joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jonas Pinskus

Jonas Pinskus (g. 1959 m. rugsėjo 22 d. Kuršėnuose) – sportininkas, irkluotojas, Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1974 m. baigė Kuršėnų aštuonmetę mokyklą, 1978 m. baigė Šiaulių K. Didžiulio politechnikumą ir įgijo statybininko techniko specialybę. 1985 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos kibernetikos ir finansų fakultetą ir įgijo ekonomisto diplomą.

1988–1990 m. „Dinamo“ sporto draugijos treneris. 1990–1993 m. uždarosios akcinės bendrovės „Sajona" direktorius. 1993–2000 m. uždarosios akcinės bendrovės „Edroma“ generalinis direktorius ir vienas iš savininkų. 1995–2002 m. Kėdainių uždarosios akcinės bendrovės „Guotas“ stebėtojų tarybos pirmininkas. 2001–2004 m. įmonės „Dovydo transportas“ savininkas, direktoriaus pavaduotojas.

2004–2008 m., 2009–2011 m. ir nuo 2020 m. Seimo narys, 2006 m. Darbo partijos frakcijos seniūnas, 2021–2022 m. Mišrios grupės, Regionų frakcijos seniūnas. 2011–2015 m. Vilniaus miesto savivaldybės mero pavaduotojas. 2011–2015 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.

2020 m. ekonomikos ir inovacijų ministro patarėjas.

2004 m. Darbo partijos narys, 2006 m. partijos pirmininko pavaduotojas. Nuo 2018 m. Lietuvos socialdemokratų darbo partijos narys, nuo 2021 m. – partijos pirmininkas.

Žmona Živilė Pinskuvienė. Duktė iš pirmos santuokos Justina, duktė iš antrosios santuokos Daniela, sūnus Dovydas.

Sportinė karjera 
Nuo 1977 m. aktyviai sportavo, 1979–1988 m. TSRS akademinio irklavimo rinktinės narys, nusipelnęs sporto meistras. 1980 m. olimpinių žaidynių Maskvoje prizininkas. 1981 ir 1985 m. pasaulio čempionas. Pasaulio čempionatų prizininkas: 1983 m. užėmė 3-iąją vietą, 1986 m. – 2-ąją vietą. Septynis kartus TSRS čempionas. Tris kartus Lietuvos čempionas. Daugkartinis tarptautinių regatų nugalėtojas.

1988–1990 m. „Dinamo“ sporto draugijos treneris.

Apdovanotas dviem TSRS medaliais. 1998 m. apdovanotas medaliu „Už nuopelnus Lietuvos sportui“. 2001 m. išrinktas Šiaulių krašto šimtmečio sportininku. 1996–2000 m. sporto veteranų asociacijos „Penki žiedai" prezidentas.

Šaltiniai 

Seimo nariai
Vilniaus vicemerai
Lietuvos irkluotojai
Apdovanotieji medaliu Už nuopelnus Lietuvos sportui
Jonas Ramonas

Jonas Ramonas (g. 1960 m. vasario 29 d. Milvydiškiuose, Telšių rajonas) – agronomas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas

Biografija 
1967–1971 m. mokėsi Telšių raj. Barzdžių pradinėje mokykloje, 1978 m. baigė Janapolės vidurinę mokyklą. 1979–1982 m. Rietavo tarybinio ūkio technikume įgijo techniko mechaniko specialybę. 1984–1989 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijos Agronomijos fakultete ir įgijo mokslinio agronomo specialybę.

Studijuodamas dirbo Telšių rajono miškų ūkyje vairuotoju, nuo 1983 m. Telšių raj. kolūkio „Lenino keliu“ inžinierius mechanikas, agronomas. 1985–1991 m. Telšių rajono Komunalinių įmonių kombinato agronomas. 1991 m. grįžo į gimtąjį Milvydiškių kaimą ir ten ūkininkauja. 1992–1994 m. Telšių rajono Žemės ūkio skyriaus vedėjo pavaduotojas. 2004 m. įstojo į Kauno technologijos universiteto neakivaizdinį skyrių studijuoti statybos architektūros specialybės.

1993 m. vadovavo Žemaitijos ūkininkų streikui, pirmajam atkurtoje nepriklausomoje Lietuvoje. 1993–1995 m. Lietuvos ūkininkų sąjungos Telšių rajono skyriaus pirmininkas. 1997–2000 m. Žemės ūkio rūmų pirmininko pirmasis pavaduotojas, 2000–2005 m. Žemės ūkio rūmų pirmininkas. Lietuvos ūkininkų sąjungos, Lietuvos žemdirbių asociacijos, Lietuvos grūdų augintojų asociacijos narys.

2004–2008 m. Seimo narys, išrinktas Šakių rinkimų apygardoje Nr. 64. Iškėlė Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjunga. 2004 m. Valstiečių liaudininkų frakcijos, nuo 2006 m. sausio 9 d. Mišrios Seimo narių grupės, nuo 2006 m. gegužės 2 d. Pilietinės demokratijos partijos frakcijos narys. 2008–2012 m. Seimo narys, išrinktas partijos Tvarka ir teisingumas sąraše. 

Pirmą kartą vedė 1985 m., paskui išsiskyrė. Antrą kartą vedė 1998 m. Žmona Vilija, dukterys Danielė ir Gabrielė.

Šaltiniai 

Seimo nariai
Lietuvos agronomai
Irina Rozova

Irina Rozova (g. 1958 m. sausio 23 d. Klaipėdoje) – žurnalistė, Lietuvos ir Klaipėdos miesto savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja, Seimo narė.

Biografija 

1965–1975 m. mokėsi Klaipėdos 11-ojoje vidurinėje mokykloje. 1981 m. baigė Maskvos valstybinio Lomonosovo universiteto Žurnalistikos fakultetą, įgijo žurnalistikos specialybę.

Baigusi universitetą gavo paskyrimą į Omsko srities valstybinį televizijos ir radijo komitetą ir dirbo televizijos muzikos redakcijos vedėja. 1984–1990 m. Kaliningrado srities valstybinio televizijos ir radijo komiteto meno programų redakcijos vedėja. Nuo 1992 m. gyvena Klaipėdoje. 1996 m. Klaipėdos regiono radijo stoties „Laluna“, vėliau radijo stoties „Raduga“ radijo laidų vedėja. Nuo 1996 m. dėstė anglų kalbą L. Stulpino vidurinėje mokykloje, vėliau Kuršių vidurinėje mokykloje. Suteiktas vyresniosios anglų kalbos mokytojos vardas. 

2009–2012 m. Europos Parlamento nario V. Tomaševskio padėjėja.

2000 m. Rusų aljanso narė. 2003-2004 m., 2007 m. ir 2011–2012 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narė. 2006–2008 m. (išrinkta Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos sąraše) ir 2012–2020 m. (išrinkta Lietuvos lenkų rinkimų akcija-Krikščioniškų šeimų sąjungos sąraše) Seimo narė.

1977 m. ištekėjo už J. Rozovo, su kuriuo vėliau išsiskyrė. Ištekėjo antrą kartą. Vyras Aleksandras Opermanas, dukra Valerija Žurakovskaja, sūnus Jurijus Opemanas, (g. 1991 m.) .

Šaltiniai 

Seimo nariai
Klaipėdos politikai
Lietuvos pedagogai
Lietuvos rusų politinių organizacijų veikėjai
300 (filmas)

300 – 2007 m. JAV veiksmo filmas, paremtas istoriniu Termopilų mūšiu tarp persų ir graikų (spartiečių). Filmas pasakoja istoriją, kaip 300 spartiečių sulaikė daugiatūkstantinę persų armiją, kuri vėliau buvo įveikta jungtinės graikų armijos.

