joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Regina Žepkaitė

Regina Žepkaitė (1925 m. liepos 28 d. Alytuje – 2010 m. balandžio 28 d. Varėnoje) – Lietuvos istorikė, pedagogė, vadovėlių autorė.

Biografija 
Gimė duonkepio ir namų šeimininkės šeimoje. 1933–1939 m. mokėsi Alytaus 2-ojoje pradžios mokykloje, 1939–1945 m. Alytaus gimnazijoje. Nuo 1945 m. Kauno valstybinio universiteto Humanitarinių mokslų fakultete studijavo istoriją, 1947–1950 m. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete studijavo visuotinę istoriją.

1950–1951 m. LSSR istorijos instituto jaunesnioji mokslo darbuotoja. 1951–1956 m. Alytaus mokytojų seminarijos (vėliau Pedagoginė mokykla) istorijos dėstytoja. Pedagoginę mokyklą uždarius, 1956–1958 m. Alytaus 4-os vidurinės mokyklos direktorė. 1961–1994 m. vėl dirbo Istorijos institute.  1965 m. istorijos mokslų kandidatė, 1983 m. istorijos mokslų daktarė.  1994 m. išėjo į pensiją. Nuo 1997 m. gyveno Varėnoje. Palaidota Alytaus Daugų g. kapinėse.

Bibliografija 
 Vilniaus miesto istorija nuo Spalio revoliucijos iki dabartinių dienų / Henrikas Šadžius, Regina Žepkaitė, Juozas Žiugžda. – Vilnius: Mintis, 1972. – 331 p.
 Lietuva tarptautinės politikos labirintuose (1918–1922). – Vilnius: Mintis, 1973. – 193 p.
 Klasės ir politinės partijos Lietuvoje 1919–1926 m. – Vilnius: Mokslas, 1978. – 231 p.
 Diplomatija imperializmo tarnyboje: Lietuvos ir Lenkijos santykiai 1919–1939 m. – Vilnius: Mokslas, 1980. – 314 p.
 Regina Žepkaitė: bibliografinė rodyklė (1953–1984). – Vilnius: LSSR mokslų akademija, 1985. – 22 p.
 Lietuva ir didžiosios valstybės 1918–1939 m. – Kaunas: Šviesa, 1986. – 190 p.
 LTSR istorija: vadovėlis X–XI klasei / Konstantinas Navickas, Regina Žepkaitė, Konstantinas Surblys. – 4-asis leidimas. – Kaunas: Šviesa, 1986. – 222 p.: iliustr.
 Buržuazinių koncepcijų Lietuvos istorijos klausimais kritika: straipsnių rinkinys. – Vilnius: Mokslas, 1987. – 143 p.
 Lietuvos TSR istorija: vadovėlis IX klasei / Konstantinas Navickas, Regina Žepkaitė, Konstantinas Surblys. – 5-asis papild. leidimas. – Kaunas: Šviesa, 1988. – 230 p.: iliustr. – ISBN 5-430-00491-X
 Vilniaus istorijos atkarpa: 1939 m. spalio 27 d. – 1940 m. birželio 15 d. – Vilnius: Mokslas, 1990. – 156 p.: iliustr. – ISBN 5-420-00653-7
 Regina Žepkaitė: bibliografinė rodyklė, 1953–1995. – Vilnius: Lietuvos istorijos institutas, 1995. – 48 p.: portr.
 Varėna istorijos kelyje. – Vilnius: Mintis, 2002. – 199 p.: iliustr. – ISBN 5-417-00842-7
 Alytaus istorinė raida: nuo miesto užuomazgos iki nepriklausomybės atgavimo XX amžiaus pabaigoje / Regina Žepkaitė, Giedrius Bernatavičius, Juozas Jakutis, Elvyra Biliūtė-Aleknavičienė, Aldona Vilkelienė, Inga Bernatavičienė. – Vilnius: Eugrimas, 2004. – 187 p.: iliustr. – ISBN 9955-501-66-9
 Gyvenimas atiduotas istorijai: prisiminimai. – Vilnius: Vilniaus pedagoginio universiteto leidykla, 2006. – 103 p.: iliustr. – ISBN 9955-20-095-2

Įvertinimas 
 1988 m. LSSR valstybinė premija

Šaltiniai 

LTSR valstybinės premijos laureatai
Lietuvos istorikai
Jacob van Ruisdael

Jakobas van Reisdalis ( ar Ruysdael, 1628(29) m. Harlemas, Nyderlandai – 1682 m. kovo 14 d., palaidotas Harleme) – vienas žymiausių XVII a. Nyderlandų baroko epochos tapytojų−peizažistų. Lietuvos dailės muziejaus rinkiniuose yra jo paveikslas „Krioklys“ (nuolatinėje ekspozicijoje Radvilų rūmuose).

