VU, 1976. – 62 p.
 Kriminalistika kovoje prieš nusikalstamumą: medžiaga lektoriui. – Vilnius: Žinija, 1977. – 15 p.
 LTSR baudžiamasis procesas / Petras Danisevičius, Marcelis Kazlauskas, Eugenijus Palskys. – Vilnius: Mintis, 1978. – 403 p.
 Nusikalstamumas ir girtavimas: medžiaga lektoriui / Martynas Apanavičius, Petras Danisevičius. – Vilnius: Žinija, 1980. – 19 p.
 Krata ir poėmis: mokymo priemonė. – Vilnius, 1982. – 57 p.
 Kriminalistika / Eugenijus Palskys, Marcelis Kazlauskas, Petras Danisevičius. – Vilnius: Mintis, 1985. – 335 p.
 Tardymo eksperimentas: mokymo priemonė. – Vilnius, 1987. – 32 p.
 Parodymų patikrinimas vietoje: mokymo priemonė. – Vilnius: VU, 1989. – 53 p.
 Kriminalisto žinynas / Ona Danutė Dambrauskaitė, Petras Danisevičius. – Vilnius: Teisinės informacijos centras, 2006. – 399 p.: iliustr. – ISBN 9955-557-86-9

Šaltiniai 

Lietuvos kriminologai
Lietuvos penalistai
Vilniaus universiteto dėstytojai
Julius Danusevičius

Julius Danusevičius (g. 1931 m. balandžio 12 d. Paežeriuose, Raudėnų valsčius) – Lietuvos miškininkas, miško genetikas ir selekcininkas.

Biografija 
1951 m.N.Vilnios girininko pavaduotojas. 1952–1953 m. Pabradės girininkas. 1954–1955 m. Nemenčinės miškų ūkio vyr. miškininkas.

1956–1958 m. Nemenčinės miškų ūkio direktorius. Nuo 1959 m. sausio 1 d. iki 1971 m. (naujai įsteigto) Jonavos miškų ūkio direktorius. 

1966 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1972–1995 m. Miškų instituto Miško želdinimo laboratorijos vedėjas. 1974 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.  Nuo 1987 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (nuo 1986 m. LŽŪU) dėstytojas, nuo 1992 m. docentas.

Mokslinio darbo kryptis – miško medžių genetika, selekcija ir miško sėklininkystė. Dviejų išradimų autorius. Tyrė spygliuočius, rūšių sąveiką, jų genetiką ir selekciją.

Bibliografija 
 Miško sėklinės plantacijos, knygutė su V. Ramanausku, Vilnius: Mokslas, 1979, 72 p.
 Miško želdinimas, vadovėlis aukštosioms mokykloms su kitais, Vilnius: Mokslas, 1991, 352 p.
 Miško medžių genetika ir selekcija: paskaitų konspektas, Kaunas-Akademija, 1991, 146 p.
 Lietuvos miško sėklinis rajonavimas: pušies, eglės, ąžuolo, Kaunas, 1999, 41 p.
 Pušies selekcija Lietuvoje: monografija, Kaunas: Lututė, 2000, 352 p.
 VĮ Kazlų Rūdos mokomoji miškų urėdija (sudarytojas). Kaunas: Lututė, 2003, 192 p.
 Retos medžių rūšys Lietuvos miškuose. Monografija. Su kitais. Klaipėda, 2013, 191 p.
 Paskelbta: 3 mokslo darbų rinkiniai (atsak. redaktorius); 335 mokslinių straipsnių, tarp jų 128 recenzuojamuose užsienio  ir šalies leidiniuose.

Įvertinimas 
 1967 m. LTSR nusipelnęs miškininkas
 1971 m. Garbės ženklo ordinas
 1983 m. Sidabro medalis - SSRS Liaudies ūkio atsiekimų paroda
 2001 m. Lietuvos miškų instituto medalis
 2005 m. Lietuvos Švietimo ir mokslo ministerijos trečioji premija už "Kazlų Rūdos mokomoji miškų urėdija" knygą
 2009 m. Lietuvos mokslų akademijos Mokslo premija už miškų mokslų plėtotę ir kūrybinę veiklą
 2011 m. Auksinio ąžuolo lapo medalis. Generalinė miškų urėdija - už mokslinę veiklą ir paramą gamybai

Šaltiniai 
Lietuvos miškininkai. Biografinis žinynas. Vilnius: Mintis, 1997, 266 p.
Lietuvos miškų metraštis XX a. Vilnius, 2003, 477-509 p.
Kas yra kas Lietuvoje. UAB „Neolitas“, 2009, 522 p.
G. Isokas. Nemenčinės urėdijos miškų istorija (X tūkst. pr. m. e. - 2009 m.). Vilnius: Išmintis, 2010.
V. Daukševičius, V. Ilonis. Girių pavilioti. Jonavos miškų urėdijos istorija, darbai, žmonės. Jonava. 2013.