Aktoriai 
 Aktorius – vaidmuo
 Gerard Butler – karalius Leonidas
 Lena Headey – karalienė Gorgo
 Dominic West – Teron
 David Wenham – Dilios
 Vincent Regan – Kapitonas
 Michael Fassbender – Stelios
 Tom Wisdom – Astinos
 Andrew Pleavin – Daksos
 Andrew Tiernan – Efialtes
 Rodrigo Santoro – Kserksas I

Istoriniai filmai
Veiksmo filmai
2007 filmai
Polinomas

Polinomas arba daugianaris – algebrinis reiškinys – baigtinė vienanarių suma. Kitaip tariant, daugianaris yra reiškinys, kuriame skaičiai ir kintamieji siejami sudėties, atimties, daugybos ir kėlimo natūrinio skaičiaus laipsniu operacijomis. Pavyzdžiui, 3x²+3ax−5a+4 yra daugianaris. Daugianaris, susidedantis iš dviejų vienanarių, vadinamas dvinariu arba binomu. Vienanaris yra laikomas atskiru daugianario atveju. Bendru atveju daugianaris užrašomas:

Daugianarių suma ar sandauga yra naujas daugianaris. Daugianario ir bet kokio kito reiškinio sandauga yra lygi daugianarį sudarančių vienanarių sandaugų su šiuo reiškiniu sumai.

Kintamųjų reikšmės, su kuriomis daugianario reikšmė pasidaro lygi nuliui, vadinamos daugianario šaknimis.

Funkcija, kurios analitinė išraiška yra daugianaris, vadinama polinomine funkcija. Bet kurios polinominės funkcijos išvestinė irgi yra polinominė funkcija.

Šaltiniai 

 M. Vygodskis, „Elementarinės matematikos žinynas“, Šviesa, Kaunas, 1967
Albertas Sereika

Albertas Sereika (1966 m. birželio 7 d. Šumo kaime, Varėnos raj.) – istorikas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 

1973–1974 m. lankė Pirmosios Varėnos pradinę mokyklą. 1974–1982 m. mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio meno mokykloje. 1985 m. baigė Varėnos 2-ąją vidurinę mokyklą. 1985–1987 m. tarnavo tarybinėje armijoje. 1988–1993 m. studijavo Vilniaus valstybinio universiteto Istorijos fakultete ir įgijo istoriko specialybę.

1992–2004 m. Valstybės saugumo departamento Alytaus apygardos skyriaus viršininkas. 2004 m. kovo – balandžio mėn. Lietuvos Respublikos Prezidento kanceliarijos Nacionalinio saugumo grupės ekspertas. 2004–2008 m. Seimo narys, išrinktas pagal Rolando Pakso koalicijos „Už tvarką ir teisingumą“ sąrašą. 2004 m. Liberalų demokratų frakcijos, nuo 2005 m. birželio 30 d. Lietuvos socialdemokratų partijos frakcijos narys.

Moka prancūzų, rusų kalbas. Žmona Daiva, vaikai Karolis, Ūla.

Seimo nariai
Aldona Staponkienė

Aldona Staponkienė (1949 m. rugsėjo 3 d. Salovartėje, Varėnos raj.) – teisininkė, Lietuvos politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija 

1967 m. baigė Varėnos vidurinę mokyklą. 1972 m. baigė Vilniaus valstybinio universiteto Teisės fakultetą, įgijo teisininkės specialybę.
 
1972–1994 m. dirbo LTSR vidaus reikalų ministerijos tarnybose, suteiktas pulkininkės leitenantės laipsnis. 1994 m. pagal tarnybos statutą išėjo į pensiją. 1994–1997 m. AB „Vakarų bankas“ juristė, Juridinio skyriaus viršininkė. 1997–2004 m. UAB „Vakarų Lietuvos pramonės ir finansų korporacija“ Juridinio departamento direktorė, bendrovės generalinė direktorė. 2004 m. balandžio mėn. – 2004 m. lapkričio mėn. UAB „Naftos gavyba“ direktorė. 2004–2008 m. Seimo narė, 2004 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos frakcijos, nuo 2005 m. Valstiečių liaudininkų frakcijos seniūnė.

2000 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos narė, partijos tarybos narė, nuo 2005 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narė, tarybos narė, sąjungos valdybos narė.

Visuomeninės organizacijos „Moterys ir verslas Lietuvoje“ viceprezidentė, Klaipėdos pramonininkų asociacijos tarybos narė.

Dukros Loreta, Vytautė.

Nuorodos 
 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos 

Seimo nariai
Rytis Šatkauskas

Rytis Šatkauskas (g. 1969 m. balandžio 4 d. Klaipėdoje) – inžinierius, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Baigė Klaipėdos 14-ąją vidurinę mokyklą su sustiprinta matematika. 1994 m. baigė Kauno technologijos universiteto (KTU) Radioelektronikos fakultetą ir tapo diplomuotu inžinieriumi. 2001 m. KTU Ekonomikos ir vadybos fakultete baigė vadybos mokslų magistro studijas.

1996 m. įkūrė ir pradėjo vadovauti UAB „Sabelija“ Kauno skyriui. 1997–2005 m. UAB „Sabelijos prekyba“ Plėtros departamento direktorius. 2007–2013 m. UAB „Sabelijos prekyba“ Plėtros departamento direktorius, 2011–2012 m. ėjo AB „Kauno energija“ Stebėtojų tarybos pirmininko pareigas, 2011–2012 m. pirmininkavo Kauno m. sav. Ūkio komitetui, Kauno m. trišalei tarybai. 2013–2014 m. užėmė Žemės ūkio ministerijos viceministro pareigas, priklausė privatizavimo komisijai. Nuo 2014 m. UAB „Sabelijos prekyba“ direktorius.

2003 m. aktyviai dalyvavo kuriant Darbo partiją, partijos Informacinės visuomenės plėtros komiteto pirmininkas. 2006 m. kelias dienas Seimo narys, mandato atsisakė. 2007–2011 m. ir 2011–2013 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys. 

Žmona Dalia, vaikai Matas, Adelė, Kasparas ir Elzė.

Šaltiniai 

Seimo nariai
Lietuvos vadybininkai
Kauno politikai
Lietuvos politikai
Rimvydas Turčinskas

Rimvydas Turčinskas (g. 1956 m. vasario 25 d. Kazlų Rūdoje) – gydytojas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1974 m. baigė Kazlų Rūdos vidurinę mokyklą. 1974–1980 m. studijavo Kauno medicinos institute, įgijo gydytojo ortopedo traumatologo kvalifikaciją.

1981–1983 m. Marijampolės rajono centrinės ligoninės gydytojas chirurgas. 1983–1985 m. ligoninės vyriausiojo gydytojo pavaduotojas rajono gyventojų aptarnavimui. 1985–1989 m. vyriausiojo gydytojo pavaduotojas gydymo reikalams. 1989–1998 m. Marijampolės rajono centrinės ligoninės vyriausiasis gydytojas. 1998–2004 m. Marijampolės ligoninės direktorius.

2004–2008 m. Seimo narys, 2004 m. Darbo partijos frakcijos, 2006 m. gegužės 2 d. – 2008 m. Pilietinės demokratijos frakcijos narys. 2006–2008 m. keturioliktosios Vyriausybės sveikatos apsaugos ministras. 

2009–2014 m. Vilniaus greitosios pagalbos universitetinės ligoninės direktoriaus patarėjas. 2014–2017 m. Vilniaus miesto klinikinės ligoninės Antakalnio filialo direktorius. Nuo 2017 m. Mykolo Marcinkevičiaus ligoninės direktorius.

1990–2000 m. ir 2002–2004 m. Marijampolės savivaldybės tarybos narys. Marijampolės Lions klubo narys.

Nuo 2008 m. LSDP narys.

Žmona Loreta (1955 m.), vaikai Monika Kučinskienė, notarė (g. 1978 m.) ir Zigmantas Turčinskas (g. 1982 m.).

Šaltiniai 

|-

Seimo nariai
Lietuvos sveikatos apsaugos ministrai
Lietuvos gydytojai
Marijampolės politikai
Ona Valiukevičiūtė

Ona Valiukevičiūtė (g. 1945 m. rugpjūčio 1 d. Šukėtuose, Šakių rajonas) – estrados dainininkė, Lietuvos politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija 
1963 m. baigė Šakių rajono Griškabūdžio vidurinę mokyklą. 1963 m. Kudirkos Naumiesčio vidurinės mokyklos ir Kidulių vidurinės mokyklos mokytoja. 1971 m. baigė Vilniaus universiteto Filologijos fakultetą, įgijo vokiečių kalbos ir literatūros dėstytojos specialybę.

