joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Visagino centrinis stadionas

Visagino centrinis stadionas – Visagino sporto centrui priklausantis įvairios paskirties stadionas su futbolo aikšte Visagine, Parko g. 2, Visagino ežero šiaurinėje pakrantėje.

Stadionas pastatytas 1988 m., rekonstruotas 2014–2015 m. Stadiono tribūnose yra 3000 vietų žiūrovams. Įrengtas atsarginis stadionas su dirbtinės dangos futbolo aikšte ir tribūna 200 žiūrovų. Stadione namų rungtynes žaidžia futbolo sporto klubas Visagino „Interas“.

Stadione dažnai vyksta didelės miesto šventės ir kiti renginiai (be kitų, „Visagino Country“). Šalia stadiono, prie ežero, įsikūrusi turistų stovyklavietė.

Rekonstrukcija 

Pagrindinis Visagino stadionas nuo pastatymo nė karto nebuvo remontuotas ir nebeatitiko tokio statinio funkcinių bei higienos reikalavimų: nebuvo šildymo, vandens, kanalizacijos, persirengimo patalpų ir kt.

2014–2015 m. stadionas buvo rekonstruojamas.  Aplink futbolo aikštę nutiesti bėgimo takeliai su specialia danga. Įrengti apšvietimo stulpai su keliais apšvietimo režimais, reikiamos švieslentės. Stadione įrengta ne mažiau kaip 3000 žiūrovų vietų ir maždaug 50 svarbių asmenų ložė. Kad jis atitiktų tarptautinius standartus, iškilusio dviaukščio pastato pirmajame aukšte įrengtos treniruočių patalpos, sportininkų persirengimo kambariai ir dušai, o po tribūnomis – pagalbinės patalpos. Antrajame aukšte įkurdinta konferencijų salė, spaudos atstovų kambarys, pasirūpinta liftu ir tualetais, pritaikytais neįgaliems žmonėms. Šalia aikštės atsarginiams žaidėjams įrengtos sėdimosios vietos su stogeliu. Sutvarkytas atsarginis stadionas.

Visagino ežero pakrantėje baigta įrengti sporto ir aktyvaus poilsio zona su turistų stovyklaviete (palapinių miestelis, vietos kemperiams). Sutvarkyti šalia esančio parko pėsčiųjų ir dviračių takai, įrengtos vaikų žaidimo aikštelės. Taip pat rekonstruoti teniso kortai.

Taip pat skaitykite 
 Lietuvos futbolo stadionai

Šaltiniai

Nuorodos 

 Visagino sporto centras
 Visagino centrinis stadionas (arenysportowe.eu)

Visaginas
Lietuvos futbolo stadionai
Justas Pažarauskas

Justas Pažarauskas – (g. 1991 m. gruodžio 15 d.) – Lietuvos vyrų golbolo rinktinės narys, 2016 m. paralimpinių žaidynių čempionas.

Priklauso Vilniaus aklųjų ir silpnaregių sporto klubui „Šaltinis“. Golbolą žaidžia daugiau kaip 11 metų. Iki 2016 m. paralimpinių žaidynių Rio de Žaneire nebuvo dalyvavęs Europos, pasaulio čempionatuose, tai – pirmas rimtesnis išbandymas.

Biografija 
Regėjimo neteko dar mokyklos laikais – dirbdamas su staklėmis patyrė sunkią traumą, visiškai prarasdamas regėjimą. 

Vilniaus kolegijoje baigė įstaigų administravimo studijų programą. Dirba Lietuvos aklųjų bibliotekoje leidybos skyriaus operatoriumi: spausdina audio knygų kompaktinius diskus, tvarko audioknygų formatus, spausdina knygų aprašus ir kitus tekstus brailio spausdintuvu bei atlieka kitus reikiamus darbus.

Šaltiniai 

Lietuvos paralimpiečiai
Lietuvos golbolo žaidėjai
Pavel Lavrinec

Pavel Lavrinec (, g. 1955 m. gruodžio 4 d.) – Lietuvos filologas, rusistas, docentas.

Biografija 
Baigė Vilniaus 8-ąją vidurinę mokyklą, 1974–1976 m. tarnavo tarybinėje armijoje. 1985 m. Vilniaus universitete baigė rusų filologijos studijas. Maskvos M. V. Lomonosovo universitete apgynė daktaro disertaciją. Vėliau tapo Vilniaus universiteto Filologijos fakulteto dėstytoju, nuo 2013 m. – Rusų filologijos katedros vedėju. Tyrinėja lietuvių ir rusų literatūrų ryšius, lenkų ir lietuvių literatūrų ryšius, rusų literatūros istoriją Lietuvoje, rusų išeivijos literatūrą, rusų literatūrą internete, literatūros sociologiją.

Pavel Lavrinec nuo 1999 m. yra tarptautinio leidinio apie Baltijos šalių rusų kultūrą „Baltijos archyvas“ (Балтийский архив) redakcinės kolegijos narys ir internetinės svetainės administratorius. 1992–1999 m. Rusų kultūros centro direktorius. 1994–2003 m. Lietuvos tautinių mažumų ir išeivijos departamento tarybos narys (1997–2000 m. pirmininkas).

1991 m. Aleksandro Veleckio (Александр Велецкий) pseudonimu išleido fantastinių kūrinių rinkinį „Permainų knyga“ (Книга перемен, su V. Korobov). Internetiniame mokslinės fantastikos literatūros konkurse „Indoeuropiečių diktantas“ pateikė galindų-jotvingių epo „Mananas“ interpretaciją.

Bibliografija 
Knygos:
 Русская литература в Литве: XIV–XX вв. Хрестоматия (vyr. redaktorius, 1998 m., Vilnius)
 Русская литература Литвы. XIX – первая половина XX века. (1999 m., Vilnius)
 Балтийский архив: Русская культура в Прибалтике. Т. IX. (sudarytojas ir redaktorius, 2005 m., Vilnius)
 Евгений Шкляр: жизненный путь скитальца. Монография. (2008 m., Vilnius)
 Opus # 4~5: Нобелевская лекция. Чтение. Сборник статей = Nobelio premija. Skaitymas. (su Г. Михайлова, Н. Боткина, 2009 m., Vilnius)

Šaltiniai 

Lietuvos rusų bendruomenės veikėjai
Lietuvos literatūrologai
Vilniaus universiteto dėstytojai
Netikra vėliava

Netikra vėliava, klaidinga vėliava () – terminas, apibūdinantis priedangos operacijas, kurios suplanuotos suklaidinti tokiu būdu, jog atrodo, kad operacijas atliko kitos grupuotės, valstybės, subjektai, bet ne tas, kuris surengė tas operacijas.

Iš pradžių šis terminas vartotas, apibūdinant atvejus, kai piratai, norėdami prisivilioti prekinius laivus, išsikeldavo draugiškas, taigi ir netikras, vėliavas. Kai prekiniai laivai priplaukdavo pakankamai arti, piratai juos užpuldavo. Ilgainiui terminas imtas vartoti dabar įprasta reikšme.

XX a. būta keleto netikros vėliavos operacijų. Viena jų – Gleivico incidentas, kai 1939 m. hitlerinės Vokietijos agentai iš pasienyje su Lenkija buvusios radijo stoties transliavo Vokietijai priešiškus pranešimus. Buvo nužudyta ir keletas civilių, jų kūnai aprengti Lenkijos karinėmis uniformomis. Tai buvo dingstis užpulti Lenkiją.

1939 m. netikros vėliavos operaciją įvykdė ir Tarybų Sąjunga, kai savo teritorijoje pasienyje su Suomija detonavo artilerijos sviedinius, apkaltindama Suomiją. Tuomet prasidėjo Žiemos karas.

Prezidentaujant Dž. F. Kenedžiui, JAV buvo siūloma įgyvendinti operaciją „Northwoods“: nužudžius amerikiečius, būtų buvęs apkaltintas Fidelis Kastro, tai būtų tapę dingstimi įsiveržti į Kubą. Galiausiai plano atsisakyta.

Kaip galimos netikros vėliavos operacijos, įvardijami atvejai, kai 1898 m. nuskendo „USS Maine“ ir 1964 m. Tonkino įlankos incidentas. Ir vienas, ir kitas incidentas buvo svarbi casus belli dalis.