Lietuvos miškotyrininkai
Lietuvos botanikai
Lietuvos išradėjai
Karolis Dapkus

Karolis Dapkus (1933 m. gruodžio 19 d. Plungėje – 2020 m. liepos 22 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro ir kino aktorius.

Biografija 
1957 m. baigė LSSR konservatoriją. 1956–1958 m. Kapsuko dramos teatro aktorius. 1960–1965 m. Lietuvos radijo ir televizijos komiteto režisierius. 1965–1996 m. vaidino Jaunimo teatre. 

1988–2002 m. Lietuvos radijuje vedė laidą „Dėdės Karolio valandėlė“, 1989–1999 m. Lietuvos televizijoje laidą „Gerbkime žodį“.

Vaidmenys teatre 
 Rikardas – Feliksas Lope de Vega. Šuo ant šieno, 1958 m.
 Arkivyskupas – Žanas Anujis. Vyturys (Žana), 1967 m. ir 1989 m.
 Solionas – Antonas Čechovas. Trys seserys, 1971 m.
 Vyras – Agnieška Osiecka. Trešnių skonis, 1971 m.
 Kapuletis – Kęstutis Antanėlis. Meilė ir mirtis Veronoje, Sigito Gedos libretas pagal Viljamą Šekspyrą, 1982 m.
 Žaldokas – Balys Sruoga. Pajūrio kurortas, 1985 m.

Vaidmenys kine 
 Tiltas, 1956 m., rež. Borisas Šreiberis
 Laimingas laimės neradęs, rež. Algirdas Araminas, 1973 m., Lietuvos kino studija
 Virto ąžuolai, rež. Gytis Lukšas, 1976 m., LKS
 Favoritas, rež. Vasile Breskanu, 1976 m., Moldova-film
 Velnio sėkla, rež. Algimantas Puipa, 1979 m., LKS
 Žaltvykslės, rež. Gytis Lukšas, 1980 m., Lietuvos kino studija
 Vilkolakio pėdsakai, rež. Almantas Grikevičius, 1986 m., Lietuvos kino studija, Aries Cinematografica (Argentina)
 Vaikai iš „Amerikos“ viešbučio, rež. Raimundas Banionis, 1990 m.
 Papūga, kalbanti idiš, rež. Efraimas Sevela, 1990 m., k/s Kinoservis
 Garfield’s A Tale of Two Kitties (Garfildas 2, dubliuotas lietuviškai), rež. Tim Hill, 2006 m., 20th Century Fox

Įvertinimas 
 1983 m. LTSR nusipelnęs artistas

Šaltiniai 

Lietuvos aktoriai
Lietuvos režisieriai
Lietuvos laidų vedėjai
Daraktorius

Daraktorius – XIX a. – XX a. pradžios Lietuvos valstiečių slapta steigtų ir išlaikytų kaimo mokyklų mokytojas.

Istorija 
Daraktorių mokyklos pradėtos steigti po 1863 m. sukilimo, ypač paplito spaudos draudimo laikotarpiu (1865–1904 m.). Nuo 1871 m. carinė administracija daraktorius ir mokinių tėvus baudė piniginėmis baudomis iki 300 rublių arba iki 3 mėn. arešto. Po 1905–1907 m. vykusios Rusijos revoliucijos metu bausmės buvo formaliai panaikintos, tačiau daraktorių mokyklos iki Pirmojo pasaulinio karo buvo Rusijos valdžios persekiojamos. Rusijos valdžia, siekdama konkuruoti su daraktorių mokyklomis, pradėjo steigti pradžios mokyklas kaimuose ir miesteliuose, kuriose buvo mokoma rusų kalba. Daraktorių dėka XIX a. pabaigoje lietuvių išsimokslinimo lygis pakilo.

Mokykla 
Daraktoriaus mokykla specialių patalpų neturėjo, mokytojas su mokiniais rinkdavosi tai vienoje, tai kitoje valstiečio pirkioje, paprastai po savaitę. Daraktoriai mokė vaikus skaityti ir rašyti lietuvių kalba, skaičiuoti, skaityti rusų ir lenkų kalbomis, pateikdavo Lietuvos istorijos ir geografijos žinių.

Daraktoriai 
Daraktoriai buvo įvairios socialinės padėties ir išsimokslinimo, kartais daraktoriauti pradėdavo net 8–10 m. vaikai. Daraktoriais dirbo lietuvių švietėjai: Gabrielė Petkevičaitė-Bitė, Povilas Višinskis, Jonas Biliūnas.