Biografija 
Jakobas Isaksonas van Reisdalis gimė 1628 arba 1629 m. Harlemo mieste menininkų šeimoje. Jo tėvas Izakas buvo tapytojas ir paveikslų rėmintojas. Jakobas tikriausiai gimė iš antrosios jo santuokos su Maycken Cornelisdr. Pirmuosius mokslus Jakobas tikriausiai išėjo pas dėdę, peizažistą Salomoną van Reisdalį. 1646 m. datuojami pirmieji Van Reisdalio darbai. Po to jis keliavo po Nyderlandus ir Vokietiją. 1648 m. tapo Harlemo dailininkų gildijos nariu. Po 1650 m. Reisdalis keliavo į Vestfaliją su Nicolaes Berchem (1620–1683), kuris minimas geru jo draugu. Apie 1656 m. jis apsistojo Amsterdame. 1657 m. Reisdalis dokumentuotas priimtas į menonitų religinę bendruomenę. 1659 m. jam buvo suteiktos Amsterdamo piliečio teisės. Van Reisdalis Amsterdame sukūrė seriją Norvegijos peizažų su kriokliais. Įkvėpimo sėmėsi iš Alarto van Everdingeno paveikslų, kuris pabuvojo Skandinavijoje. 

Gyvenimo pabaigoje, apie 1676 m. Van Reisdalis įgijo medicinos daktaro laipsnį Prancūzijos Kano mieste. Šis faktas nėra užtikrintai patvirtintas, bet labai tikėtinas. Spėjama, kad Van Reisdalis uždirbdavo nemažai iš gydytojo amato. Dailininkas palaidotas 1682 m. kovo 14 d. Šv. Onos kapinėse gimtajame Harleme. Gali būti, kad mirė Amsterdame, kur minimas paskutinį kartą. Jakobas van Reisdalis dažnai vertinamas reikšmingiausiu XVII a. Nyderlandų dailės peizažistu. Jo darbai pažymėtini didingais debesų ir medžių vaizdais. Viso Jakobas van Reisdalis paliko apie 700 paveikslų ir 100 piešinių. Gyvenimo metu dar kūrė ofortus. Jo mokiniu buvo Meindertas Hobema. Reisdalis įtakojo Jan van Kessel (vyresniojo) kūrybą.

Darbų galerija

Išnašos

Nuorodos 

 Vašingtono dailės galerijos informacija
 Jacob van Ruisdael WGA tinklalapyje
 Jacob van Ruisdael Encyclopaedia Britannica tinklalapyje
 Jacob van Ruisdael Alte Pinakothek tinklalapyje 
 Jacob van Ruisdael J. P. Getty muziejaus tinklalapyje
 
Ruisdael
Ruisdael
Brolis saulė, sesuo mėnulis

Brolis saulė, sesuo mėnulis ()  – 1972 metais sukurtas biografinis filmas apie  Šv. Pranciškaus Asyžiečio gyvenimą.

Aktoriai 
 Aktorius – vaidmuo
 Graham Faulkner – Pranciškus 
 Judi Bowker – Klara 
 Leigh Lawson – Bernardas
 Kenneth Cranham – Paolo
 Alec Guinness – popiežius Inocentas III

Apdovanojimai 

1972 filmai
Italijos filmai
Jungtinės Karalystės filmai
Dramos
Istoriniai filmai
Filomena Taunytė

Filomena Taunytė-Paškonienė (1925 m. balandžio 11 d. Vantainėliuose, Radviliškio rajonas – 2013 m. birželio 28 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytoja pulmonologė, publicistė, žurnalistė.

