joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Karolinas (Palenkės vaivadija)

Karolinas () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Gibų valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į vakarus nuo Gibų, apie 10 km į pietvakarius nuo Seinų ir 104 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. 144 gyventojai. Karolino Šv. Šeimynos bažnyčia, priklausanti Seinų Šv. Kazimiero Jogailaičio dekanatui. Keliai į Bialogurus, Pogoželecą. Balčio ežeras. Per kaimą eina mėlynoji pėsčiųjų turizmo maršruto trasa. Į Karolino sudėtį įjungti buvę Kšivašės ir Pokrovsko kaimeliai. Senosios sentikių kapinės.

Istorija 
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. XVIII a. dar tęsėsi Sengirės kolonizacija, į vietoves prie Balčio ežero kėlėsi kolonistais sentikiai iš Rusijos, tuo pačiu norėdami išvengti patriarcho Nikono persekiojamų. Pirmieji persikėlėliai pasirodė dar prieš 1780 m., pakviesti šių žemių valdytojo Sanoko pataurininko Adomo Gelaževskio. 1796 m. susikūrė gyvenvietė Karolinas – dvarininkas Liudvikas Skanpskis vieną iš savo palivarkų pavadino žmonos Karolinos vardu. 1827 m. kaime buvo 19 dūmų (sodybų) ir 159 gyventojai. Po 1831 m. sukilimo palivarkas su visomis žemėmis caro adinistracijos buvo nusavintas imperijos naudai. Rusijos valdininkai, siekdama sentikius pritraukti prie stačiatikių bažnyčios, pradėjo jiems dalinti netoliese esanti Češkinės mišką, susikūrė naujakūrių gyvenvietė, vadinama Češkine, o vėliau Pokrovsku. Nuo 1843 m. jau visas kaimas įvardijimas Pokrovsku (vietos lietuvių šaukiamas Pakrausku), o buvusiame Karolino palivarke pagal caro rūmų arcitekto Konstantino Thono projektą 1846-54 m. pastatyta Dievo Motinos Globėjos cerkvė. Administraciškai Pokrovskas buvo pavaldus Gibų valsčiui su centru Gibų kaime. Po kiek laiko jau ir valsčius buvo pervadintas į Pokrovsko, nors jo centras išliko Gibuose. Apylinkėse gyvenę 462 sentikiai (1856 m.) priklausė piliponiečiams (sentikių atšaka) ir toliau laikėsi savo tradicijų, religines apeigas atlikdavo slaptai.
Susikūrus nepriklausomai Lenkijos valstybei, cerkvė buvo atduota katalikams ir perstatyta: 1921 m. bažnyčia konsekruota Šventos Šeimynos vardu, bizantiškai šventovei būdingi apvalūs bokšteliai buvo pašalinti. Pirmąjį pasaulinį karą išgyvenę kaimo stačiatikiai toliau meldėsi gretimoje Pogoželeco cerkvėje. Gyvenvietei buvo grąžintas senasis – Karolino – vardas. Po Antrojo pasaulinio karo sentikių kaime nebeliko. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Šaltiniai 
 Mūsų Lietuva. III tomas, 325 p.
 Šv. Šeimynos parapija (lenk.) 
 Karolin-Pokrowsk (lenk.)
 Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich. III tomas, 850 p. (lenk.)
 Grzegorz Sosna, Antonina Troc-Sosna. Zapomniane dziedzictwo. Nie istniejące już cerkwie w dorzeczu Biebrzy i Narwi. Orthdruk, Białystok, 2002 ISBN 83-85368-94-9

Gibų valsčius
Janis Jaunsudrabinis

Janis Jaunsudrabinis (, 1877 m. rugpjūčio 25 d. Kruodziniai, Neretos savivaldybė – 1962 m. rugpjūčio 28 d. Kerbekas, Šiaurės Reinas-Vestfalija; 1997 m. perlaidotas Kiksuose) – latvių rašytojas, dailininkas.

Biografija 
1886–1892 m. mokėsi Neretos mokykloje, 1892–1893 m. – Panemunio rusų mokykloje, 1893–1895 m. mokytojavo Neretoje, 1895–1897 m. mokėsi Vecsatės žemės ūkio mokykloje. 1896 m. laikraštyje „Latviešu Avīzēs“ išspausdino pirmąjį apsakymą „Žiemos naktis“. 1898 m. dirbo Remtėje žemės ūkio specialistu, bet pajutęs potraukį dailei, 1899–1903 m. studijavo Bliumo tapybos mokykloje Rygoje. 1905 m. tris mėnesius tobulinosi Miunchene. 1908–1909 m. su šeima gyveno ir studijavo dailę Berlyne, mokytojas Lovis Korintas. Grįžęs gyveno Milgravyje, 1913–1915 m. – Pliaviniose, 1915–1918 m. – Kaukaze. Grįžęs užsiėmė tapyba ir rašymu. 1924 m. su Kultūros fondo stipendija keliavo po Europą. 1937 m. išsiskyręs su žmona gyveno Sabilėje, Ilūkstėje. 1944 m. pasitraukė į Vakarus.

Kūryba 
Tapė peizažus, portretus, iliustravo knygas (taip pat ir savo), parašė straipsnių apie dailę, tarp jų apie M. K. Čiurlionio kūrybą.

Apysakoje „Šalnos pakąsti žiedai“ atskleista dviejų jaunų žmonių meilės drama. Vaikystės patirtis atsispindi „Baltojoje knygoje“, „Žaliojoje knygoje“, kituose rinkiniuose. Prozoje ryškios psichologinio realizmo ir neoromantizmo tradicijos. Kūryboje subtiliai perteikti veikėjų dvasiniai išgyvenimai, plačiai pavaizduotas Latvijos kaimo įvairių sluoksnių gyvenimas, pabrėžiamas žmogaus ryšys su gamta, tautinių tradicijų tąsa; gausu lietuviškų motyvų. Parašė vaizdelių, apsakymų ir eilėraščių, pjesių, knygų apie latvių emigraciją, apybraižų apie lietuvius įvairiose šalyse. Į latvių kalbą išvertė K. Donelaičio, G. Landsbergio-Žemkalnio, P. Vaičiūno kūrinių.

Bibliografija 
 Šalnos pakąsti žiedai (Veja ziedi), 1907 m., lietuvių kalba 1969 m., vertė Lilija Kudirkienė
 Baltoji knyga (Balta grāmata), 1914 m., lietuvių k. 1959 m.
 Žalioji knyga (Zaļa grāmata), 2 d. 1950–1951 m., lietuvių k. Vilnius, Vyturys, 1990 m., vertė Henrikas Čigriejus.
 Aija, 1911 m., Aidas (Atbalss), 1914–1915 m., Žiema (Ziema), 1925 m.; trilogija, visos lietuvių k. 1960 m.
 Mirties šokis (Nāves deja), romanas, 1924 m.,
 Naujakurys ir velnias (Jaunsaimnieks un velns), romanas, 1933 m.,
 Nežiūrėk saulėn (Neskaties saule), romanas, 1936 m.,
 Kapris (Kapri), romanas, 1939 m.,
 Pinigai (Nauda), romanas, 1942 m.,
 Uršulytė (Uršulīte), apysaka, 1929 m.
 Be tėvynės (Bez dzimtenes), 1947 m.,
 Aš pasakoju savo žmonai (Es stāstu savai sievai), 1951 m.
 Mano gyvenimas (Mana dzīve), 1957 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Janio Jaunsudrabinio memorialinis muziejus

Latvijos neoromantizmo rašytojai
Latvijos tapytojai
Eduardas Kalninis

Eduardas Kalninis (, Kalninis 1904 m. spalio 25 d. Ryga – 1988 m. sausio 1 d.) – latvių tapytojas marinistas.

Biografija 
Tapybos mokslu pradėjo su tėvais 1914–1917 m. gyvendamas Tomske pas J. Moškevičių. 1923–1932 m. studijavo Latvijos dailės akademijoje pas V. Purvytį, nuo 1945 m. joje dėstė, nuo 1955 m. profesorius. 1970 m. TSRS dailės akademijos narys.