Išnašos 

Tarptautinė humanitarinė teisė
Piratai
NSN Link

NSN Link – planuojama tarpvalstybinė elektros jungtis tarp Norvegijos ir Jungtinės Karalystės. Linija prasideda Ula-Fore hidroelektrinių komplekse, Suldalyje ir baigiasi Blaite, Nortumberlande.

Istorija 
Pirmasis elektros jungties tarp Norvegijos ir Jungtinės Karalystės projektas pasiūlytas 2003 m., bet vėliau buvo sustabdytas. 2009 m. spalio 6 d. norvegų Statnett ir britų National Grid plc paskelbė rengiantys galimybių studiją dėl naujo projekto vykdymo. 2015 m. Jungtinė Karalystė paskelbė pradedanti statybų ruošos darbus trijoms tarptautinėms elektros jungtims – NSN Link, Viking Link (JK-Danija) ir Nemo Link (JK-Belgija).

Projekto eksploataciją numatoma pradėti 2021 m. Bendra projekto vertė – 2 milijardai €.

Šaltiniai 

Norvegijos elektros jungtys
Jungtinės Karalystės elektros jungtys
Rally Utena

Rally Utena – automobilių ralio varžybos vykusios Utenos savivaldybės teritorijoje. 2015 m. vykusias varžybas organizavo Utenos automobilių sporto klubas „MGEAR“. Ralis patenko į 2015 m. Lietuvos automobilių ralio čempionato tvarkaraštį. Varžybos vyko žvyro, asfalto dangomis.

Po kelių metų pertraukos, ralis vėl vyks 2022 m., renginį organizuoja ZASK Akseleratorius.

Trasoje 2013 – 2015 m. taip pat vyko ralio sprinto čempionato etapai.

Nugalėtojai

Nuorodos 
 Oficialus ralio tinklalapis 

Lietuvos ralio varžybos
Lietuvos automobilių sportas
Automobilių sporto renginiai‎
Vilniaus kogeneracinė jėgainė

Vilniaus kogeneracinė jėgainė – biokurą ir komunalines atliekas deginanti šiluminė elektrinė Vilniuje.

Pajėgumai 
Vilniaus kogeneracinę jėgainę sudarys du kogeneracijos įrenginiai – pirmajame bus deginamos neperdirbamos komunalinės atliekos, o antrasis bus kūrenamas biokuru. Komunalinių atliekų deginimo įrenginio elektrinė galia sieks 18 MW, o šiluminė galia – 53 MW. Biokuro įrenginio elektrinė ir šiluminė galia sudarys atitinkamai 70 MW ir 174 MW. Projekto vertė 343 mln. €. Iš dalies finansuojamas ES struktūrinių fondų.

Vilniaus kogeneracinėje jėgainėje bus deginamos po rūšiavimo likusios netinkamos nei perdirbti, nei pakartotinai naudoti, bet turinčios energinę vertę komunalinės atliekos. Čia planuojama apdoroti iki 160 tūkstančių tonų atliekų per metus iš Vilniaus ir Utenos regionų.

Jėgainę nuspręsta statyti šalia buvusios Vilniaus elektrinės-3 dėl jau suformuotos elektros tinklo infrastruktūros.

Istorija 
2016 m. rugsėjo 29 d. pradėti jėgainės statybos darbai.

Projektą finansuoja Europos investicijų bankas, kuris suteikė 190 mln. eurų paskolą. 150 mln. eurų paramą suteikė Europos Komisija. Dar apie 10 proc. lėšų jėgainei skirs pati Lietuvos energija. Jėgainės atliekų deginimo ir bendrus technologinius įrenginius stato Vokietijos įmonės „Steinmuller Babcock Environment“ ir Lenkijos statybų grupės „Budimex“ konsorciumas. Biokuro deginimo įrenginius už 149,65 mln. eurų įrengs Lenkijos energetikos objektų statytoja „Rafako“.

Šaltiniai

Nuorodos 
Oficiali svetainė 

Lietuvos šiluminės jėgainės
Vilniaus jėgainės
2016 m. Malaizijos Grand Prix

2016 m. Malaizijos Grand Prix – 16-os 2016 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko rugsėjo 30–spalio 2 dienomis.

Lenktynės buvo perkeltos iš kovo į spalio mėnesį siekiant spėti organizatoriams atnaujinti trasą. Buvo atnaujinta visa trasos danga, pakeisti 9 trasos posūkiai ir jų prieigos.

Kvalifikacija 

Pastaba:
 Fernando Alonso gavo 45 starto vietų baudą už galios agregatų dalių keitimus.

Lenktynės 

Pastabos
 Nico Rosberg gavo 10 s laiko baudą už susidūrimą su Kimi Raikkonen.
 Esteban Ocon gavo dvi 5 s baudas už laiko viršijimą techninio aptarnavimo zonoje.

Čempiomato įskaitos 

Lenktynininkų įskaita

Konstruktorių įskaita

 Pastaba: Į lenteles įtrauktos tik pirmos penkios pozicijos.

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2016 sporte
Analitinė kalba

Analitinė kalba – kalba, kurioje gramatinius santykius daugiausia perteikia sintaksė, t. y. tarnybiniai žodžiai (prielinksniai, polinksniai, pagalbiniai, modaliniai veiksmažodžiai ir t. t.), pastovi žodžių tvarka, kontekstas ir (arba) intonavimo variacijos, o ne žodžio dalių (galūnių, priesagų, priešdėlių ir t. t.) kaityba. Kitaip sakant, fleksinėse ir agliutinacinėse kalbose žodžių gramatiniai santykiai reiškiami jų morfemomis, kurios yra neatsiejamos jų dalys, o analitinėse kalbose šie ryšiai perkeliami už žodžio ribų, t. y. vyksta funkcijų pasidalijimas tarp gramatinę reikšmę nurodančių tarnybinių žodžių (prielinksnių, polinksnių, pagalbinių, modalinių veiksmažodžių ir kt.) ir savarankiškų leksinių vienetų, kurių forma nekinta arba kinta nežymiai. Pvz.,  'eisiu' asmenį žymi tik įvardis I 'aš', būsimąjį laiką rodo pagalbinis veiksmažodis will, o go 'eiti' yra gryna šaknis be galūnės ar kitokio kaitybinio afikso;  'kaimuose' in yra prielinksnis 'į', the yra  žymimasis/daugiskaitos artikelis, villages – daiktavardžio village 'kaimas' daugiskaita, nerodanti jokio linksnio.  

Tradiciškai ryškiais analitinių kalbų pavyzdžiais laikomos afrikanų, anglų, olandų, naujoji persų, makedonų ir bulgarų kalbos, nors visų šių kalbų pirmtakės buvo gerai paliudytos fleksinės kalbos. Ryškus polinkis į analitiškumą matomas visose romanų kalbose, sakykime, prancūzų, kurioje analitinis gramatinių santykių reiškimo būdas vardažodžiuose visiškai įsigalėjęs ir tuo labai kontrastuoja su fleksine lotynų kalba, iš kurios ši kalba kilusi.

Dažnai analitinėms kalboms būdingos izoliacinių kalbų ypatybės, ir atvirkščiai.

Taip pat skaitykite 
 Fleksinė kalba
 Agliutinacinė kalba
 Inkorporacinė kalba
 Izoliacinė kalba

Išnašos 
 

Kalbos
Jokūbas Potockis (1551)

Jokūbas Potockis  (apie 1481 – iki 1551) – Lenkijos valstybinis ir karinis veikėjas, Haličo pateisėjas (1535), Haličo pakamaris (1543). Potockių giminės „Sidabrinė Piliawa“ linijos pradininkas.

Biografija 
Lenkijos bajorų Potockių giminės atstovas, herbo „Piliawa“ savininkas. Krokuvos vėliavininko Motiejaus Potockio jaunesnysis sūnus. Gimė Potoko kaime, netoli Endžejuvo, Krokuvos žemėje.

1527 m. Pukovo ir Sokolovo dvaro žemių, gautų kaip kraičio nuo žmonos, valdytojas. 1533 m. pardavė savo giminės dvaro žemių Piotoke dalį pusbroliui Jonui Potockiui. 1533 m. vasario 6 d. Petrkuvo-Tribinolinio seime gavo nuo Lenkijos karaliaus Žygimanto Senojo valdyti Unižo kaimą.

