joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Raminas

„Raminas“ – Lietuvos, Gruzijos ir Latvijos dokumentinis filmas (2011 m.), 58 min. trukmės. Filmo premjera Lietuvoje įvyko 2011 m. rugsėjo 22 d. Vilniaus dokumentinių filmų festivalyje. 

Režisierius Audrius Sonys (g. 1966 m.) – aktyvus tarptautinių kūrybinių dirbtuvių vadovas, pagarsėjusio dokumentinio filmo „Neregių žemė“ autorius. Gruziniškos temos ėmėsi ne pirmą kartą. 1993 m. jis sukūrė filmą „Griuvėsių apaštalas“ apie Aleksandrą Oboladzę – gruziną, gyvenusį Lietuvoje. „Raminą“ kūrė apie metus. Kelis kartus vyko į Gruziją susipažinti su savo herojumi, paskui Kachetijoje, Kvarelio miestelyje, kur gyvena Raminas, buvo intensyviai filmuojama. Kūrybinė grupė su juo keliavo per visą Gruziją.

Filmo siužetas 

Tai istorija apie 75 metų gruzinų imtynininką Raminą Lomsadzę, taip pat apie gruziniškas imtynes, kurios skiriasi nuo klasikinių ir kultivuojamos tik Gruzijoje.

Kitados įveikdavęs priešininkus per 55 sekundes, herojus nūnai ruošiasi kovai su paskutine ir stipriausia savo varžove – Vienatve. Raminas visą gyvenimą buvo vienišas, bet gyvenimui persiritus į antrą pusę vyras tai ypač pajunta. Vieną ankstų rytą Raminas išsiruošia į tolimą Gruzijos kaimelį ieškoti merginos, kurią mylėjo ir prarado prieš penkiasdešimt metų. Jo motina tada neleido vesti tos merginos. Bandydamas rasti savo jaunystės meilę, Raminas keliauja per visą Gruziją.

Įvertinimas 

2011 m. „Raminas“, be kitų festivalių, buvo rodomas ir pasaulyje pripažintuose tarptautiniuose Maskvos bei Niono festivaliuose.

2012 m. „Sidabrinės gervės“ apdovanojimuose nominuotas geriausio  ilgametražio dokumentinio filmo kategorijoje.

JAV Kino meno ir mokslo akademijos (The Academy of Motion Picture Arts and Sciences) patvirtintas „Oskaro“ komitetas Lietuvos kandidatu į prestižiškiausią „Oskaro“ apdovanojimą 2012 m. išrinko dokumentinį filmą „Raminas“
varžytis dėl geriausio filmo užsienio kalba titulo. Atrankoje galėjo dalyvauti ne trumpesni nei 40 minučių visų žanrų kino filmai ne anglų kalba, kurie buvo rodyti viešai kino teatre mažiausiai 7 dienas iš eilės, ir kurių pagrindiniai kūrybinės grupės nariai yra deleguojančios šalies piliečiai. Šiuos reikalavimus atitiko visi atrankoje dalyvavę filmai. Slaptai balsavusi komisija pirmajame rate išrinko keturis kandidatus, iš kurių į antrąjį etapą pateko du daugiausiai balsų surinkę filmai. Antrajame rate dauguma balsų atiteko „Raminui“. Komitetas laikosi nuostatos neatskleisti atrankai pateiktų filmų pavadinimų. Komitetui padeda Lietuvos kinematografininkų sąjunga, Kultūros rėmimo fondas, VŠĮ „Kino Kontora“ ir studija „Nominum“.

Kūrybinė grupė 

 Gamintojas – Vides Filma studija
 Režisierius – Audrius Stonys
 Scenarijus – Audrius Stonys, Givi Odišarija 
 Prodiuseriai – David Gogilašvili, Uldis  Čekulis
 Operatorius – Audrius Kemežys, Uldis  Čekulis
 Montažas – Ugis Olte

Šaltiniai

Nuorodos 

 Apie filmą lfc.lt svetainėje
 Filmas „Raminas“: gruzino meilė pagal A.Stonį
 Filmo treileris

Lietuvos filmai
2011 filmai
Dokumentiniai filmai
Kaip mes žaidėme revoliuciją

„Kaip mes žaidėme revoliuciją“ () – lietuviškas dokumentinis filmas, sukurtas 2011 m., 67 min. trukmės. Filmo premjera įvyko 2011 m. lapkričio 13 d. 2012 m. „Sidabrinės gervės“ apdovanojimuose nominuotas  geriausio  ilgametražio dokumentinio filmo kategorijoje. Filmo režisierė Giedrė Žickytė (g. 1980 m.) yra ir geriausio TV filmo „Baras", įvertinto „Sidarbinės gervės 2009" apdovanojimu, autorė.

Filme panaudoti unikalūs kadrai iš asmeninių archyvų, taip pat galima išvysti muzikinių intarpų iš Roko maršų, skandalingo ir nepamirštamo roko grupės „Anties“ pasirodymo Sovietų Sąjungos centrinės televizijos tiesioginiame eteryje, kitų grupės koncertų, išgirsti šių įvykių liudininkų komentarus. Filmas tikina, kad Lietuvos žmones „dainuojančiai revoliucijai" išjudino dainuojanti „Antis". Tai liudija įtrauktos filmuotos kronikos. Ne be kandžios ironijos filme pasakojama ir apie spalvingą grupės „Antis" įkvėpėjo ir lyderio Algirdo Kaušpėdo asmenybę. 

„Anties“ veikėjų karta – režisierės tėvų, irgi architektų, karta, todėl jai ši aplinka gerai pažįstama. Daugiau nei pusė šios istorijos sudėliota iš ne vienerius metus ieškotos ir kauptos archyvinės medžiagos, Roko maršų videometraštininkės žurnalistės Laimos Pangonytės, Lietuvos patrioto Albino Kentro ir kitų stebėtojų filmuotos medžiagos.

Siužetas 

Filmas pasakoja istoriją apie pokštą, įvykusį devintojo dešimtmečio viduryje, kai Lietuvoje dar nebuvo jokių atgimimo ženklų, o naujametinio Kauno jaunųjų architektų karnavalo metu juokais susikūrė roko grupė ,,Antis“. Cirką primenantis įspūdingas grimas ir rekvizitai, stilizuoti pasirodymai, kandūs ir aštrūs tekstai kūrė agresyvią sovietinio gyvenimo karikatūrą. Greitai ir net patiems grupės nariams netikėtai „Antis“ tapo ryškiausia Dainuojančios Revoliucijos vėliavneše ir masiniu reiškiniu, įtraukusiu tūkstančius pasekėjų. Tai istorija apie mažą šalį, ypatingą jos laikotarpį ir žmones, kurie, nepaisant pavojaus, iškovojo savo Nepriklausomybę su šypsena veide ir daina lūpose.

Kūrybinė grupė 

 Režisierė – Giedrė Žickytė
 Operatorius – Audrius Kemežys, Eitvydas Doškus
 Muzika – Viktoras Diawara
 Prodiuserė – Dagnė Vildžiūnaitė

Nuorodos 

 Apie filmą scanorama.lt 
 Filmo treileris

Lietuvos filmai
2011 filmai
Dokumentiniai filmai
Dievas sukūrė viską, išskyrus kilimą

„Dievas sukūrė viską, išskyrus kilimą“ () – lietuviškas dokumentinis filmas, sukurtas 2011 m., 27 min. trukmės. Filmo premjera įvyko 2012 m. kovo 17 d. tarptautiniame festivalyje „Kino pavasaris“. 2012 m. „Sidabrinės gervės“ apdovanojimuose laimėjo  geriausio  trumpametražio dokumentinio filmo kategorijoje. 