Biografija 
Mokėsi Voskonių pradžios mokykloje, Radviliškio progimnazijoje, Šiaulių gimnazijoje. 1942 m. pradėjo studijuoti Vytauto Didžiojo universiteto Lietuvių kalbos ir literatūros fakultete. 1943 m. universitetą uždarius, įstojo į Kauno akušerių mokyklą. Dirbo Radviliškyje. 1950 m. Vilniaus universiteto Medicinos fakultete įgijo gydytojos specialybę. Dirbo įvairiose medicinos srityse. Domėjosi netradiciniais gydymo būdais.

Nuo 1965 m. rašė respublikinėje spaudoje. Nuo 1975 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narė. 1991 m. kartu su Saliute Goleckiene ir Algimantu Jasulaičiu įkūrė Vinco Kudirkos medikų literatų draugiją. 2008 m. Juozo Tumo-Vaižganto premijos laureatė.  Palaidota Vilniaus Saltoniškių kapinėse.

Bibliografija 
 Vandens užkalbėjimas. – Vilnius: Baltijos spaudos ir prekybos bendrovės spaustuvė, 2000 . – 229 p. – ISBN 9986-964-10-5
 9/10 laimės: apie fizinę ir psichinę sveikatą. – Vilnius: Tyto alba, 2003. – 386 p. – ISBN 9986-16-330-7
 Laimingas senelių gyvenimas. – Vilnius: Tyto alba, 2004. – 229 p. – ISBN 9986-16-372-2
 7 nuodėmės ir 12 ligų: publicistika ir medicina. – Vilnius: Tyto alba, 2006. – 406 p. – ISBN 9986-16-512-1
 Kiek sveria siela: publicistika ir medicina. – Vilnius: Tyto alba, 2008. – 413 p. – ISBN 978-9986-16-633-7
 Gyvenimas be stogo: publicistika ir medicina. – Vilnius: Tyto alba, 2009. – 237 p. – ISBN 978-9986-16-702-0
 Ieškau tikro lietuvio: publicistika ir medicina. – Vilnius: Tyto alba, 2011. – 402 p. – ISBN 978-9986-16-823-2
 Šventųjų gyvenimas Marijos žemėje: publicistika ir medicina. – Vilnius: Tyto alba, 2013. – 235 p. – ISBN 978-9986-16-952-9

Šaltiniai 

Lietuvos pulmonologai
Lietuvos publicistai
Tora Berger

Tora Berger (g. 1981 m. kovo 18 d. Ringerike, Norvegija) – norvegų biatlonininkė, olimpinė čempionė ir daugkartinė pasaulio čempionė. T. Berger yra laimėjusi 22 pasaulio taurės etapus.

Biografija 
Tora Berger gimė Norvegijos Ringerikės mieste, augo Lesjės kalnų miestelyje, gyvena Merakerio miestelyje. Brolis Larsas Bergeris, slidinėjimo ir biatlono pasaulio čempionas.

Karjera 
Tora Berger nuo 1999 m. yra Norvegijos biatlono komandos narė. 2001/02 m. sezone debiutavo biatlono pasaulio taurės varžybose. 2005 m. debiutavo biatlono pasaulio čempionate. 2006 m. pasaulio čempionate laimėjo pirmąjį sidabro medalį. 2006 m. debiutavo Turino žiemos olimpinėse žaidynėse, tačiau medalių nelaimėjo. 2007 m.  laimėjo pirmąjį pasaulio biatlono taurės etapą (Kontiololahtis, Suomija). 2007/08 metų sezone užėmė trečiąją vietą pasaulio biatlono taurės bendoje įskaitoje.  2010 m. Vankuverio žiemos olimpinėse žaidynėse laimėjo aukso medalį 15 km lenktynėse. 2011 m. biatlono pasaulio čempionate laimėjo pirmąjį aukso medalį. 2012 m. biatlono pasaulio čempionate laimėjo tris aukso medalius. 2013 m. biatlono pasaulio čempionate laimėjo keturis aukso medalius. 2012/13 metų sezone laimėjo pasaulio biatlono taurę bei visas individualių rungčių mažąsias taures. 2014 m. Sočio žiemos olimpinėse žaidynėse laimėjo aukso medalį mišrios estafetės lenktynėse, bei sidabro medalį persekiojimo lenktynėse ir bronzos medalį estafetės rungtyje.