Kaip ir žymi dalis Lenkijos bajorijos, Jokūbas Potockis iškeliavo ieškoti geresnio gyvenimo Rusios vaivadijoje, siekdamas ten vystyti lenkų gyvenvietes, pagrindinė užduotis buvo stiprinti Lenkijos gynybos pajėgumus. Jokūbas Potockis apsigyveno Haličo žemėje. 1531 m. dalyvavo Obertino mūšyje, kur buvo vėliavos, vadovaujamos Vavžinco Budzovskio, sudėtyje. 1535 m. birželį buvo paskirtas Haličo pateisėju. Nuo 1536 m. – savo būrio vadas, 1538 m. vasario 1 d. dalyvavo kovoje su Moldovos valdovo Petro Rarešo kariais prie Rereto upės, o tų pačių metų rugpjūtį – Chotyno mūšyje.

1543 m. balandžio 18 d. Jokūbas Potockis buvo paskirtas Haličo pakamariu. 1544, 1545 ir 1547 m. seimai perdavė jam valdyti Sokolovo kaimą kartu su Auksiniu Potoku, Kostylniku, Podolėje – Babčincus, Krikovą, Kovjačivą, Suchodolą, Krivoje ir Bondarius. 1547 m. balandžio 5 d. gavo teisę Sidorovo miesto įkūrimui.

Šeima 
Jokūbas Potockis buvo vedęs du kartus. Jo pirmoji žmona tapo Katerina Emelnicka (m. iki 1544 m.), nuo santuokos su kuria turėjo vaikų:

 Mikalojus (1517/1520–1572), Chmelnicko ir Kameneco seniūnas
 Lucija Potocka, Mikalojaus Ščickio žmona
 Ana Potocka, Mikalojaus Koricinskio žmona
 Elžbieta Potocka, 1-asis vyras Podolės vėliavininkas Jonas Smetanka, 2-asis vyras Červonogrado vaiskis Jokūbas Kalinovskis
 Katerina Potocka, Mikalojaus Venžiko žmona
 Janas (m. 1567/1571)
 Andžejus (apie 1532–1572 m. vasario 12 d.), Kameneco vėliavininkas

Apie 1544 m. vedę antrą kartą Druzilą Jazlovecką (m. po 1570 m.), Kameneco kašteliono Mikalojaus Jazloveckio (m. 1555) dukterį. Vaikai:

 Stanislavas (apie 1544–1599)

Literatūra 
 Barącz S.  Pamiątkie buczackie.-Drukarnia «Gazety Narodowej»: Lwów, 1882.-168 s.
 Niesiecki К. Korona polska przy złotej wolności starożytnymi wszystkich katedr, prowincji i rycerstwa klejnotami….- Lwów, 1740. t.3.- 938 s.

Nuorodos 
 Якуб Потоцкий на «Родоводе»

Jokūbas (1551)
Haličo pakamariai
Venecijos bienalė

Venecijos bienalė () – Venecijos meno organizacija bei pirmoji ir pagrindinė jos organizuojama paroda. Nuo 2009 m. organizacija žinoma kaip Bienalės fondas (), o paroda, siekiant atskirti ją nuo organizacijos ir kitų organizuojamų parodų, dar vadinama Meno bienale. Meno bienalė, šiuolaikinio meno paroda, rengiama neporiniais metais, yra originali bienalė, pagal kurios modelį bienalės sukurtos visame likusiame pasaulyje. Be Meno bienalės, Bienalės fondas organizuoja ir kitus renginius Venecijoje:

Šalys dalyvės

Lietuva 

Lietuva Meno bienalėje dalyvauja nuo 1999 m. Šalis neturi savo paviljono Venecijoje, todėl kiekvieną kartą Lietuvos autorių darbai pristatomi skirtingose vietose. Dalyviai:
 1999 m. – Mindaugas Navakas ir Eglė Rakauskaitė („Nepavadintas“, „In Honey“, „Faces“)
 2001 m. – Deimantas Narkevičius;
 2003 m. – Svajonė Stanikienė ir Paulius Stanikas;
 2005 m. – Jonas Mekas;
 2007 m. – Nomeda Urbonienė ir Gediminas Urbonas;
 2009 m. – Žilvinas Kempinas („TUBE“)
 2011 m. – Darius Mikšys;
 2013 m. – Gintaras Didžiapetris, Elena Narbutaitė, Liudvikas Buklys, Kazys Varnelis, Vytautė Žilinskaitė, Morten Norbye Halvorsen, Jason Dodge, Gabriel Lester, Dexter Sinister (kuratorius Raimundas Malašauskas);
 2015 m. – Dainius Liškevičius („Museum“)
 2017 m. – Žilvinas Landzbergas;
 2019 m. – Lina Lapelytė, Vaiva Grainytė, Rugilė Barzdžiukaitė (opera-performansas „Saulė ir jūra“)

Šaltiniai

Nuorodos 

 

Menas
Festivaliai
Venecija
Rumšiškių Šv. Antano koplyčia

Rumšiškių Šv. Antano koplyčia – medinė koplyčia, esanti Kaišiadorių rajone, Rumšiškių miestelyje, Pajūrio g., prie Rumšiškių bažnyčios. Rumšiškių kapinėse stovi Šv. Onos koplyčia.

Istorija 

Koplyčia pastatyta Pirmojo pasaulinio karo metais kunigo Jono Jurevičiaus rūpesčiu. Ji stūksojo Byliškių kaime, kurio vietoje 1961 m. įsikūrė perkeltos Senosios Rumšiškės. Šalia Šv. Antano koplyčios, į viršutinę Nemuno terasą, 1958–1959 m. buvo perkelta Rumšiškių bažnyčia su varpine iš būsimų Kauno marių dugno.

1942 m. kelias dienas Šv. Antano koplyčioje laikytos pamaldos po balandžio 12 d. įvykusio didelio Nemuno potvynio prie bažnyčios.

Šaltiniai 

Kaišiadorių rajono koplyčios
Rumšiškės
Appellation d'origine protégée (Šveicarija)

Appellation d’origine protégée (AOP, saugoma kilmės vietos nuoroda) yra Šveicarijos geografinė nuoroda, skirta apsaugoti tradicinių maisto produktų, išskyrus vyną, kilmės vietos ir kokybę. Vynams skirta atskira nuoroda, appellation d’origine contrôlée, AOC.

Praeityje, appellation d’origine contrôlée sertifikavimas buvo naudojamas tiek vynams, tiek kitiems maisto produktams. Siekiant atitikti Europos Sąjungoje egzistuojančią kontrolės sistemą, 2013 m. appellation d’origine contrôlée statusas ne vyno produktams buvo pakeistas į appellation d’origine protégée.

Šveicarijos geografinės nuorodos 
Appellation d’origine protégée (AOP, saugoma kilmės vietos nuoroda) patvirtina, kad „viskas nuo žaliavų iki perdirbimo ir galutinio produkto yra kilę iš vieno aiškiai apibrėžto kilmės regiono“.

Indication géographique protégée (IGP, saugoma geografinė nuoroda) patvirtina, kad produktai buvo „arba pagaminti, apdoroti, arba paruošti jų kilmės vietoje“.

Appellation d’origine contrôlé (AOC, kontroliuojamos kilmės vietos nuoroda) naudojama vynams.

Produktai

Appellation d’origine protégée (AOP) 
 Cardon épineux genevois
 Munder Safran
 Rheintaler Ribelmais
 Abricotine
 Damassine
 Eau-de-vie de poire du Valais
 Zuger / Rigi Kirsch
 Pain de seigle valaisan
 Poire à Botzi
Sūriai
 Berner Alpkäse
 Bloderkäse-Sauerkäse
 Emmentaler
 L'Etivaz
 Formaggio d'alpe ticinese
 Glarner Alpkäse
 Gruyère
 Raclette du Valais
 Sbrinz
 Tête de Moine
 Vacherin fribourgeois
 Vacherin Mont-d’or

AOP kandidatai 
 Bois du Jura
 Boutefas
 Bündner Bergkäse
 Huile de noix de Sévery
 Jambon de la borne
 St. Galler Alpkäse
 Cuchaule, reikiami dokumentai 2016 m. balandžio 22 d. priduoti Federaliniam žemės ūkio biurui.