Filmo režisieriai kino režisūros magistrantas Mikas Žukauskas ir fotografijos ir medijų meno magistrantė Gintarė Valevičiūtė praleido kurį laiką Santariškių klinikų Chemoterapijos skyriuje, filmuodami retomis paveldimomis onkologinėmis ligomis sergančius ligonius. Filmo autoriai ieškodami medžiagos ir žmonių filmui, savanoriavo ligoninėje, susitikinėjo su žmonėmis, turinčiais retos ligos sindromą, bendravo su jais. Iš dešimties moterų jie atsirinko dvi, kurios ir tapo pagrindinėmis filmo herojėmis. Tai žmonės,  nuolat balansuojantys ant peilio, tiksliau – skalpelio, ašmenų. Asketiškuose filmo kadruose slypi tikroji tiesa – kova su likimo mestu iššūkiu. Filmo autoriai nesigilina nei į herojų ligos priežastis, nei į pačią ligą, bet kartu su herojėmis, per jų aplinką ir kasdienes situacijas, tyrinėja žmogaus būtį.

Siužetas 

Jaunos, charizmatiškos filmo herojės – vaikų darželyje dirbanti Aida (30 m.) ir farmacininkė Roberta (25 m.) gyvena įprastą gyvenimą. Iš kitų jas išskiria vienintelė aplinkybė – jos serga retomis onkologinėmis ligomis. Tačiau, balansuodamos ant būties ir nebūties ribos, herojės apie savo ligą kalba netikėtai: Roberta ją vadina dovana, o Aida saviškę, kaip ir sūnelio Pijaus mirtį nuo vėžio, vadina atradimu. Likimo paženklintos herojės netikėtai pastebi tokias gyvenimo puses, kurių anksčiau nematė ar nė neįtarė esant.

Kūrybinė grupė 

 Režisieriai, scenaristai – Mikas Žukauskas, Gintarė Valevičiūtė
 Prodiuseriai – Mikas Žukauskas, Juozas Javaitis

Nuorodos 

 Diagnozė mirti neįpareigoja
 Apie filmą forumcinemas.lt svetainėje

Lietuvos filmai
2011 filmai
Dokumentiniai filmai
Denzel Washington

Denzelis Vašingtonas (, piln. Denzel Hayes Washington, Jr.; g. 1954 m. gruodžio 28 d.) – amerikiečių aktorius, kino režisierius ir prodiuseris. Aktorius sulaukė kino kritikų pripažinimo po tokių žymių asmenų, kaip Steve Biko, Malcolm X, Rubin „Hurricane“ Carter, Melvin B. Tolson, Frank Lucas ir Herman Boone, įkūnijimo įvairių filmų vaidmenyse.

Vašingtonas yra pelnęs po du „Oskaro“ (už filmus „Glory“ (1989 m.) ir „Išbandymų diena“ (2001 m.)) ir „Auksinio gaublio“ apdovanojimus bei vieną „Tony“ apdovanojimą.

Filmografija 
 1974: Death Wish
 1986: Power
 1987: Cry Freedom
 1989: The Mighty Quinn
 1989: For Queen and Country
 1989: Glory
 1990: Heart Condition
 1990: Mo' Better Blues
 1991: Ricochet
 1992: Mississippi Masala
 1992: Malcolm X
 1993: Much Ado About Nothing
 1993: Pelikano byla
 1993: Filadelfija
 1995: Purpurinis potvynis
 1995: Virtuosity
 1996: Courage Under Fire
 1996: The Preacher's Wife
 1998: Fallen
 1998: He Got Game
 1998: The Siege
 1999: The Bone Collector
 1999: Uraganas
 2000: Prisiminkite Titanus
2001: Išbandymų diena
 2002: John Q
 2002: Entvonas Fišeris
 2003: Įtariamasis
 2004: Degantis žmogus
 2004: Mandžiūrijos kandidatas
 2006: Savas žmogus
 2006: Déjà Vu
 2007: Amerikos gangsteris
 2007: The Great Debaters
 2009: The Taking of Pelham 123
 2010: Elijaus knyga
 2010: Nevaldoma grėsmė
 2012: Nesaugus prieglobstis
 2012: Skrydis
 2013: 2 ginklai
 2014: Ekvalaizeris
 2016: Šaunioji septyniukė 
 2018: Ekvalaizeris 2

Nuorodos 

 

JAV aktoriai
JAV režisieriai
Repkai (Palenkės Sokoluvo apskritis)

Repkai () – kaimas Lenkijos rytuose, Repkų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į rytus nuo Palenkės Sokoluvo ir apie 96 km į rytus nuo vaivadijos centro Varšuvos.

Istorija

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1492 metais. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1644 m. įkurta Repkų Šv. Trejybės parapija. Nuo 1864 m. valsčiaus centras.

Repkų valsčius
Ryškioji guotenė

Ryškioji guotenė (Hygrocybe punicea) - tai guoteninių šeimai priklausantis, geras maistines savybes turintis, valgomasis grybas. Kartais dar vadinama ryškiaspalve guotene arba Hygrophorus puniceus.

Išvaizda 

Kepurėlė 5 - 12 cm skersmens, mėsinga, iš pradžių varpeliška, vėliau iškili ir galiausiai palokščia, su buku gūbreliu. Kraštai kartais suaižėję. Luobelė lygi, drėgnu oru šiek tiek patamsėja. Kotas 4 - 8 cm ilgio, tuščiaviduris, labai tvirtas, tačiau trapus cilindriškas arba ties viduriu sustorėjęs, pagrindo link smailėjantis ir apšepęs išilginiais plaušeliais. Lakšteliai mėsingi, reti ir siauri priaugintiniai, kartais laisvi. Trama minkšta be ypatingo kvapo ir skonio.

Spalvos kaita: kepurėlė ryškiai raudona arba oranžiškai geltona. Kotas geltonas arba oranžiškas, tačiau kartais gali būti rausvo atspalvio. Lakšteliai iš pradžių ochros geltonumo, vėliau rausvi. Trama vaisiakūnio viduje ir prie koto pagrindo balkšva, likusioje dalyje gelsva.

Panašios rūšys: šį grybą galima supainioti kitomis raudonos spalvos guočių rūšimis, kaip antai Raudonoji guotenė (Hygrocybe coccinea) arba Smulkioji guotenė (Hygrocybe miniata), kurios irgi yra valgomos, tačiau mažesnės.

Augavietė 

Retai ir saugotina ryškioji guotenė labiausiai mėgsta drėgnas miškų laukymes, pievas, šalikeles.

Sezonas: rugsėjis - spalis.

Literatūra 
 Etorė Bielis "Grybai", "Mano knyga", 2004 m., (87 psl.) ISBN 9955-573-65-1

Nuorodos 
 Grybų katalogas

 Agarikiečiai
Zavadai (Repkų valsčius)

Zavadai () – kaimas Lenkijos rytuose, Repkų valsčiuje, Palenkės Sokoluvo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.

Repkų valsčius
Albertas Frydrichas (Prūsijos hercogas)

Prūsijos hercogas Albertas Frydrichas (; 1553 m. gegužės 9 d. (Karaliaučius) – 1618 m. rugpjūčio 28 d. (Žuvininkai)) – Prūsijos hercogas, valdęs hercogiją nuo 1568 m. iki mirties. Jis buvo Prūsijos hercogo Alberto Brandenburgiečio ir Anos Marijos Braunšveig-Liuneburgietės sūnus. Jis buvo antras ir paskutinis hercogas Prūsijoje iš Hohencolernų Ansbacho šakos.

Prūsijos hercogas 

Albertas Frydrichas tapo Prūsijos hercogu 1569 m. liepos 19 d. Liubline davęs vasalinę priesaiką Lenkijos karaliui Žygimantui Augustui, kadangi tuo metu Prūsijos hercogystė buvo Lenkijos karalystės vasalinė valda.

1573 m. renkant naują Lenkijos karalių Albertas Frydrichas pamėgino tapti Lenkijos senato nariu, bet tam pasipriešino įtakingas Janas Zamoiskis (vėliau Lenkijos Karūnos didysis etmonas), bijojęs protestantų įtakos Lenkijos įstatymų leidyboje. Pradžioje Albertas Frydrichas atsisakė pripažinti Stepono Batoro išrinkimą karaliumi ir palaikė Maksimilijono Habsburgo kandidatūrą. Tačiau 1576 m. spalį Torunės seime jis palaikė naująjį Lenkijos monarchą.

