joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Luotas

Luotas – iš vientiso medžio kamieno išskobtas laivelis. Europoje luotai žinomi nuo mezolito laikų (VIII-V tūkst. pr. m. e.), seniausias rastas Nyderlandų teritorijoje. Daugiausia tai buvo grubaus darbo, iš ąžuolo išskobtos vandens transporto priemonės, iki 5,5 m ilgio, bukais galais.

Lietuvos jūrų muziejuje saugomas iš Platelių ežero dugno 1987 m. ištrauktas luotas. Jis buvo aptiktas 10 m gylyje netoli Platelių senovės tilto, kadaise jungusio Šventorkalnio pusiasalį su Pilies sala. 4,5 m ilgio ir 0,5 m pločio laivelis buvo išskobtas iš ąžuolo. 2001 m. Platelių ežere 6-7 m gylyje archeologai rado ir kiek didesnį luotą, spėjama, jog jam – 600 m. Pamerktas specialiame skystyje šis luotas laikomas Platelių dvaro svirno rūsyje ir laukia konservavimo. 2005 m. senovinis luotas buvo iškeltas iš Elektrėnų marių dugno, 2007 m. Varnio ežere (Ignalinos rajonas) rastas apie 200 m. senumo luotas.

Luotai buvo naudojami susisiekimui ir žvejybai. Kai kuriose šalyse, jei reikėdavo gabenti didesnį krovinį, kelis luotus sujungdavo į vieną junginį. Lietuvos liaudies buities muziejuje Rumšiškėse saugojamas luotas, kuriuo būdavo lydimi Vilhelmo kanalu plukdomi sieliai, kitur jie atlikdavo kelto funkciją keliantis per upę. Lietuvoje luotais naudotasi iki praėjusio šimtmečio pradžios, ilgainiui juos pakeitė valtys.

2006 m. vasarą pagal senųjų luotų pavyzdžius, naudodamiesi senoviniais įrankiais, medžio meistrai Česlovas Talačka (Vilnius), Vytautas Blistrubis (Mažeikių r.), Vytas Jaugėla, skulptorius Antanas Vaškys (abu Plungės r.) ir archeologas Klaidas Perminas (Klaipėda) Žemaitijos nacionaliniame parke išskobė keletą luotų, pagal senovines tradicijas juos apdegino ir ištepė aliejumi, o paskui sėkmingai išbandė Platelių ežere.

Nuorodos 
 Iškilę iš dumblo Platelių ežero luotai
 Kuprelytė A. (2007) Platelių ežere – senoviniai luotai 
 Luotai 

Laivai
Rėžgaliai (Plungė)

Rėžgaliai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Gintališkės.

Gyventojai

Žymūs žmonės 

Rėžgaliuose 1908 m. gimė muzikas Alfonsas Baužinskas.

Šaltiniai 

Plungės rajono savivaldybės gyvenvietės
Antanas Kučas (1909)

Antanas Kučas (1909 m. sausio 24 d. Deikiškiuose, Biržų valsčius – 1989 m. sausio 10 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas grafikas, profesorius.

Biografija 
1929 m. baigė Biržų gimnaziją. 1929–1935 m. mokėsi Kauno meno mokykloje. 1935–1936 m. atliko karinę tarnybą. 1936 m. mokytojavo Tauragėje, 1937–1940 m. Kaišiadorių gimnazijoje, nuo 1940 m. Kaune. 1944–1951 m. Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės instituto Taikomosios grafikos fakulteto Ksilografijos katedros vedėjas. 1951–1989 m. LSSR dailės instituto dėstytojas, 1970 m. profesorius.

Palaidotas Rasų kapinėse.

Kūryba 
Daugiausia kūrė medžio ir linoraižinio bei oforto technika. Nuo 1935 m. dalyvavo parodose. Individualios surengtos Vilniuje (1959 m., 1969 m., 1979 m.), Kaune, Minske (abi 1959 m.), Prahoje (1973 m.).

Sukūrė estampų („Bažnytkaimis“, 1939 m.; „Dailininkas gamtoje“, 1943 m.; „Vilnius žiemą“, 1953 m.; „Prie Nemuno“, 1965 m.; „Vilnius pro medžius“, 1966 m.; „Seni medžiai“, 1968 m.; „Vilniui-650“, 1973 m.), juose poetizuojamas gamtos grožis, būdinga daugiaplanė kompozicija, dekoratyvumas, detalizavimas, smulki vingri raižysena.

Sukūrė akvarelių, plakatų, ekslibrisų (Jonas Kuzminskis, 1966 m.; Eduardas Budreika, 1968 m.; Jonas Mikėnas, 1969 m.; Juozas Kėdainis, 1975 m.; Leonas Katinas, 1977 m.).

Iliustravo knygų, iliustracijos lakoniškos, dekoratyvios, ekspresyvios ir kartu jautrios raižysenos, būdinga juodų ir baltų plotų dermė, charakteringi tipažai, iliustracijas dažnai papildo šriftai, originali ornamentika.  Dailininkas neiliustravo knygos – jis kūrė knygą pradedant pirmaisiais puslapiais – nuo šmuctitulo ir titulo, nuo tekstų santykio su iliustracijomis, su knygos formatu – pačios iliustracijos buvo tik vienas iš daugelio elementų, sudarančių knygos visumą. 

Iliustruotos knygos:
 Aišbė. Brička, 1947 m.
 Balys Sruoga. Lietuvių liaudies dainų rinktinė, 1949 m.
 Vincas Mykolaitis-Putinas, Altanų šešėly, 1954 m.
 Simonas Stanevičius. Pasakėčios, 1959 m.
 Žemaitė. Petras Kurmelis, Marti, 1964 m.
 Petras Cvirka. Saulėlydis Nykos valsčiuje, 1967 m.
 Vincas Krėvė. Bobulės vargai, 1968 m.

Įvertinimas 
 1959 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas
 1969 m. LSSR liaudies dailininkas
 1977 m. LSSR valstybinė premija

Šaltiniai

Literatūra 
 Antanas Kučas: grafika / Stasys Budrys. – Vilnius: Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla, 1960. – 28 p.
 Antanas Kučas / Antanas Gedminas. – Vilnius: Vaga, 1971. – 110 p.
 Antanas Kučas: ekslibrisai / Antanas Gedminas. – Vilnius: Vaga, 1978. – 62 p.

LTSR valstybinės premijos laureatai
Lietuvos grafikai
Lietuvos ekslibrisų kūrėjai
John Obi Mikel

Džonas Maiklas Nčekubė Obina arba tiesiog Džonas Obi Mikelis (; g. 1987 m. balandžio 22 d.) – Nigerijos futbolininkas, saugas.

 žaidžia nuo 2005 m. Su rinktine dalyvavo 2006, 2008 ir 2010 m. Afrikos Tautų taurėse, o 2013 m. tapo Afrikos čempionu.

Pasiekimai 
 FA taurė (2007, 2009, 2010, 2012 m.)
 Anglijos futbolo lygos taurė (2007 m.)
 UEFA Čempionų lyga (2012 m.)
 Afrikos Tautų taurė (auksas – 2013 m., bronza – 2006, 2010, 2019 m.)

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

John Obi Mikel
Nigerijos olimpiečiai
Frensistaunas

Frensistaunas () – antras pagal dydį Botsvanos miestas, kuriame gyvena apie 113.315 gyventojų (2001 m. duomenys), ir dažnai vadinamas „šiaurės sostine“. Miestas įsikūręs rytų Botsvanoje, apie 400 km nutolęs nuo sostinės Gaborono į šiaurės rytus. Frensistaunas yra Tati ir Inchvės upių sandūroje, o netoli teka Šašė upė (Limpopo intakas). Už 90 km yra tarptautinė siena su Zimbabve. Frensistaunas buvo pietų Afrikos aukso karštligės centras, tad iki šiol šalyje dar yra išlikusių senų ir apleistų kasyklų.