Kūryba 
Nutapė didingą, rūstų jūros grožį perteikiančių peizažų, žanrinių kompozicijų, vaizduojančių žvejų gyvenimą („Sielininkai“ 1935 m., „Naujos burės“ 1945 m., „Permainos“ 1949 m., „Septintoji Baltijos regata“ 1952–1954 m., „Latvijos žvejai Atlante“ 1957 m., „Distancija“ 1967 m., „Baltijos jūros audra“ 1972 m.). Paveikslai realistiniai, būdinga virtuoziškai ištobulinta toninė modeliuotė, apibendrinimas, romantinė nuotaika, vėlesniems paveikslams – ekspresija, patosas.  Nuo 1927 m. dalyvavo parodose.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Eduards Kalninš. Galerija 

Latvijos tapytojai
TSRS dailės akademijos nariai
Tapytojai marinistai
Ivaras Kalninis

Ivaras Kalninis (, g. 1948 m. rugpjūčio 1 d. Ryga) – latvių teatro ir kino aktorius.

Biografija 
1974 m. baigė Latvijos konservatoriją. Nuo 1974 m. Janio Rainio dailės, Naujojo Rygos, Maskvos teatrų aktorius. Vaidina televizijos serialuose. 1996 m. Latvijos Respublikos Seimo deputatas. Išleido savo dainų albumų.  Buvo vedęs lietuvių kilmės aktorę Aureliją Anužytę.

Svarbiausi vaidmenys 
Teatre
 Mindaugas – Justinas Marcinkevičius Mindaugas, 1979 m.,
 Miunhauzenas – Martinas Zivertas. Miunhauzeno vedybos, 1988 m.,
 Indulis – Janis Rainis. Indulis ir Arija, 1987 m.,
 Donas Ferdinandas – Žanas Rasinas. Sidas, 1995 m.,

Kino ir televizijos filmuose
 Obuolys upėje, 1974 m.
 Tomas – Teatras, 1978 m., pagal V. S. Moemą, rež. Janis Streičas,
 Nešaudykite į baltas gulbes, 1979 m. , rež. Rodionas Nachapetovas,
 Faustas, Don Karlas – Mažosios tragedijos, 1980 m., pagal A. Puškiną, rež. Michailas Šveiceris,
 Andrejus – Asmeninio saugumo negarantuoju. 1981 m., rež. Anatolijus Vechotko,
 Herbertas – Žiemos vyšnios, 1985 m., tęsiniai 1990 m., 1995 m., visų rež. Igoris Maslenikovas,
 Edukas – Likimo girnos, 1997 m., rež. Janis Streičas,
 Hugo – Senosios raštinės paslaptys, 2000 m., rež. Janis Streičas.

Šaltiniai 

Latvijos aktoriai
Rolandas Kalninis

Rolandas Kalninis (, 1922 m. gegužės 7 d. Vecslabadoje, Istros valsčiuje, Latvijoje – 2022 m. gegužės 17 d.) – latvių kino režisierius.

Biografija 
1937–1940 m. mokėsi Rygos 1-oje vidurinėje mokykloje, dirbo uoste, laikraštyje „Jaunākās Ziņas“, kariuomenės parduotuvėje, laikraščių „Padomju Latvija“ ir „Cīņa“ sporto žurnalistu.  1944–1946 m. Latvijos meno reikalų valdybos Teatro skyriaus inspektorius. Nuo 1947 m. dirbo Rygos kino studijoje, 1957–1990 m. šios studijos režisierius. Nuo 1989 m. buvo kino studijos „Trīs“ direktorius ir režisierius.

Kūryba 
Filme „Aš viską atsimenu, Ričardai / Akmenys ir skeveldros“ (TSRS rodytas cenzūros pakeistas) per vienos šeimos likimą parodyta dramatiška latvių tautos situacija Antrojo pasaulinio karo ir pokario metais. Sukūrė šiuolaikinės tematikos, nuotykių filmų, literatūros kūrinių ekranizacijų, dokumentinių filmų (Pokalbis su karaliene, 1980 m., Amžinasis Faustas, 2000 m.

Filmografija 
 Ilzė, 1959 m.
 Prieš audrą, 1960 m.
 Aš viską atsimenu, Ričardai / Akmenys ir skeveldros, 1966 m.
 Įkvėpkite giliau, 1967 m.,
 Karalienės riteris, 1970 m.
 Ceplio afera, 1972 m., pagal P. Ruozytį
 Rungtynės įvyks bet kokiu oru, 1985 m.
 Jeigu mes visa tai iškęsime, 1987 m.
 Taperis, 1989 m.

Šaltiniai 

Latvijos kino režisieriai
Latvijos rašytojai
Mera

Mera – upė rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone; Žeimenos kairysis intakas. Prasideda 2 km į šiaurės rytus nuo Švenčionių. Aukštupyje vadinama Kūna. Teka į pietus, pietvakarius, žemupyje pasuka į šiaurės vakarus, smarkiai vingiuoja. Teka daugiausia miškingoms vietovėmis. Įteka į Žeimeną 29 km nuo jos žiočių, į rytus nuo Meškerinės.

Didesnis intakas – Santaka (kairysis). Upės baseine nemažai pelkių ir ežerų (Acintas, Perūnas, Kūna). Vidutinis nuolydis 132 cm/km. Prie Meros įsikūrusios gyvenvietės: Švenčionys, Melninkai, Naujas Strūnaitis, Kasčiukai, Ziboliškė, Trakai, Voksa, Jenarališkė, Pamerionys, Gužiai.

Etimologija 

Upėvardis Mera kildinamas nuo žodžio marios, marės („jūra“); plg. , sen. ,  bei  „stovintis vanduo“. Pavadinimo Kūna kilmė siejama su žodžiu kunė („klampi bala, liūnas“).

Šaltiniai 

Švenčionių rajono upės
Reinis Kaudzytė

Reinis Kaudzytė ( arba Kaudzītes Reinis, 1839 m. gegužės 12 d. Madariai, Vecpiebalgos valsčius – 1920 m. rugpjūčio 21 d. Kalno Kaibėniai, Vecpiebalgos valsčius) – Latvijos rašytojas, slapyvardis Kalninieks. Matyso Kaudzytės brolis.

Biografija 
Augo hernhutiečių šeimoje. Savamokslis. Dirbo amatininku, gamino verpimo ratelius, nuo 1867 m. geografijos ir tikybos mokytoju Vecpiebalgoje. Mėgo keliauti, su broliu pėsčiomis apkeliavo didžiąją dalį Latvijos, nukako iki Sankt Peterburgo, 1898 m. aplankė Pasaulinę parodą Paryžiuje ir Eifelio bokštą. Gyveno Rygoje, Siguldoje, Cėsyse, 1920 m. apsigyveno pas brolį Kalno Kaibėniuose.

Kūryba 
Pirmasis aforizmų kūrėjas latvių literatūroje. Parašė su broliu pirmą realistinį latvių romaną „Matininkų laikai“. Jame pasakojama apie žemės permatavimą, kai latvių valstiečiai išpirkinėje iš dvarininkų žemes, satyriškai perteikiami XIX a. antros pusės socialiniai ir moraliniai procesai Latvijos kaime. Romanas „Izjuriečiai“ liko nebaigtas, jame vaizduojamas tragiškas kaimiečių gyvenimas. Dar parašė eilėraščių, kritikos straipsnių apie latvių literatūrą ir visuomenę.  Parašė pirmąjį geografijos dėstymo vadovėlį.

1929 m. Kalno Kaibėniuose atidarytas brolių Kaudzyčių muziejus.

Bibliografija 
 Matininkų laikai (Mērnieku laiki), 1879 m., lietuvių kalba 1939 m., 1963 m., 2 leid. 1980 m.
 Izjuriečiai: Molienos gamtos vaizdai (Izjurieši: Malienas dabas stāsti), satyrinis romanas, 1928 m.,

Šaltiniai

Nuorodos 
 Kalna Kaibēni – brāļu Kaudzīšu muzejs 

Latvijos poetai
Latvijos rašytojai
Jekabas Kazakas

Jekabas Kazakas (, 1895 m. vasario 18 d. Ryga – 1920 m. lapkričio 30 d. ten pat) – latvių tapytojas, grafikas.

Biografija 
1913–1915 mokėsi Rygos, 1915–1917 m. Penzos meno mokyklose. 1919 m. ekspresionistų grupuotės, Rygos menininkų grupuotės vienas įkūrėjų.

Kūryba 
Ankstyvoji kūryba paveikta impresionizmo, vėlesnėje žymi senųjų Vakarų Europos meistrų, prancūzų modernizmo atstovų kūrybos įtaka. Sukūrė portretų (autoportretai „Prie stalo“ 1917 m.), figūrinių kompozicijų (ciklas „Emigrantai“ 1917 m., „Cirkas“ 1919 m.). Kūriniams būdinga ekspresija, monumentalumas, formų deformacija, juose ryškūs latvių modernizmo dailės bruožai. Sukūrė medžio raižinių ir linoraižinių, piešinių.