Hercogas Albertas Frydrichas buvo Lenkijos karaliaus Kazimiero IV Jogailaičio proanūkis, gerai mokėjo lenkų kalbą. Dėl to jis kurį laiką buvo laikomas rimtu kandidatu į Lenkijos sostą. Jį ypatingai palaikė Lenkijos liuteronai.

1573 m. jo sveikata ėmė trikti, pasirodė psichinio susirgimo požymių. 1578 m. pirmą pusę Prūsijos hercogiją kaip regentas ėmė valdyti jo pusbrolis Brandenburgo-Ansbacho markgrafas Jurgis Frydrichas (gyv. 1539–1603 m.). 1603 m. regentas Jurgis Frydrichas mirė, ir 1605 m. Lenkijos karalius Zigmantas Vaza Prūsijos regentu paskyrė Brandenburgo kurfiurstą Joachimą III Frydrichą, o 1611 m. leido regentu tapti pastarojo sūnui Jonui Zigmantui. Šis po Alberto Frydricho mirties 1618 m. tapo Prūsijos hercogu.

Jam mirus hercogija atiteko jo žentui Brandenburgo markgrafui Jonui Zigmantui. Taip susijungė dvi valdos ir susidarė vieninga valda Brandenburgas-Prūsija ().

Šeima 

1573 m. Albertas Frydrichas vedė Mariją Eleonorą Klėvietę ()/ Jos tėvai buvo Julicho-Klėvės-Bergo () hercogas Vilhelmas ir Marija Austrė (Austrijos erchercogo Ferdinando I duktė).

Vaikai 

Albertas Frydrichas ir Marija susilaukė 7 vaikų:
 Ana Prūsė (1576 liepos 3 d. – 1625 m. rugpjūčio 30 d.). Jos vyras buvo Brandenburgo kurfiurstas Jonas Zigmantas.
 Marija Prūsė (1579 m. sausio 23 d. – 1649 m. vasario 21 d.). Jos vyras buvo Bairoito markgrafas Christianas.
 Albertas Frydrichas (1580 m. birželio 1 d. – 1580 m. spalio 8 d.). Mirė nesulaukęs metų.
 Sofija Prūsė (1582 m. kovo 31 d. – 1610 m. gruodžio 4 d.). Jos vyras buvo Kuršo hercogas Vilhelmas Ketleris.
 Eleonora Prūsė (1583 m. rugpjūčio 22 d. – 1607 m. kovo 31 ar balandžio 9 d.). Jos vyras buvo Brandenburgo kurfiurstas Joachimas Frydrichas.
 Vilhelmas (1585 m. birželio 23 d. – 1586 m. sausio 18 d.). Mirė nesulaukęs metų.
 Magdalena Sibilė Prūsė (1586 m. gruodžio 31 d. – 1659 m. vasario 22 d.). Jos vyras buvo Saksonijos kurfiurstas Jonas Jurgis I.

Nuorodos 

</center>

Albertas Frydrichas
Albertas Frydrichas
Kazimieras Rukšėnas

Kazimieras Rukšėnas (1935 m. rugpjūčio 26 d. Linkmenyse, Kaltanėnų valsčius – 2014 m. liepos 1 d. Vilniuje) – Lietuvos istorikas, filologas.

Biografija 
1954 m. baigė Švenčionėlių pedagoginę mokyklą, vėliau studijavo vokiečių kalbą VPI. 1971 m. humanitarinių mokslų daktaras.  1971–2002 m. dėstė Vilniaus inžineriniame statybos institute. 1979–1992 m. ir 1997–2002 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto Humanitarinio instituto Užsienio kalbų katedros vedėjas.

Bibliografija 
 Masinės žudynės Lietuvoje, 1941–1944: dokumentų rinkinys, T. 1 / Boleslovas Baranauskas, Eusiejus Rozauskas, Kazimieras Rukšėnas, Genovaitė Erslavaitė. – Vilnius: Mintis, 1965. – 346 p.: iliustr.
 Į vergovę. – Vilnius: Mintis, 1966. – 151 p.: iliustr.
 Nacionalistų talka hitlerininkams: rinkinys / Boleslovas Baranauskas, Kazimieras Rukšėnas. – Vilnius: Mintis, 1970. – 187 p.
 Documents accuse / Boleslovas Baranauskas, Kazimieras Rukšėnas. – Vilnius: Gintaras, 1970. – 309 p.: iliustr.
 Pirčiupių tragedijos kaltininkai: dokumentų rinkinys. – Vilnius: Mintis, 1975. – 79 p.: iliustr.

Šaltiniai 

Lietuvos istorikai
Rimantas Zizas

Rimantas Zizas (g. 1948 m. rugsėjo 8 d. Kluoniškiuose, Kauno apskritis) – Lietuvos istorikas.

Biografija 
Mokėsi Zapyškio septynmetėje mokykloje. 1967 m. baigė Kačerginės vidurinę mokyklą, 1975 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą. 1988 m. humanitarinių mokslų daktaras, disertacija „Lietuvos KP(b) veikla 1944–1948 m. likviduojant vokiečių fašistinės okupacijos padarinius respublikoje“. 

Iki 1990 m. buvo Partijos istorijos instituto prie LKP CK vyr. bendradarbiu. Nuo 1990 m. dirba Lietuvos istorijos institute.

Bibliografija 
 Karo belaisvių ir civilių gyventojų žudynės Lietuvoje, 1941–1944 / Christoph Dieckmann, Vytautas Toleikis, Rimantas Zizas. – Vilnius: Margi raštai, 2005. – 386 p. – ISBN 9986-09-297-3
 Sovietiniai partizanai Lietuvoje 1941–1944 m. – Vilnius: Lietuvos istorijos instituto leidykla, 2014. – 607 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-847-88-5
 Atmintis: 16-osios lietuviškosios šaulių divizijos kariams ir kitiems kovotojams, žuvusiems Antrajame pasauliniame kare / sud. Monika Trinkūnaitė, Rimantas Zizas. – 2-asis leidimas. – Vilnius: Gairės, 2015. – 543 p. – ISBN 978-9955-759-95-9

Šaltiniai 

Lietuvos istorikai
Lietuvos enciklopedininkai
Vainius Sodeika

Vainius Sodeika (g. 1986 m. gegužės 17 d. Druskininkuose) – lietuvių teatro ir kino aktorius. 

Mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio gimnazijoje. Vėliau studijavo vaidybą Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje, kur 2009 m. baigė bakalauro, 2011 m. - magistro studijas. Kurso vadovas – režisierius Gintaras Varnas, dėstytojai  - Viktorija Kuodytė, Arūnas Sakalauskas. Nuo 2007 m. kuria vaidmenis Lietuvos teatruose, dalyvauja jaunųjų menininkų judėjime „No Theatre”, vaidina kino filmuose.

Kūryba teatre 

V. Sodeika per kelerius metus suvaidino per 16 personažų Jono Vaitkaus, Antano Gluskino, Gintaro Varno ir kitų režisierių spektakliuose. Jau nuo antro Akadmijos kurso pradėjo vaidinti įvairiaspalvius vaidmenis: 
 spektaklyje apie TV realybės šou „Žvaigždžių kruša" sėkmės berniuką Denisą (Kauno dramos teatras);
 spektaklyje vaikams „Medėjos vaikai" Chorą (Kauno dramos teatras); 
 „Dekaloge" - paauglį, auginamą vienišos alkoholikės mamos, o vėliau vartotojiškos visuomenės „produktą" - jaunuolį, prekiaujantį mašinomis („Utopia“ teatras);  
 Dea Loher pjesėje „Ruzvelto aikštė" sukūrė Jaunojo Miradoro, brutaliai užmušamo narkotikų prekeivių, vaidmenį (Kauno dramos teatras); 
 „Šekspyriadoje" - spektaklyje pagal kelias Šekspyro pjeses - sukūrė kelis komiškus personažus: Demetrą („Vasarvidžio nakties sapne"), tarną („Užsispyrėlės sutramdyme"), epizodinius vaidmenis tragedijose (Valstybinis jaunimo teatras);
 2009 m. vaidino Jaunuolį rež.Jono Vaitkaus spektaklyje „Svajonių piligrimas" (Valstybinis Vilniaus mažasis teatras);
 vieni paskutiniųjų darbų - du vaidmenys F. García Lorkos siurrealistinėje pjesėje „Publika" (rež. Gintaras Varnas, teatras „Utopia" Menų spaustuvėje), "Lokis" (rež. Lukasz Twarkowski, Lietuvos nacionalinis dramos teatras).