Šaltiniai 

 
Švietimo istorija
Didysis septynetas

Didysis septynetas (G7) – septynių labiausiai industrializuotų ir įtakingiausių valstybių grupė, jų finansų ministrų susitikimas. G7 susikūrė 1976 m., kai Kanada prisijungė prie „šešių grupės“, kurią sudarė Italija, JAV, Japonija, Jungtinė Karalystė, Prancūzija bei Vokietija (VFR). Šių šalių finansų ministrai susitinka keletą kartų per metus aptarti ekonominės politikos klausimų. Jų darbą taip pat palaiko reguliarūs jų žinybų pareigūnų susitikimai, įskaitant G7 finansų ministrų pavaduotojų susitikimus. Tai nėra institucija, tačiau G7 vadovų priimami sprendimai ir iniciatyvos gali stipriai paveikti viso pasaulio finansų rinkas. Posėdžiai vyksta uždarai, o priimti sprendimai skelbiami po susitikimo. Analogiškai vyksta ir G20 susitikimas.

Dar žiūrėti
Didysis aštuonetas
G20

Šaltiniai

Nuorodos 
 G7 informacinis tinklalapis

Tarptautiniai santykiai
Tarptautinės ekonominės organizacijos
Žagarvyšnė

Žagarvyšnė - ankstyvoji vyšnių veislė, pagal vieną iš versijų, kilusi iš Žagarės dvare augintų Vladimirinių vyšnių sėjinukų. Daugiausia jų buvo auginama Šiaurės Lietuvoje apie Žagarę, Skaistgirį ir net plito nuomonė, kad žagarvyšnes sėkmingai galima auginti tik šiose apylinkėse. Kas lankydavosi Žagarėje, visada susidomėdavo šitomis žemomis, anksti sunokstančiomis vyšniomis ir parsiveždavo jų į savąjį kraštą. Bet daugiausia jos plito tada, kai šių apylinkių gyventojai keldavosi gyventi į kitą vietą. Į rajonuotų veislių sąrašą auginti Lietuvoje (dabar Nacionalinis augalų veislių sąrašas) įrašyta 1962 metais ir pradėta plačiai auginti beveik visoje Lietuvoje. Žagarvyšnių yra kelios atmainos, kurios skiriasi vaisių prinokimo laiku, derlingumu, vaismedžių forma ir kitais požymiais.

Vaisiai vidutinio didumo (sveria 2,5–3 g), apvalūs. Odelė ir minkštimas tamsiai raudoni, sultys raudonos. Kauliukas apvalus, smulkus, iš minkštimo išsiima lengvai. Vaiskotis nutrūksta lengvai ir sausai. Vaisiai vartojami švieži, tinka uogienėms, kompotams, sultims, vynui, trauktinėms gaminti.
Vaismedžiai vidutinio augumo, sudaro vidutiniškai tankius, svyrančiomis šakomis rutuliškus vainikus. Žiemą ištvermingi, žydi anksti, dera gausiai. Savidulkiai. Kokomikozei veislė neatspari. Dauginama skiepais ir šaknų atžalomis.
Mėgsta neužmirkusius, kalkingus, purius ir puveningus priemolius. Geriau auga aukštesnėse, nuo šaltų vėjų apsaugotose sodo vietose.

Vyšnių veislės
Auksė Treinytė

Auksė Treinytė (g. 1952 m. liepos 30 d. Vilniuje) – Lietuvos ir TSRS šaulė, daugkartinė Pasaulio ir Europos čempionė ir rekordininkė, tarptautinės klasės sporto meistrė (kulkinis šaudymas, pistoletas).

Biografija 
1970 m. baigė Vilniaus Antano Vienuolio vidurinę mokyklą. Nuo 1970 iki 1975 m. studijavo ir baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, inžinierė–ekonomistė. 

1991 m. atėjo dirbti į Krašto apsaugos ministeriją, Savanorišką krašto apsaugos tarnybą. 1992 m. suteiktas vyresnės leitenantės laipsnis, nuo 1995 m. - kapitonės. 1997 m. išėjo į atsargą, dirbo privačios firmos direktore saugos klausimams, vadovavo Gariūnų turgavietės Automobilių prekybos centro apsaugininkų būriui. Iki 2009 m. buvo Teisės instituto Ūkinės dalies skyriaus vedėja. Sporto rentininkė.

Gyvena Rykantuose (Trakų rajonas), veisia Kaukazo aviganius.

Sportiniai pasiekimai 
Jau būdama penkiolikmetė įvykdė sporto meistrės normatyvą (bet ja netapo – šį vardą suteikdavo tik sulaukus šešiolikos).