Istorija 
Nors žmonių pėdsakai aptinkami maždaug prieš 80.000 metų, tačiau rašytiniai įrodymai yra kur kas jaunesni. Ndebele gentys perėjo teritoriją 1820-aisiais link jų kelio į Bulavają, atnešdami savo kultūrą į šiaurrytinės Botsvanos Kalanga sritį. Manoma, kad Nyangabgwe buvo artimiausias kaimas Frensistaunui, kuris buvo lankomas europiečių. Čia lankėsi Robertas Moffatas kartu su aukso ieškotoju Karlu Mauchu. Pastarasis rado aukso 1876 m. ties Tati upe.

Dabartinis miestas buvo įsteigtas 1897 m. Jis buvo pavadintas Danielio Francio garbei, kuris buvo Anglijos žvalgytojas ir valdė miesto žemes nuo 1869 m.

Iš pradžių mieste buvo tik viena gatvė, einanti į rytus paraleliai geležinkeliui. Šioje gatvėje buvo kelios kompanijos, tarp jų viešbutis ir trys bankai. Miestas buvo padalintas į juodaodžių ir baltaodžių zonas.

Nuo 1966 m. nepriklausomybės paskelbimo miestas buvo sujungtas.

Gyventojai 
Bakalanga genties, kuri yra antra pagal dydį tautinė grupė Botsvanoje, žmonės tradiciškai gyvena centre miesto ir aplink supančioje teritorijoje. Pastaruoju metu mieste padaugėjo nelegalių imigrantų iš kaimyninės Zimbabvės.

Infrastruktūra 
Miestas yra pagrindinis transporto centras. Geležinkelio linija jungia miestą su Hararės miestu Zimbabvėje. Ta pati linija veda į sostinę Gaboroną. Miestas taip pat turi vietinį oro uostą su dviem pakilimo takeliais, įsikūrusį 2 km nuo miesto. 2003 m. miestas turėjo 29.223 keleivių pralaidumą.

Botsvanos miestai
Karalius (reikšmės)

Žodis karalius gali reikšti:

 karalius – monarcho titulas. Pvz.:

 Airijos karalius
 Anglijos karalius
 Čekijos karalius
 Danijos karalius
 Ispanijos karalius
 Italijos karalius
 Lenkijos karalius
 Leono karalius
 Navaros karalius
 Neapolio karalius
 Norvegijos karalius
 Portugalijos karalius
 Prancūzijos karalius
 Rumunijos karalius
 Škotijos karalius
 Švedijos karalius
 Vengrijos karalius

 karalius – šachmatų figūra
 karalius – korta

Sudėtiniai terminai:
 Ana ir karalius – romantinis filmas
 Aukštasis karalius – titulas
 Karalius Artūras – legendinis Britanijos valdovas
 Karalius Faisalas – Saudo Arabijos karalius
 Karalius Saudas – Saudo Arabijos karalius
 Karalius Vedžitas – animacinio filmuko veikėjas
 Liūtas karalius – animacinis filmas
 Paskutinis Škotijos karalius – draminis filmas
 Silkių karalius – vėduokliažuvių būrio žuvų rūšis
 Skorpionų karalius – fantastinis veiksmo filmas
 Skorpionų karalius – Egipto faraonas
 Vilius Karalius – telefilmas

 Albinas Karalius – karininkas, rezistentas
 Algirdas Karalius (1947) – ekonomistas, politikas
 Antanas Karalius – gydytojas, spaudos darbuotojas
 Audrys Karalius – architektas
 Balys Karalius – agronomas, pedagogas
 Gediminas Karalius – skulptorius, pedagogas
 Linas Karalius – pramogų verslo veikėjas, politikas
 Martynas Karalius – futbolininkas
 Vincas Karalius (1864) – visuomenės veikėjas, leidėjas
Lozanos metropolitenas

Lozanos metropolitenas – viena iš miesto viešojo susisiekimo transporto rūšių ir vienintelis metropolitenas Šveicarijoje. Metropoliteno sistemą sudaro dvi linijos (M1 ir M2), planuojama trečia linija. Metropoliteną eksploatuojančiai įmonei (Transports publics de la région Lausannoise) taip pat pavaldžios ir kitos miesto transporto rūšys (troleibusai, autobusai), kurios sudaro vieningą, sujungtą sistemą.

Linijos

M1 

Pirmoji linija atidaryta 1991 m. kovo 24 d. Iš pradžių ji vadinosi „Pietrytinis Lozanos tramvajus“ (, TSOL), bet vėliau buvo pervadinta į metro. Vis dėlto pati linija iki šiol išliko panaši į tramvajaus liniją – daugelyje vietų įrengtos uždaromos geležinkelio tipo pervažos (su šlagbaumais), o tai neatitinka metro reikalavimų. Tačiau, kai kuriuose informacijos šaltiniuose, Lozanos metropolitenas įvardijamas metro sistema.

M1 linijos ilgis siekia 7,8 km. Ji jungia miesto centrą su Renen (Renens) miesteliu. Požeminę dalį sudaro atkarpa su trimis stotimis, kita dalis įrengta ant estakadų, o didžiausia linijos dalis paklota ant žemės paviršiaus ir atskirta nuo gatvės transporto. Vidutinis linijos įveikimo laikas – 19 min. Maršrutai sudaryti kas 10–15 min. kasdien, tik sekmadieniais kas 20 min. Linija M1 važinėja dviejų sąstatų traukiniai.

M2 

Antroji linija atidaryta 2008 m. spalio 27 d. Didžiausia linijos dalis, apie 70-90 %, yra požeminė. Šia linija važinėja traukiniai guminiais ratais, kadangi esant dideliems nuolydžiams eksploatacija metaliniais ratais negalima.

Linijos ilgis siekia 5,9 km, joje išdėstyta 14 stočių. Stotis „Flon“ laikoma svarbiausiu transporto mazgu: ji yra abiejų linijų persėdimo stotis dar jungianti ir geležinkelio stotį LEB.

Linijos aukščių skirtumas siekia 338 metrus, o nuokalnės vietomis – 12 %, trasoje vidutiniškai – 5 %. Keleivių srautas – 75615 keleivių per dieną (2013 m. duomenimis). Važiavimas pilnai automatizuota linija trunka apie 18 minučių. Stotyse saugumo sumetimais įrengtos permatomos sienos su automatinėmis durimis, visas valdymas vyksta centrinėje dispečerinėje.

Naujojoje M2 linijoje važinėja 15 dviejų vagonų traukinių.

Nuorodos 
 Transports Lausannois (TL)
 Métro de Lausanne

Metropolitenas
Šveicarijos transportas
Lozana
Algimantas Šatas

Algimantas Šatas (g. 1946 m. balandžio 2 d. Daukšiai, Pasvalio raj.) – Lietuvos pedagogas, visuomenės veikėjas, nusipelnęs Lietuvos krepšinio treneris.

Biografija 
Baigė Vabalninko Balio Sruogos vidurinę mokyklą, 1963–1968 m. studijavo Vilniaus pedagoginio instituto Gamtos – geografijos fakultete, Biologijos ir kūno kultūros specialybę.

Nuo 1968 m. Vilniaus pedagoginio universiteto dėtytojas. VPU komandos treneris. 1977 m. nacionalinės kategorijos krepšinio teisėjas, 1988 m. nusipelnęs Lietuvos krepšinio treneris.

Lietuvos kurčiųjų krepšinio rinktinės, 2007 m. Pasaulio kurčiųjų krepšinio čempionės treneris. Dalyvavo šešiose kurčiųjų pasaulinėse žaidynėse (dar vadinamose kurčiųjų olimpiadomis), visose pelnė medalių: 2013 m. Bulgarijoje ir 2017 m. Turkijoje – auksą, 1997 m. Danijoje ir 2009 m. Taivane – sidabrą, 2001 m. Italijoje ir 2005 m. Australijoje – bronzą.