V. Sodeika taip pat kūrė spektakliams muziką: pvz., „Heroinas" (pagal šiuolaikinio britų rašytojo M. Burgesso to paties pavadinimo romaną, 2005 m., rež. Dalia Kimantaitė), „Medvilnės laukų vienatvėje" (pagal Bernard´o-Marie Koltèso to paties pavadinimo pjesę, rež. Dalia Jokubauskaitė) ir kt.

Filmografija 

 „Karalių pamaina“ (2016)
„Paskutinė medaus mėnesio diena“ (2011)
 „Savižudis“ (2008)

Įvertinimas 

Maskvos monospektaklių festivalyje 2010 m. „Solo“ įvertintas „Kontraboso" statulėle už Popryščino vaidmenį pagal N. Gogolio apsakymą „Pamišėlio užrašai" jo paties režisuotame monospektaklyje.

Antro kurso vaidybos magistrantūros studentui V. Sodeikai 2011 m. Vilniaus „Lions“ klubas įteikė Vytauto Kernagio vardo stipendiją.

Nominuotas geriausio aktoriaus kategorijoje 2012 m. „Sidabrinės gervės“ apdovanojimuose.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Vainiaus Sodeikos biografija
 Vainiaus Sodeikos filmografija 

Lietuvos aktoriai
Nacionalinės M.K. Čiurlionio menų mokyklos auklėtiniai
Miglė Polikevičiūtė

Miglė Polikevičiūtė (g. 1985 m. birželio 6 d. Vilniuje) – teatro ir kino aktorė. 

Studijavo aktorinio meistriškumo specialybę Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje, kurso vadovas – režisierius Rimas Tuminas. 2008 m. apdovanota „Auksiniu scenos kryžiumi“ debiuto/jaunojo menininko kategorijoje, pelnė geriausios antro plano aktorės vardą 2012 m. „Sidabrinės gervės“ apdovanojimuose (kartu su Elze Gudavičiūte ir Giedre Giedraityte).

Kūryba 

Svarbesnieji vaidmenys teatre:

 2005 m. Pelė. H.Ch.Andersenas. „Coliukė“. Rež. Sigitas Račkys, Kauno dramos teatras (KVDT)
 2005 m. Ania. A.Čechov. „Vyšnių sodas“ . Rež. Rimas Tuminas, Valstybinis Vilniaus mažasis teatras (VVMT)
 2006 m. Kei Sedler. Brian Clark. „Palaukit, kieno čia gyvenimas?“ Rež. Jonas Vaitkus, VVMT
 2007 m. Dora. Lukas Barfuss. „Seksualinės mūsų tėvų neurozės“ Rež. Ramunė Kudzmanaitė, Lietuvos nacionalinis dramos teatras, LNDT
 2007 m. Meškutė. Justinas Marcinkevičius. „Grybų karas“. Rež. Paulius Ignatavičius, VVMT
 2007 m. Anika. Astrida Lindgren. „Pepė Ilgakojinė“. Rež. Evaldas Jaras, LNDT
 2008 m. Raudonkepuraitė. Jevgenii Švarc. „Raudonkepurė“. Rež. Evaldas Jaras, LNDT
 2008 m. Rita. Prosper Merimee. „Atsitiktinumas“. Rež. Gabrielė Tuminaitė, VVMT
 2008 m. Luiza Lein. Jim Cartwright. „Kelias“. Rež. Artūras Areima, VVMT
 2008 m. Vera. Aleksej Slapovskij. „Batraištis, arba, mylėjau, myliu, mylėsiu...“ Rež. Kiril Glušajev, VVMT
 2008 m. Angelas. Antanas Škėma. „Saulėtos dienos“. Rež. Ramunė Kudzmanaitė, LNDT
 2009 m. Nina Zarečnaja. Anton Čechov. „Žuvėdra“. Rež. Rimas Tuminas, VVMT
 2009 m.  Hildė. Henrik Ibsen. „Meistras Solnesas“. Rež. Yana Ross, LNDT
 2009 m. Adelaida Jepančina. Fiodor Dostojevskij. „Idiotas“. Rež. Eimuntas Nekrošius, teatras Meno fortas
 2009 m. Barbora. Kornejus Čiukovskis. „Daktaras Aiskauda“. Rež. Evaldas Jaras, LNDT
 2010 m. Nina. Pavel Prežko. „Trusi“. Rež. Kiril Glušajev (eskizas debiutų festivaliui „Tylos“), VVMT
 2010 m. Mergina. Broliai Presniakovai. „Hungaricum“. Rež. Ramunė Kudzmanaitė, LNDT

Vaidmenys kine:

 Mergina – Sauliaus Drungos filme „Anarchija Žirmūnuose“
 Rūta – Roko Eltermano filme „Paskutinė medaus mėnesio diena"
 Irina - Axel Peterssen filme „After eight”
 Kristina – Algimanto Puipos filme „Miegančių drugelių tvirtovė“

Šaltiniai

Nuorodos 

 Miglės Polikevičiūtės kūrybinė biografija

Lietuvos aktoriai
Giedrė Giedraitytė

Giedrė Giedraitytė (g. 1988 m.) – teatro ir kino aktorė. 

Studijavo vaidybos (lėlininkų) kurse Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje (kurso vad. Algirdas Latėnas, Gediminas Storpirštis). Nuo 2010 m. vaidina Valstybiniame jaunimo teatre.

Kūryba 

Vaidmenys, sukurti Jaunimo teatre:
 Telma Keits - Marsha Norman, „Labanakt, mama", rež. Algirdas Latėnas ir Gediminas Storpirštis (2010)
 Motina - Oleg Bogajev, „Slaptoji dviratininkų draugija“, rež. Algirdas Latėnas (2012)

G. Giedraitytės filmografijoje – du pilnametražiai filmai „Anarchija Žirmūnuose“ (rež. Saulius Drunga) ir „Miegančių drugelių tvirtovė“ (rež. Algimantas Puipa), serialo „Giminės“ tęsinys „Giminės. Gyvenimas tęsiasi“, serialas „Rojus Lietuvoj“.

Pelnė geriausios antro plano aktorės vardą 2012 m. „Sidabrinės gervės“ apdovanojimuose (kartu su Elze Gudavičiūte ir Migle Polikevičiūte).

Šaltiniai

Nuorodos 

 Giedrė Giedraitytė imdb.com svetainėje

Lietuvos aktoriai
Ramūnas Greičius

Ramūnas Greičius (1968 m. birželio 12 d. Vilniuje) – kino režisierius, Europos Kino Akademijos narys (2008), vienas garsiausių lietuvių operatorių, kūręs daugiau nei 20 filmų Lietuvoje ir užsienyje.

Aktorystės pradmenų paragavęs režisūros specialybės studentas filmu „Nojaus arka“ gavo pagrindinį prizą Lodzės (Lenkija) studentų kino festivalyje ir buvo pakviestas studijuoti į Čekijos kino akademiją (Filmova a televizini Faculta Amu, FAMU). Beveik dešimtmetį mokėsi, gyveno ir kūrė Prahoje, grįžęs į Lietuvą surinko operatorių kursą Muzikos ir teatro akademijoje. Buvo įvertintas kaip geriausias Čekijos operatorius.  Lietuvoje labiau žinomas kaip operatorius, nors studijuodamas ir dirdamas Prahoje, kaip režisierius sukūrė ne vieną vaidybinį ir dokumentinį filmą.

Biografija 

Gimė 1968 m. Vilniuje tėvų dėstytojų šeimoje. 1986 m. baigė Vilniaus 7–ąją vidurinę mokyklą. 1988-1992 m. studijavo aktorystę ir režisūrą Vilniaus Valstybinėje konservatorijoje, 1992 - 1993 studijavo čekų kalbą Prahos Karlo universitete, 1993-2000 m. kinematografijos bakalauro ir magistro studijos Čekijos kino akademijoje.

