Lietuvos politinės partijos

Lietuvos politinės partijos –  pagal 1990 m. rugsėjo 25 d. Seimo priimtą Politinių partijų įstatymą įsteigtas pavadinimą turintis viešasis juridinis asmuo, kurio tikslas – tenkinti savo narių politinius interesus, padėti reikšti jų politinę valią, siekti dalyvauti įgyvendinant valstybės valdžią ir savivaldos teisę.

Istorija

Lietuvos politinės partijos iki 1918 m. 
Nors pirmosios politinės partijos Europoje pradėjo kurtis Jungtinėje Karalystėje dar XVII a., Lietuvoje dėl įvairių priežasčių jos pradėjo atsirasti tik XIX a. pabaigoje–XX a. pradžioje ir tai visų pirma susiję su tuo metu vykusiu lietuvių tautiniu atgimimu.

1896 m. A. Domaševičiaus ir A. Moravskio iniciatyva susikūrė pirmoji politinė organizacija – Lietuviška socialdemokratų partija (LSDP) (vėliau jos pavadinimas keletą kartų kito – 1902 m. Lietuvių socialdemokratų partija, o nuo 1905 m. ji galutinai gavo Lietuvos socialdemokratų partijos vardą), kuri savo programoje pirmoji įrašė Lietuvos Nepriklausomybės siekį.

1897 m.  spalio 7 – 9 d. žydų socialdemokratų grupių atstovų suvažiavime Vilniuje įkurta žydų socialistų partija „Visuotinė Rusijos ir Lenkijos žydų darbininkų sąjunga“ (nuo 1903 m. – Visuotinė Lietuvos, Lenkijos ir Rusijos žydų darbininkų sąjunga) arba Bundas. 

1902 m. –  „Varpas“ ir „Ūkininkas“ bendradarbių suvažiavime K. Griniaus, J. Šaulio, P. Višinskio ir kitų iniciatyva įkurta pirmoji demokratinė ir liberali Lietuvių demokratų partija (LDP) (nuo 1906 m. ji gavo Lietuvos demokratų partijos pavadinimą), 1905 m. jos sparnas – Lietuvos valstiečių sąjunga (LVS).

Mindaugas Tamošaitis pastebi, kad „visuomenei vis labiau skaidantis, palaipsniui pradėjo kurtis ir kitos partijos, kurių masinis kūrimasis sutapo su Pirmojo pasaulinio karo pabaiga ir Lietuvos nepriklausomybės atkūrimu“.

Politinės partijos nepriklausomoje Lietuvos valstybėje 1918–1940 m. 
1936 m. autoritarinė A. Smetonos valdžia uždarė Lietuvių krikščionių demokratų partiją, Lietuvos socialdemokratų partiją, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungą, kitas partijas ir jų padalinius. Toliau veikė tik Lietuvių tautininkų sąjunga.

Politinės partijos Lietuvoje ir išeivijoje SSRS okupacijos ir aneksijos metais 
1940–1988 m. Lietuvoje egzistavo prievarta įdiegta sovietinė politinė sistema, kurioje veikė tik Lietuvos komunistų partija.

Politinės partijos Sajūdžio metu 
Sąjūdžiui pradėjus kovą dėl Lietuvos valstybingumo atkūrimo, pradėjo kurtis daugiapartinė sistema. 1989 m. vasario 5 d. susikūrė pirmoji nauja partija – Lietuvos demokratų partija, 1989 m. liepos 15 d. buvo įsteigta Lietuvos žalioji partija. Tačiau iš pradžių šios partijos nebuvo oficialiai pripažįstamos. Tik 1989 m. gruodžio 7 d. LTSR Aukščiausioji Taryba priėmė įstatymą „Dėl Lietuvos TSR Konstitucijos (Pagrindinio įstatymo) 6 ir 7 straipsnių pakeitimo“, kuris panaikino TSKP monopolį ir sudarė sąlygas daugiapartiškumui. Vis dėlto iki Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo oficialiai nebuvo įregistruota nė viena partija.