Atrinkti paveikslai

Šaltiniai 

Latvijos tapytojai
Latvijos grafikai
Ekspresionizmo tapytojai
Impresionizmo tapytojai
Anta Klints

Anta Klints (, tikroji pavardė Anna Emīlija Jekste-Pamiljone-Amtmane, 1893 m. spalio 1 d. Liepoja – 1970 m. vasario 27 d. Ryga) – latvių teatro aktorė.

Biografija 
1912 m. Liepojos „Liepos“ teatro, 1913–1914 m. Liepojos latvių teatro, 1915–1918 m. Naujojo Petrogrado latvių teatro, 1919–1921 m. ir nuo 1924 m. Latvijos dramos teatro, 1921–1924 m. Rygos Dailės teatro aktorė. Vaidyba psichologiška, temperamentinga, raiški. 

Sutuoktinis aktorius ir režisierius Alfredas Amtmanis-Briedytis.

Vaidmenys 
 Salomėja – Oskaras Vaildas. Salomėja 1921 m.,
 Sniedzė, Surmis – Ana Brigaderė. Princesė Gundega ir karalius Brusubarda 1923 m., 1939 m., Stebuklingas Lolitos paukštis 1927 m.,
 Dorina – Moljeras. Tartiufas 1943 m., 1946 m.,
 Pundukienė – Rudolfas Blaumanis. Siuvėjų dienos Silmačiuose 1955 m., 1965 m.,
 Lyba – Žalioji žemė 1950 m., pagal A. Upytį, TSRS valstybinė premija – 1951 m.,
 Ranevskaja – Antonas Čechovas. Vyšnių sodas 1953 m.,
 Orta – Janis Rainis. Pūsk, vėjeli, 1968 m.

Filmografija 
 Prieš audrą, 1956 m., rež. Rolandas Kalninis
 Karklai pilkieji žydi, 1961 m.
 Matininkų laikai, 1968 m. rež. Voldemaras Pucė

Bibliografija 
 Tai nebuvo lietinga diena (Tā nebija lietaina diena), atsiminimai, Liesma, 1974 m.

Šaltiniai 

Latvijos aktoriai
Latvijos rašytojai
Walter Mondale

Volteris Mondeilas (, 1928 m. sausio 5 d. – 2021 m. balandžio 19 d.) – Jungtinių Amerikos Valstijų politikas, 1977–1981 metais, vadovaujant Džimiui Karteriui, ėjęs 42-ojo JAV viceprezidento pareigas. Mondeilas taip pat dvi kadencijas atstovavo Minesotos valstijai Senate, o 1984 metų JAV prezidento rinkimuose buvo JAV demokratų partijos kandidatas į prezidentus. Kiek vėliau, 1993–1996 metais, JAV prezidento Bilo Klintono administracijos laikotarpiu, jis ėjo JAV ambasadoriaus Japonijoje pareigas.

Vadovaujant prezidentui Karteriui, Mondeilas dažnai keliavo po visą šalį, gindamas administracijos užsienio politiką. Mondeilas buvo pirmasis viceprezidentas, turėjęs biurą Baltuosiuose rūmuose. Volteris Mondeilas išplėtė viceprezidento vaidmenį nuo nominalaus vadovo iki prezidento patarėjo ir pilnateisio administracijos dalyvio. Politikai, viceprezidento pareigas ėję po Mondeilo, sekė šiuo pavyzdžiu. Mondeilas taip pat pradėjo savaitinių pietų su prezidentu tradiciją, tebesitęsiančią ir dabar.

Šaltiniai 

JAV viceprezidentai
JAV Senato nariai
JAV diplomatai
Kandidatai į JAV prezidentus
Latvijos nacionalinis dailės muziejus

Latvijos nacionalinis dailės muziejus , LNMM – dailės muziejus Rygoje, įsikūręs specialiai jam pastatytuose neobarokiniuose rūmuose K. Valdemāra ielā 10a ir Torņa ielā 1.

Istorija 
1905 m. įkurtas Rygos dailės muziejus. 1941–1945 m. Rygos muziejus, 1945–1989 m. Latvijos muziejus, 1989–2005 m. Latvijos dailės muziejus, nuo 2005 m. Latvijos nacionalinis dailės muziejus.

Rūmų architektas ir pirmasis muziejaus direktorius V. Neumanas. Muziejaus pagrindą sudaro Rygos dailės kabineto prie Miesto bibliotekos ir Rygos miesto tapybos galerijos, įkurtos 1868 m. kolekcijos.

Fondai 
Latvijos nacionalinis dailės muziejus turi daugiau kaip 52 000 eksponatų (2005 m.). Saugo ir eksponuoja Latvijos tapybos, grafikos, skulptūros kolekcijas nuo XVIII a. pabaigos, tarp jų – T. Zalkalnio, G. Škiltero, B. Berzinio, J. Grosvaldo kūrinių rinkinius, XVIII-XX a. ketvirto dešimtmečio rusų vaizduojamosios dailės, porceliano dirbinius, XVI-XX a. ikonas, buvusių SSRS tautų, Baltijos regiono germanų tautų dailės kūrinių kolekcijas.  

Be pagrindinių rūmų K. Valdemāra ielā 10a muziejui priklauso:
 Parodų salė Arsenals, nuo 2000 m., Torņa ielā 1
 Romano Sutos ir Aleksandros Belcovos muziejus Elizabetes ielā 57a-26

Šaltiniai

Nuorodos 
 Latvijos nacionalinis dailės muziejus 

Meno muziejai
Rygos muziejai
Rygos architektūra
Latvijos dailė
Mis Butanas

Mis Butanas – nacionalinis Butano Karalystės grožio konkursas. Nugalėtoja gauna teisę atstovauti savo šaliai konkurse Mis Žemė ir vykdyti oficialią gamtosaugos veiklą. Varžybas organizuoja ir rengia Timpu įsikūrusi filmų prodiusavimo kompanija „MPC Bhutan Entertainment“. Tai pirmasis grožio konkursas šalyje.  Konkurso prezidentė – Karma Tshering.  Laimėtojos karūna sukurta Indijoje ir yra verta 100 000 ngultrumų.  Pirmas konkursas įvyko 2008 m., jame dalyvavo 77 varžovės.

Nugalėtojų sąrašas

Išnašos

Nuorodos 
 Mis Butanas oficiali svetainė 

Butano kultūra
Butanas
Jonavos rinkimų apygarda

Jonavos rinkimų apygarda – rinkimų apygarda (Nr. 60), apimanti Jonavos rajoną. Sudaro 27 rinkiminės apylinkės.

Pirmininkas – Romas Montvilas, pavaduotojas – Danutė Ona Petronienė (2008 m.). 

Buveinės adresas – Žeimių g. 13, LT-55158, Jonava.

Statistika 
Rinkimų teisę turinčių piliečių – 39 560; 2008 m. spalio mėn. LR Seimo rinkimuose dalyvavo – 17 111 (43,25 %), negaliojančių biuletenių – 895 (5,23 %), galiojančių biuletenių – 16 216 (94,77 %).

1996 m. Jonavos rinkimų apygardoje išrinkta Jūratė Matekonienė (Lietuvos demokratų partija), 2000 m. – Rimantas Sinkevičius (LDDP), 2004 m. – Juozas Jaruševičius (Darbo partija), 2008 m. – Rimantas Sinkevičius (LSDP) , 2012 m. – Rimantas Sinkevičius (LSDP).