Nuo 1968 m. Lietuvos radijo ir televizijos lengvosios muzikos orkestro, 1971–1972 m. LTSR Valstybinės filharmonijos ansamblio „Nemuno žiburiai“, nuo 1972 m. „Trimito“ orkestro solistė. „Liepojos gintaras-69“ ir „Vilniaus bokštai-69“ laureatė. Gastroliavo kitose sovietinėse respublikose ir užsienyje. 

1991–1994 m. Vilniaus mokytojų namuose įkūrė laisvalaikio organizavimo klubą ir jam vadovavo. 1994–2000 m. Lietuvos estrados artistų rėmimo fondo steigėja ir direktorė. 2000–2001 m. LR Seimo nario Rolando Pakso padėjėja. 2002 m. viešosios įstaigos „Visuomenės pažangos fondas“ vadovė. 2003–2004 m. prezidento R. Pakso patarėja ryšiams su visuomene.

2002–2003 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narė. 2004–2016 m. ir 2018–2020 m. Seimo narė, 2020 m. – Lietuvos socialdemokratų darbo frakcijos seniūno pavaduotoja. 

Nuo 1996 m. Lietuvos muzikų sąjungos narė. 2002–2006 m. Liberalų demokratų partijos, 2006–2019 m. partijos Tvarka ir teisingumas narė. 

Vyras muzikas Giedrius Balutis, duktė Giedrė.

Įvertinimas 
 1979 m. LTSR nusipelniusi artistė
 1998 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžius

Šaltiniai 

Lietuvos estrados dainininkai
Seimo nariai
Vilniaus politikai
Lietuvos prezidento patarėjai
Romas Venclovas

Romas Venclovas (1960 m. rugsėjo 21 d. Kretingalėje, Klaipėdos rajonas) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 

1976 m. baigė Kretingalės aštuonmetę mokyklą. 1980 m. baigė Plungės statybos technikumą, 1992 m. – Vilniaus inžinerinį statybos institutą, pramoninės ir civilinės statybos inžinierius.

1980 m. Klaipėdos Gelžbetonio konstrukcijų gamyklos Nr. 1 Mažeikių cecho krovėjas. 1980–1984 m. Šiaulių civilinių įrenginių ruožo Mažeikių aikštelės darbų vykdytojas. 1984–1985 m. Mažeikių Elektrotechnikos gamyklos Techninio skyriaus inžinierius. 1985–1988 m. Mažeikių naftos bazės vyr. inžinierius. 1988–1989 m. Mažeikių rajono ryšių mazgo statybos inžinierius. 1989–1990 m. kooperatyvo „Ryšininkas“ pirmininkas. 1990–1995 m. UAB TVS direktorius. 1995–2004 m. ir nuo 2008 m. UAB „Roventa“ generalinis direktorius. Vadovauja regioninei kabelinei televizijai.

2003 m. Darbo partijos Mažeikių skyriaus pirmininkas. 2004–2008 m. Seimo narys, 2004 m. Darbo partijos frakcijos, nuo 2006 m. gegužės 2 d. Pilietinės demokratijos frakcijos narys.  Nuo 2011 m. Mažeikių rajono savivaldybės tarybos narys.

Šaltiniai 

Mažeikių politikai
Lietuvos inžinieriai
Seimo nariai
Iešmutis

Iešmutis – primityvus chordinis į kirmėlę panašus gyvūnas. Jis gyvena sekliose jūrų vietose, įsikasęs į smėlį. Maitinasi filtruodami maisto daleles iš vandens. Azijoje auginami kaip maistas žmonėms ir naminiams gyvūnams. Iešmutis priskiriamas galvachordžių potipiui.

Iešmučio lerva iš pradžių judėjimui naudoja epidermio ląstelių blakstienėles. Vėliau pereinama prie labiau į žuvies panašaus, raumenų valdomo judėjimo. Iešmučių, ypač jų lervų, sandara svarbi zoologijos mokslui, nes ji primena stuburinių protėvius. Pagal ją galima nustatyti, kaip evoliucionavo stuburiniai gyvūnai. 

Iešmučių panašumai į stuburinius buvo pastebėti dar XIX amžiuje. Buvo taip pat pastebėta jog, skirtingai nuo bestuburių, jie turi bendrų bruožų ne tik su stuburiniais, bet ir su tunikatais (tunikatų lervomis). Kaip ir tunikatai, iešmučiai turi tuščiavidurį nervinį vamzdelį ir segmentuotą kūno muskulatūrą. Paskutiniai iešmučių ir dabartinių stuburinių protėviai gyveno kambro periode prieš maždaug 550 milijonų metų. Gali būti kad šiame periode tuometinių iešmučių genomas padvigubėjo, greičiausiai netgi dukart. Daugelio taip sudvigubintų genų papildomos kopijos greitai buvo prarastos, bet kai kurios liko, taip įgalindamos sudėtingesnių organizmų, stuburinių, atsiradimą.

Iešmučiai skirstomi į dvi šeimas: Asymmetronidae ir Branchiostomidae.

Fizinės charakteristikos 
Iešmučiai išauga maždaug iki 5 cm ilgio. Kaip ir stuburiniai gyvūnai, jie turi nervinį vamzdelį nugaroje, žiauninius plyšius ryklėje ir postanalinę uodegą, jų raumenys segmentuoti. Skirtingai nei stuburiniuose, nervinį vamzdelį saugo ne stuburas, o daug primityvesnės sandaros chorda. Chorda nusitęsia į galvą, iš čia ir kilęs potipio pavadinimas – galvachordžiai. Burną supa ūseliai, kurie funkcionuoja kaip jutimo organas ir filtras maisto dalelėms.

Šaltiniai 

Chordiniai

en:Branchiostoma
eo:Brankiostomo
fr:Branchiostoma
he:מיתרני ראש
io:Amfioxo
it:Branchiostoma
la:Branchiostoma
mk:Амфиоксус
nn:Lansettfisk
pt:Branchiostoma
simple:Lancelet
sr:Копљаши
uk:Ланцетник
zh:文昌鱼属
Austrijos žemės

Austrijos žemė – istoriškai susiklostęs Austrijos administracinis teritorinis vienetas, įeinantis į valstybės sudėtį federacijos pagrindais. Žemė turi savo konstituciją, valstybinės valdžios, valdymo ir teisingumo organus. Austriją sudaro 9 žemės, anksčiau buvusios atskiros kunigaikštystės:

Šaltiniai 

Austrija
Manfredas Žymantas

Manfredas Žymantas (1970 m. rugpjūčio 8 d. Kėdainiuose) – gydytojas, Lietuvos, Zarasų rajono savivaldybės bei Ignalinos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 

1988 m. su pagyrimu baigė Šiaulių medicinos mokyklą. 1992–1998 m. studijavo Kauno medicinos universitete ir įgijo gydytojo specialybę. 1998–2000 m. studijavo teisę Vilniaus universiteto Teisės fakultete. Mokydamasis Kauno medicinos universitete lankė vadybos ir ekonomikos fakultatyvus.

1985–1990 m. Šiauliuose dislokuoto tarybinės armijos karinio dalinio medicinos punkto sanitaras. 1990–1993 m. Šiaulių tuberkuliozės ligoninės medicinos darbuotojas. 1993–2001 m. Kauno infekcinės ligoninės medicinos darbuotojas. 1999–2001 m. atliko bendrosios praktikos gydytojo rezidentūrą Kauno medicinos universitete. 2001–2004 m. Zarasų pirminės sveikatos priežiūros centro bendrosios praktikos gydytojas, Zarasų rajono Turmanto ambulatorijos vadovas. 2004 m. kovo – lapkričio mėn. Šeimos centro prie Visagino greitosios medicinos pagalbos stoties bendrosios praktikos gydytojas.

Nuo 2003 m. Darbo partijos narys, šios partijos Zarasų skyriaus pirmininko pavaduotojas, Darbo partijos prezidiumo ir tarybos narys, Ignalinos skyriaus pirmininkas. 2004–2008 m. Seimo narys, išrinktas Zarasų-Visagino rinkimų apygardoje Nr. 52. 2009–2015 m. Seimo nario Kęstučio Daukšio padėjėjas, UAB „Širvintų sveikatos centras“ gydytojas.