 1969–1996 m. Daugkartinė Lietuvos mažojo kalibro sportinio pistoleto (MP) ir pneumatinio pistoleto (PP) rungčių čempionė ir rekordininkė.
 Daugkartinė TSRS čempionė ir prizininkė, 3 kartus TSRS rekordininkė
 1981–1984 m. TSRS taurės laimėtoja
 Europos komandinių MP (1982 m., 1983 m.) ir PP (1983 m.) rungčių čempionė, PP rungties sidabro medalio laimėtoja (1982 m.), MP (1981 m.) ir PP (1982 m.) rungčių individualių varžybų sidabro medalių laimėtoja.
 Pasaulio MP ir PP komandinių varžybų čempionė, PP individualių varžybų sidabro medalio laimėtoja (1982 m., Venesuela)
 1981 m. Pasaulio ir Europos rekordininkė

Rezultatai

Šaltiniai 

Lietuvos šauliai
Europos rekordininkai
Vladas Daugėla

Vladas Daugėla (g. 1942 m. birželio 27 d. Bugeniuose, Mažeikių apskritis) – Lietuvos ekonomistas, inžinierius, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

Biografija 
1962–1969 m. LTV Kauno redakcijos korespondentas. 1967 m. baigė Kauno politechnikos institutą (KPI). Nuo 1973 m. KPI dėstytojas. 1977–1978 m. stažavo JAV Duko universitete. 1981 m. ekonomikos mokslų daktaras. 

1983–1995 m. KPI Gamybos organizavimo katedros vedėjas, nuo 1984 m. profesorius. 1988–1992 m. LMA Ekonomikos instituto Naujų technologijų ekonomikos laboratorijos vedėjas. 1989–1990 m. stažavo ir dėstė Harvardo universitete. Nuo 1995 m. JAV finansų bendrovės „Public Resources for Industry“ (PRI) viceprezidentas.

KGB bendradarbis 
2006 m. rugsėjo mėn. Liustracijos komisija oficialiai paskelbė, kad buvęs KTU profesorius Vladas Daugėla 1962–1989 m. bendradarbiavo su KGB. Profesorius raštu teikė informaciją apie JAV gyvenančius, į gimtinę atvykusius lietuvius. Jis taip pat rinko duomenis apie bendradarbius. V. Daugėla dažniausiai pasirašydavo slapyvardžiu Žemaitis.

Mokslinė veikla 
Mokslinės veiklos pagrindinės kryptys: naujų technologijų valdymas, ūk. sistemų strateginis planavimas, pramonės plėtros prognozių ir programų sistemos kūrimas.

Bibliografija 
 Kopijavimo aparatūros plėtros techninės-ekonominės problemos, 1978 m.
 Informacinės technikos plėtros problemos, su J. Zykovu, 1981 m.
 Adaptyvus technikos plėtros programinis – tikslinis planavimas, su J. Zykovu, 1985 m.

Šaltiniai 

Lietuvos inžinieriai ekonomistai
Lietuvos informatikai
KGB tarnautojai
Osvaldas Daugelis

Osvaldas Daugelis (1955 m. spalio 6 d. Naujamiestyje, Panevėžio rajone – 2020 m. liepos 19 d. Kaune) – Lietuvos dailės istorikas, muziejininkas.

Biografija 
Mokėsi Kauno Juozo Naujalio vidurinės meno mokyklos grafikos skyriuje. 1979 m. baigė Lietuvos dailės institutą ir įgijo dailės teorijos bei istorijos specialybę. Nuo 1979 m. rugpjūčio dirbo Čiurlionio dailės muziejuje tapybos skyriaus vyresniuoju moksliniu bendradarbiu. Nuo 1988 m. kovo buvo Tapybos skyriaus vedėjas. Nuo 1988 m. spalio iki 1992 m. lapkričio 9 d. buvo direktoriaus pavaduotojas mokslo reikalams, 1992 m. lapkričio 9 d. – 2019 m. kovo 1 d. buvo Čiurlionio dailės muziejaus direktorius, paskui buvo muziejaus mokslinis bendradarbis.

Mokslinė veikla 
Pagrindinės Osvaldo Daugelio tyrinėjimų sritys buvo Nacionalinio Čiurlionio dailės muziejaus ir XIX–XX a. Lietuvos dailės kolekcijų istorija. Paskelbė straipsnių apie M. K. Čiurlionio kūrybą, Lietuvos kultūros paveldą, užsienio dailę. Parengė parodų ekspozicijų, sudarė katalogų.  Buvo Visuotinės lietuvių enciklopedijos bendradarbis.

Apdovanojimai 

 Norvegijos Karališkojo Nuopelnų ordinas
 Belgijos Karališkojo Leopoldo 2-jo laipsnio ordinas
 Oraniečių-Nasau ordinas
 Lietuvos Didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžius
 Lenkijos respublikos Nuopelnų auksinis kryžius
 Latvijos Pripažinimo Kryžiaus Komandoro ordinas
 Lenkijos Nuopelnų ordino Kavalieriaus kryžius
 Lietuvos kultūros ministerijos aukso Garbės ženklas "Nešk savo šviesą ir tikėk"
 Kauno miesto burmistro Jono Vileišio pasidabruotas medalis

Šaltiniai 

Lietuvos dailės istorikai
Lietuvos muziejininkai
Galina Dauguvietytė

Ella Galina Dauguvietytė (1926 m. lapkričio 25 d. – 2015 m. spalio 8 d.) – Lietuvos televizijos režisierė, scenaristė, aktorė.