Tora Berger - dukart olimpinė čempionė, aštuonis kartus tapo pasaulio biatlono čempione, vieną kartą laimėjo pasaulio biatlono taurę.

Pasiekimai

Olimpinės žiemos žaidynės 

Viso – 4 medaliai (aukso – 2, sidabro - 1, bronzos -1)

Pasaulio čempionatai 
Viso – 18 medalių (aukso – 8, sidabro – 5, bronzos – 5)

Pasaulio taurė 

Viso – 1 didžioji pasaulio taurė, 4 mažosios pasaulio taurės (1 – sprinte, 1 – persekiojimo l., 1 – masinio starto l., 1 – 15 km l.). 22 kartus laimėtos pirmosios vietos asmeninėse rungtyse, 10 k. – II vieta, 7 k. – III vieta.

Nuorodos 
 Tora Berger profilis
Norvegijos biatlonininkai
Norvegijos olimpiečiai
2013 m. Malaizijos Grand Prix

2013 m. Malaizijos Grand Prix – antrosios 2013 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko Sepango trasoje kovo 22-24 dienomis. Tai buvo 15 Malaizijos GP.

Kaip ir 2012 m. lenktynėse padangų tiekėja Pirelli čia atvežė pačios kiečiausios sudėties padangas, pažymėtas oranžine ir balta spalvomis.

Treniruotės 
Pirmose Malaizijos GP treniruotėse greičiausią ratą nuvažiavo australas M. Webber su Red Bull (1:36.935).

Antrose treniruotėse pirmas liko suomis K. Raikkonen (1:36.569).

Šeštadienio treniruotėje greičiausias buvo vokietis S. Vettel su Red Bull ekipa (1:36.435).

Kvalifikacija 
Pirmos dvi kvalifikacijos dalys vyko debesuotu oru, tačiau trasa išliko sausa. Tuo tarpu trečioji dalis vyko kai kuriose trasos dalyse lyjant lietui.

Pastabos:
 – Kimi Räikkönen po kvalifikacijos gavo 3 starto vietų baudą už trukdymą varžovui.

Lenktynės 
Lenktynės prasidėjo dalyje trasos lyjant lietui, tad visi lenktynininkai startavo su tarpinėmis padangomis. Jau po pirmo rato iš lenktynių pasitraukė ispanas F. Alonso, sulaužęs savo priekinį sparną. Lenktynes laimėjo iš pirmos starto vietos startavęs vokietis S. Vettel. Jį buvo aplenkęs komandos draugas M. Webber. Po paskutinių sustojimų boksuose vokietis aplenkė australą, nors komanda buvo liepusi nekovoti tarpusavyje. Trečią ir ketvirtą vietas pelnė Mercedes ekipos lenktynininkai – L. Hamilton ir N. Rosberg.

Šiose lenktynėse Red Bull ekipa pagerino sustojimo techninio aptarnavimo zonoje rekordą. M. Webberio automobilį komandos mechanikai antrojo sustojimo metu aptarnavo per 2,05 s.

Čempionato įskaitos 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

 Pastabos: pateikti tik penki geriausi rezultatai.

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2013 sporte
Nabugabo ežeras

Nabugabo ežeras () – mažas gėlavandenis ežeras Ugandos Centriniame regione, prie Viktorijos ežero kranto.

Ežero ilgis 8,2 km, o didžiausias plotis – 5 km. Ežero vandens paviršius yra 1136 m aukštyje.

Vieta 
Ežeras yra Masakos rajone (Centrinis regionas), maždaug 23 km keliu į rytus nuo Masakos miesto.

Reikšmė 
Nabugabo ežeras, esantis greta Viktorijos ežero, buvo pasirinktas saugoti pagal Ramsaro konvenciją dėl reikšmės žmonėms ir gyvūnams. Nabugabas yra Viktorijos ežero ežeras palydovas, juos skiria tik 4 km pločio juosta.

Palei ežerą yra didelis gyventojų tankis, jie verčiasi žemės ūkiu, todėl vietinė bendruomenė labai priklauso nuo Nabugabo ežero ekosistemos. Dėl prastai sutvarkyto žemės ūkio gadinama vandens kokybė ir maisto gamyba.