Rinkimų apylinkės 
Rinkimų apylinkės:
 Rimkų, 2740 rinkėjų, buveinės adresas – Chemikų g. 138, Jonava
 Juodmenos, 3703 rinkėjų, Chemikų g. 140, Jonava
 Kregždutės, 2732 rinkėjų, Chemikų g. 136, Jonava
 Bibliotekos, 1861 rinkėjų, Žeimių g. 9, Jonava
 Sodų, 1419 rinkėjų, Kauno g. 76, Jonava
 Senamiesčio, 1172 rinkėjų, Kauno g. 76, Jonava
 Saulutės, 1692 rinkėjų, Kosmonautų g. 13, Jonava
 Mokyklos, 1791 rinkėjų, Žeimių g. 20, Jonava
 Ateities, 1889 rinkėjų, J. Basanavičiaus g. 7, Jonava
 Kalnų, 1100 rinkėjų, Žeimių g. 6, Jonava
 Lakštingalų, 2147 rinkėjų, Smėlio g. 11, Jonava
 Lietavos, 2584 rinkėjų, Žeimių g. 20, Jonava
 Baldininkų, 1251 rinkėjų, Fabriko g. 10, Jonava
 Ruklos, 1476 rinkėjų, Rukla 26, Jonavos r.
 Bukonių, 718 rinkėjų, Bukonių k., Jonavos r.
 Liepių, 685 rinkėjų, Liepių k., Jonavos r.
 Batėgalos, 571 rinkėjų, Batėgalos k., Jonavos r.
 Čičinų, 806 rinkėjų, Čičinų k., Jonavos r.
 Kulvos, 597 rinkėjų, Kulvos k., Jonavos r.
 Juškonių, 413 rinkėjų, Juškonių k., Jonavos r.
 Kuigalių, 504 rinkėjų, Barupės k., Jonavos r.
 Žeimių, 1016 rinkėjų, Žeimių k., Jonavos r.
 Panoterių, 550 rinkėjų, Panoterių k., Jonavos r.
 Šilų, 1095 rinkėjų, Šilų k., Jonavos r.
 Upninkų, 1313 rinkėjų, Upninkų k., Jonavos r.
 Užusalių, 1983 rinkėjų, Užusalių k., Jonavos r.
 Šveicarijos, 1766 rinkėjų, Šveicarijos k., Jonavos r.

Šaltiniai 

Rinkimų apygardos
Rinkimai Lietuvoje
Jonavos rajono savivaldybė
Aleksandras Lembergas

Aleksandras Lembergas (, 1921 m. kovo 25 d. Ryga – 1985 m. lapkričio 25 d. ten pat) – latvių baleto artistas, baletmeisteris, pedagogas.

Biografija 
1936 m. baigė Latvijos nacionalinės operos baleto mokyklą, mokėsi 1936–1938 m. A. Fokinos Rygoje, ir 1938–1939 m. L. Jegorovos Paryžiuje baleto studijose. 1939–1965 m. su pertraukomis Latvijos nacionalinės operos (1941–1944 m. Rygos opera, nuo 1944 m. Latvijos operos ir baleto teatras) baleto solistas, 1968–1985 m. vyr. baletmeisteris. 1957–1972 m. Rygos choreografijos mokyklos dėstytojas, 1964–1968 m. direktorius. 

Su Latvijos operos ir baleto teatras gastroliavo užsienyje (ir Lietuvoje). Sukūrė daugiau kaip 20 baletų. 

Palaidotas Rygos Matyso kapinėse (Matīsa kapi).

Vaidmenys 
 Zygfrydas – Piotras Čaikovskis. Gulbių ežeras,
 Bazilis – Liudvikas Minkus. Don Kichotas,
 Albertas – Adolfas Adamas. Žizel,
 Romeo, Tebaldas – Sergejus Prokofjevas. Romeo ir Džuljeta,
 Austris – A. Liepinis. Laima,
 Jonis – Julius Juzeliūnas. Ant marių kranto,
 Solistas – Morisas Ravelis Bolero,
 Dailininkas – Simfoniniai šokiai, pagal S. Rachmaninovo muziką,
 Durvasa – Sergejus Balasanianas. Šakuntala. 

Vaidino kino filme „Noktiurnas“, 1966 m., rež. Rostislavas Gorjajevas

Pastatymai 
 Peras Giuntas, 1966 m., pagal E. Grygo muziką,
 A. Žilinskis. Nykštukas, 1968 m.,
 Paryžiaus katedra, 1970 m., pagal įvairių kompozitorių muziką,
 Žoržas Bizė, Rodionas Ščedrinas. Karmen, 1971 m.,
 Jevgenijus Lazarevas. Antonijus ir Kleopatra, 1972 m.,
 Sergejus Prokofjevas. Romeo ir Džuljeta, 1982 m.

Šaltiniai 

Latvijos baleto artistai
Latvijos baletmeisteriai
Latvijos muzikos pedagogai
Janis Lūsis

Janis Lūsis (, 1939 m. gegužės 19 d. Jelgavoje – 2020 m. balandžio 29 d. Rygoje) – latvių lengvaatletis (ieties metikas).

Sportiniai pasiekimai 
 1962–1966 m., 1968–1972 m. – 10 kartų TSRS ieties metimo čempionas,
 1962 m., 1966 m., 1969 m., 1971 m. – 4 kartus Europos ieties metimo čempionas,
 1968 m. vasaros olimpinės žaidynės – čempionas.
 1964 m. vasaros olimpinės žaidynės – bronzos medalis,
 1972 m. vasaros olimpinės žaidynės – sidabro medalis.
 1968–1972 m. ieties metimo pasaulio rekordininkas.

Šaltiniai 

Latvijos lengvaatlečiai
TSRS olimpiečiai
Hermanis Margeris Majevskis

Hermanis Margeris Majevskis (, tikroji pavardė Marģeris Kukainis, 1951 m. balandžio 25 d. Ryga – 2001 m. spalio 6 d. ten pat) – latvių poetas, vertėjas, eseistas.

Biografija 
Gimė mokytojos Helenos ir inžinieriaus Gusto Kukainių šeimoje. Kaip ir daugelis latvių buvo liuteronų tikėjimo. Inteligentiška šeima ir miestietiška aplinka skatino ankstyvą jaunuolio susidomėjimą literatūra. Dar mokykloje buvo perskaitęs visą latvių klasiką, dažnai lankėsi Rygos teatruose. 1977 m. baigė teatrologiją A. Lunačiarskio teatro meno institutą Maskvoje. 

1969–1972 m. dirbo Latvijos televizijoje, 1972–1973 m. – Janio Rainio literatūros ir meno istorijos muziejuje, 1974–1975 m. – Latvijos radijo literatūrinių laidų redaktorius. 1981–1995 m. gyveno Vilniuje.

Kūryba 
Poezijai būdinga Europos metafizinio etoso, postmodernių formų paieška, muzikalumas, savita punktuacija, polifoninė eilėraščio sandara. Rašė esė, recenzijas apie latvių, lietuvių, lenkų, anglų ir kitas literatūras, su K. Skujenieku latvių kalba rengė ir skaitė pranešimus apie lietuvių ir latvių kultūros naujienas Laisvosios Europos radijui.

Su kitais latvių poetais vertė jaunųjų lietuvių poetų rinktinę „Aušroje gimusi širdis“ (Ausma dzimusi sirds 1984 m.). Tarp jo verstų lietuvių poetų Sigitas Geda, Jonas Juškaitis, Aidas Marčėnas, Alfonsas Nyka-Niliūnas, Judita Vaičiūnaitė jų eilėraščių vertimų įdėta ir į paskutinį po jo mirties išleistą poezijos rinkinį „Tamsoje dunksėdamas ledas“. 2002 m. išleista jo versta J. Vaičiūnaitės poezijos rinktinė „Žemės prisilietus“ (Zemei pieskaroties). Jo eilėraščius į lietuvių kalbą vertė Vaidotas Daunys, Erika Drungytė, Almis Grybauskas, Judita Vaičiūnaitė.

Bibliografija 
 Atsisveikinimas su upe (Atvadīšanās no upes) Liesma, 1979 m.,
 Vienatvės gimimas (Vienatnes piedzimšana) Liesma, 1987 m.,
 Tamsoje dunksėdamas ledas (Tumsā dunēdams ledus) Elpa, 2001 m.

Šaltiniai 

Latvijos poetai
Latvijos vertėjai
Janis Medinis

Janis Medinis (, 1890 m. spalio 9 d. Ryga – 1966 m. kovo 4 d. Stokholmas) – latvių kompozitorius, dirigentas.

Biografija 
Tėvas Rusijos imperijos kariuomenės orkestro klarnetininkas Jūris Medinis. Broliai Jazepas Medinis, Jekabas Medinis. 1901–1908 m. studijavo Rygos Emilio Zygerto muzikos instituto fortepijono, smuiko ir violončelės klasėse. 1920–1928 m. Latvijos nacionalinės operos dirigentas. 1928–1944 m. Latvijos radiofono simfoninio orkestro vyr. dirigentas. 1921–1944 m. Latvijos konservatorijos dėstytojas, nuo 1929 m. profesorius. 1944–1948 m. gyveno Vokietijoje, nuo 1948 m. Stokholme, 1965 m. pusę metų Rygoje.