Nepriklausomos Lietuvos politinės partijos nuo 1990 m. 
1990 m. balandžio mėn. buvo oficialiai užregistruotos pirmosios penkios politinės partijos Lietuvoje: Lietuvos demokratų partija, Lietuvos krikščionių demokratų partija, Lietuvių tautininkų sąjunga, Lietuvos socialdemokratų partija, Lietuvos komunistų partija. 

Netrukus įsikūrė daugiau partijų: 1990 m. balandžio 7 d. – Lietuvos humanistų partija, rugpjūčio 18 d. – Lietuvos valstiečių partija, spalio 20 d. – Nepriklausomybės partija, lapkričio 25 d. – Lietuvos liberalų sąjunga.

Lietuvos politinių partijų teisinis reguliavimas 
Lietuvos politinių partijų veiklą nuo 1990 m. rugsėjo 29 d. reglamentuoja Lietuvos Respublikos politinių partijų įstatymas. Pagal šį įstatymą politinei partijai įsteigti būtina, kad ji Lietuvos Respublikoje turėtų ne mažiau kaip du tūkstančius steigėjų – LR piliečių, sulaukusių 18 metų. Šie savo ar savo atstovų suvažiavime (susirinkime, konferencijoje) turi priimti politinės partijos įstatus, programą ir išrinkti valdymo organus, taip pat priimti sprendimą dėl buveinės.

Politinės partijos steigėjai nuo politinės partijos įregistravimo Juridinių asmenų registre tampa jos nariais. Tuo pačiu metu LR pilietis gali būti tik vienos LR įregistruotos politinės partijos steigėju ar nariu.

Draudžiama steigtis ir veikti politinėms partijoms, kurių steigimo ar programiniuose dokumentuose propaguojama ar veikloje praktikuojama rasinė, tautinė, religinė, socialinė nelygybė ir neapykanta, autoritarinio ar totalitarinio valdymo, valdžios užgrobimo prievarta metodai, karo ir smurto propaganda, žmogaus teisių bei laisvių, viešosios tvarkos pažeidimai, kitokios idėjos bei veiksmai, prieštaraujantys Konstitucijai, Lietuvos Respublikos įstatymams ir nesuderinami su visuotinai pripažintomis tarptautinės teisės normomis.

Politinės partijos gali steigti filialus, atstovybes ir kitus struktūrinius padalinius, tačiau politinės partijos filialai, atstovybės ir kiti struktūriniai padaliniai nėra juridiniai asmenys.

Politinės partijos pertvarkomos, pasibaigia (reorganizuojamos ar likviduojamos) Civilinio kodekso nustatyta tvarka.

Registruotos politinės partijos 
2019 m. kovo 3 d. Lietuvoje buvo 24 veikiančios partijos, 2 partijos turėjo teisinį statusą „likviduojama“, 3 partijoms buvo inicijuojamas likvidavimas Registro tvarkytojo iniciatyva.

Veikiančios partijos

Teisinis statusas „likviduojama“

Inicijuojamas likvidavimas Registro tvarkytojo iniciatyva

Išregistruotos politinės partijos

Politinėms partijoms priklausantys nariai 
Pagal duomenis, kuriuos politinės partijos Teisingumo ministerijai pateikė iki 2019 m. kovo 1 d., politinėms partijoms Lietuvoje priklausė 112158 žmonės.

Politinės partijos Seime 
Pagrindinis straipsnis – Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Iš 37 registruotų Lietuvos partijų po 2007 m. vasario 25 d. savivaldybių rinkimų Lietuvos politinėje sistemoje realiai veikė Seime bei savivaldybėse 18 partijų.

Išnašos

Nuorodos 
 Politikos patvoriuose – partijų sąžalynas
 2012 Liepos politinių partijų sąrašas