Biografija 
Gimė 1926 m. lapkričio 25 d., tėvai Borisas Dauguvietis ir Petronėlė Vosyliūtė.  1943–1944 m. vaidino (slapyvardis Galina Daugaitė) Žemaičių teatre Telšiuose. 1947–1949 m. lankė Lietuvos dramos teatro vaidybos studiją, 1948–1952 m. vaidino šiame teatre. 1951–1958 m. studijavo Lietuvos konservatorijoje. 1952–1958 m. ansamblio „Lietuva“ artistė. 1960–1989 m. Lietuvos radijo ir televizijos režisierė.

G. Dauguvietytės valia, jos ir prieš 10 metų mirusio vyro urnos su pelenais palaidotos Biržų rajone, Dauguviečiuose.

Kūryba 
TV serialų, pirmosios lietuvių situacijų komedijos „Petraičių šeimoje“ (1964–1972 m., nuo 1969 m. su Kaziu Bagdonavičiumi), „Sveika, Irena“ (1984–1985 m., su K. Bagdonavičiumi) ir TV laidų „Mudu abudu“ (1992–1993 m.), „Mudu abudu ir kiti“ (1993–1997 m.) scenarijų autorė, režisierė. Įgarsino daugiau, kaip 50 animaciniu filmų.

Filmografija 
 Posūkis, 1967 m., rež. Borisas Jermolajevas
 Akmuo ant akmens, 1971 m., rež. Raimondas Vabalas
 Laimingas laimės neradęs, 1973 m., rež. Algirdas Araminas
 Ilga kelionė prie jūros, 1976 m., rež. Algirdas Araminas – Vagono palydovė
 Amerikietiška tragedija, 1981 m., rež. Marijonas Giedrys
 Žaltvykslės, 1980 m., rež. Gytis Lukšas
 Žolės šaknys, 1988 m., rež. Gytis Lukšas
 Mano mažytė žmona, 1984 m., rež. Raimundas Banionis
 Vaikai iš „Amerikos“ viešbučio, 1990 m., rež. Raimundas Banionis
 Žalčio žvilgsnis, 1990 m., rež. Gytis Lukšas
 Trys dienos, 1991 m., rež. Šarūnas Bartas
 Vilko dantų karoliai, 1997 m., rež. Algimantas Puipa
 Kaukazo naktis, 1998 m., rež. Gordian Maugg
 Nepasotinamumas, 2003 m., rež. Viktoras Grodeckis

Bibliografija 
 Perpetuum mobile: atsiminimų knyga (sud. Inga Liutkevičienė). – Vilnius: Tyto alba, 2002. – 255 p. – ISBN 9986-16-231-9
 Post scriptum / Galina Dauguvietytė (sud. Inga Liutkevičienė). – Vilnius: Tyto alba, 2006. – 182 p.: iliustr. – ISBN 9986-16-497-4
 Dialogai su savimi / Galina Dauguvietytė (sud. Inga Liutkevičienė, Vyginto Grigonio nuotraukos). – Vilnius: Tyto alba, 2010. – 212 p.: portr. – ISBN 978-9986-16-744-0
 15 metų su Galina Dauguvietyte (Inga Liutkevičienė). – Vilnius: Mažoji leidykla, 2016. – 224 p. – ISBN 978-609-95570-8-3

Įvertinimas 
 2004 m. Vytauto Didžiojo ordino Karininko kryžius

Šaltiniai 

Vytauto Didžiojo ordino kavalieriai
Lietuvos aktoriai
Lietuvos televizijos režisieriai
Elena Dauguvietytė-Kudabienė

Elena Dauguvietytė-Kudabienė (1922 m. lapkričio 5 d. Dauguviečiai, Nemunėlio Radviliškio valsčius – 2003 m. rugsėjo? d. Hamiltonas) – Lietuvos ir Kanados teatro aktorė, režisierė.

Biografija 
Tėvas Borisas Dauguvietis, sesuo Ksana Dauguvietytė-Šniukštienė. 1941–1944 m. lankė Kauno jaunojo žiūrovo teatro studiją, šiame teatre vaidino. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1948 m. vaidino Augsburgo, Vinipego lietuvių dramos teatruose. 1949–1999 m. Hamiltono (Kanada) lietuvių dramos teatro „Aukuras“ režisierė ir aktorė. 1981–1997 m. dirbo Kanados TV bendrovėje CBC.