Indication géographique protégée (IGP) 
 Bündnerfleisch
 Glarner Kalberwurst
 Jambon cru du Valais
 Longeole
 Lard sec du Valais
 St. Galler Bratwurst
 Saucisse d'Ajoie
 Saucisse aux choux vaudoise
 Saucisson neuchâtelois et Saucisse neuchâteloise
 Saucisson vaudois
 Viande séchée du Valais
 Zuger Kirschtorte

IGP kandidatai 
 Appenzeller Mostbröckli
 Appenzeller Siedwurst
 Appenzeller Pantli
 Berner Zungenwurst

Šaltiniai 

Šveicariška virtuvė
Šveicarijos atributika
Sirputis

Sirputis - Lietuvos didžiojo kunigaikščio Traidenio brolis. Kai kurių šaltinių įvardinamas kaip Traidenio sūnus, nors tvirtai žinoma tik tai, kad Traidenis turėjo dukterį Gaudemundą.

LDK asmenybės
Juodasis Elsteris

Juodasis Elsteris (, ) – upė rytų Vokietijoje; dešinysis Elbės intakas. Teka Saksonijos, Brandenburgo ir Saksonijos-Anhalto žemėse. Upės ilgis – 179 km. Ištakos Lužicoje, netoli Elstros miestelio.

Teka per Kamencą, Hojersverdą, Zenftenbergą, Lauchhamerį, Elsterverdą, Bad Lybenverdą, hercbergą ir Jeseną. Elsteryje įteka į Elbę.

Svarbesni intakai: Hoyerswerdaer Schwarzwasser, Pulsnitz, Große Röder, Kleine Elster ir Schweinitzer Fließ.

Taip pat skaitykite 
 Baltasis Elsteris

Vokietijos upės
2016 m. Japonijos Grand Prix

2016 m. Japonijos Grand Prix – 17-tos 2016 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko spalio 7-9 dienomis Suzuka trasoje.

Kvalifikacija 

Pastabos:
  — Kimi Räikkönen ir Pascal Wehrlein gavo 5 starto pozicijų baudas už pavarų dėžės keitimus.
  — Sebastian Vettel gavo 3 starto pozicijų baudą už sukeltą avariją Malaizijoje.
  — Jenson Button gavo 35 starto pozicijų baudą dėl galios agregatų keitimus.

Lenktynės

Čempionato įskaitos 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

 Rodomos tik pirmos 5 įskaitų vietos.

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2016 sporte
Sedos kautynės

Sedos kautynės (mūšis) – 1944 m. spalio 6-7 d. prie Sedos miestelio (dab. Mažeikių rajonas) vykęs iš buvusių Lietuvos kariuomenės karininkų ir jų vadovaujamų savanorių sudarytos Tėvynės apsaugos rinktinės (TAR) mūšis su Raudonąja armija. Tai paskutinis lietuvių nesėkmingai pasibaigęs mėginimas pasipriešinti plūstantiems agresoriams iš Rytų.

Tėvynės apsaugos rinktinė 
Tėvynės apsaugos rinktinę sudarė karininkai ir civiliai savanoriai, pasiryžę ginti Lietuvą nuo Raudonosios armijos. Rinktinė kovojo vakarinėje Lietuvos dalyje – Žemaitijoje, prie Sedos, ten patyrė didelių nuostolių ir buvo išsklaidyta. Daliai savanorių pavyko pasitraukti su vokiečiais. Kiti pateko į nelaisvę arba papildė jau pradėjusius veikti lietuvių antisovietinių partizanų būrius.

Tais metais TAR formaliai buvo pavaldi Vermachtui. Ji vilkėjo iš vokiečių gautomis uniformomis. Tačiau ji negavo ir nevykdė jokių Vermachto įsakymų. Rinktinė kovojo ne už griūvantį Reichą, o už savo krašto laisvę. Tačiau Antrajame pasauliniame kare nugalėjusiems Vakarams tai mažai rūpėjo. Jie perduodavo sovietams mūšyje dalyvavusius asmenis kaip nacių bendrininkus, nesigilindami į tikrąsias aplinkybes.

Situacija prieš mūšį 
1944 m. rudenį Tėvynės apsaugos rinktinei pavesta ginti Klaipėdos kryptį dengiantį fronto barą prie Sedos. Rinktinė buvo nepakankamai ginkluota – jai trūko automatinių ir prieštankinių ginklų, kulkosvaidžių, artilerijos, ryšio priemonių. Dauguma rinktinės karių buvo nepakankamai parengti, trūko karininkų. Vokietijos kariuomenės sprendimu, Tėvynės apsaugos rinktinė turėjo dengti Raudonosios armijos puolamus Vermachto dalinius, suteikti jiems laiko persigrupuoti. Rinktinės pirmasis pulkas buvo išdėstytas į rytus ir šiaurę nuo Sedos, antrojo vienas batalionas – į vakarus, prie Barstyčių.

Kautynės 
1944 m. spalį Raudonosios armijos I Pabaltijo fronto 6-oji smogiamoji armija puldama pasiekė Sedos apylinkes. Spalio 7 d. rytą Tėvynės apsaugos rinktinės ginamas pozicijas puolė tankai, po jų – 67-oji šaulių divizija. Neatlaikiusi tankų puolimo, rinktinė traukėsi Vakarų kryptimi. Mūšio metu žuvo keli šimtai lietuvių karių, kelios dešimtys pateko į nelaisvę. Spalio 10 d. rinktinės likučiai pasiekė Klaipėdą, iš kurios traukėsi į Rytų Prūsiją. Daugelis išsisklaidė, vėliau įsitraukė į partizaninę kovą.

Mūšio atgarsiai 
Sovietiniais laikais Sedos mūšį prisiminti valdžiai buvo neparanku, nes būtų reikėję aiškintis, kodėl Raudonoji armija (t. y. liaudies išvaduotojai) Žemaitijoje sutikti ne su gėlėmis, o su prieštankinėmis granatomis. Išlikę mūšio dalyviai taip pat vengė kalbėti, nes bijojo patraukti KGB dėmesį, o į Vakarus pasitraukę veteranai bijojo būti apkaltinti stoję į hitlerininkų pusę.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Sedos mūšyje apginta ginklo garbė . Lzinios.lt

Lietuvos istorija (1940-1945 m.)
Seda
Antrasis pasaulinis karas
Mūšiai Lietuvos teritorijoje
Channel Orange

Channel Orange (rašoma channel ORANGE) – debiutinis studijinis amerikiečių atlikėjo Frank Ocean albumas, išleistas 2012 m. liepos 10 d. Albumas pasižymi netradiciniu skambesiu, įkvėptu elektroninės, fank, pop, soul, jazz-funk ir psichodelinės muzikos. Albumas sulaukė didžiulio kritikų pripažinimo ir debiutavo antrojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, per pirmąją savaitę JAV pardavus 131 tūkstantį kopijų. 2014 m. rugsėjo mėnesio duomenimis, parduota per 621 tūkstantį kopijų.

Dainų sąrašas 

2012 albumai
Blonde

Blonde (rašoma blond) – antrasis studijinis amerikiečių atlikėjo Frank Ocean albumas, išleistas 2016 m. rugpjūčio 20 d. Albumas buvo išleistas praėjus vos dienai nuo atlikėjo vizualinio albumo „Endless“ išleidimo, taip pat išpradžių buvo pasiekiamas tik „iTunes“ parduotuvėje bei „Apple Music“ muzikos transliavimo tinkle. Prieš išleidžiant, albumo pavadinimas buvo „Boys Don’t Cry“, taip pat albumas turėjo išeiti dar 2015 m. liepą, tačiau buvo vis atidėliojamas.

Albume dainas kartu atlieka tokie atlikėjai, kaip Beyoncé, Kendrick Lamar, James Blake bei kiti. Albumas sulaukė didelio kritikų pripažinimo ir debiutavo pirmoje „Billboard 200“ bei Jungtinės Karalystės albumų reitingų vietose, tapdamas pirmuoju atlikėjo įrašu, pasiekusiu reitingų viršūnes.