Kūryba 
Sukūrė simfoniją (1913 m.), 4 orkestrines siuitas (1922 m., 1927 m., 1934 m., 1938 m.), simfonines poemas „Imanta“ (1924 m.) ir „Mėlynas kalnas“ (Zilais kalns 1927 m.), koncertą fortepijonui ir orkestrui (1928 m.), styginių kvartetą (1946 m.), kūrinių chorui, romansų, instrumentinių miniatiūrų. 
Sceniniai kūriniai
 Ugnis ir naktis (Uguns un nakts), opera, 1921 m., 2 redakcija 1927 m.,
 Dievai ir žmonės (Dievi un cilvēki), opera, 1922 m.,
 Berniukas nykštukas (Sprīdītis), opera, 1927 m.,
 Išdykėlė (Luteklīte), opera, 1939 m.,
 Meilės pergalė (Mīlas uzvara), baletas, 1935 m.,
 Plieniniai sparnai (Tērauda sparni), baletas, 1936 m.

Bibliografija 
 Tonai ir pustoniai (Toni un pustoni), autobiografinė knyga, 1964 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Jānis Mediņš. Kūriniai openlibrary.org

Latvijos kompozitoriai
Latvijos dirigentai
Latvijos muzikos pedagogai
Anita Melderė

Anita Melderė (, 1949 m. gegužės 18 d. Ryga) – latvių tapytoja.

Biografija 
1972 m. baigė Latvijos dailės akademiją, mokytojas Eduardas Kalninis. Nuo 1973 m. Latvijos dailės akademijos dėstytoja, profesorė. Nuo 1993 m. dailininkų grupuotės B-13 narė.

Kūryba 
Ankstyvuoju kūrybos laikotarpiu nutapė portretų, figūrinių kompozicijų („Aklas“ 1986 m., „Atstumia moteris“ 1992 m.), vėlesniuoju – abstrakčių kompozicijų („Audros stebuklas“ 1994 m., „Vasaros brizas“ 2003 m.). Paveikslai ekpresyvūs, vitališki, laisvos kompozicijos, perteikiantys vidinius išgyvenimus, būdinga ryškios spalvos, vyrauja poetinė nuotaika. Sukūrė grafikos kompozicijų, nuliejo akvarelių („Kova“ 2003 m.). Parodose dalyvauja nuo 1972 m.  Personalinės parodos: Ryga – 1985 m., 1993–1997 m., Vilnius – 1986 m., Jūrmala – 1988 m., Torontas – 1990 m., Belgija – 1995 m., Vokietija – 1995 m., 1997 m.

Šaltiniai 

Latvijos tapytojai
Latvijos pedagogai
Zabžas

Zabžas () – miestas-apskritis Lenkijos pietuose, 18 km nuo Katovicų, Aukštutinės Silezijos aglomeracijoje. Įsikūręs prie Klodnicos upės. Išvystyta mašinų, metalo apdirbimo, chemijos, maisto pramonė, angliakasyba.

Veikia Silezijos medicinos universiteto (Katovicuose) filialas ir kitos aukštosios mokyklos, teatras, filharmonija, miesto (įkurtas 1935 m.), angliakasybos (1981 m.), karinės technikos (2011 m.) muziejai, meno galerija, Gvido (lankytojams atidaryta 1982 m.), Karalienės Luizos (1993 m.) akmens anglių buvusios kasyklos, botanikos sodas. Svarbiausios bažnyčios: Šv. Andriejaus (pastatyta 1863–1866 m.), Šv. Pranciškaus Asyžiečio (1884–1885 m.), Šv. Onos (1897–1900 m.), medinė Šv. Jadvygos (1928–1930 m.).

Istorija 
Zabžas šaltiniuose minimas nuo 1305 m.

1915–1945 m., vokiečiams valdant Sileziją, vadintas Aukštutinės Silezijos Hindenburgu (Hindenburg in Oberschlesien).

Sportas 
 KS Górnik Zabrze (futbolo klubas);
 „Ernest Pohl“ stadionas, kurio talpa 24 563.

Šaltiniai 

Lenkijos miestai
Alna (Zapsys)

Alna () – upė šiaurės rytų Lenkijoje ir pietų Lietuvoje. Pradėjusi savo kelią Lenkijos Seinų valsčiuje Galadusio ežere ir yra vadinamas Dusia (). Po dviejų kilometrų įteka į Alno ežero šiaurinę dalį, ištekėdama iš šio ežero prie Aradnykų jau yra vadinama Alna. Ji neša savo vandenis kalvotomis apylinkėmis pro Alnus, kerta Lietuvos ir Lenkijos valstybinę sieną, teka pro Kučiūnus (Lazdijų rajonas) ir įsilieja į Zapsio ežerą.

Pavadinimo kilmė 
Alėti, alnėti, almėti reiškia „rėkauti, lalėti“ arba „smarkiai tekėti, gurgėti“. Upė iš tiesų yra srauni. Priesaga n rodo gurgėjimo, alėjimo vietą.

Nuorodos 
 Upės hidrologiniai duomenys, aprašymas, atstumai upe

Šaltiniai 

Lenkijos upės
Lazdijų rajono upės
Seinų valsčius
Seredžiaus I piliakalnis

Seredžiaus I piliakalnis (Palemono Kalnas) – piliakalnis (23898, A688KP) ir gyvenvietė (23899, A688K2P) Jurbarko rajono savivaldybės teritorijoje, Seredžiaus vakarinėje dalyje Seredžiaus seniūnija. Pasiekiamas važiuojant pro Seredžiaus bažnyčios pietinę pusę 400 m į vakarus asfaltuota gatve iki galo, nuo jos į vakarus 100 m.

Piliakalnis 

Piliakalnis įrengtas Nemuno aukštutinės terasos kyšulyje, suformuotame Pieštvės upelio. Iš šiaurės vakarų piliakalnį juosia Pieštvės upelis, iš pietų – Nemuno slėnis, iš šiaurės rytų prieina gretima aukštuma. Aikštelė beveik trikampė, pailga rytų–vakarų kryptimi, 50 m ilgio, 35 m pločio rytuose. Jos rytiniame gale supiltas 7 m aukščio, 20 m pločio pirmasis pylimas, kurio išorinis 9 m aukščio šlaitas leidžiasi į 10 m pločio, 4 m gylio griovį 4 m pločio dugnu (geriausiai išliko pietrytiniame šlaite), juosusį ir piliakalnio šiaurinę papėdę. Griovio išorinėje pusėje supiltas antras 3 m aukščio, 10 m pločio pylimas, geriau išlikęs tik šiaurinėje ir pietrytinėje dalyse. Vakariniame šlaite, 6 m žemiau aikštelės yra 2 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 30 m aukščio, viršutinėje 6-­8 m aukščio dalyje dirbtinai pastatinti. Išmatavimai: 320 m ilgio šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi ir 250 m pločio.

Piliakalnis apardytas arimų, pirmajame pylime iškasta didžiulė duobė, aikštelės kraštuose -­ apkasas. Dirvonuoja. Į piliakalnį nuo Seredžiaus miestelio apatinės dalies į viršų įrengti laiptai. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio viduriu ­- XV a. pradžia.

Gyvenvietė 
Rytinėje ir pietinėje papėdėse 1,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos bei žiestos keramikos, molio tinko, gyvulių kaulų. Išmatavimai: 230 m ilgio šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi ir iki 150 m pločio.

Istorija 

Piliakalnyje 1293–1363 m. stovėjo Pieštvės pilis. Ją kryžiuočiai puolė 1293 m. liepos 25 d., 1298 m., 1318 m. rudenį, kiekvieną kartą sudeginti papiliai, taip pat 1319 m., 1322 m. vasario mėn., 1345 m. vasario mėn., 1357 m. Tik 1363 m. balandžio mėn. Pieštvės pilis užimta ir sudeginta po derybų, pasitraukus jos įgulai. Pieštvės pilis vėl buvo atstatyta po Žalgirio mūšio, minima 1412–1413 m.