Žymesni vaidmenys 
 Augulė – Antanas Rūkas. Bubulis ir Dundulis, 1990 m.
 Poncija – Frederikas Garsija Lorka. Bernardas Albos namai, 1994 m.

Pastatyti spektakliai 
 Kazys Inčiūra. Vincas Kudirka, 1950 m.
 Eglė žalčių karalienė, 1984 m.
 Petras Vaičiūnas. Tėviškės pastogė, 1985 m.
 Sofija Kymantaitė-Čiurlionienė. Pinigėliai, 1992 m.
 Stasys Laucius. Ponios Žydrienės bendrabutis, 1999 m.

Įvertinimas 
 2001 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas

Šaltiniai 

Lietuvos aktoriai
Kanados lietuvių bendruomenės veikėjai
Marijonas Daujotas

Marijonas Daujotas (1891 m. liepos 20 d. Liepoja – 1975 m. lapkričio 13 d. Girionys, Kauno raj.) – Lietuvos miškininkas, žemės ūkio mokslų kandidatas.

Biografija 
1915 m. baigė Pulavų (Lenkija) žemdirbystės ir miškininkystės institutą. 1960 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.

1916–1921 m. dirbo miškininku Kamyšine (Saratovo gubernija, Rusija). 1922–1940 m. Skuodo, Kretingos miškų urėdas. Lietuvos smėlynų apželdinimo pradininkas, 1925–1930 m. organizavo Palangos ir Šventosios pajūrio smėlio kopų apželdinimą pušimis. 1950–1975 m. dirbo Miškų institute.

Mokslinio darbo sritis – miškų atkūrimas, žemdirbystei netinkamų plotų apželdinimas. Jo vardu pavadinta Kretingos Marijono Daujoto vidurinė mokykla. Sūnus dailininkas Vladas Daujotas, duktė – kraštovaizdžio architektė Irena Daujotaitė.

Bibliografija 
 Mažai tinkamų žemės ūkiui plotų apmiškinimas, su T. Brazdžioniu, 1953 m.
 Karklų plantacijos, 1954 m.
 Lietuvos pajūrio smėlynų apželdinimas, 1958 m.
 Gyvatvorės, su B. Matuliausku, 1960 m.

Šaltiniai 

Lietuvos miškotyrininkai
Lietuvos ekologai
Miškų urėdai
FK Simnas

Simno FK – Lietuvos futbolo klubas iš Simno.

Istorija 

Simne futbolo komanda buvo dar XX a., ji žaisdavo III lygoje. Dabartinis klubas kaip FK „Simnas“ įkurtas 2001 m. kovo 9 d. Prezidentu išrinktas Artūras Juškauskas. 2001 ir 2002 m. komanda dalyvavo Alytaus apskrities futbolo pirmenybėse, bet 2003 ir 2004 m. nedalyvavo. 2005 m. balandžio 26 d. klubo prezidentu išrinktas Vytautas Mikelionis, kurio dėka prasidėjo futbolo atgimimas Simne.  Komanda vėl ėmė reguliariai žaisti III lygos Alytaus zonos pirmenybėse.

Sezonai 

|}
|}

|}

Sudėtis (2017)
Sudėtis: 2017 m. gegužės 22 d.
 R.Andrijonas.
 E.Andriuškevičius.
 L.Videika. 
 M.Radzevičius.
 M.Slipikauskas.
 A.Šarapajevas.
 A.Pilvelis.
 A.Ručys.

Šaltiniai

Nuorodos 

Simnas
Simnas
Kamov Ka-50

Ka-50 (rus. Ka-50 "Чёрная акула") pagal NATO klasifikaciją Ka-50 Hokum A - Rusijos gamybos vienvietis dviejų keliamųjų sraigtų ant vienos ašies schemos atakos sraigtasparnis. Sraigtasparnis sukurtas Kamovo konstruktorių biure ir 1995 m. pradėtas tiekti Rusijos karinėms pajėgoms.

Versijos

Ка-50 

Bazinė modifikacija.

Ка-50Š 

Ка-50Š () – tamsiam paros laikui pritaikyta modifikacija. Pirmas skrydis atliktas 1997 m. kovo 4 d. Nuo standartinio modelio skiriasi priekyje sumontuotu kompleksu „Rubikon-N“ o taip pat sferine radiolokacine sistema. Turi palydovinę navigacijos sistemą, pakeisti kai kurie elektronikos ir optikos mazgai, pertvarkyti piloto kabinoje esantys prietaisai.

Ка-50N 

Ка-50N () – Ка-50 modifikacija, pritaikyta tamsiam paros laikui. Nuo standartinės modifikacijos skiriasi naktinio matymo kompleksu „Samšit-50Т“.