Dainų sąrašas 

2016 albumai
Jan Rządkowski

Janas Žondkovskis (, g. 1860 m. liepos 14 d. Didysis Belskas, Varšuvos gubernijoje – m. 1934 m. vasario 17 d. Suchoževas, Didžiosios Lenkijos vaivadijoje) – carinės Rusijos karininkas ir Lenkijos generolas.

Daugiausiai žinomas kaip 1-osios lietuvių-gudų divizijos vadas Lenkijos-sovietų kare, vėliau Vidurinės Lietuvos kariuomenės vadas.

Biografija 

J. Žondkovskis kilęs iš turtingų šlėktų giminės, turėjusios dvarų Lomžos apylinkėse. Po 1831 m. sukilimo šeima buvo priversta persikelti į vidurio Lenkiją, kur gimė J. Žondkovskis. Po gimnazijos, būdamas 20–ties metų, ėmė tarnauti Rusijos imperijos kariuomenėje, kur greitai padarė karinę karjerą. Jau Pirmojo pasaulinio karo pradžioje jis buvo tarp aukščiausio rango lenkų karininkų. Kaip sumanus karininkas, 1915 m. caro paskirtas vadovauti Pulavos legionui, po to Lenkų šaulių brigadai. Prisidėjo prie lenkų dalinių carinėje kariuomenėje formavimo. 1917 m. ėmė vadovauti Lenkų šaulių divizijai, po to buvo Lenkų I–ojo korpuso 2–osios šaulių divizijos vado pavaduotoju.

1918 m. prisijungė prie atkurtos Lenkijos kariuomenės, nuo 1919 m. tarnavo Liublino karinėje apygardoje. Po to įsijungė į besibaigiantį Lenkijos–Ukrainos karą, dalyvavo Lenkijos-sovietų karo pirmuosiuose mūšiuose. Paaukštintas iki generolo leitenanto, tapo 1-osios lietuvių-gudų divizijos vadu. Divizijoje tarnavo daugiausiai lenkai iš Rytų kresų. Su divizija J. Žondkovskis sėkmingai atrėmė rusų taktines atakas Berezinos upės aukštupyje.

Dalyvavo generolo L. Želigovskio organizuotame Vilniaus užėmime, trumpai buvo Vidurinės Lietuvos kariuomenės vadu. Kadangi jis buvo gimęs ne Vidurinės Lietuvos žemėse ir čia neturėjo civilinių teisių, buvo atšauktas į Lenkiją, kur 1921 m. tapo Lomžos karinės apygardos vadu. Kaip vienas vyriausiųjų karininkų, taip pat vadovavo Karininkų tribunolui. 1923 m. išėjo į atsargą, turėdamas „broni“ generolo () laipsnį. Apsigyveno Suchoževo dvare, kur 1934 m. mirė. Palaidotas Varšuvoje, Povonzkų kapinėse.

Literatūra 

 Stawecki Piotr. Słownik biograficzny generałów Wojska Polskiego 1918–1939. Warszawa 1994, ISBN 83-11-08262-6, p. 291–292

Šaltiniai 

Rusijos imperijos karininkai
Lenkijos generolai
Pelvormas

Pelvormas (, ) – sala Šiaurės Fryzų salyne, Vatų jūroje, priklauso Vokietijai, Šlėzvigui-Holšteinui. Plotas 37 km². Paviršius plokščias.

Saloje 2015 m. gyveno 1147 gyventojų. Sudaro savivaldybę. Veikia kelto linija į Nordštrando pusiasalį (su juo jungia ir damba), vėjo jėgainių parkas.

Senovėje Pelvormas buvo Štrando salos dalimi, tačiau 1634 m. potvynio banga išskaidė tą salą į Pelvormą, Nordštrando pusiasalį ir keletą salelių.

Vokietijos salos
Agapovka

Agapovka (arba Agapovas; ) – kaimas Rusijoje, Čeliabinsko srityje, 256 km į pietvakarius nuo Čeliabinsko, 14 km į pietus nuo Magnitogorsko. Rajono centras. Kaimas įsikūręs ant kairiojo  Uralo upės kranto, 16 km į pietvakarius nuo geležinkelio stoties „Buranaja“.

Istorija 

Agapovką 1902 m. įkūrė kazokai.

Šaltiniai 
 Oficiali svetainė 

Rusijos gyvenvietės
Čeliabinsko sritis
2016 m. Japonijos motociklų Grand Prix

2016 m. Japonijos motociklų Grand Prix – 15-tasis 2016 m. MotoGP sezono etapas. Jis vyko 2016 m. spalio 16 d. Twin Ring Motegi trasoje, Montegyje. MotoGP klasėje avarijas patyrė abu Yamaha gamyklos lenktynininkai ir to pasekoje Marc Márquez tapo lenktynininkų čempionato nugalėtoju.

Klasifikacija

MotoGP
Ducati komandoje Héctor Barberá pakeitė traumą besigydantį Andrea Iannone. Barbera vietą Avintia Racing komandoje užpildė australų Superbike lenktynininkas Mike Jones.

Dani Pedrosa per penktadienio treniruotę patyrė avariją per kurią susilaužė raktikaulį ir buvo pakeistas Hondos testuotoju Hiroshi Aoyama.

Moto2

Moto3

Nuorodos

Motociklų lenktynės
Miglė Marozaitė

Miglė Marozaitė (g. 1996 m. kovo 10 d.) – Lietuvos treko dviratininkė. Europos treko čempionato medalininkė.

Biografija 
2016 m. pasaulio čempionate Marozaitė užėmė 32-ą vietą moterų sprinto rungtyje ir liko 14-a 500 m hito rungtyje. Tais pačiais metais vykusiame Europos iki 23 m. amžiaus čempionate sportininkė pelnė bronzą keirino rungtyje.

2016 m. Europos čempionate liko 9-a 500 m hito rungtyje. Komandinio sprinto rungtyje kartu su Simona Krupeckaite dviratininkės atrankoje užfiksavo 34.202 s laiką ir likusios 4-oje vietoje pateko į mažąjį finalą. Kovoje dėl bronzos dviratininkės užfiksavo 33.871 s laiką ir nugalėjusios Nyderlandų komandą pelnė bronzos medalį.

2019 m. kartu su Simona Krupeckaite tapo Lietuvos metų moterų komanda. 

2020 m. Europos čempionate užėmė 4-ą vietą sprinto rungtyje.

Šaltiniai 

Lietuvos dviratininkai
Lietuvos olimpiečiai
Sen Kantenas

Sen Kantenas () – miestas Prancūzijoje, Il de Franso regione, Paryžiaus aglomeracijoje. Mieste veikia Versalio-Sen Kanteno universitetas.

Sportas 

1990 m. mieste atidarytas Le Golf National golfo klubas, kuriame vyksta tradicinis kasmetinis Open de France turnyras. 2018 m. mieste vyks Ryder taurės turnyras.

2014 m. mieste atidarytas Sen Kanteno velodromas, kuriame 2015 m. vyko Pasaulio treko čempionatas, o 2016 m. Europos treko čempionatas.

Nuorodos 
 Oficiali svetainė 

Prancūzijos miestai
Tapačula

Tapačula, pilnai Tapačula de Kordova i Ordonjesas (Tapachula de Córdova y Ordóñez) – miestas Meksikos pietuose, Čiapaso valstijoje, netoli Gvatemalos sienos, Čiapaso Siera Madrės papėdėje. Sokonusko krašto svarbiausias miestas. Yra oro uostas, geležinkelio stotis, plentai į Kecaltenangą, Ariagą, netoliese yra Ramiojo vandenyno uostamiestis Puerto Čiapasas. Žemės ūkio srities prekybinis centras (kava, vaisiai, gyvuliai) ir tranzitinis punktas. Naftos saugyklos. Būdinga XX a. pr. Art Deco architektūra. Tapačuloje gyvena didelė kinų bendruomenė.

Istorija 

Tapačula įkurta dar ikikolumbiniais laikais. 1794 m. ji tapo Sokonusko krašto – neaiškios priklausomybės srities tarp Meksikos ir Gvatemalos – sostine. XIX a. pab. kraštas perėjo Meksikos žinon, o Tapčula paskelbta miestu.