Šaltiniai 

 Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. KPC A. F.1 Ap.1. B.9. P.58.
 T. Narbutt. Dzieje narodu Litewskiego. Wilno, 1835. T.1. P. 164–165.
 Zenonas Ivinskis // XX amžius, 1939 birželio 20,21.
 Dionizas Poška. Raštai. V., 1959. P.322-323.
 Jonas Basanavičius. Apie senovės lietuvių pilis // Rinktiniai raštai. V., 1970. P.82.
 Adolfas Tautavičius. Seredžiaus piliakalnis // Mokslas ir gyvenimas, 1963. Nr.5. P.38.
 Vytautas Daugudis. Seredžiaus piliakalnis // Gimtinė. 1996. Nr.6(86). P.3.
 Romas Batūra. Pieštvės pilis Lietuvos gynyboje. Legendinės Lietuvos pradžios pilis. „Lietuvos valsčių“ monografija „Seredžius“, Vilnius, Versmė, 2003, p. 87-101. Straipsnis interneto svetainėje www.llt.lt skelbimas nuo 2007 08 21.

Nuorodos 
 Lietuvos piliakalniai

Piliakalniai Jurbarko rajone
Seredžius
Seredžiaus II piliakalnis

Seredžiaus II piliakalnis (Palocėliai, Seredžiaus piliavietė) – piliakalnis (A1936) Jurbarko rajono savivaldybės teritorijoje, Seredžiaus pietinėje dalyje, Seredžiaus seniūnija. Pasiekiamas nuo plento  centrinės Seredžiaus sankryžos miestelio žemutinėje dalyje pasukus keliu į dešinę pietų kryptimi ir toliau į kairę rytų kryptimi palei Nemuną – iš viso 600 m, yra kairėje, šiaurėje.

Piliakalnis 

Piliakalnis yra Nemuno ir Dubysos santakoje, jų dešiniuosiuose krantuose, 700 m į pietryčius nuo Seredžiaus pirmojo piliakalnio. Piliakalnį sudaro rytinė kalvelė ir nuo jo į vakarus esantis pylimas. Aikštelė beveik kvadratinė, 50x55 m dydžio. Vakarinėje pusėje, už 30 m pločio griovio supiltas 65 m ilgio, 20 m pločio, 5,5 m aukščio pylimas, pailgas pietų – šiaurės kryptimi. Šlaitai vidutinio statumo, 3,5 m aukščio.

Piliakalnis apardytas Naujųjų laikų dvarvietės, arimų, Nemuno potvynių, dabar dirvonuoja.

Tyrimai 
2000–2002 m. Linas Kvizikevičius rytinio piliakalnio centre, aikštelėje ištyrė 25 m² plotą, po 120 cm storio XVII a.–XVIII a. dvarvietės sluoksniu aptiko storą (kasta iki 3 m gylio, bet sluoksnio apačia nepasiekta) supilto žvyro sluoksnį su plytgaliais, molio tinku, geležinėmis vinimis, žalvarine skardele. Piliakalnis datuojamas XIV a. – XV a. pradžia.

Istorija 
Piliakalnyje stovėjo kryžiuočių pilis Dubysenburgas, pastatyta 1406 m. pavasarį. 1407 m. pavasarį­-vasaros pradžioje pilis buvo perstatyta, padidinta. Ji buvo kryžiuočių administruojamos Žemaitijos vaito Mykolo Kiuchmeisterio rezidencija. Į pilį buvo patenkama tiltu, šalia jos buvo malūnas, pačioje pilyje –­ koplyčia. Pilies arsenale buvo nemažai strėlių (1406 m. minima 12 tūkst. strėlių), parakinės artilerijos sviedinių. Tačiau įsiliepsnojus žemaičių sukilimui ir Vytautui užėmus Frideburgo pilį 1409 m. rugpjūčio mėnesį kryžiuočiai patys sudegino Dubysenburgą ir pasitraukė. XVI a. – XVIII a. čia buvo Sapiegų Mežiriečės dvaras.

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.116
 Linas Kvizikevičius. Seredžius archeologijos šaltinių duomenimis, Lietuvos valsčiai. Seredžius, Vilnius, 2003, p. 117–124.
 Linas Kvizikevičius. Tyrimai Seredžiaus senamiestyje, Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2002 metais, Vilnius, 2005, p. 208–209.

Nuorodos 
 Lietuvos piliakalniai

Piliakalniai Jurbarko rajone
Seredžius
Tremtinių koplyčia (Jonava)

Tremtinių koplyčia – mūrinė koplyčia, esanti Jonavos kapinėse, prie krašto kelio . Priklauso Jonavos Šv. Apaštalo Jokūbo parapijai (Jonavos dekanatas, Kauno arkivyskupija). Idėjos autorius – Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos (LPKTS) Jonavos skyrius. Architektė – Lina Preišegalavičienė (projekto autorė). Dailininkai S. Savickas ir A. Krištopaitis, kalvis K. Šimkus. Viduje yra paveikslai, klausykla, suolai. Virš koplyčios stogo įrengti varpai. Lapkričio 1 d. aukojamos Šv. Mišios.

Istorija 

Pradėta statyti 1990 m. birželio mėn. Baigta – 1992 m. Atidengta ir pašventinta 1992 m. birželio 14 d. Pastatė Jonavos valstybinė statybos įmonė. Techninę priežiūrą vykdė LPKTS narys Antanas Gabužis (1928–2008). Sąmatinė vertė – 52 300 rublių.

Nuotraukos

Šaltiniai 

Jonavos rajono koplyčios
Tremtis Lietuvoje
Nykis

Nykis – upelis Kėdainių rajono šiaurėje, Gudžiūnų seniūnijoje; Liaudės (Nevėžio baseinas) dešinysis intakas. Prasideda Balsių miške, į šiaurės rytus nuo Terespolio. Teka laukais į rytus, įteka į Liaudę 12 km nuo jos žiočių, Paberžėje.

Didesnių intakų neturi, suteka keli grioviai. Upė patvenkta Margininkų tvenkiniu, Miegėnų tvenkiniu (3,5 km nuo žiočių, 6,1 ha) ir Senkonių tvenkiniu. Vandens kokybės klasė (ties Miegėnais) – II. Prie Nykio įsikūrusios gyvenvietės: Vikaičiai, Margininkai, Graužiai, Miegėnai, Paberžė. Prie upės yra Nykio vinkšna.

Vandenvardis sietinas su žodžiu nykti („mažėti, gaišti, silpti“), taip pat lyginamas su  („vieta pasroviui“), sen. sl. ниць („sukniubęs“),  („žemas, trumpas“) bei  („žemuma, slėnis“).

Šaltiniai 

Kėdainių rajono upės
Paprastoji miglė

Paprastoji miglė (Poa trivialis) – miglinių (Poaceae) šeimos daugiametis žolinis augalas.

Aukštis iki 100 cm. Lapai lancetiški, lygiakraščiai. Žiedai smulkūs, susitelkę 15–20 cm ilgio žiedynuose. Lietuvoje labai dažna. Auga užliejamose pievose, nusausintuose durpynuose, drėgnose ganyklose. Vertingas pašarinis augalas.

Šaltiniai 

Migliniai
Pašariniai augalai
Opstainio II piliakalnis

Opstainių II piliakalnis su gyvenviete, Opstė – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 20525) Pagėgių savivaldybės teritorijoje, Vilkyškių seniūnijoje, Opstainio kaime. Pasiekiamas keliu Vilkyškiai – Šereiklaukis Opstainyje pasukus į dešinę vakarų kryptimi ir pavažiavus 250 m, yra į dešinę nuo keliuko.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas mažo bevardžio upelio dešiniajame krante 1,5 km į pietus nuo Opstainių pirmojo piliakalnio. Aikštelė apskrita, 19 m skersmens, 2 m aukštesniu pietiniu kraštu - greičiausiai nuskleisto pylimo vieta. Šlaitai statūs, 4-­8 m aukščio.  

Piliakalnio šiaurinė dalis nuslinkusi. Piliakalnis apaugęs pavieniais medžiais. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.: 612. Paminklo teritorijos plotas 5800 m².

Pietinėje ir rytinėje pusėse, 0,2 ha dydžio plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos keramikos, molio tinko.

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.182
 Crome H. Verzeichnis der Wehranlagen Ostpreußens // Prussia. 1938. p. 192.

Nuorodos 
 Lietuvos piliakalniai

Piliakalniai Pagėgių savivaldybėje
Šiaurės Karelija

Šiaurės Karelija () – vienas iš 20 Suomijos regionų (, ). Regiono centras ir didžiausias miestas yra Joensū (Joensuu). Iki 2009 m. regionas įėjo į Rytų Suomijos provincijos sudėtį.