Istorija 
Ežeras susidarė vėjų varomo smėlio juostai atskyrus nedidelį vandens plotą nuo likusio ežero. Tiriant apie 2,7 m ilgio nuosėdų kerną, gautą gręžiant beveik ežero centre, paaiškėjo, kad Nabugabo ežeras nuo Viktorijos ežero atsiskyrė maždaug prieš 5000 metų.

Flora ir fauna 
 Aptikta beveik 300 augalų rūšių. Ežero baseine auga dvi endeminės žiedinių augalų rūšys, neaptiktos niekur kitur. Dar 14 rūšių Ugandoje auga tik prie šio ežero. Nabugabo augalijos specifinis bruožas yra tai, kad joje santykinai daug yra vabzdžiaėdžių augalų.
 Ežere gyvena cichlidų šeimos žuvys. XX a. 6-tą dešimtmetį ežere įveistos dar trys žuvų rūšys – Oreochromis niloticus, Oreochromis leucosticus ir Tilapia zillii.
 Gyvūnija gana įvairi. Pvz., gyvena žinduoliai begemotai ir sitatunga, paukščiai tulžiai ir pilkakuodė gervė.
 Nabugabo ežeras yra svarbus migruojančių paukščių sustojimo taškas.

Nuorodos 

 The Origins of Lake Nabugabo
 Lake Nabugabo Homepage
 UGANDA Ramsar Site 1373
 M. Behangana, J. Arusi (2004) The distribution and diversity of amphibian fauna of Lake Nabugabo and surrounding areas. In: African Journal of Ecology. Volume 42, Issue Supplement s1, pages 6–13, August 2004

Ugandos ežerai
Leonas Bartoševičius

Leonas Bartoševičius (g. 1928 m. kovo 12 d. Plungėje) – LTSR politinis veikėjas, redaktorius.

Biografija 

1959 m. Leningrado aukštąją partinę mokyklą, 1962 m. – Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą.

1954–1955 m. LKP Raseinių rajono komiteto skyriaus vedėjas. 1959–1963 m. LKP Šeduvos rajono komiteto sekretorius, Šiaulių rajono komiteto I sekretorius. 1963–1975 m. LKP CK organizacinio partinio darbo skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1975–1989 m. LKP CK bendrojo skyriaus vedėjas. 1990–1991 m. radijo stoties „Tarybų Lietuva“ redaktorius. 1991 m. TSKP CK leidyklos direktorius.

1976–1981 m. kandidatas į LKP CK narius. 1975–1990 m. LTSR Aukščiausiosios Tarybos deputatas.

1999–2001 m. kalėjo Lukiškių kalėjime.

Šaltiniai 

Lietuvos redaktoriai
Lietuvos TSR politiniai veikėjai
Zigmas Maliukevičius

Zigmas Maliukevičius (g. 1934 m. spalio 2 d. Latežeryje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, leidybos darbuotojas.

Biografija 

Brolis Rokas Maliukevičius.

1958 m. baigė Vilniaus universitetą.

1958–1973 m. dirbo „Panevėžio tiesos“ ir „Tėvynės“ redakcijose. 1973–1984 m. LKP CK lektorius. 1984–1991 m. leidyklos „Mintis“ direktorius. 1996–1997 m. žurnalo „Tautos atmintis“ redaktorius.

Bibliografija 

 Didžiosios Spalio Socialistinės Revoliucijos 58-osios metinės: medžiaga lektoriui. – Vilnius: Žinija, 1975. – 18 p.
 Lietuva: Didžiojo Spalio 60-mečiui. – Vilnius: Mintis, 1978. – 178 p.
 Broliškų tarybinių tautų šeimoje – į suklestėjimą: (Tarybų Lietuvos 40-mečiui): medžiaga lektoriui. – Vilnius: Žinija, 1980. – 19 p.
 Tarybų Sąjungoje šlovingoj: medžiaga lektoriui. – Vilnius: Žinija, 1982. – 19 p.

Įvertinimas 

 1984 m. LTSR nusipelnęs žurnalistas

Šaltiniai 

Lietuvos žurnalistai
Lietuvos redaktoriai
Ján Mucha

Janas Mucha (Ján Mucha; g. 1982 m. gruodžio 5 d.) – Slovakijos futbolininkas, rungtyniaujantis vartininko pozicijoje. Rusijos klubo „PFK Krylʹâ Sovetov Samara“ žaidėjas.