Meksikos miestai
2016 m. Katalonijos motociklų Grand Prix

2016 m. Katalonijos motociklų Grand Prix – 7-tasis 2016 m. MotoGP sezono etapas. Jis vyko 2016 m. birželio 5 d. Catalunya trasoje, Montmeló.

Moto2 lenktynininkas Luis Salom žuvo per antrą penktadienio treniruotę padaręs avariją Europcar posūkyje iki treniruotės pabaigos likus maždaug 25 minutėms. Likusią savaitgalio dalį, norint sumažinti greičius trasos vietoje, kur įvyko Salomo avarija, trasa buvo pakeista Formulės 1 nuo 2007 m. naudojama trasos versija.

Prieš lenktynes
Buvo daug spekuliuojama dėl top lenktynininkų planų 2017 m. MotoGP sezonui. Paskelbta, kad Marc Márquez ir Dani Pedrosa atsovaus Repsol Honda komandai dar dvejus metus, o Tech 3 komandos pora Bradley Smith ir Pol Espargaró pereis į naują KTM gamyklos komandą. 

Maverick Viñales perėjimo į Yamaha komandą pasekoje paskelba, kad buvęs Valentino Rossi komandos draugas Jorge Lorenzo atstovaus Ducati komandai. Vienintelės gamyklos komandos vietos liko Suzuki ir Aprilia komandose.

Klasifikacija

MotoGP

Moto2

Moto3

Čempionato pozicijos po lenktynių

MotoGP

Lenktynininkų čempionato pozicijos

Nuorodos

Motociklų lenktynės
Romualdas Valevskis

Romualdas Valevskis (g. apie 1738 m. – m. 1812 m.) – Karūnos armijos generolas-majoras, Stanislovo Augusto Poniatovskio generolas-adjutantas, Karūnos kavalerijos rotmistras 1789, Karūnos tribunolo teisėjas, pasiuntinys į seimus. pasiuntinys nuo Krokuvos į 1773-1775 metų seimą, prisijungė prie Adomo Poninskio konfederacijos.Pasiuntinys į 1778 metų seimą nuo Krokuvos vaivadijos. Pasiuntinys į 1786 metų seimą. 

Abiejų Tautų Karo komisijos narys 1788 metais.

1792 metais apdovanotas Baltojo erelio ordinu, 1781 metais gavo Švento Stanislovo ordiną.

Literatūra 
 Kawalerowie i statuty Orderu Orła Białego 1705-2008, 2008.

Išnašos 

Valevskiai
ATR generolai adjutantai
ATR generolai majorai
ATR Seimo atstovai
2000 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai

2000 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai vyko 2000 m. spalio 8 d. Iš viso balsavo 1 539 743 rinkėjų (58,63 %), kurie išrinko 141 Seimo narį: 71 vienmandatėse rinkimų apygardose ir 70 daugiamandatėse.

Rinkimų aktyvumas 
Viso buvo registruota 2 626 321 rinkėjas. Iš viso rinkimuose dalyvavo 1 539 743 rinkėjai, tai sudarė 58,63 %. 

Paštu balsavo 82 685 arba 3,05 % visų rinkėjų.

Aktyvumas balsavimo dieną:
 10 val. – 8,32 % rinkėjų;
 14 val. – 33,24 % rinkėjų;
 19 val. – 52,83 % rinkėjų;
 Viso – 58,63 %.

Rinkimų rezultatai vienmandatėse apygardose

Rinkimų rezultatai daugiamandatėse apygardose

Šaltiniai 
 Vyriausioji rinkimų komisija

Seimo, 2000
Lietuvos istorija (po 1990 m.)
1996 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai

1996 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai vyko 1996 m. spalio 20 d. ir lapkričio 10 d. Iš viso I ture balsavo 1 374 673 rinkėjai (52,92 %), kurie išrinko 137 Seimo narius: 67 vienmandatėse rinkimų apygardose ir 70 daugiamandatėse.

Kartu su šiais rinkimais vyko referendumas dėl trijų klausimų: spalio 20 d. vyko referendumas „Lietuvos Respublikos Konstitucijos 55, 57, 131 straipsnių pakeitimo ir papildymo“ ir „dėl gyventojų indėlių kompensavimo teisingai privatizuojant valstybės turtą“, o lapkričio 10 d. – „dėl Lietuvos Respublikos Konstitucijos 47 straipsnio papildymo“.

Rinkimų aktyvumas 
Viso buvo registruota 2 597 530 rinkėjų. Iš viso rinkimuose dalyvavo 1 374 673 rinkėjai, tai sudarė 52,92 %. 

Aktyvumas I turo balsavimo dieną:
 10 val. – 5,36 % rinkėjų;
 14 val. – 30,49 % rinkėjų;
 19 val. – 48,08 % rinkėjų;
 Viso – 52,92 %.

Aktyvumas II turo balsavimo dieną:
 10 val. – 5,13 % rinkėjų;
 14 val. – 25,13 % rinkėjų;
 19 val. – 38,16 % rinkėjų;

Rinkimų rezultatai daugiamandatėse apygardose

Šaltiniai 
 Vyriausioji rinkimų komisija

Seimo, 1996
Lietuvos istorija (po 1990 m.)
1920 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai

1920 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai (Steigiamojo Seimo rinkimai) įvyko 1920 m. balandžio 14–15 d., pagal 1919 m. priimtą Rinkimų įstatymą. Tai buvo pirmieji visuotiniai, lygūs, slapti, tiesioginiai rinkimai Lietuvoje. Balsuoti atėjo 90 proc. visų balso teisę turėjusių piliečių. Iš 112 išrinktų Steigiamojo Seimo narių, 59 priklausė krikščionių demokratų blokui, 29 – Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partĳos ir Valstiečių sąjungos blokui, 12 – Lietuvos socialdemokratų partĳai. Likusius mandatus pasidalĳo tautinių mažumų (žydų, lenkų, vokiečių) atstovai Seime.

1920 m. gegužės 15 d. iškilmingam Seimo posėdžiui Kauno miesto teatro rūmuose pirmininkavo Lietuvos visuomenės veikėja Gabrielė Petkevičaitė-Bitė. Tą patį vakarą Steigiamojo Seimo nariai Seimo Pirmininku išrinko Aleksandrą Stulginskį bei vienbalsiai patvirtino Nepriklausomybės rezoliucĳą.

Steigiamojo Seimo sudėtis

Šaltiniai 

Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai
Lietuvos Respublikos Seimai 1918-1940 m.
Mykolas Liubomirskis

Kunigaikštis Mykolas Liubomirskis (, 1752 m. – 1825 m. Dubne) – stambus Lenkijos magnatas, Lenkijos armijos generolas-leitenantas.

Biografija 
Kilo iš kunigaikščių Liubomirskių giminės Višnioveckių linijos. Kijevo vaivados Stanislovo Liubomirskio (1704–1793) ir Liudvikos Pociejūtės (m. 1786) jaunesnysis (ketvirtas) sūnus.

1779–1794 m. – 13-to pėstininkų pulko vadas. 1785 m. buvo paskirtas Ukrainos ir Podolės divizijos generolu-majoru. Po to gavo generolo-leitenanto laipsnį Voluinės ir Kijevo divizijose, po to Voluinės-Podolės divizijoje.

1784 m. kunigaikštis Mykolas Liubomirskis buvo išrinktas masonų ložės vietininku Mažojoje Lenkijoje.

Švento Stanislovo (1784) ir Baltojo erelio ordinų kavalierius (1790).

1792 m. generolas-leitenantas kunigaikštis Mykolas Liubomirskis dalyvavo ATR-Rusijos kare, kur vadovavo savo asmeniškai divizijai (4500 žm.). Dėl neryžtingumo ir konkurencijos tarp vadų Juozapo Antano Pniatovskio ir generolo-leitenanto Mykolo Liubomirskio Lenkijos armija patyrė pralaimėjimą rusų kariams netoli Zelencų ir Dubenkos. Po Lenkijos karaliaus Stanislovo Augusto Poniatovskio kapituliacijos Mykolas Liubomirskis prisijungė prie Targovicos konfederacijos.