Savivaldybės 
 Heinevesis
 Iomantsis
 Joensū
 Jūka
 Kitė
 Kontiolahtis
 Lieksa
 Liperis
 Nurmesas
 Outokumpu
 Polvijervis
 Rekylė
 Tohmajervis
 Valtimas

Nuorodos 
 Šiaurės Karelija
 Pielis.ru – kelionės informacija apie Šiaurės Karelijos regioną ir Joensuu miestą

Suomijos regionai
Operacija Alebarda

Operacija „Alebarda“ () – Antrojo pasaulinio karo laikų D. Britanijos karinio laivyno operacija 1941 m. rugsėjo mėn., kurios tikslas buvo palydėti prekybinių laivų vilkstinę iš Gibraltaro į Maltą.

Devynių prekybinių laivų vilkstinė išplaukė 1941 m. rugsėjo 24 d., lydima artimos palydos, kuriai vadovavo kontradmirolas Harold Martin Burrough. Tolimąją palydą sudarė H junginys (Force H), vadovaujamas admirolo James Sommerville, kurį sudarė lėktuvnešis Ark Royal, trys linijiniai laivai Nelson, Rodney ir Prince of Wales bei penki kreiseriai ir 18 eskadrinių minininkų. Operacijos tikslas buvo apsaugoti vilkstinę nuo Italijos antvandeninių laivų.

Italijos karinis laivynas rugsėjo 26 d. bandė atakuoti vilkstinę, bet neaptiko jos ir pasuko atgal, kai sužinojo kad britų palydą sudaro keli linijiniai laivai ir lėktuvnešis. Linijinis laivas Prince of Wales, lydimas lėtesnio Rodney tuščiai bandė pasivyti italų laivyną. Rugsėjo 27 d. piečiau Sardinijos į Nelsono pirmagalį pataikė italų torpednešio torpeda. rimtai pažeisdama laivą. Rugsėjo 27 d. H junginys pasuko atgal į Gibraltarą.

Italijos aviacija prarado 21 lėktuvą, numuštą britų laivyno aviacijos ir laivų priešlėktuvinės artilerijos.

Į britų prekybinį laivą Imperial Star pataikė kita torpednešio aviacinė torpeda, ir laivą vėliau nuskandino atidarę kingstonus.

Rugsėjo 28 d. vilkstinė atvyko į Maltą ir pristatė 85 tūkst. tonų krovinių.

Nuorodos 

Antrojo pasaulinio karo operacijos
AO Panīleiakós

Pirgo „Panīleiakós“ – Graikijos futbolo klubas iš Pirgo.

Istorija 
Klubo ištaskos siekia 1958 m.

Pasiekimai

Apranga 
Sportinės aprangos pokyčiai
 Namuose žaidžia raudona apranga.

Lietuviai 
 Eivinas Zagurskas, saugas 2013 m.

Nuorodos 
 Oficialus klubo tinklalapis
 SOCCERWAY

Panileiakos
AO Proodeytikī́

Koridalo „Proodeytikī́“ – Graikijos futbolo klubas iš Pirėjo priemiesčio Koridalo.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1927 m. Debiutavo aukščiausioje šalies lygoje 1959–1960 m., tačiau ilgam įsitvirtinti elito divizione nepavykdavo.

1962–1963 m. sezone buvo viena prasčiausių ekipų aukščiausioje lygoje, galutinėje komandų rikiuotėje liko penkiolikti ir po sezono perkelti į žemesnė divizioną.

2022–2023 m. debiutavo Antrojoje Superlygoje.

Emblema

Sezonai 

|}

|}

Pasiekimai

Apranga 
Sportinės aprangos pokyčiai
 Namuose žaidžia tamsiai raudona apranga.

Išnašos

Nuorodos 
 SOCCERWAY
 FLASHSCORE
 SOFASCORE
 Transfermarkt
 Globalsportsarchive

Proodeytiki
Paneleysiniakós AO

Elefsinos „Paneleysiniakós“ – Graikijos futbolo klubas iš Elefsinos.

Pasiekimai

Nuorodos 
 SOCCERWAY

Paneleysiniakos
AÓ Trikala

Trikalos AÓ – Graikijos futbolo klubas iš Trikalos.

Istorija
Klubas įkurtas 1963 m., kai susijungė du Trikalos futbolo klubai. (Achilleas ir Α.Ε.Τ. klubai.)

Pasiekimai

Sezonai 

|}

|}

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 SOCCERWAY
 SOFASCORE

Trikala
Achemos poliklinika

„Achemos“ poliklinika – chemijos pramonės įmonės AB „Achema“ filialas (įmonės kodas: 156907289), teikiantis sveikatos priežiūros paslaugas.

„Achemos poliklinika“ yra licencijuota pirminės ambulatorinės sveikatos priežiūros (šeimos medicinos, slaugos ir laboratorinės diagnostikos) paslaugų teikimui bei antrinės ambulatorinės sveikatos priežiūros (darbo medicinos, endokrinologijos, kardiologijos, urologijos, akušerijos ir ginekologijos, oftalmologijos, otorinolaringologijos, radiologijos ir echoskopijos) paslaugų teikimui, taip pat visuomenės sveikatos priežiūros veiklai (pirmos pagalbos mokymas). Poliklinikoje įdiegta kokybės vadybos sistema LST EN ISO 9001:2008. Ji padeda užtikrinti kvalifikuotas, kokybiškas ir savalaikes I ir II lygio ambulatorines sveikatos priežiūros paslaugas.

Įregistruota 1998 m. gruodžio 23 d.  Poliklinika įsikūrusi prie pat „Achemos“, daugiaaukštis pastatas, pastatytas sovietmečiu kaip G/S „Azotas“ darbuotojams skirtas sveikatos priežiūros centras. Šiuo metu atviras visiems gyventojams (registruotis galima kaip ir kitose sveikatos įstaigose).

Adresas: Jonalaukio kaimas, LT-55296 Jonavos rajono savivaldybė.

Vadovybė 
Vyr. gydytojas doc. dr. Vidmantas Januškevičius

Šaltiniai 

Lietuvos sveikatos organizacijos
Jonavos rajono savivaldybė
Achemos grupė
Vilniaus greitosios medicinos pagalbos stotis

Vilniaus greitosios medicinos pagalbos stotis (Vilniaus GMP stotis) - greitosios medicinos pagalbos stotis Vilniuje. Nuveža pacientus į artimiausią ligoninę Vilniuje. Siekiama, kad ligonių paskirstymas būtų proporcingas turimoms lovoms. GMP pastatas parduotas 2006 m. lapkričio mėn. bendrovei UAB "Eika", patalpos nuomojamos. 2005 m. vyko nesutarimai tarp  GMP darbuotojų profesinės sąjungos ir vadovybės. Darbuotojai vieni kitus kaltino aferomis.

Adresas - Justiniškių g. 14, LT-01001, Vilnius.

Šaltiniai 

Lietuvos greitosios medicinos pagalbos stotys
Vilnius
Lakštingalėlė

Lakštingalėlė – vaikų lopšelis-darželis Jonavos rajone. Įsikūręs Lakštingalų mikrorajone, šalia Varnutės upelio, netoli Jonavos poliklinikos, Jonavos ligoninės, Jonavos stadiono, kelio Jonava-Kėdainiai. 26 pedagogai (3 priešmokyklinio ugdymo pedagogai, 15 ikimokyklinio ugdymo pedagogų, 3 logopedės, 1 tiflopedagogė, 2 meninio ugdymo pedagogės).

Adresas – Varnutės g. 9, LT-55118, Jonava.

Vadovybė 
 Direktorė – Irena Oganauskienė
 Direktorės pavaduotoja ugdymui – Birutė Meliauskienė.

Šaltiniai

Nuorodos 
Oficialus Jonavos vaikų lopšelio-darželio „Lakštingalėlė" tinkalapis 

Jonavos pastatai
Lietuvos lopšeliai-darželiai
Jonavos apdaila

UAB Jonavos apdaila - statybos ir apdailos bendrovė Jonavos rajone. Direktorius - Petras Gidžiūnas. 106 darbuotojai. Įstatinis kapitalas - 0,26408 mln. Lt (2009 m.). Bendrieji statybos darbai - žemės darbai; surenkami, juostiniai ir monolitiniai pamatai; surenkami ir monolitiniai gelžbetoniniai pastatų karkasai; mūro darbai; sutapdinti ir šlaitiniai įvairių tipų stogai. Apdaila - visų tipų grindų įrengimas; išorės ir vidaus sienų tinkavimas, glaistymas ir dažymas, taikant įvairias apdailos sistemas; visų tipų pakabinamų lubų įrengimas; langų ir durų pastatymas. Turi atestatą statyti (atlikti darbus) ypatingos svarbos objektams. Renovavo Jonavos mokyklas. 94 darbuotojai (2006 m.).