1994-1996 m. dirbo Lietuvos televizijos korespondentu Prahoje, 1997-2007 m. kūrė, filmavo kino filmus, dokumentiką, reklamą, muzikos klipus. 2000-2005 m. Čekijos operatorių gildijos narys. Nuo 2005 m. Lietuvos operatorių asociacijos narys. Nuo 2001 m. Lietuvos Muzikos ir Teatro Akademijos Kino ir teatro fakulteto dėstytojas. 2008 m. – naujos pagrindinės (bakalauro) studijų programos „Vaizdo operatorius“ programos autorius.

Filmografija 

 „Nojaus arka“ (1995), operatorius, režisierius
 „Anticorro“ (1996), operatorius, režisierius
 „Vasara tolimųjų reisų metas“ (1997), operatorius, režisierius
 „Baltoji iliuzija“ (1999), operatorius, režisierius
 „Jūreivių valsas“ (2000), operatorius, režisierius
 „Sekmadienis yra toks, koks yra“ (2003), operatorius
 „Baltos dėmės mėlyname“ (2004), operatorius, režisierius, scenarijaus autorius
 „Šokantis kirminas“ (2006), operatorius
 „Vabzdžių dresuotojas“ (2008), operatorius
 „Tėve mūsų“ (2010), operatorius
 „Tadas Blinda. Pradžia“ (2011), operatorius
 „Ekskursantė“ (2013), operatorius

Nuorodos 

 Asmeninė svetainė 
 Apie Ramūną Greičių lfc.lt svetainėje
 Apie Ramūną Greičių lika.lt svetainėje
 R. Greičius: operatoriaus profesija nedraugauja su laiminga šeima

Lietuvos kino operatoriai
Lietuvos kino režisieriai
Lietuvos pedagogai
Kongūras

Kongūras (, , ) – viršukalnė vakarų Kinijoje, aukščiausias Sindziango autonominio regiono taškas. Aukštis – 7649 m. Kaip ir gretimas Muztag Atos kalnas, Kongūras paprastai priskiriamas Kunluno (rečiau – Pamyro) kalnų sistemai. Greta kalno telkšo Karakulio ežeras ir praeina Karakorumo plentas.

Į Kongūrą pirmą kartą įkopta tik 1981 m. (britų ekspedicija – Chris Bonington, Al Rouse, Peter Boardman ir Joe Tasker).

Sindziango kalnai
Airiška kava

Airiška kava () – populiarus karštas gėrimas, gaminamas iš kavos, airiško viskio, plaktos grietinėlės ir rudo cukraus.

Istorija 
Pirmą kartą gėrimą paruošė Foynes oro uosto vadovas, Joseph Sheridan, kuris vaišino juo bandžius sušilti keleivius, keliaujančius per Šiaurės Atlantą. Kai keleiviai paklausė, ar tai braziliška kava, Sheridanas atsakė, kad tai „airiška kava“. Paragavęs šios kavos San Francisco Chronicle žurnalistas Staton Delaplane nusprendė pargabenti šį receptą į JAV. Pirmą kartą ši kava JAV buvo pagaminta 1952 m. lapkričio 10 d. San Francisco bare Buena Vista.

Paruošimas 

Į aukštą stiklinę su kojele įpilama 80 ml (4 dalys) karštos juodos kavos. Vėliau įpilama 40 ml (2 dalys) pašildyto viskio, dedama vieną arbatinį šaukštelį cukraus. 30 ml (1 1/2 dalių) grietinėlės iš pradžių reikia lengvai suplakti, o vėliau – dedama ant viršaus, tokiu būdu formuojant specifinį „kailinuką“, per kurį kava yra geriama. Kavos gaminimo metu svarbiausia yra, kad sluoksniai nesusimaišytų. Tokia kava savo išvaizda primena alų stautą.

Variantai 
Gaminami ir Airiškos kavos atitikmenys su kitais alkoholiniais gėrimais:
 Škotiška kava () – su škotišku viskiu;
 Prancūziška kava () – su konjaku arba brendžiu;
 Ispaniška kava () – su cheresu;
 Rusiška kava ( – su degtine;
 Jamaikos kava ( – su tamsiuoju romu arba kavos likeriu Tia Maria.

Šaltiniai 

Kavos paruošimas
Georg Leibbrandt

Georg Leibbrandt (1899 m. rugsėjo 5 d. Torosove, šalia Odesos, Zebrikovo rajone,  carinėje Rusijoje – 1982 m. birželio 16 d. Bonoje, Vakarų Vokietijoje) – nacių partijos politikas ir mokslininkas.

1927 m. jam suteiktas daktaro laipsnį. Tyrė  Juodosios jūros pakrantės vokiečių telkinių istoriją.

1933 m. priėmė Alfredo Rosenbergo kvietimą grįžti į Vokietiją. Tais metais įstojo į nacių partiją. Jį paskyrė nacių partijos Užsienio politikos tarnybos Rytų skyriaus direktoriumi. Jam taip pat uždavė vadovauti antisovietinei ir antikomunistinei propagandai.

Raudonajai armijai okupavus Lietuvą, po keturių dienų, 1940 m. birželio 20 d., Georg Leibbrandt ir Kazys Škirpa susitiko „Eden“ viešbutyje Berlyne. Jų pokalbio dėka išsivystė sukarintas, antisovietinis, antisemitinis Lietuvių aktyvistų frontas.  Buvęs Lietuvos NKVD kontržvalgybos viršininkas Aleksandras Slavinas tvirtina, jog vokiečiams rūpėjo, kad Lietuvių aktyvistų frontas numatytame kare prieš Sovietų Sąjungą kaip „Sondergruppe A“ kenktų sovietams.  Toliau ryšiams su Kaziu Škirpa vadovavo Peter Kleist.

1941 m. balandžio 11 d. Alfredas Rosenbergas nubrėžė numatytos Okupuotų rytų kraštų ministerijos struktūrą, kurioje Leibbrandtą paskyrė vadovauti "kitataučių brangenybių" (Fremde Volkstümer) departamentui. Rosenbergas tarp visų nacių vadovų pasižymėjo meno kūrinių grobimu. 

1941 m. gegužės 29 d. pasitarime rengiančiame propagandą numatytam karui su Sovietų Sąjunga pristatė „propagandos politines gaires“: „Žinoma, visi gyventojai sveikins faktą, kad aišku žydus laikom pagrindiniais kaltininkais. Žydų klausimas gali būti didele dalimi išspręstas leidžiant gyventojams laisvai veikti kurį laiką po to kai užvaldysime kraštą. … Žodžiu, greičiausiai patartina iš pradžių palikti gyventojams jiems patiems savo sąskaitas suvesti su žydais bolševikais engėjais, ir po to surinkus išsamesnių žinių susitvarkyti su likusiais engėjais.“  

1941 m. liepos mėn. Alfredas Rosenbergas paskyrė jį Okupuotų rytų kraštų ministerijos politikos skyriaus vadovu. Dirbo ryšininku su ukrainiečių, kaukaziečių, rusų ir kitų kraštų išeivijomis. Kreipėsi į Reichskomisarą Hinrich Lohse, kad jis paaiškintų, kokiu pagrindu draudė išžudyti Liepojoje likusius žydus.  1941 m. spalio mėn. dalyvavo pasitarime su Reinhardu Heydrichu kaip išžudyti visus žydus. 

1942 m. sausio mėn. 20 d. vienas iš 15 asmenų dalyvavusių  Vansė konferencijoje ir joje aptariusių  Europos žydų išžudymą. Kartu su Alfred Meyer atstovavo Okupuotų rytų kraštų ministeriją.

1943 m. dėl nežinomų priežasčių paliko ministeriją ir įstojo į Vokietijos laivyną.

 Sąjungininkų įkalintas nuo 1945 m. iki 1949 m. gegužės mėn. 1950 m. sausio mėn. Nuremburgo teismas jį apkaltino žydų išžudymu, tačiau 1950 m. rugpjūčio mėn. 10 d. nutraukė bylą ir jį paleido.