Šeima ir vaikai 
1782 m. kunigaikštis Mykolas Liubomirskis vedė Luiudviką Magdeleną Račinską (1765–1845), kuom dar labiau padidino savo turtą. Santuokoje turėjo keturis sūnus ir vieną dukterį:

 Juzefas (1785–1870), senatorius, slaptasis patarėjas.
 Marselinas (1782–1809)
 Kazimieras
 Edvaradas (1796–1823)
 Terezė Liubomirska (1793–1847), žmona nuo 1811 m. kunigaikščio Maksimilijono Jablonovskio (1785–1846)

Mykolas
ATR generolai leitenantai
Targovicos konfederatai
Lenkijos masonai
Nintendo Switch

Nintendo Switch () – Japonijos bendrovės „Nintendo“ hibridinė kompiuterinių žaidimų konsolė, išleista 2017 m. kovo 3 d.

„Switch“ konsolė pirmą kartą pristatyta 2016 m. spalio 20 d. Anksčiau ji buvo žinoma kodiniu pavadinimu „Nintendo NX“. 2017 m. sausio 12 d. buvo pranešta, kad „Switch“ pasirodys rinkoje 2017 m. kovo 3 d. pasauliniu mastu.

„Nintendo Switch“ sudaryta iš planšetės pavidalo pačios konsolės su LCD liečiamuoju ekranu, doko stotelės konsolės baterijos įkrovimui ir pajungimui prie TV ekrano bei dviejų žaidimų valdymo pultelių „JoyCon“. Valdymo pulteliai gali būti prijungti prie pačios planšetės, naudojami atskirai su pridėtomis rankos riešo juostelėmis arba sujungiami į vieną su pridėtu laikikliu. Alternatyviai, žaidėjai gali žaidimus žaisti naudodami tradiciškai atrodantį „Pro“ pultelį, kuris parduodamas atskirai.

Vartotojas gali naudotis konsole kaip nešiojamąja (delnine), o įstatęs ją į doką žaisti žaidimus dideliame TV ekrane. Žaidimai yra žaidžiami iš mini kartridžo kortelių. Vidinės atminties dydis − 32 GB. Nintendo Switch grafikos procesorius gali atlikti 0.5 TFLOPS operacijų. Išleidimo metu JAV buvo galima įsigyti tik 9 žaidimus, tarp kurių „1-2-Switch“, „The Legend of Zelda: Breath of the Wild“, „Skylanders Imaginators“ ir „Just Dance 2017“.

2022 m. III ketvirčio duomenimis, „Switch“ išplatinta apie 30 mln. vnt. tiražu. Pagrindiniai rinkos konkurentai yra „Sony PlayStation 4“ ir „Microsoft Xbox One“.

Techniniai duomenys

Šaltiniai

Nuorodos 

 Oficiali svetainė 

Žaidimų konsolės
Tustepekas

Tustepekas, pilnai – San Chuan Bautista Tustepekas () – miestas pietų Meksikoje, Oachakos valstijos šiaurėje, prie Papaloapano upės; antras pagal dydį valstijos miestas. Geležinkelio stotis, kelių mazgas (į Oachaką, Minatitlaną, Chučitaną, Alvaradą, Verakrusą). Į vakarus nuo Tustepeko yra užtvankų kompleksas. Maisto (cukraus, alaus, mėsos, vaisių), bioetanolio, popieriaus pramonė, žvejyba. Žemės ūkio regiono prekybinis centras. Yra teatras, kultūros namai, Šv. Jono Krikštytojo katedra.

Istorija 

Miesto pavadinimas kilęs nuo , reiškiančio „triušiakalnis“. Gyvenvietė čia buvo jau actekų laikais. 1876 m. Tustepeke kilo generolo Porfirijaus Diaso vadovaujamas sukilimas. 1944 m. miestą visiškai užtvindė Papaloapano potvynis.

Meksikos miestai
Tenzorinis procesorius

Tenzorinis procesorius ( arba TPU) – specialios paskirties integrinis grandynas, sukurtas išskirtinai kompiuterio mokymuisi.

Apžvalga
Apie tenzorinį procesorių buvo paskelbta 2016 m. gegužės mėn. Google I/O renginio metu, kai įmonė pranešė, kad TPU jų duomenų centruose buvo naudojamas daugiau nei metus.  Pasak Google inžinieriaus Normano Jouppi, TPU ASIC yra montuojami į aušinimo įrenginio vietą, kuri telpa į standžiojo disko ertmę duomenų centro stove. Lustas buvo specialiai sukurtas Google TensorFlow sistemai - simbolinei matematinei bibliotekai, naudojamai mašininio mokymosi taikymams, kaip pavyzdžiui neuroninių tinklų mokymui.  Tačiau „Google“ vis dar naudoja centrinius ir grafinius procesorius kitų tipų kompiuteriniam mokymuisi.  Kiti mokymosi greitininmo dizainai atsiranda iš kitų tiekėjų yra labiau orientuoti į integruotų valdiklių ir robotikos rinkoms.

„Google“ pranešė, kad jos sukurtas tenzorių apdorojimo lustas buvo naudojamas Go žaidime žaidžiant AlphaGo prieš Lee Sedol.

Lyginant su grafiniu procesoriumi, tenzorinis procesorius yra suprojektuotas išskirtinai didelės apimties riboto tikslumo skaičiavimams (pvz., sumažinant iki 8 bitų tikslumo), taipogi jame nėra įrangos, skirtos vaizdui generuoti.

Nuorodos 
 Google TPU mikroprocesoriaus ir elektroninės schemos nuotrauka
 Google TPU v2 elektroninės schemos nuotrauka
 Google TPU v3 elektroninės schemos nuotrauka
 Google TPU v2 serveryno nuotrauka

Šaltiniai 

Mikroschemos
Kristina Asmus

Kristina Asmus (gimusi 1988 m. balandžio 14 d., Koroliovo mieste, netoli Maskvos) yra Rusijos teatro ir filmų aktorė. Labiausiai ji išgarsėjo televizijos seriale Rezidentai. Ji buvo paskelbta seksualiausia metų moterimi žurnale Maxim.

Biografija 
Kristina Miasnikova (būsimoji Kristina Asmus) gimė Koroliovo mieste, netoli Maskvos. 

Kristina Asmus ir jos jaunėlė sesuo Karina Miasnikova buvo Rusijos nacionalinės gimnastikos rinktinės narės.

Ji, dar būdama mokyklinio amžiaus, vaidino teatre „MEL“ E. Machonino "The Dawns Here Are Quiet…", o po mokyklos baigimo ji vaidino N. Jermakovos „Portrait of Mademoiselle Tarzhi“ gimtojo miesto Koroliovo Jaunimo Teatre.

2005-aisiais ji pabaigė Maskovos Menų Mokyklą, bet ir toliau studijavo aktorystę. 

2008 m. Kristina Asmus baigė M.S. Ščepkino Aukštesniąją Meno Mokyklą, Boriso Kliujevo kurse. 

Debiutinis vaidmuo televizijoje buvo Varia Černous seriale „Internai“. 

2010 metais ji tapo žurnalo «MAXIM» modeliu.

Šiuo metu ji Jermolovo Teatro aktorė.

Asmeninis gyvenimas 
2013 m. Kristina ištekėjo, o jos sutuoktiniu tapo žinomas aktorius Garikas Charlamovas. Jų dukra Anastasija gimė 2014 metais.

Filmografija

Šaltiniai

Nuorodos 
 IMDB duomenų bazėje infromacija apie aktorę (anglų k.)

Rusijos aktoriai
Rūta Miliūtė

Rūta Miliūtė (g. 1990 m. lapkričio 27 d. Kaune) – Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos veiklos koordinatorė, jaunimo organizacijos „Rytojaus Lietuva" narė.

2020 m. daugiamandatėje rinkimų apygardoje išrinkta į LR Seimą. Demokratų Sąjungos "Vardan Lietuvos" frakcijos, ekonomikos komiteto narė. Gyvena Kaune.

Biografija 

2009 m. baigė Kauno „Santaros“ gimnaziją. Dar mokykloje lankė debatų klubą anglų kalba. Kadangi nacionaliniai debatai vykdavo politinėmis temomis, jau tada pradėjo domėtis socialiniais mokslais. 2014 m. VU Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institute įgijo politikos mokslų bakalauro laipsnį.