Šaltiniai 

Lietuvos pedagogai
Lietuvos krepšinio treneriai
Lietuvos krepšinio teisėjai
Petras Švenčianas

Petras Švenčianas (1934 m. liepos 2 d. Panevėžyje – 2017 m. liepos 2 d.) – Lietuvos inžinierius šilumininkas, docentas.

Biografija 
1954 m. baigė Vabalninko Balio Sruogos vidurinę mokyklą. 1954–1959 m. Kauno politechnikos instituto (KPI) Mechanikos fakultete studijavo pramonės šiluminę energetiką.

1959 m. KPI (nuo 1990 m. KTU) Šiluminių variklių katedros asistentas, nuo 1960 m. neakivaizdinio skyriaus vedėjas, 1963–1975 m. prorektorius neakivaizdinio ir vakarinio mokymo reikalams. 1970 m. Lietuvos mokslų akademijos Fizikinių ir techninių energetikos problemų institute baigė aspirantūrą, technikos mokslų kandidatas.  1974–1985 m. Mechanikos fakulteto Šiluminės energetikos katedros vedėjas. 1975 m. stažavosi JAV mokslo centruose. 1979 m. docentas. 1980–1992 m. Mechanikos fakulteto dekanas.  2000–2004 m. Lietuvos šiluminės technikos inžinierių asociacijos direktorius.

Jo rūpesčiu ir pastangomis KPI suprojektuotas ir pastatytas priestatas, kuriame įrengtos kuro deginimo, katilų, krosnių, kuro tiekimo mokomosios laboratorijos. Katedroje suorganizavo kuro deginimo esant minimalioms toksogenų išlakoms mokslinio tyrimo kryptį. Studentams skaitė termodinamikos, krosnių, kuro tiekimo, biosferos apsaugos šiluminėje energetikoje kursus, vadovavo kursiniam ir diplominiam projektavimui. 

Su bendradarbiais paskelbė per 80 mokslinių straipsnių, parašė ir išspausdino daug metodinių darbų.

Bibliografija 
 Energetinio objekto mazuto ūkis: mokymo priemonė. – Kaunas: Technologija, 1992. – 30 p.: iliustr.
 Šiluminė technika: vadovėlis aukštųjų mokyklų studentams / Gajus Gimbutis, Kazimieras Kajutis, Vytautas Krukonis, Algimantas Pranckūnas, Petras Švenčianas. – Vilnius: Mokslas, 1993. – 332 p.: iliustr. – ISBN 5-420-00751-7
 Biosferos apsauga šiluminėje energetikoje: vadovėlis. – Kaunas: Technologija, 1994. – 169 p.: iliustr.
 Energetinio objekto dujų ūkis: mokomoji knyga / Petras Švenčianas, Gintautas Miliauskas. – Kaunas: Technologija, 1995. – 42 p.: iliustr. – ISBN 9986-13-254-1
 Šiluminė technika: vadovėlis / Petras Švenčianas, Teodoras Narbutas. – Kaunas: Technologija, 1997. – 212 p.: iliustr. – ISBN 9986-13-520-6
 Kauno technologijos universiteto šilumos ir atomo energetikos katedros darbuotojų darbų bibliografija, 1922–1997. – Kaunas: Technologija, 1998. – 94 p. – ISBN 9986-13-613-X
 Kuro degimo teorijos pagrindai: vadovėlis. – Kaunas: Technologija, 2003. – 102 p.: iliustr. – ISBN 9955-09-547-4
 Aiškinamasis šiluminės ir branduolinės technikos terminų žodynas / Petras Švenčianas, Arvydas Adomavičius, Kęstutis Buinevičius, Jonas Gylys, Juozas Gudzinskas, Gintautas Miliauskas, Stasys Šinkūnas, Vincas Vasiliauskas. – Kaunas: Technologija, 2004. – 227 p. – ISBN 9955-09-740-X
 Inžinerinė termodinamika: vadovėlis / Petras Švenčianas, Arvydas Adomavičius. – Kaunas: Technologija, 2011. – 307 p.: iliustr. – ISBN 978-609-02-0047-6

Šaltiniai 

Lietuvos energetikai
KTU dėstytojai
Turija

Turija () – upė Ispanijos rytuose. Iki santakos su Alfambra dar vadinama Guadalaviaru. Teka per Teruelio, Valensijos miestus. Po katastrofiško 1957 metų potvynio upė buvo padalinta į dvi atšakas aplenkiančias Valensiją. Senoji vaga tapo pėsčiųjų zona, parku.

Ispanijos upės
Rolandas Kazlas

Rolandas Kazlas (g. 1969 m. gegužės 11 d. Molėtuose) – Lietuvos teatro, kino ir televizijos aktorius, režisierius.

Biografija 
1987 m. baigė Molėtų vidurinę mokyklą, 1991 m. – Lietuvos konservatorijos aktorių laidą (kurso vadovai Dalia Tamulevičiūtė ir Algirdas Latėnas).

1991–1993 m. buvo Šiaurės Atėnų teatro aktorius, 1993–2007 m. Valstybinio jaunimo teatro aktorius, šiuo metu laisvas kūrėjas. Vaidino ir tebevaidina Lietuvos nacionalinio dramos teatro, „Meno forto“ spektakliuose.

Komiškiems vaidmenims būdinga ekscentrika, žaismingumas ir improvizacija, o dramatiškiems – psichologinis tikslumas, jautrumas.

Kūryba

Teatras

Kinas

Televizija 
 TV serialas „Gyvenimas mano, džiaugsmas mano (Tučkaus ir Viršininko nuotykiai)“ (LTV)
 TV serialas „Detektyvo X memuarai“ (LNK)
 Autorinis humoristinių laidų ciklas „Aš su Jumis“ (1998–1999 m., BTV)
 Autorinis humoristinių laidų ciklas „Nekenčiu reklamos“ (2000–2001 m., BTV, 33 serijos)
 Įvairūs personažai (zakristijonas, Salamakakinas, Audrius Butkevičius ir kt.) laidoje „Dviračio žinios“ (LNK)

Radijas 
 Laidos „Pokalbiai ne į temą“ vedėjas (radijo stotis „Ultra Vires“).

Apdovanojimai 
 2007 m. Auksinis scenos kryžius (geriausias dramos aktorius) už Karaliaus Ignoto vaidmenį spektaklyje „Ivona, Burgundo kunigaikštytė“. 
 2008 m. Auksinis scenos kryžius (geriausias dramos aktorius) už Napoleono Šereikos vaidmenį Petro Vaičiūno komedijoje „Patriotai“ ir Andželo vaidmenį William Shakespeare komedijoje „Jei taip, tai šitaip“. 
 2008 m. festivalio „Lietuvos teatrų pavasaris“ geriausias vaidmuo didžiojoje scenoje (žiūrovų nuomonė) už Napoleono Šereikos vaidmenį spektaklyje „Patriotai“. 
 2009 m. festivalio „Lietuvos teatrų pavasaris“ geriausias Mažosios scenos režisierius (žiūrovų ir komisijos nuomonė) už monospektaklį „Geležis ir sidabras“. 
 2009 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija „Už tragiškąsias ir komiškąsias teatro dermes, už kūrybinį principingumą“. 
 2010 m. Kauno profesionalaus teatro kūrėjų apdovanojimas „Fortūna“ už kūrybingą partnerystę su aktoriumi Liubomiru Laucevičiu spektaklyje pagal Antono Čechovo kūrinius „Palata“. 
 2014 m. Ordino "Už nuopelnus Lietuvai" medalis. "Lietuvos teatro, kino ir televizijos aktorius, režisierius, lietuvių literatūros klasikos propaguotojas".
 2019 m. Dalios Tamulevičiūtės profesionalių teatrų festivalio nominacija „Geriausias antraplanio vaidmens aktorius“ už pastoriaus Gregorijaus vaidmenį Vilniaus teatro „Lėlė“ spektaklyje „Daktaras Glasas“ (rež. Rolandas Kazlas)

Šaltiniai

Nuorodos 

 Apie Rolandą Kazlą "Yra šalis" svetainėje
 Rolando Kazlo IMDb profilis
 http://kultura.lrytas.lt/scena/2017/02/24/news/rolandas-kazlas-atvere-sirdi-jauciau-kad-svaistau-savo-talenta--568901/ 

Lietuvos nacionalinės kultūros ir meno premijos laureatai
Lietuvos aktoriai
Lietuvos humoristai
Lietuvos režisieriai
Velnio nuotaka

Velnio nuotaka – 1973 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas muzikinis filmas. Tai – pirmasis lietuviškas miuziklas pagal Kazio Borutos apysaką „Baltaragio malūnas“.