Karjerą pradėjo Bratislavos „Inter“ klube, bet pagrindinėje komandoje nežaidė. 2002 m. perėjo į „MŠK Žilina“, kur tapo pagrindiniu vartininku. Vėliau praleido keletą sezonų Lenkijos „Legia Warszawa“. 2010 m. perėjo į Anglijos klubą „Everton“, bet ten rungtyniavo labai epizodiškai.

Mucha Slovakijos rinktinėje debiutavo 2008 m., tapo pagrindiniu slovakų vartininku, bet jau 2012 m. baigė karjerą rinktinėje. Tiesa, vėliau dar rungtyniavo kelete varžybų.

Laimėjimai 

 Slovakijos Superlyga: 2002–03, 2003–04 m.
 Slovakijos futbolo supertaurė: 2003, 2004 m.
 Ekstraklasa: 2005–06 m.
 Lenkijos futbolo taurė: 2007–08 m.
 Lenkijos futbolo supertaurė: 2008 m.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Mucha
Slovakijos olimpiečiai
Marek Hamšík

Marekas Hamšikas (Marek Hamšík; g. 1987 m. liepos 27 d.) – Slovakijos futbolininkas, rungtyniaujantis atakuojančio saugo pozicijoje. Vienas žymiausių visų laikų Slovakijos futbolininkų.

Karjerą pradėjo Bratislavos „Slovan“ klube, bet netrukus išvyko į Italiją, kur atstovavo „Brescia“. 2007 m. už 5,5 mln. eurų perėjo į „Napoli“. Ten jis tapo komandos lyderiu. Tai daugiausia rungtynių už „Neapolį“ ir Slovakijos rinktinę sužaidęs futbolininkas.

Hamšikas Slovakijos rinktinėje debiutavo 2007 m.

Laimėjimai 
 Coppa Italia: 2011–12, 2013–14 m.
 Italijos futbolo supertaurė: 2014 m.
 Slovakijos metų futbolininkas: 2009, 2010, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 m.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Hamšik
Martin Jakubko

Martinas Jakubka (Martin Jakubko; g. 1980 m. vasario 26 d.) – Slovakijos futbolininkas, rungtyniaujantis puolėjo pozicijoje. Rusijos klubo „Amkar“ žaidėjas.

Jakubka Slovakijos rinktinėje debiutavo 2004 m.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Jakubko
CKAN

Comprehensive Knowledge Archive Network (CKAN; ) – web-pagrindu veikiantis katalogas duomenų laikymui ir platinimui.

Duomenys gali būti skaičiuoklių lentelės arba Open Knowledge Foundation palaikomų duombazių turinys. CKAN sukurti įkvėpė atviro kodo operacinėse sistemose (kaip Linux) įprastai esantys paketų valdymo () įrankiai. Ši aplikacija skirta Debian operacinei sistemai.

Sistema naudojama ir kaip viešoji thedatahub.org platforma, ir įvairiems vyriausybės duomenų katalogams, pavyzdžiui, Jungtinės Karalystės data.gov.uk, ar Nyderlandų nacionalinis duomenų registras. Vokietijos Nacionalinė medicinos biblioteka (Deutsche Zentralbibliothek für Medizin) yra taip pat įregistravusi CKAN duomenų rinkinius virš 650 000 žurnalų straipsnių iš 800 medicinos ir gamtos mokslų mokslinių žurnalų. JAV vyriausybės data.gov 2.0 veikia CKAN pagrindu.

Šaltiniai

Nuorodos 
 ckan.org – programinės įrangos tinklalapis
 thedatahub.org – kanoninio (pavyzdinio) CKAN diegimo tinklalapis
 okfn.org – Open Knowledge Foundation tinklalapis

Archyvų tinklai
Trinidado ir Tobago administracinis suskirstymas

Trinidadas ir Tobagas administraciškai suskirstytas į 14 administracinių vienetų, kurių penki turi savivaldybės statusą, likę 9 – regiono.