2015–2018 m. Neįgalumo ir darbingumo nustatymo tarnybos prie Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos direktorius.

2004 m., 2007 m. kovo – balandžio mėn. ir 2009 m. gegužės 6 d. – 2011 m. kovo 16 d. Zarasų rajono savivaldybės tarybos narys, bei nuo 2011 m. Ignalinos rajono savivaldybės tarybos narys.

Žmona Živilė, sūnūs Almantas ir Eligijus.

Šaltiniai 

Seimo nariai
Ignalinos politikai
Zarasų politikai
Lietuvos gydytojai
Zita Žvikienė

Zita Žvikienė (1955 m. rugsėjo 30 d. Selvestruose, Šilalės rajonas) – Lietuvos ir Radviliškio rajono savivaldybės politinė veikėja, teisininkė.

Biografija 
1973 m. baigė Šilalės rajono Laukuvos vidurinę mokyklą. 2001 m. – vientisąsias teisės krypties studijas Vilniaus universiteto Teisės fakultete, įgijo teisininkės profesinę kvalifikaciją, atitinkančią magistro kvalifikacinį laipsnį.

1973–1976 m. Šilalės rajono Vidaus reikalų skyriaus pasininkė, nepilnamečių reikalų inspektorė. 1976–1983 m. Raseinių rajono Vidaus reikalų skyriaus Tardymo poskyrio tardytoja. 1983–1997 m. Radviliškio rajono Vidaus reikalų skyriaus tardymo poskyrio vyr. tardytoja. Suteiktas majorės laipsnis. Baigė ekonominių bylų tyrimo kursus, įgijo I profesinę kategoriją.

1997 m. Radviliškio rajono Valstybinės mokesčių inspekcijos (VMI) vyriausioji valstybinė mokesčių inspektorė. 1998 m. Šiaulių apskrities VMI vyriausioji valstybinė mokesčių inspektorė. 1999 m. perkelta į Šiaulių apskrities VMI Radviliškio skyriaus Audito poskyrį ir dirbo vyriausiąja valstybine mokesčių inspektore. 2000–2002 m. Šiaulių apskrities VMI Operatyviosios kontrolės skyriaus I operatyvių patikrinimų grupės vadovė – vyriausioji valstybinė mokesčių inspektorė. 2002 m. Šiaulių apskrities VMI Nusikaltimų tyrimo skyriaus viršininkė. 2002–2004 m. Šiaulių apskrities VMI Akcizų administravimo skyriaus vedėjos pavaduotoja.

2004–2008 m. ir 2012–2016 m. LR Seimo narė.  2008–2009 m. Seimo narės Virginijos Baltraitienės padėjėja. 2009–2012 m. Šiaulių apskrities valstybinės mokesčių inspekcijos Mokestinių prievolių departamento Akcizų administravimo skyriaus vedėjo pavaduotoja. 2011–2012 m. ir nuo 2019 m. Radviliškio rajono savivaldybės tarybos narė. 2017–2019 m. Šiaulių apskrities valstybinės mokesčių inspekcijos Kontrolės departamento juridinių asmenų patikrinimų skyriaus patarėja.

Nuo 2003 m. Darbo partijos (leiboristų) narė.

Vyras Vytautas Žvikas – Radviliškio rajono savivaldybės administracijos Juridinio skyriaus vedėjas. Dukros Lina, Vestina.

Šaltiniai

Nuorodos 
 VRK 

Seimo nariai
Radviliškio politikai
Lietuvos tardytojai
mokesčių inspekcijos tarnautojai
Villarreal CF

Viljarealio CF – Ispanijos futbolo klubas iš Viljarealio.

Istorija 
Klubas įkurtas 1923 m. Klubo komanda žaidė regioninėse lygose iki 1971 m., kai pateko į antrąjį divizioną, 1998 m. komanda pirmą kartą pateko į aukščiausią lygą, iš kurios po metų iškrito, tačiau 2000 m. ir vėl pakilo į Primera División ir čia išsilaikė. 2003 m. komanda laimėjo Intertoto taurę ir taip iškovojo kelialapį į UEFA taurės varžybas, kur 2003–2004 m. sezone pasiekė pusfinalį. 2004 m. vasarą vėl iškovota Intertoto taurė, o 2004–2005 m. sezone UEFA taurėje pasiektas ketvirtfinalis. 2005–2006 m. sezone komanda pirmą kartą pateko į Čempionų lygą, kur pasiekė pusfinalį.

2016–2017 m. La Liga pirmenybėse užėmė 5 vietą. 2021 m. ekipa po baudinių serijos laimėjo Europos lygą; tai ji padarė pirmą kartą klubo istorijoje. Kaip Europos lygos nugalėtojai, kitą sezoną žaidė Čempionų lygoje ir pasiekė pusfinalį.

Pasiekimai

Sezonai 

|}

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose žaidžia geltona apranga.

Išnašos

Nuorodos 

 Oficiali klubo svetainė
 facabook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 UEFA svetainė
 foot.dk archyvas 
 Globalsportsarchive

Villareal
Vitalijus Potapenka

Vitaly Mykolayovych Potapenko (lt: Vitalijus Mikolajovičius Potapenko; g. 1975 m. kovo 21 d. Kijeve) – buvęs Ukrainos krepšininkas, treneris.

Karjera 

V. Potapenkos karjera prasidėjo viename garsiausių Ukrainos klubų – Kijevo „Budivelnik“. Šioje komandoje praleidęs trejus metus krepšininkas susigundė galimybe išvykti į JAV ir tapo „Wright State“ universiteto ekipos, žaidžiančios JAV studentų lygoje (NCAA), nariu. Pasimokęs dvejus metus ukrainietis nusprendė, kad mokslų jam pakaks ir perėjo į Klyvlendo „Cavaliers“, kuriame žaidė trejus metus.

1999 m. V. Potapenko tapo Bostono „Celtics“ klubo nariu. 2002 m. perėjo į Sietlo „Supersonics“. Krepšininkas šioje komandoje praleido trejus metus, o įpusėjus ketvirtiems buvo iškeistas į „Kings“ ekipą. Po trumpos karjeros Europoje sugrįžo į Ameriką ir tapo NBA komandos Indiana „Pacers“ vyr. trenerio asistentu.

V. Potapenko dažnai laikomas vienu geriausių visų laikų Ukrainos krepšininkų, tačiau už Ukrainos rinktinę tarptautinėse varžybose jau seniai nebežaidžia.

Pasiekimai 

 1992, 1993 m. Ukrainos čempionas
 1995 m. išrinktas NCAA lygos MWC konferencijos metų naujoku

Nuorodos 

 nba.com svetainė apie V. Potapenko

Potapenko, Vitaly
Voruta

Voruta (arba Varuta) – Volynės metraštyje apie 1251 m. paminėta lietuvių pilis, kurioje Livonijos ordino kariuomenės dalinio remiamas Mindaugas apie 1251 m. vidurį apsigynė nuo vidaus kare prieš jį kovojusių lietuvių kunigaikščių ir jiems talkinusios Haličo-Volynės valstybės kariuomenės. Dalies istorikų laikoma svarbiausia ar viena svarbiausių Mindaugo rezidencijų, tyrinėtojų mėgėjų − Mindaugo laikų Lietuvos sostine.

Autentiška vietovardžio forma nežinoma, neaiški ir jo kilmė; anot K. Būgos, liet. žodis *voruta kadaise galėjęs reikšti tiesiog 'pilis' ar 'medinė tvirtovė'.