Kūrybinė grupė 
 Režisierius statytojas – Arūnas Žebriūnas
 Scenarijaus autorius – Sigitas Geda
 Kompozitorius – Viačeslavas Ganelinas
 Dirigentas – Juozas Domarkas
 Operatorius statytojas – Algimantas Mockus
 Montažo režisierė – Vanda Survilienė
 Dailininkas statytojas – Filomena Linčiūtė-Vaitiekūnienė
 Kostiumų dailininkės – Filomena Linčiūtė-Vaitiekūnienė, Danutė Inčiūtė.

Pagrindinius vaidmenis atliko 
 Vaiva Mainelytė – Jurga ir Marcelė
 Regimantas Adomaitis – Girdvainis.

Vaidino 
 Gediminas Girdvainis – Pinčiukas
 Vasilijus Simčičius – Baltaragis
 Regina Varnaitė – Uršulė
 Bronius Babkauskas – arkliavagis Raupys
 Juozas Meškauskas – Anupras Visgirda, Girdvainio piršlys
 Regina Arbačiauskaitė
 Danutė Krištopaitytė
 Zigmas Banevičius
 Feliksas Einas
 Valdas Jatautis
 Juozas Kanopka
 Rimgaudas Karvelis
 Jonas Pakulis – Aukščiausiasis
 Gediminas Pranckūnas
 Birutė Raubaitė – davatka
 Aleksandras Ribaitis
 Edgaras Savickis
 Jūratė Onaitytė
 Albinas Budnikas.

Muzikos atlikėjai 
 Asta Chomentauskienė – Jurga
 Jonas Rupša – Pinčiukas
 Vytautas Kernagis – Girdvainis
 Viktoras Malinauskas – Baltaragis
 Tatjana Čiumičeva – Marcelė
 Birutė Dambrauskaitė – Uršulė
 Alfonsas Vaškevičius – Anupras Visgirda ir Raupys
Kauno valstybinis choras, vad. Petras Bingelis

Nuorodos 
 Filmas
 Filmo aprašymas

1974 filmai
Lietuvos miuziklai
Amr Zaky

Amras Zakis (g. 1983 m. balandžio 1 d.) – futbolininkas, Egipto rinktinės ir El-Zamalek klubo puolėjas.

2010 m. sausio 18 d. iki sezono pabaigos buvo išnuomotas Anglijos Hull klubui.

 žaidžia nuo 2005 m. Su rinktine dalyvavo 2006 ir 2008 m. Afrikos Tautų taurėse. Abiejuose turnytuose tapo žemyno čempionu.

Pasiekimai 
 Egypto futbolo taurė (2005 m.)
 Afrikos Tautų taurė (2006, 2008 m.)

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Zaky Amr
Ljobregatas

Ljobregatas () – upė Ispanijos šiaurės rytuose, Katalonijoje. Prasideda Pirėnuose, teka į pietus, kerta pajūrio kalnagūbrį (Katalonijos pakrantės kordiljeros) ir, suformuodamas deltą, įsilieja į Viduržemio jūrą. Pagrindiniai intakai – Kardeneris ir Anoja. Teka per El Prat de Ljobregato miestą.

XIX a gale ir XX a pradžioje upės aukštupyje kūrėsi pramoninės kolonijos išnaudojusios upės energiją. Ko gero garsiausia iš jų – Guelio kolonija (), žinoma dėl architekto Antonio Gaudi bažnyčios.

Ispanijos upės
Monotipija

Monotipija (mono +  'atspaudas') – spaudos technologija, kuria yra padaromas tik vienas atspaudas. Kiekvienas atspaudas yra unikalus ir originalus, antro tokio paties sukurti neįmanoma.

Rūšys 

 Aliejinė monotipija. Ji yra artimiausia tapybai, jos efektų numatyti neįmanoma, dažniausiai jie atsitiktiniai. Kuriant šiuo būdu, meninės išraiškos siekiama spalvų deriniais, tonų perėjimais, niuansais.

 Grafinė monotipija. Jos išraiškos priemonės – įvairaus sodrumo tonai ir linijos. Spaudos forma paprastai būna stiklo plokštė. Nupiešto vaizdo dešinė ir kairė atspaude bus susikeitusios vietomis.

 Grafinė – šabloninė monotipija. Šablonais atspaude sudaromi balti plotai. Juos galima paįvairinti linijomis, dėmėmis ir pan.

Taip pat galima kurti monotipijas mišriu būdu, harmoningai  suderinus visas tris monotipijų rūšis.

Taip pat skaitykite 
 Monotipas

Spaudos technologija
Dailės technikos
NKVD trejetas

NKVD trejetas, troika () – NKVD greitoji baudžiamoji grupė (kitaip vadinta ). NKVD trejetai buvo sukurti nuosprendžiams pagreitintai priiminėti. :

Tai buvo pripažįstama jog trys žmonės yra minimalus būtinas skaičius balsavimui, būtinam neva „demokratinio proceso“ elementui. Pirmininkas dažniausiai būdavo tos teritorijos skyriaus NKVD vadovas, antrasis narys – respublikos, srities ar krašto prokuroras, trečiasis – atitinkamo krašto ar regioninio lygio komunistų partijos sekretorius. Jie perduodavo savo nuosprendžius šiuos vykdančiai operatyvinei grupei. Nuosprendžių vykdymo vieta ir laikas buvo slapti. Buvo dvi nuosprendžių kategorijos, pirmoji – sušaudyti, antroji – ištremti į darbo stovyklas. Abiems nuosprendžiams galiojo kvota (limitas). Pavyzdžiui, Baltarusijai limitas buvo 2000 sušaudymų ir 10000 ištrėmimų. Be N. Ježovo leidimo kvotos nebuvo galima viršyti, tačiau gauti šį leidimą buvo nesunku. Reikalavimai įrodymams buvo menki: galėjo pakakti žinutės iš anoniminio informuotojo. Šeimos nariai, įskaitant vaikus, buvo automatiškai teisiami kartu. Troikos nuosprendis buvo neapskundžiamas.

SSRS NKVD trejetai kovojo su buožėmis, nusikaltėliais ir antisovietiniais elementais. NKVD trejetai buvo sukurti 1937 m. ir panaikinti 1938 m. Po keleto metų daugelis troikų narių patys buvo areštuoti ir nuteisti.

Šaltiniai 

NKVD
Eugenijus Šaltis

Eugenijus Šaltis (g. 1952 m. sausio 1 d. Vaiguva, Kelmės raj.) – Lietuvos pedagogas, žurnalistas, Tauragės visuomenės veikėjas.

Biografija 
1969 m. baigė Kelmės rajono Vaiguvos vidurinę mokyklą, 1974 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą Klaipėdos muzikos fakultetą, įgijo lietuvių kalbos literatūros ir muzikos mokytojo specialybę.

1974 m. Tauragės 2-osios vidurinės mokyklos lietuvių kalbos ir muzikos mokytojas, 1982 m. Tauragės vykdomojo komiteto Kultūros skyriaus vedėjas, 1988 m. Tauragės Jovarų vidurinės mokyklos direktorius.