Po karo gyveno JAV, tyrė Rusijos vokiečių istoriją.

Šaltiniai 

Vokietijos asmenybės
Holokaustas Lietuvoje
Daukšių senosios kapinės

Daukšių senosios kapinės, Marų kapaliai, Markapiai, Senkapiai – neveikiančios kapinės pietvakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Daukšiuose (Skuodo seniūnija), 0,51 km į šiaurės vakarus nuo kaimo kryžkelės, 0,12 km į šiaurę nuo kelio Mosėdis–Lenkimai.

Kapinės 
Įrengtos aukštumos viršūnėje, netaisyklingos trapecijos plano, pailgos šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, apjuostos palaidų akmenų pylimo ir pavienių lapuočių medžių. Ties aptvaro pietiniu kampu įrengtas įėjimas, kurį iš šonų rėmina du stambūs statmeni akmenys. Centrinėje dalyje stovi metalinis kryžius, įtvirtintas į stačiakampį tašyto akmens postamentą. Abipus jo auga tujos.

Iš šiaurės ir rytų pusių kapines juosia apleista žvyrduobė.

Teritorijos plotas – 0,02 ha.

Istorija 
Veikė XVI–XVIII a., laidoti Daukšių kaimo gyventojai. Pasakojama, kad daugiausia žmonių jose atgulė per 1710–1711 m. Didįjį marą.  Vadinamos Marų kapaliais (Maro kapais, Markapiais), Senkapiais. 

Kapines uždarius, XIX a. – XX a. pr. jose buvo užkasami nekrikštyti gimę kūdikiai, savižudžiai. 

Saugotinas kultūros paveldo objektas.

Šaltiniai 

Skuodo rajono paveldas
Skuodo rajono kapinės
Klaipėdos keleivinis transportas

Viešoji įstaiga Klaipėdos keleivinis transportas – viešojo transporto paslaugas Klaipėdos miesto savivaldybėje organizuojanti, prižiūrinti ir koordinuojanti įstaiga. Klaipėdos miesto viešojo transporto maršrutus aptarnauja 3 įmonės, kurios teikia paslaugas didžiaisiais miesto autobusais – „Klaipėdos autobusų parkas“, „Pajūrio autobusai“ ir „Gintarinis vairas“ bei kelios smulkios bendrovės, keleivius gabenančius mikroautobusais. Iš viso yra 34 maršrutai.

Tikslai 
Pagrindinis įstaigos tikslas yra viešai teikti visuomenės nariams kokybiškas keleivių vežimo ir aptarnavimo paslaugas socialinėje ir transporto srityse.

Funkcijos 
VšĮ Klaipėdos keleivinis transportas tikslai įgyvendinami vykdant šias Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos pavestas funkcijas:
 visų keleivinio transporto rūšių darbo koordinavimas;
 viešojo transporto sistemos organizavimas;
 maršrutų ir tvarkaraščių nustatymas;
 miesto viešojo transporto eismo informacinės sistemos stotelėse ir transporto priemonėse gerinimas ir valdymas;
 keleivių vežėjų darbo kontrolė;
 bilietų gamybos, platinimo ir kontrolės organizavimas;
 keleivių ir vežėjų kontrolė;
 konkursų organizavimas;
 pajamų už parduotus bilietus, kompensacijų ir dotacijų kaupimas, nustatyta tvarka atsiskaitymas su vežėjais už atliktą darbą;
 duomenų bazės apie keleivių vežimą mieste kaupimas ir analizė;
 norminių aktų bei dokumentų rengimas;
 leidimų vežti keleivius reguliaraus susisiekimo maršrutais išdavimas;
 automobilių stovėjimo aikštelių sistemos sukūrimas ir valdymas;
 dalyvavimas transporto priemonių atnaujinimo programose;
 investicinių projektų rengimas ir administravimas;
 ekologiškai švarių technologijų diegimas viešajame transporte..

Istorija 
 Viešoji įstaiga Klaipėdos keleivinis transportas – buvo įkurta 2003 m. kovo 27 d. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos sprendimu Nr. 1-81.
 Klaipėda buvo pirmasis tarp didžiųjų šalies miestų, kuris atsisakė pasenusių vengriškų ikarusų.
 Įstaigos darbo dėka Klaipėda pirmoji įdiegė elektroninius bilietus. 
 2009 m. gruodžio mėnesio viduryje Klaipėdos keleivinio transporto būstinė persikėlė iš biuro adresu Kalnupės g. 1 į biurą adresu S. Daukanto g. 15.
 Nuo 2010 m. sausio 1-osios klaipėdiečiams pradeda teikti automobilių statymo mėnesinius abonementus..

Bilietai 
Viena iš svarbiausių įstaigos funkcijų yra bilietų gamybos, platinimo ir kontrolės organizavimas. Įstaigos darbo dėka Klaipėda pirmoji įdiegė elektroninius bilietus. Klaipėdoje 66 % keleivių naudojasi terminuotais elektroniniais bilietais. Likusiesiems parankesni popieriniai ir kartiniai elektroniniai.

Dalyvavimas tarptautiniuose projektuose 
VšĮ Klaipėdos keleivinis transportas dalyvauja šiuose tarptautiniuose projektuose:
 MoCuBa,
 PROCEED,
 PIMMS Transfer.,
 BAY in TRAP .

Šaltiniai 

Lietuvos viešosios įstaigos
Klaipėdos transportas
Viešasis transportas Lietuvoje
Kavamalė

Kavamalė, kavos malūnėlis – įtaisas kavos pupelėms ar panašiems produktams malti.

Aprašas 
Pradžioje kavos pupeles smulkindavo didelėje piestoje mediniu grūstuvu. Arabai šį metodą naudojo dar tada, kai Europa kavos nežinojo. Tokia įranga smulkiai ir vienodai sumalti kavą neįmanoma, tačiau tradicinei beduinų kavai gaminti tokio smulkinimo pakakdavo.

Vėliau kavą ėmė malti girnomis.

Rankinės kavamalės 

Paprastą rankinę kavamalę sudaro dvejos girnelės, atstumą tarp kurių galima reguliuoti specialiu sraigtu. Kuo labiau priveržtas šis sraigtas, tuo mažesnis tarpas tarp girnelių paviršių, tuo smulkiau mala kavamalė. Pupelės beriamos per piltuvą ir patenka tarp girnelių. Viena girnelė įtvirtinta nejudamai, kita sukama sukant kavamalės rankeną.

Europinio tipo kavamalės dažniausiai būna kubo formos su nedideliu stalčiuku apačioje, kur byra sumalta kava. Kubinės kavamalės nepatogios, nes kubo formos kavamalės korpusą nepatogu laikyti viena ranka, kol antrąja sukama rankena. Malant smulkiam malimui nustatyta kavamale ji šliaužioja stalu, nes malimas reikalauja didelės jėgos ir kavamalę sunku išlaikyti prispaustą ant stalo. Todėl kai kurios europinės rankinės kavamalės turi sraigtą, kuriuo tvirtinamos prie stalo krašto.

Rytietiškos kavamalės paprastai būna cilindro pavidalo, jas patogu laikyti rankoje. Su geromis girnelėmis jos duoda smulkius, vienodo stambumo kavos miltelius. Klasikinių turkiškų kavamalių rankenos dažnai užsilenkia į kavamalės vidų.

Automatinės kavamalės 
Automatinės kavamalės naudoja du malimo būdus – peiliais arba girnelėmis. Dalis kavos žinovų teigia, kad kokybišką kavą galima gauti tik ją malant rankinėmis kavamalėmis, kadangi automatinėse dėl didelio malimo greičio malamos kavos pupelės kaista ir dėl to praranda dalį kokybės.

Pramonėje kavą mala pramoniniais valciniais malūnais.

Elektrinės kavamalės su peiliais veikia panašiai kaip mikseris. Kavos pupeles smulkina greitai besisukantys peiliai. Elektrinės buitinės kavamalės turi du skyrius. Viename būna elektros variklis, kitame – ertmė, į kurią beriamos kavos pupelės ir kurios apačioje yra sukamieji peiliai. Toks mechanizmas neužtikrina tolygaus malimo, dalis kavos perkaista, todėl tokias kavamales daugiausia naudoja namų virtuvėse.