Iš vokiškų bei rusėniškų šaltinių žinoma, kad Lietuvoje vykstant 1249–1254 m. vidaus karui tarp Mindaugo ir Tautvilo šalininkų, Mindaugui 1250–1251 m. žiemą pavyko patraukti savo pusėn Livonijos ordiną, kuris nuo 1249 m. rudens (?) buvo vienas svarbiausių Tautvilo rėmėjų; greičiausiai Lietuvos ir Livonijos pasienyje įvykusio Mindaugo ir Vokiečių ordino Livonijos krašto magistro Andriaus Štirijiečio susitikimo metu (ar šiek tiek vėliau) magistras Mindaugui davė raitų ordino arbaletininkų būrį, − galimas daiktas, kad būtent šis būrys vėliau padėjo Mindaugui nutraukti Tautvilo surengtą Vorutos apgultį. Volynės metraštyje pasakojama, kad po Mindaugo ir Andriaus Štirijiečio susitaikymo „[…] Tautvilas atbėgo į Žemaičius, pas savo avyną Vykintą; paėmė jotvingius ir žemaičius ir Danieliaus pagalbą, kurią Danielius jam anksčiau buvo davęs [ir] žygiavo prieš Mindaugą. O Mindaugas susiruošė ir sumanė nesikauti su jais atvirai, bet įėjo į pilį, vardu Voruta, ir išsiuntė naktį [prieš juos] savo svainį, ir [tas] išvaikė ir rusėnus, ir jotvingius. O ryte išjojo vokiečiai su arbaletais, ir puolė juos rusėnai ir polovcai su strėlėmis ir jotvingiai su ietimis, ir vaikėsi [vieni kitus] lauke tarsi žaisdami; iš ten [Tautvilas] grįžo į Žemaičius.“.

Istorikams bandant bent apytiksliai nustatyti Vorutos pilies vietą, iki šiol išsakyta net keliolika viena kitai prieštaraujančių šios pilies lokalizacijos versijų; pastaruoju metu istorikas T. Baranauskas ir archeologas G. Zabiela, remdamiesi šalia Šeimyniškėlių piliakalnio tekančio upelio (Varutis/Varutė, Varelis, Variukas) ir Vorutos pilies pavadinimų panašumu, rašytojo A. Vienuolio perteikta vietos gyventojų žodine tradicija bei archeologinių tyrimų duomenimis, Vorutą siūlo lokalizuoti dab. Šeimyniškėlių piliakalnyje (Anykščių rajone), kuriame XIII a. viduryje ir antrojoje pusėje stovėjo tipiška medinė valstybinė pilis, pastatyta apie XIII a. vidurį iki tol negyventoje vietoje (1935 m. Vorutą šiame piliakalnyje lokalizavo ir latvių etnologas bei kalbininkas E. Volteris).

Išnašos

Nuorodos 
 T. Baranauskas apie Vorutos pilį 

Išnykusios pilys Lietuvoje
Michailas Lermontovas

Michailas Jurijevičius Lermontovas (1814 m. spalio 15 d. Maskvoje, Rusija – 1841 m. liepos 27 d.) – rusų „aukso amžiaus“ poetas, romantinės rusų literatūros atstovas.

Biografija 

Michailas Lermontovas gimė atsargos majoro Jurijaus Lermontovo šeimoje. M. Lermontovas buvo gabus viskam: grojo keliais instrumentais, puikiai piešė, daug skaitė. 1828 m. senelė jį atvežė į Kilmingųjų pensioną prie Maskvos universiteto. Pensione, pasižyminčiame literatūrinėmis tradicijomis, Lermontovas sukūrė pirmuosius eilėraščius, kuriuose siekė įprasminti katastrofišką pasaulio sukilimą ir antitezes. Jiems taip pat būdinga ir baironiška problematika – neeilinės asmenybės susidūrimas su visuomene, ir šileriškas nesitaikstymas su viešpataujančia pasaulyje neteisybe, protestas prieš tironiją. Rašyti eiles jam buvo būtinybė – jos atstojo dienoraštį. 

1830 m. M. Lermontovas įstojo į Maskvos universitetą. Mokslas moralės ir politikos skyriuje jo netenkino, todėl kitais metais jis perėjo į filologijos mokslų skyrių. Ten vyko studentų sąjūdis, į kurį M. Lermontovas aktyviai įsijungė, dalyvavo studentų protesto akcijose. Jo nuotaikas studijų metais liudija dažniau skambantys politiniai motyvai eilėraščiuose. Asmeniniame gyvenime M. Lermontovą persekiojo nusivylimai - už kito ištekėjo poeto mylimoji. Studijų metu parašė apie 200 eilėraščių.

1832 m. pavasarį M. Lermontovui teko palikti universitetą ir  išvažiuoti iš Maskvos - egzaminų metu jis atsakinėjo ne taip, kaip dėstė profesoriai ir, susiginčijęs, užsitraukė jų rūstybę. Tų pačių metų rudenį M. Lermontovas įstojo į Peterburgo gvardijos praporščikų ir kavalerijos junkerių mokyklą. Kaip vėliau rašė, tai buvo dveji baisūs metai - jį slėgė tos mokyklos absoliutus dvasinis vakuumas. Nuo 1834 m. jis tarnavo husarų gvardijos pulke Carskoje Selo. 1841 m. poetas buvo mirtinai sužeistas dvikovoje.

Bibliografija 
 Mūsų laikų herojus. – Vilnius, 1975 (kiti leidimai: 1963; 1958; 1949; 1936).
 Poezija. – Vilnius, 1964.
 Giesmė apie carą Ivaną Vasiljevičių, jaunąjį opričniką ir narsųjį pirklį Kolešnikovą. – Vilnius, 1956.
 Mcyri : Bėglys. – Vilnius, 1951.
 Rinktinė: lyrikos ir poemos. – Vilnius, 1949.
 Dainininkas Keribas: [pasaka]. – Kaunas, 1949.
 Proza. – Kaunas, 1946.
 M. Lermontovo raštai / Antano Valaičio vertimas. – Kaunas, 1922.

Nuorodos 
 „Nerangus debiutantas“, 2007 m. kovo 23 d. (Vertė Lina Skruibytė)

Rusijos poetai
Rusijos rašytojai
Achmadi

Achmadi () – miestas pietryčių Kuveite, prie Persijos įlankos, įkurtas 1946 metais, kai čia buvo atrasta naftos. Muchafazos centras. Išgaunama ir eksportuojama daug naftos.

Šaltiniai 

Kuveito miestai
Al Asimos muchafaza

Al Asima () – muchafaza centriniame Kuveite, prie Persų įlankos. 

Administracinis centras – šalies sostinė Al Kuveitas. Taip pat apima Kuveito priemiesčius: Šuvaiką, Šamiją, Dasmą. Gubernijai taip pat priklauso kelios salos Persų įlankoje.

Al Asimoje yra pagrindiniai šalies finansiniai ir verslo centrai, tarp jų ir Kuveito vertybinių popierių birža.

Kuveito muchafazos
Mubarak Al Kabiro muchafaza

Mubarak Al Kabiras () – muchafaza centriniame Kuveite, šalia Persijos įlankos. Administracinis centras – Mubarak Al Kabiras. Iš dididesnių gubernijos miestų minėtini Saba Al Salemas ir Al Kurainas. Muchafaza sudaryta 2000 m. padalinus Havalio muchafazą.

Kuveito muchafazos
Azoto monoksidas

Azoto monoksidas – cheminis junginys, kurio formulė yra NO, dujos. Neturėtų būti painiojamas su diazoto monoksidu N2O ar azoto dioksidu NO2.

Azoto monoksidas yra svarbus biomediatorius žinduolių organizme, įskaitant žmogų, taip pat ir nuodingas oro teršalas.

Azoto monoksido molekulė yra laisvasis radikalas, todėl labai reaktingas. Ore reaguoja su deguonimi, susiformuoja azoto dioksidas.

Biologinė reikšmė 
Azoto monoksidas dalyvauja įvairiuose biologiniuose procesuose, įskaitant kraujagyslių išplėtimą, plaukų ciklo modifikavimą, erekciją; aukštumose gyvenančių žmonių organizmuose NO gaminamas didesniais kiekiais, taip išvengiant hipoksijos. NO taip pat išskiriamas žmogaus imuninės sistemos makrofagų bei neutrofilų, kadangi jis yra nuodingas bakterijoms ir kitiems žmonių patogenams, nors daugelis patogeniškų bakterijų jau yra įgiję atsparumą. NO taip pat naudingas gydantis apsinuodijus parakvatu (piktžolių naikinimo chemikalas).

Augaluose NO gaminamas keliais būdais, veikia kaip mediatorius.