1982 m. laimėjo pirmąją vietą pramogų vedėjų konkurse, buvo pakviestas dalyvauti visasąjunginiame konkurse, vykusiame Gelendžiko mieste (Šiaurės Kaukaze), pripažintas laureatu (tarp 260 dalyvių). Po dešimties metų darbo mokykloje užsiėmė žurnalistiniu darbu įvairiuose rajono laikraščiuose. 1993 m. laikraščio „Tauragiškių balsas“ žurnalistas, kultūros centro masinių renginių režisierius. 2003 m. Tauragės apskrities viršininko administracijos Socialinių reikalų, švietimo ir kultūros departamento Kultūros, sporto ir turizmo skyriaus vedėjas.

2017 m. apdovanotas Tauragės rajono garbės ženklu „Už nuopelnus Tauragės rajonui“.

2018 m. pranešė paliekantis užimamas pareigas Tauragės kultūros centre.

Šaltiniai 

Lietuvos pedagogai
Lietuvos žurnalistai
Paprastasis granatmedis

Paprastasis granatmedis (Punica granatum) – raudoklinių (Lythraceae) šeimos krūmas arba medis. Kilęs iš Irano, Afganistano ir Pakistano, tačiau dabar plačiai auginamas Artimuosiuose Rytuose, Indijoje, Pietryčių Azijoje, Viduržemio regione, Kalifornijoje.

Augalo aukštis 5-8 m. Lapai priešiniai, 3-7 cm, blizgūs, padengti kutikula. Žiedai ryškiai raudoni, 3 cm skersmens, su 5 vainiklapiais (tačiau kultūriniuose grantamedžiuose gali būti ir daugiau). Vaisius (granatas) 5-12 cm skersmens, su kieta raudona luobele. Viduje ~600 sėklų, apgaubtų raudonu sultingų sluoksniu (arillus). Šis sluoksnis valgomas, naudojamas kulinarijoje, jame gausu mineralų (vitaminas C, vitaminas B6, vitaminas B5, kalcis, geležis, folio rūgštis, tiaminas). Paprastasis granatmedis pakenčia sausras ir šalnas iki -10 °C.

Simbolinės granato reikšmės 

Biblijoje Dievas paliepia izraelitams atausti Vyriausiojo kunigo efodą „granatmedžio obuoliais“ (Iš 28:33). Jie minimi ir kaip Saliamono šventyklos stulpų papuošimas (1 Kar 7:18). Judaizme granato simbolika susijusi su Tora: tikima, kad granato vaisius turi 613 grūdelių – plg. 613 Toros priesakų. Tai vienas iš motyvų žydų papročiui per Roš Hašaną suvalgyti granatą. Kai kurie rabinai laikėsi nuomonės, kad Adomas ir Ieva nuo Pažinimo medžio skynė ir valgė ne obuolį, bet granato vaisių.

Graikų mitologijoje pasakojama, kad Hado pagrobta Persefonė, motinai Demetrai mėginant ją susigrąžinti iš požemių pasaulio, nebegali suardyti savo ryšio su juo, nes Hado karalystėje suvalgė kelis granato grūdelius.

Raudokliniai
Vaisiai ir uogos
Genujos metropolitenas



Bendra informacija 

Genuja (it. Genova) – miestas šiaurės vakarų Italijoje, provincijos ir Ligūrijos regiono administracinis centras. Mieste yra 701 tūkst. gyventojų, kuriuos kasdien aptarnauja Genujos miesto metropolitenas.

Sistema 

Genujos metropolitenas – tai lengvasis metro susidedantis iš vienos linijos, kuri sujungia Genujos miesto centrą su Rivarolo miegamuoju rajonu. Sistemą valdo „Azienda Mobilita e Transporti“, kuri taip pat valdo visą miesto darnią viešojo transporto visumą miegamajame rajone po „Trenitalia“ geležinkelio stotimi. Ji buvo atidaryta tarp stotelių „Brin“ ir „Dinegro“ 1990 birželio mėnesį prieš Pasaulio futbolo čempionatą ir prasitęsė iki „Principe“ stoties 1992 metais,„San Giorgio-Caricamento“ 2003 metais ir „De Ferrari“ 2005 metais.

Tai 5 km ilgio, standartinio bėgių pločio (1435 mm) dviguba linija, kuri yra elektrizuota (750 Voltų).Genujos metropoliteno linija turi tiesioginį susijungimą.

Taip pat skaitykite 

 Metropolitenas
 Greitojo susisiekimo sistemų sąrašas

Genuja
Italijos metropolitenas
Katanijos metropolitenas

„Metropolitana di Catania” – metropoliteno sistema, veikianti Katanijos mieste, esančiame Sicilijoje.

Italijos metropolitenas
Tunšo

Tunšo (, ) – viršukalnė Anduose, Peru, Chunino departamente. Aukštis 5660 m. Į pietryčius nuo kalno esama nuo paties pavadinimo ežero.

Išnašos 

Peru kalnai
Ąžuolytė (Kupiškis)

Ąžuolytė – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Kupiškio, į pietvakarius nuo Laičpievių miško.

Etimologija 

Manoma, jog pavadinimas kilo iš pamiškėje gausiai augusių ąžuolų.

Istorija 

Kaimo apylinkėse XIX a. buvo Palėvenės dvaro dvarininkų Komorovskių valdos, kurias vėliau įsigijo Vilniaus vienuoliai misionieriai. 1843 m. valdos suvalstybintos, įkurtas valstybinis Palėvenės dvaras. Kaimas atsirado amžiaus pabaigoje, kai buvo parduotos kaimų užusienių žemės prie Laičpievių miško ir čia įsikūrė vienkiemiai. Kaimas iš pradžių buvo apgyvendintas rusų tautybės gyventojais.

1919–1950 m. priklausė Kupiškio valsčiaus Svidenių seniūnijai. Po II pasaulinio karo dalis kaimo įėjo į „Ateities“, kita dalis – į „Neries“ kolūkius. Nuo 1975 m. jau visas kaimas priklausė „Ateities“ kolūkiui.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kupiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Ažuvadžiai

Ažuvadžiai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 7 km į pietryčius nuo Skapiškio, prie Vaduvų miško. Netoliese yra nedidelės senos kapinės.

Istorija 

Baudžiavos laikais Ažuvadžiai priklausė Vaduvų dvarui, 1782 m. minimas kaip Ukmergės pavieto maršalkos Aleksandro Koscialkovskio valda, o 1820 m. laikytas Petkevičienės valda. 1847 m. kaimą ir kitas Vaduvų dvaro valdas paveldėjo Karolis Kaziela.

1861–1915 m. priklausė Zarasų apskrities Skapiškio valsčiaus Stukonių seniūnijai. 1919m.–1940 m. – Rokiškio apskrities Skapiškio valsčiui.

1915 m. slenkant Pirmojo pasaulinio karo frontui Ažuvadžiai sudegė. 1923 m. čia buvo 8 ūkiai.

Pavadinimo klimė 

Pavadinimas kilęs iš bendrinio žodžio vada, reiškiančio dirvoną, tuštumą girioje. XX a. pradžioje vietinių vadintas Ažuvaduviais.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kupiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Adukiškis

Adukiškis (seniau Aidukiškis, Eidukiškis, Gaidukiškis) – viensėdis Kupiškio rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Adomynės, 7 km į šiaurės rytus nuo Šimonių.

Etimologija 

Kaimo pavadinimas kilo iš vietovės pavadinimo Adukas, Aidukas.

Istorija 

XIX a. Adukiškio užusienis priklausė Pienionių seniūnijai, vėliau – Šimonių valstybiniam dvarui. Pirmą kartą paminėtas 1844 m. liustracijos metu, priklausė Jonui Gildučiui.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kupiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Frank Shu

Frank Šu (gimė Kunminge, Kinijoje g. 1943 m. birželio 2 d.) – astrofizikas, profesorius, Kalifornijos universiteto astronomas, Nacionalinio Tsing Hua universiteto profesorius.