Visas kavamales po malimo reikia išvalyti, kad neliktų kavos miltelių, kurie per ilgą laiką oksiduojasi ir tada gali sugadinti šviežiai malamą kavą.

Kavos paruošimas
Virtuvės reikmenys
Įrankiai
Pakartotiniai 2012 m. LR Seimo rinkimai

Pakartotiniai 2012 m. LR Seimo rinkimai vyko 2013 m. kovo 3 dieną trijose apygardose – Zarasų–Visagino, Biržų-Kupiškio ir Ukmergės. Šių rinkimų metu po II turo buvo išrinkti trys nariai į 2012-2016 m. Seimą – Aleksandras Zeltinis, Algimantas Dumbrava ir Kazys Grybauskas.

Pirmose dvejose apygardose pakartotiniai rinkimai vyko dėl 2012 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose nustatytų rinkimų įstatymo pažeidimų. Ukmergės apygardoje rinkimai kartojami dėl pernai mirusio čia išrinkto Seimo nario Juliaus Veselkos.

Antrasis šių rinkimų turas vyko kovo 17 d.

Rinkėjų aktyvumas I-ame ture

Išankstinis balsavimas 
Tos ir ankstesnių dienų suminiai duomenys

Rinkimų dieną

Rinkėjų aktyvumas II-ame ture

Išankstinis balsavimas 
Tos ir ankstesnių dienų suminiai duomenys

Rinkimų dieną

Rezultatai

I turo rezultatai 
Biržų – Kupiškio apygardoje daugiausiai balsų surinko Aleksandras Zeltinis (31,23% nuo dalyvavusių rinkėjų). Kadangi jis nesurinko daugiau nei pusės balsų, bus rengiamas antrasis turas.

Zarasų – Visagino apygardoje 51,72% balsų nuo visų rinkėjų gavo Algimantas Dumbrava.

Ukmergės apygardoje daugiausiai balsų gavo Kazys Grybauskas – 20,56%, antra liko Janina Galiauskienė (17,36%), trečias – Rolandas Janickas (16,02%). Šioje apygardoje taip pat bus rengiamas antrasis turas.

II turo rezultatai 
Kaip ir pirmame rate, Biržų-Kupiškio apygardoje daugiausiai balsų (57,10%) surinko ir rinkimus laimėjo A. Zeltinis. Zarasų – Visagino apygardoje nugalėjo (68,93% balsų surinkęs) A. Dumbrava. Ukmergės apygardoje Seimo nario mandatą gavo K. Grybauskas (61,27%).

Taip pat skaitykite 
 2012 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai
 2012–2016 m. Seimas

Šaltiniai 

Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai
2013 metai politikoje
2012
Frappe

Frappe (, frapés, ), frappe kava – puta dengtas graikiškas atšaldytas tirpios kavos gėrimas. Labai populiarus Graikijoje bei Kipre, pastaruoju metu paplitęs ir daugelyje kitų šalių. Pirmą kartą frappe atsitiktinai buvo sukurta Salonikuose 1957 m. ir tapo pokarinės Graikijos kavos vartojimo gatvėje kultūros dalimi, „nacionaline“ kava. Tai viena iš populiariausių kavų tarp graikų jaunimo ir užsienio turistų. 

Frappe sąvoka turi daug reikšmių – tai ir klasikinio baleto šokio judesys, ir „angelo sparnų“ () sausainiukai Italijoje (Lietuvoje žinomi kaip žagarėliai), ir pagrindinis muzikos ritmas Prancūzijoje (). Šiuo vardu gali būti pavadinti pieniški ir vaisiniai ledų kokteiliai, specialūs įvairių skonių frappe mišiniai, skirti gaminti šaltiesiems gėrimams, tačiau bene dažniausiai sutinkama frappe vardo reikšmė – šalta kava, šaltas gaivusis gėrimas.

Paruošimas 

Frappe gali būti paruošiama kokteilių plaktuve pagal skirtingus receptus: vienur frappe gaminama iš espreso, kitur iš tirpios kavos, trečias variantas – apskritai be kavos. Paprastai gaunamas tirštas  šaltas kavos gėrimas, papuoštas plaktos grietinėlės kepure, pagardintas įvairiais priedais (sirupu, espreso kava, padažu, šokolado drožlėmis), į aukštą stiklinę taurę įdedant gėrimo šiaudelį. Gėrimo pagrindą sudaro specialus frappe mišinys, pienas, ledo gabalėliai ir espresas. Išrankesniam skoniui gali būti pasiūloma prieskoninė frappe su retesniais sirupais, kasdienai  ar atsigaivinimui – tiesiog kavos skonio.

Šaltiniai 

Kavos paruošimas
Graikiška virtuvė
Stanislovas Stankevičius (1934)

Stanislovas Stankevičius (g. 1934 m. gegužės 12 d. Rokiškyje) – Lietuvos katalikų bažnyčios kunigas, Alovės ir Ryliškių parapijų klebonas, pirmasis Alytaus rajono Garbės pilietis.

Biografija 
Gimė darbininkų šeimoje. Baigė Rokiškio J. Tumo-Vaižganto vidurinę mokyklą. 1954–1957 m. Kursko srityje atliko priverstinę karinę tarnybą sovietų armijoje, grįžęs dirbo Rokiškio žemės ūkio mechaninėse dirbtuvėse „Plūgas".

1958 m. įstojo į Kauno tarpdiecezinę kunigų seminariją. 1963 m. balandžio 10 d. įšventintas kunigu ir paskirtas vikaru į Pivašiūnus. Vėliau perkeltas į Krikštėnų parapiją, paskirtas jos klebonu. 1969–1976 m. klebonavo Punios parapijoje.

Nuo 1976 m. dirba Alovės, o nuo 1984 m. ir Ryliškių parapijų klebonu. Daug prisidėjo prie naujos Ryliškių Šv. Monikos bažnyčios statybos (pastatyta 1993 m.). 

Klebono hobis – fotografija ir filmavimas. Jis fiksuoja bažnytinio ir pasaulietinio gyvenimo šiokiadienius ir šventes, apie jas pasakoja, daro reportažus. 

Už kilnius poelgius, atvirą ir nuoširdų bendravimą su parapijiečiais, visada laiku ištiesiamą pagalbos ranką 2007 m. kunigui Stanislovui Stankevičiui pirmajam rajone buvo suteiktas Alytaus rajono Garbės piliečio vardas.

Šaltiniai 
 Alytaus rajono savivaldybės administracija – Garbės piliečiai 
 Pirmasis Alytaus rajono garbės pilietis – Alma Mosteikaitė. Alovės ir Ryliškių parapijų klebonas Stanislovas Stankevičius. – Alytaus naujienos – 2007 m. gruodžio 27 d. 
 Ina Grigūnaitė. Kleboną laisvalaikiu pralinksmina komedijos. – www.delfi.lt

Nuorodos 
 Videoreportažas: www.alytausgidas.lt 

Lietuvos kunigai
Lietuvos miestų ir rajonų garbės piliečiai
2012 m. Brazilijos Grand Prix

2012 m. Brazilijos Grand Prix – paskutinis (20-tas) 2012 m. Formulės-1 sezono etapas. Jis vyko lapkričio 23-25 dienomis Interlagos trasoje. Tai pat tai buvo 41-as Brazilijos GP.

Šiose lenktynėse išaiškėjo 2012 m. Formulės 1 čempionas. Prieš šias lenktynes 13 taškų persvarą prieš Fernando Alonso turėjo vokietis Sebastian Vettel. Tuo tarpu Formulės 1 konstruktorių čempione trečią kartą iš eilės JAV GP tapo Red Bull ekipa.

S. Vettelis sugebėjo finišuoti 6-oje vietoje ir to užteko trečią kartą tapti F-1 čempionu. Pagrindinis vokiečio varžovas F. Alonso finišavo antras.

Šios lenktynės buvo paskutinės 7 kartus pasaulio čempionui Michael Schumacher. Po jų jis antrą kartą pasitraukė iš Formulės 1.