Pritaikymas technikoje 
Nors tiesioginis NO panaudojimas yra santykinai mažas, jis pagaminamas dideliais kiekiais azoto rūgšties iš amoniako sintezėje (Ostvaldo procesas). Naudojamas puslaidininkių pramonės procesuose. Gali būti naudojamas polimerų paviršiaus radikalams aptikti.

NO aplinkoje 
Termodinaminiu požiūriu, NO yra nestabilus, linkęs virsti į O2 ir N2, nors be katalizatorių tokia reakcija yra labai lėta. Norint susintetinti NO iš molekulinio azoto bei deguonies, reikalingos labai aukštos temperatūros, virš 1000 °C (endoterminė reakcija). Pagrindinis natūralus azoto monoksido šaltinis atmosferoje yra žaibas. Vidinio degimo variklių naudojimas smarkiai padidina šio junginio kiekius aplinkoje (viena iš automobilių katalizatorių funkcijų yra paversti NO į deguonį ir azotą).

Azoto monoksidui (taip pat ir kitiems azoto oksidams) esant ore ir reaguojant su drėgme, gali susiformuoti azoto rūgštis, kuri patenka į kritulius (rūgštusis lietus). NO taip pat naikina stratosferos ozono sluoksnį.

Reakcijos 
Esant deguoniui, NO virsta NO2:
 2NO + O2 → 2NO2

Vandenyje NO reguoja su deguonimi ir vandeniu, susiformuojant HNO2, manoma, kad vyksta tokia reakcija:
 4 NO + O2 + 2 H2O → 4 HNO2

NO reaguoja su fluoru, chloru ir bromu, susiformuojant nitrozilo halidams, pvz., nitrozilo chloridui. Gali reaguoti taip pat su jodu, tačiau pastarasis junginys labai trumpalaikis (nestabilus).
 2NO + Cl2 → 2NOCl

Gamyba 
Laboratorijoje naudojama azoto rūgšties redukcijos reakcija:
 8HNO3 + 3Cu → 3Cu(NO3)2 + 4H2O + 2NO
arba:
 2 NaNO2 + 2 NaI + 2 H2SO4 → I2 + 4 NaHSO4 + 2 NO
 2 NaNO2 + 2 FeSO4 + 3 H2SO4 → Fe2(SO4)3 + 2 NaHSO4 + 2 H2O + 2 NO
 3 KNO2(l) + KNO3 (l) + Cr2O3(s) → 2 K2CrO4(s) + 4 NO (g)
(čia l – skystis, s – kietoji agregatinė būsena, g – dujos).

Pramonėje gaminama oksiduojant amoniaką 750–900 °C (paprastai 850 °C) temperatūroje, naudojant platiną kaip katalizatorių:
 4NH3 + 5O2 → 4NO + 6H2O

Nekatalizuojama O2 ir N2 reakcija, kuriai reikalinga aukšta temperatūra (kaip žaibo) nėra paplitusi pramonėje:
 N2 + O2 → 2NO

Azoto junginiai
Oksidai

bg:Азотен оксид
Kuveito vėliava

Kuveito vėliava – stačiakampio formos, padalibta į tris vienodo aukščio juostas: viršutinė – žalia, vidurinė – balta, apatinė – raudona. Prie flagštoko įkomponuota juodos spalvos trapecija.

Istorija 

Vėliava įteisinta 1961 m. rugsėjo 7 d.

Simbolika 
Žalia spalva simbolizuoja Kuveito gamtą, balta – žygdarbius, raudona – pralietą kovose dėl laisvė kraują, juoda simbolizuoja mūšius.

Konstrukcija

Spalvos 
 Pantone spalvų sistemoje: Žalia – Pantone 340;  RGB spalvų sistemoje: Žalia – 0, 148, 96.

 Pantone spalvų sistemoje: Balta – nėra;  RGB spalvų sistemoje: Balta – 255, 255, 255.

 Pantone spalvų sistemoje: Raudona – Pantone 186;  RGB spalvų sistemoje: Raudona – 210, 16, 52.

 Pantone spalvų sistemoje: Juoda – Pantone 294;  RGB spalvų sistemoje: Raudona – 0, 0, 0.

Nuorodos 
vexilla-mundi.com 

Kuveito atributika
Valstybinės vėliavos
Vytautas Lukša

Vytautas Lukša (g. 1986 m. rugpjūčio 14 d. Alytuje) – Lietuvos futbolininkas.

Biografija

Futbolininko karjera  
Vytautas Lukša gimė Alytuje, pirmoji jo futbolo komanda Alytaus „Dainava“. Vėliau persikėlė į Vilnių ir atstovavo Vilniaus FC komandai. Nuo 2009 m. sezono buvo išnuomotas Minsko „MTZ-Ripo“ klubui, tačiau birželio pabaigoje paliko komandą. 2010 m. liepos 15 d. pasirašė vienerių metų sutartį, su galimybe ją pratęsti, su FK Arsenal Kiïv klubu. 2012 m. kovo 8 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Panevėžio „Ekrano“ klubu. 2013 m. pasirašė dvejų metų kontraktą su Varšuvos „Polonija“ klubu.

FK Žalgiris 
Nuo 2015 m. atstovavo Vilniaus „Žalgirio“ ekipai. 2017 m. pabaigoje baigėsi sutartis su sostinės klubu ir nebuvo pratęsta.

DFK Dainava 
2021 m. Vytautas Lukša sugrįžo į profesionalų futbolą. Pasirašė sutartį su A lygos debiutante DFK Dainava. Išrinktas ekipos kapitonu.
2021 m. gegužės 29 d. prieš „Bangą“ pasižymėjo pelnydamas įvartį ir svariai prisidėjo prie pergalės rezultatu 3:1. Taip pat žaidė už DFK Dainava futsal komandą. Buvo kviestas kaip kandidatas į Lietuvos vyrų salės futbolo rinktinę.

Trenerio karjera 
2020 m. ėmėsi trenerio veiklos. Prisijungė prie MFA Žalgiris-MRU trenerių  štabo.

Statistika 
 A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
  Ekipa žaidė A lygoje;

Pasiekimai 
 2012, 2015, 2016 m. A Lygos laimėtojas
 2017 m. A Lygos sidabro laimėtojas
 2017 m. LFF Supertaurės laimėtojas
 2010 m. Baltijos taurės laimėtojas

Kita informacija  
Vytautas Lukša studijavo Vilniaus pedagoginiame universitete.

Šaltiniai

Nuorodos 
 alyga.lt
 Soccerway
 Futbolinis.lt
 National-football-teams.com
 lietuvosfutbolas.lt

Lietuvos futbolininkai
Buriatija

Buriatija (), Buriatijos respublika (Республика Бурятия) – Rusijos federalinis subjektas, esantis pietrytiniame Sibire. Pietuose ribojasi su Mongolija, rytuose – su Užbaikalės kraštu, šiaurėje ir vakaruose – su Irkutsko sritimi, pietvakariuose – su Tuva. Sostinė – Ulan Udė.

Istorija 

Pagal 1703 m. sutartį, pasirašytą caro Petro I, Buriatija laisvu noru įstojo į Rusijos imperiją. 1923 m. buvo suformuota Buriatijos-Mongolijos ASSR. 1937 m. nuo Buriatijos atskirtos Ust Ordos ir Agos Buriatų autonominės apygardos. 1958 m. teritorija pertvarkyta į Buriatijos ASSR. Nuo 1992 m. Buriatija – Rusijos federacinė respublika.

Geografija 

Buriatija išsidėsčiusi Užbaikalėje. Pietvakariuose sieika Rytų Sajaną (aukščiausia vieta – Munku Sardyko k., 3491 m). Užbaikalėje iškilusi sudėtinga kalnų sistema: Stano kalnynas, Vitimo plokščiakalnis, Chamar Dabano, Barguzino kalnagūbriai. Iš viso kalnuotos sritys užima 80 % respublikos ploto. Klimatas vidutinių platumų; ryškiai kontinentinis. Būdingos šaltos speiguotos žiemos ir šiltos vasaros. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -24 °C, liepos 17 °C. Per metus iškrinta apie 300 mm kritulių. Visą vakarinę Buriatiją užima vienas didžiausių Azijos ežerų – Baikalas. Į jį teka Selengos, Barguzino, Aukštutinės Angaros upės. Šiaurės rytuose teka Vitimas su savo intakais. Amžinasis įšalas. Net 4/5 respublikos paviršiaus dengia taiga (maumedžiai, kedrai, kėniai). Pietuose yra stepių ir miškastepių.