Frank Šu fizikos bakalauro laipsnį gavo 1963 metais Masačiūsetso Technologijos Institute. Dar būdamas paskutinio kurso studentas, kartu su C. C. Lin, plėtojo spiralinių vijų formavimosi galaktikose teoriją, dabar žinomą kaip tankio bangų teoriją. Astronomijos daktaro laipsnį (PhD) apsigynė 1968 metais Harvardo Universitete.

JAV astronomai
Kinijos mokslininkai
Rusijos politinės partijos

Pateikiamas Rusijos politinių partijų sąrašas. Dabar 4 partijos sudaro Dūmą (parlamentą), be jos yra daug smulkesnių, nemažai ekstremistinių, politinių partijų. Rusija paprastai laikoma valstybe, kurioje dominuoja tik viena politinė partija, t. y. opozicinės partijos įteisintos, bet joms nėra šansų tapti įtakingoms.

Partijos

Didžiosios Rusijos partijos, sudarančios Valstybės Dūmą 
 Vieninga Rusija (Единая Россия)
 Rusijos Federacijos Komunistų partija (Коммунистическая партия Российской Федерации)
 Rusijos liberalų demokratų partija (Либерально-Демократическая Партия России (ЛДПР))
 Teisingoji Rusija (Справедливая Россия — Патриоты — За правду)
 Naujieji žmonės (Новые люди)

Kitos garsios politinės partijos 
 Rusijos ekologinė partija „Žalieji“ (Российская экологическая партия «Зеленые»)
 Rusijos laisvės ir teisingumo partija (Российская партия свободы и справедливости)
 Rusijos demokratinė partija „Jabloko“ (Российская Демократическая Партия "Яблоко")
 Laudies laisvės partija (Партия народной свободы (ПАРНАС))
 Pensininkų partija (Партия пенсионеров)

Mažos partijos 
 Rusijos liaudies sąjunga (Российский общенародный союз)
 Rusijos demokratų partija (Демократическая партия России)
 Rusijos atgimimo partija (Партия Возрождения России)
 Civilių jėga (Гражданская Сила)
 Rusijos politinė partija Taika ir Vienybė (Российская политическая партия Мира и Единства)
 Didžioji Rusija (Великая Россия)
 Liaudies demokratinė partija (Rusija) (Российский народно-демократический союз)
 Liaudies nacionalinė partija (Rusija) (Народная национальная партия)
 Rusijos komunistų darbininkų partija – Revoliucinė komunistų partija (Российская Коммунистическая Рабочая Партия – Революционная Партия Коммунистов)
 Rusijos maoistų partija (Российская маоистская партия)
 Rusijos nacionalsocialistų partija (anksčiau Rusijos Nacionalinė Sąjunga) (Русская Национальная Социалистическая Партия)
 Rusijos nacionalinė vienybė (Русское Национальное Единство)
 Socialdemokratų Sąjunga (Rusija) (Союз социал-демократов России)

Istorinės partijos 
 Rusijos socialdemokratų darbininkų partija (Росси́йская Социа́л-Демократи́ческая Рабо́чая Па́ртия)
 Konstitucinių demokratų partija (Конституционно-демократическая партия)
 Spalio 17-osios sąjunga
 Bundas (Всеобщий еврейский рабочий союз в Литве, Польше и России, БУНД)
 Rusijos socialistų revoliucionierių partija
 Tarybų Sąjungos Komunistų partija (Коммунисти́ческая Па́ртия Сове́тского Сою́за).
 Dešiniųjų jėgų partija (Союз Правых Сил, Soyuz Pravykh Sil)
 Mūsų namai – Rusija
 Nacionalinė bolševikų partija (Национал-большевистская партия)
 Demokratų Sąjunga (Rusija) (Демократический Союз)
 Rusijos agrarinė partija (Аграрная Партия России)
 Rusijos patriotai (Патриоты России)

Rusijos partijos
Košicė

Košicė () – rytų Slovakijos miestas, esantis 400 km į rytus nuo Bratislavos. Svarbus transporto centras, veikia tarptautinis oro uostas. Mašinų, medžio apdirbimo, chemijos, statybinių medžiagų, tekstilės, maisto pramonės gamyba. Didelis mokslo ir kultūros centras. Veikia kelios aukštosios mokyklos, Slovakijos Mokslų akademijos institutai, teatrai, muziejai, botanikos sodas.

Istorija 
Gyventojai pirmą kartą paminėti Paleolito eros pabaigoje. Tačiau pirmi rašytiniai Košicės (jo pietinio priemiesčio) paminėjimai randami tik nuo 1230 m.

Po Mongolų įsiveržimo 1241 m., Vengrijos karalius Bela IV pakvietė vokiečius kolonistus papildyti gyventojų gretas Košicėje. Miestas susikūrė iš dviejų nepriklausomų gyvenviečių: Žemutinės Košicės ir Viršutinės Košicės, kurios susiliejo XIII amžiuje.

Pirmosios žinomos miesto privilegijos žinomos nuo 1290 m. Miestas sparčiai augo dėl savo strateginės padėties tarptautiniame prekybos kelyje į Lenkiją. Karaliaus suteiktos privilegijos padėjo vystant amatus, verslą, pažymint miesto svarbą.

Seniausios gildijos taisyklės buvo registruotos 1307 m. 1321 m. parėmęs karališkąją armiją lemiamu mūšio prie Rožanovcų prieš Amadé šeimą momentu, Košicė tapo laisvu karališku miestu.

1347 m. Košicė tapo antruoju miestu Vengrijos laisvų karališkųjų miestų hierarchijoje, po sostinės Budos. Košicė buvo pirmas miestas Europoje, gavęs savo herbą 1369 m. iš Liudviko Didžiojo. Bulėje, skirtoje Košicės miestui, buvo nuspręsta, kad moterys turi teisę paveldėti Vengrijos sostą.

Nuo pat XV amžiaus pradžios, miestas vaidino pagrindinį vaidmenį Pentapolitanoje – penkių svarbiausių rytų Slovakijos miestų lygoje (Bardejovas, Levoča, Košicė, Prešovas ir Sabinovas).

Architektūra 
Gotikinės XIV a. pabaigos šv. Elžbietos katedra, Pranciškonų bažnyčia, šv. Mykolo koplyčia. Miesto bokštas, barokinė miesto rotušė, XVIII a. vyskupo pilis, neobarokiniai miesto teatras ir Rytų Slovakijos muziejus.

Sportas 
Košicėje kasmet spalio mėnesį rengiamas bėgimo maratonas.

Futbolas 
 MFK Košice
 FC Lokomotíva Košice
 Kassai AC

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali miesto svetainė

Slovakijos miestai
Kramatorskas

Kramatorskas (, ) – srities pavaldumo miestas Ukrainoje, Donecko srities šiaurėje. Įkurtas 1868, miesto statusas nuo – 1932-ųjų. 173,7 tūkst. gyventojų, gyv. tankumas – 583 žm./km². Plotas – 117,1 km². Išvystyta mašinų gamybos pramonė. Mieste – 33 vidurinės mokyklos, 3 aukštosios mokyklos ir kitos švietimo įstaigos.

Futbolas 
 FK Kramatorsk (futbolo klubas).

Donecko srities miestai
Umanė

Umanė () – srities pavaldumo miestas Ukrainoje, Čerkasų srityje. Rajono administracinis centras. Įkurtas 1616 m., Magdeburgo teisė – nuo 1760 m. 87 850 gyventojų. Plotas – 41 km². Miestas išsidėstęs prie Umankos ir Kamjankos upių. Umanėje išsidėstęs garsus parkas „Sofijivka“. Miestą kerta tarptautinės autostrados  sutampanti su europiniu greitkeliu  bei  sutampanti su europiniu greitkeliu . Išplėtota metalo apdirbimo, elektrotechnikos, statybinių medžiagų, farmacijos, maisto, mašinų gamybos pramonės šakos. Veikia kelios aukštosios mokyklos; dailės, kultūros, miesto muziejai.