Kvalifikacija 

Pastabos
 – Pastor Maldonado gavo 10 starto vietų baudą už trečią įspėjimą sezone.

Lenktynės

Čempionato įskaitos 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

 Pastabos: pateikti tik penki geriausi rezultatai.

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2012 sporte
Optinė elektronika

Optinė elektronika – elektroninių prietaisų, kurie aptinka ir kontroliuoja šviesą, tyrimas ir taikymas. Šviesa šiame kontekste dažnai apima ir kitas nematomo spinduliavimo formas, pvz., be matomos šviesos gali būti gama spinduliai, Rentgeno spinduliai, ultravioletiniai ir infraraudonieji spinduliai.

Elektooptika dažnai yra klaidingai naudojama kaip sinonimas, nors tai yra atskira fizikos šaka, kuri sprendžia visas sąveikas tarp šviesos ir elektrinio lauko.

Optinė elektronika yra paremta šviesos kvantinės mechanikos reiškiniais ant elektroninių prietaisų, labiausiai puslaidininkių, taip pat dažnai esant elektriniams laukams.

Optiniai prietaisai
Elektronika
Optika
Perimetras

Perimetras – kelias, kuris apima plotą. Žodis kilo iš graikų kalbos peri (aplink) ir meter (matuoti). Tai visų kraštinių ilgių suma. Perimetras dažniausiai žymimas P raide.

Formulės

Taip pat skaitykite 

 Lanko ilgis
 Pitagoro teorema
 Plotas
 Tūris

Elementarioji geometrija
Fizikiniai dydžiai
Motiejus Bigelis

Motiejus Bigelis (1907 m. kovo 29 d. Stoniūnuose, Varėnos valsčius – 1983 m. rugpjūčio 23 d. Padumbliuose, Lazdijų rajonas) – Lietuvos pedagogas, chorvedys, visuomenės veikėjas.

Biografija 
1927 m. baigė Vilniaus mokytojų seminariją. Aktyviai įsitraukęs į „Ryto“ draugijos veiklą, steigė lietuviškas mokyklas, mokytojavo etninėse Lietuvos teritorijose (Rodūnioje, Pelesoje). 1928–1932 m. mokytojavo Pelesos „Ryto“ draugijos mokykloje. 1932 m. Lenkijos okupacinei valdžiai uždarius mokyklą, ištremtas atgal į Lietuvą. 

1932–1934 m. mokytojavo „Ryto“ draugijos mokykloje Grūte.  1934 m. perkeltas steigti Padumblių pradžios mokyklą. Ten sukūrė šeimą, mokykloje liko dirbti direktoriumi, lietuvių kalbos ir pradinių klasių mokytoju. Apylinkėse suorganizavo dar keletą „Ryto“ draugijos pradžios mokyklų, skleidė lietuvybę mokydamas lietuvių kalbos atgauto Vilniaus ir Vilniaus krašto mokyklose.  Iki sovietų okupacijos pradžios dirbo Lietuvos vyriausiu mokyklų inspektoriumi. Lietuvai praradus nepriklausomybę, veiklą teko nutraukti, sugrįžtant mokytojauti į Padumblių pradžios mokyklą, kur liko dirbti per II pasaulinį karą.

Karui pasibaigus, 1945 m. pavyko įsteigti progimnaziją Kapčiamiestyje, tačiau represiniam okupaciniam režimui gavus skundų dėl direktoriaus nepriklausomos pozicijos, 1947 m. tuometinis progimnazijos direktorius buvo ne kartą areštuotas ir tardytas.  Gresiant didesnėms bėdoms, kurį laiką teko slapstytis. Sovietų režimui nusprendus nepripažinti mokytojų seminarijos diplomų, teko pasitvirtinti mokytojo kvalifikaciją Vilniaus pedagoginiame institute. Sunkiai rasdamas darbą sovietinėse mokyklose, dirbo patentų biure. Baigęs kurčnebylių kalbos kursus, mokytojavo Vilniaus kurčnebylių mokykloje, vakarais dirbo Vilniaus vakarinėje mokykloje muzikos mokytoju, vadovavo chorui, su choru dalyvavo Dainų šventėse. Palaidotas Kapčiamiesčio kapinėse.

2011 m. gegužės 24 d. Lazdijų rajono tarybos sprendimu Nr. 5TS-47 Motiejaus Bigelio vardu pavadinta gatvė Padumblių kaime.

Įvertinimas 
 1938 m. rugsėjo 8 d. LR prezidento aktu Nr. 1097 apdovanotas Vytauto Didžiojo ordino 3-ojo laipsnio medaliu

Šaltiniai

Literatūra 
 Vilnija šimtmečio verpetuose / Izidorius Šimelionis. – Vilnius: Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas, 2002. – ISBN 9955-475-18-8 – 187 p.
 Lydos krašto lietuviai: monografija. II tomas. – Kaunas: Poligrafija ir informatika, 2002. – ISBN 9986-850-44-4

Vytauto Didžiojo ordino kavalieriai
Lietuvos pedagogai
Dažnių spektras

Dažnių spektras yra signalo, kuris yra laikinėje srityje, atvaizdavimas dažninėje srityje. Dažnių spektras gali būti sukurtas naudojant Furjė transformaciją.

Šviesa 

Šviesos šaltinis gali turėti daug sumaišytų skirtingų ir skirtingo intensyvumo spalvų. Vaivorykštė arba prizmė siunčia skirtingus dažnius į skirtingas puses, dėl to jie atrodo atskiri žiūrint iš kitų kampų.

Garsas 

Garsas taip pat gali turėti skirtingus dažnius. Muzikinio tono tembras yra charakterizuojamas savo harmonikų spektro.

Radijas 

Radijuje ir telekomunikacijoje, dažnių spektrą pasidalija daug skirtingų transliuotojų. Kiekviena transliuojama radijo ir televizijos stotis skleidžia bangą, kuriai yra priskirta dažnių sritis, vadinama kanalu. 

Pavyzdžiui, kai AM (amplitudinė moduliacija) radijas plito nuo 1920 m. Kongresas paskyrė jam dažnių diapazoną nuo 535 kHz iki 1,7 MHz.

Šaltiniai 

Signalų apdorojimas
Polinė koordinačių sistema

Polinė koordinačių sistema – dvimatė koordinačių sistema, kurioje kiekvienas taškas plokštumoje yra apibrėžiamas atstumu nuo vieno nustatyto taško ir kampu su nustatyta kryptimi.

Nustatytas taškas yra vadinamas poliumi, o spindulys nuo poliaus iki nustatytos krypties yra vadinamas poline ašimi.

Perėjimas nuo polinių prie Dekarto koordinačių 

Dvi polinės koordinatės r ir θ gali būti transformuotos į Dekarto x ir y koordinates naudojant trigonometrines funkcijas – sinusą ir kosinusą:

 
 

Dekarto koordinatės x ir y gali būti transformuotos į polines r ir θ su r ≥ 0 ir θ intervale (−π, π]:

Polinės kreivių lygtys

Apskritimas 

Bendroji lygtis apskritimui su centru taške  ir spinduliu a yra

„Rožė“ 

„Rožė“ yra garsi matematinė kreivė, kuri atrodo, kaip gėlė su vainiklapiais ir gali būti išreikšta paprasta poline lygtimi,

Archimedo spiralė 

Archimedo spiralė yra garsi spiralė, kurią atrado Archimedas. Jos lygtis

Kompleksiniai skaičiai 

Kiekvienas kompleksinis skaičius gali būti atvaizduojamas kaip taškas kompleksinėje plokštumoje. Jo įprastinės Dekarto koordinatės gali būti pakeistos polinėmis. Kompleksinio skaičiaus z stačiakampė forma:
 
kur i yra menamasis vienetas arba gali būti užrašytas kitaip, polinėje formoje, naudojant tokį sąryšį
 
iš čia
 
kur e yra Eulerio skaičius. (Atkreipti dėmesį, jog visoms eksponentėms daroma prielaido, jog θ yra išreiškiamas radianais.)

Koordinačių sistemos