Adresas - Kauno g. 4 Jonava, LT-55176.

Istorija 
1967 m. įkurtas Jonavos chemijos statybos trestas.

1990 m. trestas reorganizuotas į VĮ „Jonavos statyba". 

1991 m. VĮ „Jonavos statyba" padalinta į savarankiškas 5 įmones (VĮ „Apdaila Nr. 1", VĮ „Apdaila Nr. 2", VĮ „Apdaila Nr. 3", VĮ „Apdaila Nr. 4" ir VĮ „Apdaila Nr. 5"). 

1993 m. VĮ „Apdaila Nr. 3" (kaip ir kitos) privatizuota. 

1994 m. įkuriama AB „Jonavos apdaila". 

1998 m. reorganizuojama į UAB „Jonavos apdaila".

Šaltiniai

Nuorodos 
Oficialus UAB „Jonavos apdaila" tinklalapis  (lietuvių k.)

Jonavos įmonės
Lietuvos statybos įmonės
Operacija Vesna

Operacija „Vesna“ () – Tarybų Sąjungos 1948 m. gegužės 22-23 dienomis įvykdyta operacija. Jos tikslas – „nacionalistinių grupuočių Lietuvoje susilpninimas ir likvidacija“. Operacijos metu iš Lietuvos ištremti partizanai, jų šeimų nariai, kiti antitarybiniai veikėjai, buožės. Iš viso ištremta 39 766 žmonių. Operacija įvykdyta TSRS Ministrų tarybos nutarimu nr. 417.

Lietuvos TSR
Tremtis Lietuvoje
Alma littera

„Alma littera“ – 1990 m. lapkričio 16 d. darbą pradėjusi leidykla. Daugiausiai leidžia mokomąsias ir pagalbines mokymuisi knygas, bet kartu ir grožinę literatūrą. Leidžiamos knygos apima įvairaus amžiaus skaitytojus. 2002 metais leidykla „Alma littera“ susijungė su leidykla „Šviesa“ ir tapo didžiausia leidybos įmonių grupe Baltijos šalyse. Dabartinis generalinis leidyklos direktorius – Arvydas Andrijauskas.

Iki 1994 m. leidykla vadinta Alna Litera.

Knygų klubas 
„Alma littera" knygų klubas – 2003 metų rugsėjį pradėjęs veikti klubas, kurio paskirtis – pateikti skaitytojams detalesnę informaciją apie „Alma littera“ leidžiamas knygas bei plėsti knygų skaitymą.

Knygų klubo nariams perkant knygas suteikiamos nuolaidos bei rengiamos įvairios akcijos.

Šaltiniai

Nuorodos 
 „Alma littera“ svetainė
 Pegaso knygynai 
 Knygų klubas 

Lietuvos leidyklos
Lietuvos literatūros klubai
Žeimių dvaro koplyčia

Žeimių dvaro sodybos koplyčia, arba Žeimių sukilėlių koplytėlė – koplyčia Žeimiuose, į šiaurę nuo miestelio centro, kairėje Kauno gatvės pusėje prie kelio . Žeimių dvaro ansamblio dalis, XVIII a. mūrinis statinys.(unik. kodas ). Apleistas statinys pagal arch. Ruslano Aranausko projektą 2014 m. buvo remontuojamas. Atidarytas ir pašventintas 2014 m. lapkričio 28 d.

Istorija 

Koplytėlės istorija siejama su 1831 m. sukilimu. Žeimiškiai pasakodavo, kad Žeimių dvaro savininkas išdavęs sukilėlius rusams. Sukilėliai išdaviką dvarininką sugavę ir pakorę liepoje, augusioje toje vietoje, kur dabar ir stovi koplytėlė. Manoma, jog tikslesnes žinias apie ją suteikia Adomo Medekšos brošiūrėlė, parašyta lenkų kalba ir išleista 1877 m. Lvove. Joje teigiama, kad koplytėlę 1768 m. pastatęs Teodoras Medekša savo sūnaus, Baro konfederacijos dalyvio, atminimui. Jis buvo rusų šalininkų nudurtas ietimi prie Aukštosios Būdos (tarp Kauno ir Pilviškių). 

Pagal kitą versiją, ją statė Kosakovskiai, atsidėkodami likimui, kad Juozapas Antanas Kosakovskis, buvęs Napoleono adjutantas, ir Juozapas Dominykas Kosakovskis, Napoleono kariuomenėje vadovavęs lietuvių šaulių pulkui, sėkmingai grįžo iš rusų-prancūzų karo. Jei ši versija tikra, tai koplyčia būtų pastatyta XIX a.

Architektūra 

Koplyčia 3 aukštų, apskritimo formos plano, stogeliai dengti molio čerpėmis virš I ir II tarpsnių profiliuotų karnizų. I aukšto patalpoje yra įėjimas iš rytų pusės (nuo dvaro), išlikusi tinkuoto mūro mensa, II aukšte yra šventojo skulptūra. 2014 m. remonto metu čerpių danga pakeista skardine. Sutvarkyta teritorija: išgrįstas akmenimis takas, vejoje pastatyti apšvietimo prožektoriai.

Nuotraukos

Šaltiniai

Nuorodos 

 Žeimių dvaro koplytėlė (zeimiudvaras.lt) 
 Sukilėlių koplytėlės atidarymo šventė

Jonavos rajono koplyčios
Žeimiai
Švėgždos kriaušė

Švėgždos kriaušė – se­na kriaušė Vidurio Lietuvoje, Mo­ge­nių kai­me (Šilų seniūnija, Jonavos rajonas). Pavadinta Švėgždos vardu. Aukš­tis – 10 m, sker­smuo – 0,5 m. Gam­tos pa­min­klas nuo 1968 m. Nuo 1999 m. vals­ty­bės saugomas gam­ti­nio kraš­to­vaiz­džio ob­jek­tas .

Istorija 

Švėgždos kriaušės istoriją užrašė buvusi mokytoja, kraštotyrininkė Vlada Brimerienė. Pagal istorinius pasakojimus, Mogenių kaime (Jonavos raj.), buvusių ūkininkų Švėgždų sodyboje, kriaušė buvo minima nuo XIX a. vidurio. Pasak giminės prisiminimų, ant tos kriaušės kabėjo noragas su kuolu, kuriuos naudojo Milagainių dvaro ūkvedys. Juos mušdamas kviesdavo baudžiauninkus vykti į dvarą lažo. Susirinkusiems žmonėms ūkvedys paskelbdavo datą, kada rinktis į dvarą ir kokius darbus teks nuveikti. Manoma, jau tada kriaušei galėjo būti apie 15 metų – juk negalėjo norago kabinti ant jauno medelio.

Karo metais prie šios kriaušės Švėgždų sodyboje buvo iškastas rūsys, kuriame šeima galėjo pasislėpti nuo fronto veiksmų. Pokaryje šiame rūsyje buvo padedamas maistas netoli Puščios miške veikusiems partizanams.

Kraštotyrininkės V. Brimerienės paskaičiavimu, Švėgždos kriaušei galėjo būti apie 180 metų. Panoterių mokyklos mokiniai ją lankė, stebėjo būklę.

Medžio būklė 

Kriaušė stovėjo atviruose Mogenių kaimo laukuose. Nuo jos atsivėrė lygumos į Milagainių, Pasodos kaimus, Panoterių miestelio statinius. Švėgždos (ar Žvėgždos) kriaušė įvardijama kaip paprastoji kriaušė (Pyrus communis). Aplinkos ministras 2002 m. gruodžio 20 d. įsakymu Nr. 652 (Žin., 2003, Nr. 4-146) patvirtino valstybės saugomų gamtos paveldo objektų sąrašą, iš kurio buvo išbraukta Švėgždos kriaušė (nulūžo pusė kamieno, t. y atskilo jo dalis su šaka). 

2019 m. duomenimis, kriaušės nebebuvo. 2018 m. vasarą ją nulaužė vėjas, žemės savininkai medieną supjaustė. Medį primena Švėgždų sodybos akmenys, Panoterių bendruomenės „Jaunojo kraštiečio mokyklos“ narių nuotraukos iš žygių, pasakojimai.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Europos paveldo diena Panoteriuose

Lietuvos gamtos paminklai
Jonavos rajono paveldas
Buvę Lietuvos gamtos paveldo objektai