Ка-52 Alligator (NATO - Hokum B) 

Dvivietis naktinis Ка-50.

Ка-50-2 Erdogan 
Modifikuotas Ka-50 dvivietis variantas su tandeminiu ekipažo išdėstymu, patobulinta ginkluote ir elektronika. Sukurtas dalyvauti konkurse Turkijoje 1997 m. Elektronikos kūrime dalyvavo Izraelio specialistai.

Sraigtasparniai
Referendumas dėl Ignalinos atominės elektrinės darbo pratęsimo

Referendumas dėl Ignalinos atominės elektrinės darbo pratęsimo − konsultacinio (patariamojo) pobūdžio referendumas, vykęs 2008 m. spalio 12 d. kartu su Seimo rinkimais. Dėl nepakankamo balsavusiųjų skaičiaus − jame dalyvavo mažiau kaip pusė – 48,43 procento turinčių rinkimų teisę ir įrašytų į rinkėjų sąrašus piliečių, referendumas laikomas neįvykusiu.

Referendumo priešistorė 
Sudarant Lietuvos prisijungimo 2004 m. prie Europos Sąjungos sutartį, joje buvo numatyta būtina sąlyga - Ignalinos AE uždarymas, paliekant galimybę statyti naują - modernesnę ir saugesnę. Nuo Nepriklausomybės atkūrimo 1990 m. Lietuvai taip ir nepavyko integruotis į vakarų energetinį tinklą; 2000 m. rudenį Rolando Pakso Vyriausybė, kurioje dirbo ministrai Jonas Lionginas, Eugenijus Maldeikis, euroderybininkas Petras Auštrevičius, nutraukė ankstesnės valdžios surengtus elektros tiltų tiesimo į vakarus konkursus ir vėliau jų neatnaujino.. Ignalinos AE pagamintos energijos perteklius pusvelčiui buvo atidavinėjamas Baltarusijai.

Priėmimas 
Iniciatyvinė grupė rinko piliečių parašus dėl galimybės rengti referendumą, sprendžiant Ignalinos AE darbo pratęsimo klausimą. Nesurinkus reikalingo 300 tūkst. parašų kiekio, referendumas galėjo neįvykti.

Reikalingas parašų kiekis nebuvo surinktas, tačiau Seimas nusprendė, kad referendumas reikalingas. 2008 m. liepos 14 d. parlamentarai priėmė sprendimą, pritardami referendumo iniciatyvai „už“ balsavus 87 nariams.

Referendumo klausimas 
Referendumo rengėjai suformulavo tokį klausimą: Pritariu, kad Ignalinos atominės elektrinės darbas būtų pratęstas iki techniškai saugių terminų, bet ne ilgiau, negu kol bus pastatyta nauja atominė elektrinė.

Balsavimo rezultatai 
 Taip − 91,46 % (1148755 rinkėjų)
 Ne − 8,54 % (107228)

 Labiausiai referendumą palaikė Zarasų-Visagino apygardos rinkėjai (95,52 %), to krašto gyventojai, kurių apygardoje ir pastatyta elektrinė.
 Didžiausias referendumo skeptikų skaičius užfiksuotas Naujamiesčio apygardoje (13,12 %).

Taip pat skaitykite 
 Ignalinos atominė elektrinė

Išnašos 

Lietuvos referendumai
Lietuvos energetikos politika
FK Fanai Šiauliai

Šiaulių „FK Fanai“ – Lietuvos futbolo klubas iš Šiaulių.

Istorija 
Komanda įkurta 1992 m. kaip „Sakalietis“ (tuometinio „Sakalo“ fanų komanda). Miesto pagrindinei komandai keičiant vardus, ilgainiui gerbėjai persivadino „Šiaulių Fanais“. 1994 m. prasidėjo Lietuvos futbolo fanų atvirieji čempionatai, komanda eilę metų dalyvaudavo šiose turnyruose įvairiais ir tapo daugkartiniais šių turnyrų nugalėtojais. Eilę metų komanda dalyvauja Šiaulių apskrities mažojo futbolo pirmenybėse, taip pat III lygos Šiaulių zonos  pirmenybėse, žaidė Lietuvos salės futbolo pirmenybėse.

Ilgą laiką komandai vadovavo Valentas Beleckas. Jis buvo ir Šiaulių futbolo „fanų“ prezidentas. Po kurio laiko vadovavimą perėmė Dainius Skaparas, kuris sėkmingai rungtyniavo ir kaip žaidėjas. 2008 m. vadovo D. Skaparo ir komandos keliai išsiskyrė, jis sukūrė futbolo fanų komandą FFK Šiaulių Fanai. Senosios komandos pavadinimas tapo FK „Fanai“. 

2010 m. komanda debiutavo Lietuvos taurės varžybose.