Ekonomika 

Buriatijoje gausu naudingų iškasenų: volframo, molibdeno, aukso, polimetalų rūdų, akmens ir rusvųjų anglių, geležies rūdų, boksito, apatitų, asbesto, grafito. Medienos, mašinų gamybos pramonė, žvejyba. Yra Gusinooziorsko ŠE. Teritoriją kerta Baikalo-Amūro magistralė.

Gyventojai 

Tautinė sudėtis:
 rusai – 64,9 %
 buriatai – 29,5 %
 totoriai – 0,7 %
 ukrainiečiai – 0,7 %
 sojotai – 0,4 %
 evenkai – 0,3 %

Miestai 

Buriatijoje yra 6 miestai (tūkst. gyventojų 2007 m.):
 Ulan Udė – 343,0
 Severobaikalskas – 25,6
 Gusinooziorskas – 24,4
 Kiachta – 18,9
 Zakamenskas – 13,1
 Babuškinas – 4,9

Kitos didesnės gyvenvietės:
 Selenginskas – 15,7
 Zarečnas – 10,9
 Onochojus – 10,6
 Taksimo – 10,5

Administracinis suskirstymas 

Respublika padalinta į 21 rajoną. Yra 6 miestai, 29 miesto tipo gyvenvietės ir 614 kaimų.

Rajonai (skliaustuose – administracinis centras):
 Barguzino rajonas (Barguzinas)
 Baunto evenkų rajonas (Bagdarinas)
 Bičiuros rajonas (Bičiura)
 Chorinsko rajonas (Chorinskas)
 Džidos rajonas (Petropavlovka)
 Ivolginsko rajonas (Ivolginskas)
 Jeravnojės rajonas (Sosnovo Oziorskojė)
 Kabansko rajonas (Kabanskas)
 Kiachtos rajonas (Kiachta)
 Kižingos rajonas (Kižinga)
 Kurumkano rajonas (Kurumkanas)
 Muchoršibirės rajonas (Muchoršibirė)
 Mujos rajonas (Taksimo)
 Okos rajonas (Orlikas)
 Pabaikalės rajonas (Turuntajevas)
 Selengos rajonas (Gusinooziorskas)
 Šiaurės Baikalo rajonas (Nižneangarskas)
 Tarbagatajaus rajonas (Tarbagatajus)
 Tunkos rajonas (Kyrenas)
 Zaigrajevo rajonas (Zaigrajevas)
 Zakamensko rajonas (Zakamenskas)

Nuorodos 
 Oficiali svetainė  (rusų k.)
 Buriatų tautos svetainė (rusų k.)

Buvę UNPO nariai
Rusijos respublikos
Kėdainių Ryto progimnazija

Kėdainių „Ryto“ progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kėdainiuose, Pavasario g. 6, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 191019449.

Istorija 
Įkurta 1980 m. Kėdainių 5-osios vidurinės mokyklos pavadinimu. 1982 m. išleista pirmoji abiturientų laida. 1986 m. atidarytas abiturientų kiemelis. 1992 m. įkurtas buities ir amatų muziejus. 1993 m. mokykla pavadinta „Ryto“ vardu.

1995 m. sukurta mokyklos vėliava. 1997 m. atidaryta specialioji kurčiųjų-neprigirdinčiųjų klasė, išrinkta pirmoji mokyklos prezidentė Odeta Čičkauskaitė. 1998 m. įkurtas mokyklos istorijos muziejus. 1999 m. atidaryta kompiuterių klasė, įrengta treniruoklių salė bei nauja biblioteka-skaitykla. 2001 m. atidarytas informacinis centras, jame dvi skaityklos. 2012 m. rugsėjo 1 d. Kėdainių „Ryto“ vidurinė mokykla reorganizuota į Kėdainių „Ryto“ pagrindinę mokyklą. 2015 m. rugsėjo 1 d. Kėdainių „Ryto“ pagrindinė mokykla reorganizuota į Kėdainių „Ryto“ progimnaziją.

Direktoriai 
 1980 –1984 m. I. Paliulienė
 1984 –1993 m. J. Jančius
 1993 – 2022 m. Albinas Stankevičius
 Nuo 2022 m. Svetlana Denisova

Nuorodos 
 Mokyklos svetainė

Kėdainiai
Lietuvos progimnazijos
Kėdainių rajono savivaldybės mokyklos
Vetluga

Vetluga () – upė Rusijoje, Kirovo, Kostromos, Nižnyj Novgorodo srityse ir Marių Respublikoje; Volgos kairysis intakas. Prasideda Kirovo srityje, netoli Leninskojės, pradžioje teka į vakarus, vėliau pasuka į pietus ir pietryčius. Įteka į Volgą (Čeboksarų tvenkinį) aukščiau Kozmodemiansko.

Kairysis krantas žemas, dešinysis aukštas (iki 100 m), sudarytas iš mergelių ir smiltainio. Tėkmė lėta, daug senvagių. Užšalusi lapkričio – balandžio mėnesiais. Vetluga laivuojama 700 km nuo žiočių.

Didžiausi intakai: Neja, Didžioji Kakša, Usta, Juronga (kairieji), Vochma, Liunda (dešinieji).

Prie Vetlugos įsikūrę Šarijos ir Vetlugos miestai.

Šaltiniai 

Rusijos upės
Egliškės

Egliškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, į šiaurę nuo Naujosios Vilnios, tuoj į rytus nuo Galgių. Yra Egliškių vidurinė mokykla. Pietrytinė kaimo dalis prijungta prie Vilniaus. Sparčiai kuriasi nausėdijos.

Gyventojai

Šaltiniai 

Vilniaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Vilniaus miesto dalys
Tarakonys (Vilnius)

Tarakonys – kaimas Vilniaus rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje, 7 km į rytus nuo Sužionių. Tarakonių pagrindinė mokykla yra gretimame Daukšių kaime.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Tarakonyse gimė lengvaatletė, 400 m su barjerais bėgimo pasaulio rekordininkė Ana Ambrazienė (1955–).

Šaltiniai 

Vilniaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Mažieji Lygainiai

Mažieji Lygainiai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, į pietvakarius nuo Vilniaus. Veikia pradinė mokykla. Greta tyvuliuoja Ilgučio ežeras. XIX a. pabaigoje Didžiuosiuose ir Mažuosiuose Lygainiuose gyveno 253 gyventojai.

Gyventojai

Šaltiniai 

Vilniaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Bologna FC 1909

Bolonijos FC – Italijos futbolo klubas iš Bolonijos.

Istorija 

Klubas įkurtas 1909 m. spalio 3 dieną, 1920 m. kovo 20 d. klubo komanda žaidė pirmąsias rungtynes. 1924–1925 metų sezone komanda pirmą kartą laimėjo Šiaurės Italijos čempionatą ir šalies čempionatą, 1929 metais ir vėl tapo šalies čempionais. Iki antrojo pasaulinio karo komanda dar 4 kartus tapo čempionais, tačiau po karo komanda nebežaidė taip sėkmingai ir tik vienintelį kartą 1964 metais dar kartą laimėjo čempionatą. 1982 metais komanda iškrito iš aukščiausiosios Serie A lygos, vėliau krito dar žemiau į Serie C1, 1990 metais komanda vėl trumpam pakilo į aukščiausią lygą, bet po metų krito į Serie B, o 1993 metais – į Serie C1. 1996 metais komanda vėl pakilo į Serie A, po poros metų pateko į Intertoto taurės varžybas ir laimėjo taurę bei galimybę žaisti UEFA taurės varžybose. 2005 metais komanda ir vėl iškrito iš aukščiausiosios lygos.