2012 m. sausio–liepos mėn. pagal „Erasmus“ mainų programą studijavo Marmaros universitete Stambule, Turkijoje; rugsėjo mėn. atliko praktiką Lietuvos radijo ir televizijos Naujienų tarnyboje; spalio–gruodžio mėn. stažavosi Liudviko fon Mizeso institute Briuselyje, Belgijoje.

2014–2015 m. dirbo dienraščio „Kauno diena“ rinkodaros vadybininke. 2015 m. rugsėjo–gruodžio mėn. dirbo AB TEO pardavimo projektų koordinatore.

2015 m. Kauno technologijos universiteto Socialinių, humanitarinių mokslų ir menų fakultete pradėjo studijuoti viešosios politikos magistro programą. 

2016 m. pradėjo dirbti Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos veiklos koordinatore.

2021 m. tapo Demokratų Sąjungos "Vardan Lietuvos" frakcijos nare.

2022 m. tapo Demokratų Sąjungos "Vardan Lietuvos" partijos steigėja.

Moka anglų, vokiečių, norvegų kalbas. Pomėgiai: kelionės, teatras.

Nuorodos 

 R. Miliūtės biografija (vrk.lt)
 Jauniausia Seimo narė: reikės įdėti daugiau pastangų, kad būčiau išgirsta

Seimo nariai
Lietuvos visuomenės veikėjai
Aušrinė Armonaitė

Aušrinė Armonaitė (g. 1989 m. gegužės 26 d. Vilniuje) – Lietuvos politikė, Seimo narė, Laisvės partijos steigėja ir pirmininkė, nuo 2020 m. LR ekonomikos ir inovacijų ministrė.

Biografija 
Tėvai – Vladas (g. 1960 m.), lituanistas, ir Alvyda (g. 1959 m.), mokytoja.

2008 m. baigė Vilniaus Mykolo Biržiškos gimnaziją. 2014 m. VU Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institute įgijo politikos mokslų bakalauro kvalifikacinį laipsnį ir viešosios politikos analizės magistro kvalifikacinį laipsnį.

Lietuvos ir tarptautinių organizacijų savanorė, dirbo visuomeninį darbą: nuo 2006 m. Lietuvos liberalaus jaunimo narė, 2009–2010 m. Vilniaus jaunimo reikalų tarybos narė, 2010–2011 m. organizacijos pirmininkė, 2011–2013 m. Europos Tarybos Patarėjų tarybos jaunimui narė.

2013–2015 m. buvo Lietuvos verslo konfederacijos „ICC Lietuva“ analitikė.

2015–2016 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narė.
 
Nuo 2016 m. Seimo narė, Sveikatos ir Europos reikalų komitetų narė. Mišrios Seimo narių grupės seniūno pirmoji pavaduotoja.

2017 m. išrinkta NATO Parlamentinės Asamblėjos Ekonomikos ir saugumo komiteto Ekonominio vystymosi pakomitečio pranešėja.

Iki 2018 m. Liberalų sąjūdžio narė, 2016–2018 m. partijos Vilniaus miesto skyriaus pirmininkė.

Nuo 2019 m. Laisvės partijos pirmininkė.

2020 m. gruodžio 7 d. LR Prezidentui Gitanui Nausėdai patvirtintus Ingridos Šimonytės ministrų kabineto sudėtį, A. Armonaitė paskirta ekonomikos ir inovacijų ministre.

Asmeninis gyvenimas 

Moka anglų kalbą. Yra baigusi muzikos mokyklos fortepijono klasę, aštuonerius metus žaidė krepšinį, taip pat domisi socialinių ir politikos mokslų literatūra, užsienio politika, muzika, riedučiais.

Ištekėjusi. Vyras – politikas, A.Zuoko bendražygis Edgaras Stanišauskas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Biografija (vrk.lt)
 Asmeninė svetainė

Seimo nariai
Vilniaus politikai
Justas Džiugelis

Justas Džiugelis (g. 1987 m. liepos 11 d. Lindiniškėse, Vilniaus rajone) – verslininkas, IT įrangos didmeninę prekybą plėtojančios bendrovės „ETS LT“ įkūrėjas ir savininkas, viešosios įstaigos „Baltijos ugdymo centras“ steigėjas.

2016 m. daugiamandatėje rinkimų apygardoje išrinktas į LR Seimą.

Biografija 

Vaikystė prabėgo netoli Vilniaus esančiame Lindiniškių kaime. J. Džiugelis nuo mažens nevaldo savo kūno. Jo negalią tėvai pastebėjo dar kūdikystėje, kai berniukui tebuvo 3 mėnesiai. Jam – įgimta raumenų atrofija, paklūsta vien plaštakos.

1994 m. pradėjo mokytis Vilniaus Tuskulėnų vidurinėje mokykloje. 2005–2007 m. nuotoliniu būdu mokėsi Ozo vidurinėje mokykloje ir ją baigė. 2009 m. pagal ištęstinę studijų formą Tarptautinės teisės ir verslo aukštosios mokyklos Vadybos ir teisės fakultete studijavo finansus.

2006–2007 m. dirbo Valakupių reabilitacijos centre kompiuterinio raštingumo ir internetinių puslapių kūrimo programos mokytoju.

2006 m. įsteigė telekomunikacijos priemonių mažmeninės prekybos ir remonto paslaugų įmonę. Nuo 2009 m. – IT įrangos didmeninę prekybą plėtojančios bendrovės savininkas ir vadovas. 2014 m. įsteigė VšĮ „Baltijos ugdymo centras“. 

Šaulių sąjungos narys.

Pomėgiai: žvejyba, menai, kelionės ir technologijos.

Šaltiniai

Nuorodos 

 J. Džiugelio biografija (vrk.lt)
 Seimo naujokas Justas Džiugelis įeis į istoriją ir privers pertvarkyti Seimą
 Naujas kūno nevaldančio Justo Džiugelio iššūkis – kelionė aplink Lietuvą

Seimo nariai
Lietuvos verslininkai
Negalia
Viktoras Pranckietis

Viktoras Pranckietis (g. 1958 m. liepos 26 d. Ruteliuose, Kelmės rajone) – Lietuvos agronomas, profesorius, Kauno rajono politikas.

Biografija 

Nuo 1965 m. mokėsi Tytuvėnų vidurinėje mokykloje, 1973 m. pradėjo mokytis Tytuvėnų tarybiniame ūkyje–technikume. 1977–1982 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje, įgijo mokslinio agronomo kvalifikaciją. 

1976–1977 m. dirbo Tytuvėnų sodininkystės tarybinio ūkio sodo agronomu. 1982–1984 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos jaunesnysis mokslo darbuotojas. 1984–1986 m. tarnavo armijoje. 

1986–1991 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos asistentas, 1988–1991 m. Agronomijos fakulteto prodekanas, 1991–1998 m. – vyr. asistentas. 1998–2016 m. – docentas, 2016 m. – profesorius.

2006–2008 m. – Sodininkystės ir daržininkystės katedros vedėjas, 2008–2016 m. – Agronomijos fakulteto dekanas.

2015–2016 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narys. Nuo 2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo narys, 2016–2020 m. Seimo pirmininkas.

Stažavosi JAV, Švedijos, Lenkijos, Vokietijos, Olandijos universitetuose, mokslo ir gamybinėse įstaigose, mokslo knygų, vadovėlių, straipsnių autorius, yra išvedęs augalų veislių.

Nuo 1999 m. ūkininkauja, pagrindinė veikla – sodininkystė.

2014–2019 m. Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos tarybos ir valdybos narys, pirmininko pavaduotojas. 2020 m. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos narys.

2019 m. spalio mėn. LVŽS du kartus inicijavo balsavimą dėl nepasitikėjimo V. Pranckiečiu ir jo atstatydinimo iš Seimo Pirmininko pareigų, tačiau abiejų balsavimų metų neužteko balsų V. Pranckiečio atleidimui. 

Vedęs, žmona – Irena, vaikai – Vaidotas, Viktorija, Monika.

Moka anglų, rusų, vokiečių, lenkų kalbas. Pomėgiai: gamta, istorija, sportas.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Biografija (vrk.lt)

|-

|-

LR Seimo pirmininkai
Kauno rajono politikai
Lietuvos agronomai