2017 m. tapo ŠAFF III lygos nugalėtojais.

2018 m. užimta kukli šeštoji vieta. Vytaras Bloškus, kuris pelnė 7 įvarčius, tapo rezultatyviausiu komandos žaidėju šiame sezone.

Sezonai 

|}
|}

|}

|}

Šaltiniai

Nuorodos 

 Klubo Facebook paskyra

Lietuvos futbolo klubai
Šiaulių futbolas
SSK Šiaulių Grifas-Ekso

Šiaulių „Grifas-Ekso“ – Lietuvos futbolo klubas iš Šiaulių.

Istorija 

Komanda įkurta 2007 m. pabaigoje. Nuo 2008 m. pradėjo žaisti III lygos Šiaulių zonoje, 2010 m. debiutavo LFF taurės varžybose, rungtyniauja mažojo futbolo turnyruose. 

Komandą 2011 m. pradėjo remti saugos tarnyba „Ekso“.

Emblema

Sezonai 

|}

Nuorodos 

Šiaulių Grifas
Šiaulių futbolas
Disko metimas

Disko metimas – lengvosios atletikos šaka, kurioje atletai mėto sunkų diską.

Nuo 1896 m. vyrų rungtis įtraukta į olimpinių žaidynių programą,
moterų – nuo 1928 m. Vyrų pasaulio rekordininkas – Jürgen Schult iš VDR, 1986 liepos 6 d. diską nusviedęs 74,08 m, moterų – Gabriele Reinsch iš VDR, 1989 m. liepos 9 d. diską nusviedusi 76,80 m. Garsiausias Lietuvos disko metikas – Virgilijus Alekna.

Rungtynės ir taisyklės 
Rungtynių dalyviai meta diską iš 2,5 m diametro rato. Metimo nuotolis skaičiuojamas iš nuo šio rato išorinės ribos iki disko nukritimo taško. Disko svoris vyrų rungtynėse – 2 kg, moterų rungtynėse – 1 kg.

Oficialiose IAAF rungtynėse dalyviai turi 6 bandymus. Jei dalyvių yra daugiau nei 8, tai po pirmų 3 bandymų atrenkami 8 geriausią rezultatą pademonstravusiųjų ir po dar trijų bandymų laimėtojais skelbiami geriausią rezultatą per visus šešis bandymus parodę atletai.

Diskas metamas iš aptverto sektoriaus su 35 laipsnių atviru metimui tarpu. Sportininkams neleidžia išeiti iš sektoriaus kol diskas nenukrito ant žemės.

Lengvosios atletikos rungtys
Vengrijos futbolo taurė

Vengrijos futbolo taurė – pagrindinis futbolo taurės turnyras Vengrijoje, vykstantis nuo 1909 metų.

Finalai

Taip pat skaitykite

Nuorodos 
 RSSSF
 Foot.dk
 Soccerway.com

Vengrijos futbolo varžybos
UEFA šalių taurės
Vengrijos futbolo supertaurė

Vengrijos futbolo supertaurė – trofėjus, dėl kurio nuo 1992 m. rungiasi Vengrijos čempionai ir taurės laimėtojai.

Rungtynės 

|-
|  || Ujpest Budapest || Ferencvaros Budapest || 3:1
|-
|  || Ferencvaros Budapest || Honved Budapest || 2:1
|-
|  || Ferencvaros Budapest || Samsung Vac || 2:1
|-
|  || Ferencvaros Budapest || colspan=2 | Be kovos (laimėjo čempionatą ir taurę)
|-
| 1996 m. || colspan=3 | Nevyko
|-
|  || MTK Budapest || colspan=2 | Be kovos (laimėjo čempionatą ir taurę)
|-
| 1998–2001 m. || colspan=3 | Nevyko
|-
|  || Ujpest Budapest || TE Zalaegerszeg || 3:1
|-
|  || Hungaria Budapest || Ferencvaros Budapest || 2:0
|-
|  || Ferencvaros Budapest || colspan=2 | Be kovos (laimėjo čempionatą ir taurę)
|-
|  || VSC Debrecen || FC Sopron || 2:4 ir 3:0
|-
|  || VSC Debrecen || Fehervar Szekesfehervar || 1:0 ir 2:1
|-
|  || VSC Debrecen || Honved Budapest || 1:1 ir 3:0
|-
|  || Hungaria Budapest || VSC Debrecen || 0:0 (baud. 3:2)
|-
|  || VSC Debrecen || Honved Budapest || 1:0
|-
|  || VSC Debrecen || Fehervar Szekesfehervar || 1:0
|-
|  || Fehervar Szekesfehervar || TE Kecskemet || 1:0
|}

Taip pat skaitykite

Nuorodos 
 RSSSF
 Soccerway.com 

Vengrijos futbolo varžybos
UEFA šalių supertaurės