Pasiekimai

Sezonai 

|}

Lietuviai 
 Tomas Danilevičius, puolėjas 2007–2009

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 Globalsportsarchive

Bologna
Bolonija
Tuva

Tuva (), Tuvos Respublika () – federacinė respublika pietų Rusijoje, pietiniame Sibire. Šiaurėje ribojasi su Krasnojarsko kraštu, šiaurės vakaruose – su Chakasija, vakaruose – su Altajaus Respublika, pietuose – su Mongolija, šiaurės rytuose – su Irkutsko sritimi ir Buriatija. Sostinė – Kyzylas.

Istorija 
1914 m. Tuva laisvu noru įėjo į Rusijos imperijos sudėtį, Rusijoje ji buvo vadinama Urianchajaus kraštu (), šis pavadinimas vartotas iki 1921 m. Rusijoje nuvertus carą Nikolajų II, Tuvos dalis buvo okupavę Kinija, Mongolija, Kolčiako kariuomenė.

1921 m. susidarė marionetinė Tanu Tuvos Liaudies Respublika (nuo 1926 m. Tuvos Liaudies Respublika), kurios nepriklausomybę pripažino tik TSRS ir Mongolija. Ši respublika 1944 m. tapo SSRS dalimi (autonominės srities statusu). 

1961 m. suteiktas autonominės respublikos statusas. 

Nuo 1991 m. Tuva – viena iš Rusijos federacinių respublikų.

Geografija 

Tuva – kalnuota šalis. Beveik visą teritoriją užima Vakarų Sajanas ir Tanu Olos kalnagūbris (aukštis iki 3970 m, Mongun Taigos k.). Šias kalnų sistemas skiria Tuvos duburys. Klimatas vidutinių platumų; ryškiai kontinentinis. Sausio vidutinės temperatūros siekia nuo -28 °C iki -35 °C, liepos 15-20 °C. Per metus iškrinta apie 400 mm kritulių, kalnuose – iki 1000 mm. Beveik visos Tuvos upės priklauso Jenisejaus baseinui (Bij Chemas, Ka Chemas, Jenisejus, Chemčikas). Gausu kalnų ežerų (Čagytajus, Tere Cholis, Todža, Chindiktig Cholis) ir tvenkinių (Sajanų-Šušenskojės tvenkinys). Beveik pusę kalnų teritorijų dengia miškai (kedrai, maumedžiai, pušys), aukštikalnėse – kalnų tundros ir pievos. Tuvos dubumoje – stepės.

Gyventojai 
Tuvoje gyvena virš 308 tūkst. gyventojų. 51,5 % iš jų gyvena miestuose. Daugumą gyventojų (77 %) sudaro tuviečiai, 20,1 % – rusai, 0,4 % – chakasai, 2,5 % – kiti. Dauguma gyventojų išpažįsta budizmą (lamaizmą) ir šamanizmą. Yra stačiatikių ir musulmonų.

Ekonomika 

Tuvoje yra nemažai naudingų iškasenų: asbesto, kobalto, akmens anglių, gyvsidabrio. Maisto, medienos apdirbimo, lengvoji, statybinių medžiagų pramonė.

Miestai 
Tuvoje yra 5 miestai:
 Kyzylas – 109,1 tūkst. gyv. (2006 m.)
 Ak Dovurakas – 13,6
 Šagonaras – 11,2
 Čadanas – 9,7
 Turanas – 5,3

Kitos didesnės gyvenvietės:
 Ka Chemas – 10,0
 Kyzyl Mažalykas – 5,0
 Saryg Sepas – 4,6
 Mugur Aksy – 4,0

Administracinis skirstymas 
Tuvos respublika padalinta į 17 rajonų (kožunų):
 Bai Taigos kožunas
 Barun Chemčiko kožunas
 Ča Cholio kožunas
 Čedi Cholio kožunas
 Dzun Chemčiko kožunas
 Erzino kožunas
 Ka Chemo kožunas
 Kyzylo kožunas
 Mongun Taigos kožunas
 Oviuro kožunas
 Pij Chemo kožunas
 Sut Cholio kožunas
 Tandi kožunas
 Tere Cholio kožunas
 Tes Chemo kožunas
 Todžos kožunas
 Ulug Chemo kožunas

Nuorodos 
 Oficiali svetainė 
 tuviečių svetainė 
 Tradicinė Tuvos muzika

Buvę UNPO nariai
Rusijos respublikos
Griežionėlės

Griežionėlės – kaimas Anykščių rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, 5 km į šiaurę nuo Andrioniškio. Kaime yra Liudvikos ir Stanislovo Didžiulių memorialinė sodyba-muziejus, atidarytas 1968 m.

Geografija 

Griežionėlės ribojasi su Padvarninkų, Gyvatynės, Mendrupio, Plotų kaimais.

Istorija 

Kaimas minimas nuo 1744 m. Sovietmečiu priklausė „Kalnapilio“ kolūkiui, vėliau – Andrioniškio kolūkiui.

Gyventojai

Žymūs žmonės 

Kaime yra Liudvikos ir Stanislovo Didžiulių memorialinė sodyba-muziejus (atidarytas 1968 m.; buvo draudžiamos literatūros slėptuvė). Sodyboje yra ekspozicija, primenanti čia gyvenusius ir kūrusius Liudviką Didžiulienę-Žmoną (1856–1925), bibliografą tautosakos rinkėją Stanislovą Didžiulį (1856–1927).

Šaltiniai 

 

Anykščių rajono savivaldybės gyvenvietės
Brescia Calcio

Brešos „Calcio“ – Italijos futbolo klubas iš Brešos.

Istorija 
Klubas įkurtas 1911 m. Yra žaidęs Serie A čempionatuose.

2016/2017 m. Serie B užėmė 15 vietą.

Spalvinė gama

Pasiekimai 

Didžiausi klubo komandos pasiekimai – 1994 metais laimėta Anglijos-Italijos taurė ir 2000 metų dalyvavimas Intertoto taurės varžybose, kur komanda pasiekė finalą.

Sezonai 

|}

Lietuviai 
 Marius Stankevičius, gynėjas, 2001–2008 m.
 Lukas Matjošaitis, krašto saugas, 2011–20?? m.

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė

Brescia
Havalis

Havalis () – miestas Havalio gubernijoje (Kuveitas), nutolęs 8 km į pietryčius nuo sostinės Kuveito.

Komercinis Kuveito kompiuterinių prekių prekybos centras, daug kitų naujų komercinių centrų, parduotuvių.
Mieste reziduoja Al Qadsiya sporto klubas, yra stadionas, kuriame rengiami Kuveito ir tarptautiniai renginiai.
Nuo 2004 m. spalio mėnesio sparčiai modernizuojamas. Griaunami seni pastatai, vietoj jų statomi modernūs gyvenamieji kompleksai, prekybos centrai.

Nuorodos 
 Havalio kelionių gidas  

Kuveito miestai
Gyvatynė (Andrioniškis)

Gyvatynė (anksčiau Navasadai) – kaimas Anykščių rajono savivaldybės šiaurėje, 6 km į šiaurę nuo Andrioniškio.

Geografija

Kaimas ribojasi su Viešintų seniūnijai priklausančiais Valečkų ir Griežionių kaimais; su Andrioniškio seniūnijos Mendrupio, Padvarninkų, Griežionėlių kaimais. Kaimo rytuose prateka kanalizuotas Vadakstos upelis (dešinysis Šventosios intakas). Kaimą vakaruose riboja kelias Andrioniškis–Kupiškis (Nr. 1202). Kai kuriuose žemėlapiuose, registro duomenyse nurodamas kitas Gyvatynės kaimas, iš tikro Magylai.

Istorija

Kadaise vietovė vadinta Užukarčemiais, vėliau Navasadais.

Gyventojai

Šaltiniai 

Anykščių rajono savivaldybės gyvenvietės
Akmeniai (Kėdainiai)

Akmeniai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybės pietryčiuose, 2 km į pietus nuo Beinaičių, šalimais Vilniaus–Šiaulių geležinkelio, už Raisto miškelio. Pareina Slikių–Juciūnų kelias. Išlikusi senovinė aukštaitiška sodyba.

Istorija 
XX a. vid. Akmenių teritorija padalinta į Kėdainių ir Jonavos rajono dalis. Pastarajame rajone buvusi dalis greitai nunyko.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kėdainių rajono savivaldybės gyvenvietės