Miestai partneriai 
Umanė yra užmezgusi partnerystės ryšius su šiais miestais:

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė 

Čerkasų srities miestai
Pokeris (grupė)

„Pokeris“ – muzikos grupė, įkurta 2000 m. sausio 1 d. Žemaitijoje.
Grupė groja savo kūrybos kūrinius bei įvairius perdirbtus kūrinius (pagal Sting, Tina Turner, Shania Twain, Kylie Minogue ir kt.). Koncertuoja įvairiuose renginiuose, miestų šventėse, klubuose.

Nariai 
Grupėje grojo daug skirtingų muzikantų. Daugelis buvusių „Pokerio“ muzikantų dabar groja „Jonio" ansanblyje, grupėje „Vairas„, Kęstučio Jablonskio grupėje.

Dabartinė sudėtis: Kamilė Kielaitė – vokalas, Eligijus Žilinskas – gitara, mušamieji ir kiti, Laimonas Vaišvila – vokalas, vargonai ir kiti instrumentai.

Faktai 
 2003 – pirmieji įrašai (“Ruduo„, „Laikas“, „Sausis“, „Vėjas“)
 2004 – pristato savo kūrybos dainas Baltijos televizijos projekte „Reaktorius“
 2005 – dalyvauja „Lietuvos dainų dešimtuke“
 2006 – po ilgos pertraukos įrašomi nauji kūriniai („Gerai„, „Pamiršau“, „It’s time")
 2007 – dalyvauja Eurovizijos atrankoje su daina „Man reikia meilės“
 2008 – dalyvauja Eurovizijos atrankoje su daina „Stone“

Nuorodos 
 Interneto svetainė 

Lietuvos pop muzikos grupės
Jurgis Arnašius

Jurgis Arnašius (1872 m. vasario 12 d. Vanagai, Agluonėnų valsčius, Klaipėdos apskritis – 1934 m. birželio 23 d. Klaipėda, palaidotas Vanagų kapinėse) – Mažosios Lietuvos spaudos darbuotojas, poetas, politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija 
Nuo 1893 m. dirbo raidžių rinkėju Tilžėje. 1893–1897 m. ir 1899–1924 m. redagavo laikraščius „Tilžės keleivis“, 1897–1898 m. „Aušra“. Leidėjui reikalaujant palaikyti vokiečių nacionalistų partiją buvo palikęs „Tilžės keleivį“, sugrįžęs pakeitė vokiškai konservatyvią jo kryptį.  1893–1894 m. ir 1906–1923 m. rengė „Tilžės keleivio" kalendras. 1918–1924 m. Mažosios Lietuvos tautinės tarybos narys. 1918 m. lapkričio 30 d. Tilžės Akto signataras. 1924 m. grįžo į Klaipėdą, dirbo teismo tarnautoju. 1924–1925 m. laikraščio „Pajūrio sargas“ redaktorius, bendradarbiavo laikraštyje „Lietuvos keleivis“. Periodinėje spaudoje paskelbė straipsnių, eilėraščių.

Vaikaitis Klaipėdos universiteto profesorius Helmutas Arnašius.

Šaltiniai 

Mažosios Lietuvos visuomenės veikėjai
Mažosios Lietuvos politikai
Tilžės akto signatarai
Lietuvos redaktoriai
Vageningenas

Apie Surinamo miestą žr. Vageningenas (Surinamas).

Vageningenas – miestas vidurio rytų Nyderlanduose, prie Žemutinio Reino. Veikia Vageningeno universitetas (specializuojasi gyvybės mokslų srityje), vienas žymiausių pasaulyje maisto ir mitybos mokslinių tyrimų centras.

Sportas

Futbolas
 WVV Wageningen
 Victoria Wageningen
 GVC Wageningen

Nyderlandų miestai
Na, palauk!

„Na, palauk!“ (; tr. Nu, pagadi) – Tarybų Sąjungoje, kino studijoje „Sojuzmultfilm“, pradėtas kurti animacinis serialas apie vilką ir zuikį. Tarybiniais metais tai buvo vienas populiariausių animacinių filmų Tarybų Sąjungoje.

Pirma serija parodyta 1969 m. sausio 1 d. Buvo rodomas iki 1993 metų, vėliau (2005 m.) pratęstas kino studijoje „Christmas Films“ . Šiuo metu iš viso sukurta 22 serijos.

Šis animacinis serialas buvo rodomas ir Lietuvoje.

Pagal filmą sukurta kompiuterinių žaidimų 5-12 m. vaikams serija. Žaidimo leidėjas kompanija 1S (). Žaidimas platinamas ir Lietuvoje.

Filmo kūrėjai buvo Aleksandras Kurlianskis, Feliksas Kamovas, Arkadijus Chaitas. Režisierius Viačeslavas Kationočkinas, dailininkas Svetozaras Rusakovas (17–18 serijas piešė Kationočkino sūnus, Aleksejus Kationočkinas). Animacinį serialą įgarsino Anatolijus Papanovas ir Klara Rumianova. Papanovas įgarsino 16 serijų, Rumianova – 18.

Veikėjai

Vilkas 

Vilkas () yra vienas iš pagrindinių veikėjų. Jis pasižymi chuliganizmu, vandalizmu, įstatymu laužymu, be to jis yra rūkalius.

Nors iš kitos pusės, daugybė Vilko bandymų sugauti zuikį buvo vaizduojami ir panaudojant kruopelytę humoro, pvz., vilkas keistai čiuožinėdavo, šokdavo baletą ir valsą. Jis taip pat gali puikiai groti gitara ir važiuoti motociklu.

Zuikis 

Zuikis () yra vaizduojamas kaip gerasis herojus. Jis pasirodo ekrane mažiau negu vilkas ir jo veiksmai yra paprastos reakcijos į vilko planus.

Kiti veikėjai 
Animaciniame seriale taip pat yra ir kitų veikėjų. Tai yra fiziškai stiprus ir sunkus Begemotas (), Katė (), taip pat lokiai, lapės, drambliai, bebrai ir kiaulės.

Serijų sąrašas

Šaltiniai

Nuorodos 

 Lietuviška Na, palauk! svetainė 

Animaciniai serialai
TSRS filmai
Artūras Račas

Artūras Račas (g. 1965 m. rugpjūčio 26 d. Panevėžyje) – Lietuvos žurnalistas, politikos apžvalgininkas, tinklaraštininkas.

Biografija 
Baigė Panevėžio 5-ąją vidurinę mokyklą, 1991 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą.

1991–1993 m. LR AT pirmininko pavaduotojo Česlovo Stankevičiaus padėjėjas, LR Seimo darbuotojas. 1993–1998 m. dienraščio „Lietuvos rytas“ politikos skyriaus reporteris-apžvalgininkas; daugiausia rašė politinių partijų veiklos, šalies vidaus politikos, Lietuvos santykių su Europos Sąjunga bei NATO klausimais.  Vadovavo naujienų portalui TVNET (Latvija), Lietuvos televizijos Naujienų tarnybai. 1998–2008 m. naujienų agentūros AFP (Prancūzija) korespondentas Lietuvoje.

2001–2008 m. naujienų agentūros „Baltic News Service“ (BNS) Verslo naujienų skyriaus vadovas, 2008–2013 m. vyr. redaktorius ir direktorius. 2007 m. anglų kalba Latvijoje leidžiamo savaitraščio „The Baltic Times“ korespondentas Lietuvoje. Nuo 2008 m. birželio mėn. tinklaraštininkas. 2009–2012 m. Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos tarybos narys.  Nuo 2013 m. rugsėjo mėn. VU Komunikacijos fakulteto verslo žurnalistikos dėstytojas. Nuo 2014 m. gruodžio mėn. naujienų portalo „Faktai.lt“ vyr. redaktorius ir šį portalą valdančios UAB „Faktai LT“ direktorius. 

Transparency International Lietuvos skyriaus valdybos narys, aktyvus piliečių iniciatyvos, kritikuojančios VP grupės inicijuotą „LEO LT“ projektą Lietuvoje, dalyvis, iniciatyvinės grupės narys. Rašė komentarus politikos ir verslo temomis dienraščiuose „Lietuvos rytas“, „Respublika“, „Lietuvos žinios“, savaitraštyje „Laikas“, skaitė komentarus radijo stotyse LRT, „Žinių radijas“ ir „Laisvoji banga“. A. Račo komentarus publikuoja naujienų portalai Delfi, alfa.lt, balsas.lt, bernardinai.lt.

2012–2020 m. vedė ir moderavo (ne kartą minėto VSD ataskaitose) rašistinio propagandinio klubo „Format A-3“ renginius bei diskusijas Vilniuje.

Įvertinimas 
 „Nmedia 2008“ apdovanojimas – novatoriškiausias metų žurnalistas 
 „Login 2009“ – metų interneto žmogus
 „Login 2009“ – geriausias naujas tinklaraštis

Šaltiniai

Nuorodos 
 http://racas.lt/

Lietuvos redaktoriai
Tinklaraštininkai
Route 66

Route 66 (t. y. greitkelis 66) – 3 940 km ilgio JAV greitkelis iš Čikagos į Los Andželą per Centrines JAV lygumas. Oficialiai atidarytas 1926 m. Greitai tapo pagrindiniu transporto keliu iš pramoninių Šiaurės Rytų pakrantės ir Kanados regionų į Kaliforniją ir Meksiką.

Per didžiąją ekonominę krizę 1930-1940 m. juo į Kaliforniją ir Vakarų pakrantę keliavo apie 0,5 mln. bedarbių, nuskurdusių fermerių ir benamių. Populiarėjant keliui, netoliese gyvenantys žmonės labai praturtėjo ir visomis išgalėmis siekė išlaikyti Route 66 vienu iš svarbesnių JAV greitkelių.

Nuo 1985 m. kelias nebenaudojamas pagal savo pirminę paskirtį, tačiau įgijo nacionalinio kraštovaizdžio kelio statusą ir tapo vienu iš pasauliniu mastu žinomų simbolių.

Nuorodos 
 Official Website of Historic Route 66 (National Scenic Byway) in Illinois

JAV statiniai
Greitkeliai
Pieno lazeriai

„Pieno lazeriai“ – lietuviška muzikos grupė, gyvavusi 2002–2010 m. Grupės stilistinį pagrindą sudaro electronic, IDM, punk, hardcore, jazz ir funk stilių susijungimas ir įvairovė.

2004 m. vasarą festivalyje „Saulės smūgis“ grupę pastebėjo renginyje dalyvavę vokiečių grupės „De-Phazz“ nariai, pasiūlę „Pieno lazeriams” pasirašyti penkerių metų bendradarbiavimo sutartį su „De-Phazz“ prodiuserio Pito Baumgartnerio įrašų firma „Phazz-A-Delic”. Pasirašius sutartį, „Pieno lazerių“ daina „Never Fall“ buvo įtraukta į įrašų firmos rinkinį „Female Future“, o 2005 m. liepos pradžioje Vokietijoje pasirodė grupės albumas „Voyage“. Jį pristatydama grupė surengė penkių koncertų turą Vokietijos miestų klubuose (Štutgarte, Miunchene, Heidelberge, Kelne ir Berlyne). 2006 m. vasarą „Phazz-A-Delic” išleido antrą grupės albumą „Kitchen”.

Grupė dalyvavo daugelyje muzikos festivalių užsienyje ir Lietuvoje. 2007 m. rugpjūčio mėnesį grupė pasirodė tarptautiniame muzikos festivalyje „Be2gether“.

Nariai 

 Giedrė Kilčiauskienė (vokalas, tekstai), 2006–2010 m.
 Justė Arlauskaitė (vokalas, tekstai), 2004–2010 m.
 Eglė Jauncemaitė (vokalas), 2002–2005 m.
 Vytis Smolskas (sintezatorius), 2004–2010 m.
 Mantas Augustaitis (būgnai)
 Živilė Kazlauskaitė (mušamieji), 2006–2010 m.
 Julius Valančiauskas (bosas)
 Vygintas Kisevičius (ak., el. saksofonai), 2004(?)-2010 m.
 Rokas Domereckas (miksavimas, vokalas), 2002–2005 m.
 Andrius Šarapovas (DJ, idėjos autorius, muzikantas ir prodiuseris), 2002–2010 m.
 Andrius Maigys (klavišai, programavimas), 2002–2004 m.

Diskografija 
 If My Life '80
 Robotas irgi žmogus
 Tu esi aš (2004 m.)
 Voyage (2005 m.) Phazz-a-delic
 Kitchen (2006 m.) Phazz-a-delic

Šaltiniai

Nuorodos 
 
 Pieno lazerių MySpace svetainė (anglų kalba.)
 Grupės leidybinės firmos svetainė (anglų kalba.) 
 

Lietuvos atlikėjai
Kiautai

Kiautai arba Smirnovas (, nuo 1938 m. liepos 17 d. Zellmühle, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė prie kelio Gumbinė – Alecka, dab. Kaliningrado srities pietinėje dalyje, Oziorsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Gavrilovo kaimo gyvenvietės kaimas  prie Romintos upės ir jos kairiojo intako Kiautės santakos bei Kiautės ežero, Romintos girios pakraštyje, apie 10 km į pietvakarius nuo Tolminkiemio.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas Keutōs prūsiškos kilmės.  1525–1736 m. Prūsijos kunigaikštystės, 1736–1818 m. Lietuvos departamento Įsruties apskrities, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Geldapės apskrities kaimas.  1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Darkiemio rajono (), vėliau Oziorsko rajono, 1947–1993 m. Gavrilovo apylinkės kaimas.

Apie 1 km į rytus nuo Kiautų, Romintos dešiniajame krante, yra nadruvių Degesų piliakalnis. XVI a. – XIX a. Kiautuose veikė geležies liejykla, metalas buvo išgaunamas iš balų rūdos. Iki 1709–1711 m. maro ir bado bei didžiosios vokiečių kolonizacijos gyvenvietėje ir valsčiuje gyveno beveik tik lietuvninkai, vėliau, iki 1736 m. apsigyveno 435 zalcburgiečiai. Kiautų valsčius tapo vienu labiausiai kolonizuotų Mažojoje Lietuvoje. Tarp valstybinių (karališkųjų domenų) valstiečių, turinčių ūkius, lietuvininkų buvo 123 šeimos (39 %), kolonistų – 192, jie gyveno atitinkamai 32 ir 30 kaimų.

XVIII a. pirmojoje pusėje Kiautuose įkurta pradžios mokykla. 1734 m. upių santakoje pastatytas vienas pirmųjų Rytų Prūsijoje vandens malūnas – fabrikas gaminti įvairių rūšių popieriui, kurį eksportuodavo ir į Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos miestus Gardiną, Vilnių. XIX a. vandens jėgą fabrike pakeitė garo mašinos, dirbo iki 200 darbininkų. 0,5 km žemiau buvo pastatytas kitas malūnas.

Po Antrojo pasaulinio karo malūnai, Kiautų dvaras, plytinė ir gyvenvietė nugriauti.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Smirnovas bankgorodov.ru

Geldapės apskrities gyvenvietės
Šilėnai (Kuršėnai)

Šilėnai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, Ventos kairiajame krante, 4 km į šiaurės vakarus nuo Kuršėnų, prie kelio . .

Istorija 
Istoriniuose šaltiniuose Šilėnų dvaras esantis kairiajame Ventos krante minimas 1596 m.,dešiniajame krante yra buvusio vandens malūno pastatas, minimas 1799 m. Netoliese stūkso Šilėnų piliakalnis. Saugoma Šilėnų liepa. Prie tilto per Ventą yra XIX a hidrotechnikos projekto paminklas – Šliuzas (Ventos – Dubysos kanalas)

Gyventojai

Galerija

Nuorodos

Šaltiniai 

Šiaulių rajono savivaldybės gyvenvietės