Trinidadas

Tobagas
Tobago sala yra valdoma Tobago atstovų rūmų

Trinidadas ir Tobagas

de:Trinidad und Tobago#Verwaltungsgliederung
Nelsono Mandelos nacionalinis stadionas

Nelsono Mandelos nacionalinis stadionas (Nelson Mandela National Stadium) arba Namboole stadionas – daugiafunkcis stadionas, esantis Ugandos sostinėje Kampaloje (Kiros savivaldybėje, Bvejogererės mikrorajone). Pastatytas 1997 m. Stadiono statybai 36 mln. JAV dolerių paramą suteikė Kinija.

Pradžioje vadintas Namboole, pagal kalvą, kurios papėdėje įsikūręs. Vėliau pervadintas PAR prezidento Nelsono Mandelos garbei. Stadione daugiausia vyksta futbolo varžybos – čia rungtyniauja Ugandos vyrų futbolo rinktinė, klubai „Uganda Revenue Authority SC“, „SC Villa“, „Police FC“. Taip pat vyksta lengvosios atletikos varžybos, koncertai.

Stadionai
Uganda
Chasey Lain

Čeisė Lein (tikrasis vardas –  Tiffany Anne Jones ; 1971 m. gruodžio 7 d. Niuportas) – buvusi JAV pornografinių filmų aktorė.

Biografija ir karjera 
Čeisė gimė Niuporto miestelyje, Šiaurės Karolinoje, augo Koko Byče (Cocoa Beach), Floridoje, kur lankė koledžą . Jos prosenelis Henry Clay buvo senatorius ir 1824, 1832 bei 1844 metais balotiravosi į JAV prezidento postą .

Mokydamasi koledže, Čeisė ėmė uždarbiauti šokdama striptizą , o išmėginti jėgas pornografijoje ją pastūmėjo pažintis su aktore Alexis De Vell. Pagrindine priežastimi ji vėliau įvardino pinigus, nes už filmus buvo mokama gerokai daugiau, nei už šokius .

Ekrane Čeisė debiutavo 1991 metais, tačiau pirmuose filmuose ji tik apsinuogindavo. Pirmoji sekso scena buvo nufilmuota tik 1993 metais filmui „The Original Wicked Woman“.

Čeisės karjera truko iki 2008 metų, per kurią ji vaidino tik didesnio biudžeto, daugiau vaidybos reikalaujančiuose filmuose, kas jai padėjo susikurti įvaizdį. Nuo 1999 iki 2004 metų dėl šeimyninių aplinkybių ji buvo padariusi pertrauką ir suvaidino tik 5 filmuose, tačiau vėliau grįžo ir filmavosi iki 2008 metų. Čeisė per savo karjerą pasirodė beveik 90 filmų ir yra laikoma viena gražiausių pornografijos versle dirbusių moterų .

Kita veikla

Filmai 
Čeisė filmavosi ne tik pornografiniuose filmuose:
 1995 metais ji vaidino serialo Pasakėlės iš rūsio serijoje „Demon Knight“.
 1997 metais kartu su kita pornografinių filmų aktore Jeanna Fine pasirodė juostoje „Orgazmo“.
 1998 kartu su Jill Kelly nusifilmavo juostoje „He Got Game“.
 2003 metais kartu su Jenna Jameson ir kitomis pornografijos aktorėmis vaidino siaubo komedijoje „Evil Breed: The Legend of Samhain“.

Muzika 
1999 metais JAV grupė Bloodhound Gang išleido albumą „Hooray for Boobies“, kuriame buvo ironiška daina „The Ballad of Chasey Lain“. Atskiru singlu su Čeisės nuotrauka viršelyje ji pasirodė 2000 metais ir buvo gana populiari Europoje. Dainoje buvo apdainuojamas Čeisės gerbėjas, rašantis jai gašlius laiškus. Pati Čeisė, sužinojusi apie dainą, tikėjosi būti pakviesta filmuotis vaizdo klipe, tačiau nemaloniai nustebo, kai tai neįvyko. Negana to, po jos susitikimo su grupės nariais šie pareiškė, kad Čeisė gyvai nėra tokia jau patraukli, kaip ekrane, o jos pastabas dėl dainos teksto pakomentavo taip: „ – O kokios dainos apie save ji galėjo tikėtis?“ .

Verslas 
2007 metais Čeisė įkūrė savo fimą pavadinimu „Forbidden Cinema“.

Šeima 
Čeisė yra ištekėjusi už Anthony Case.
Jie augina sūnų Tomą (1998).

Apdovanojimai 
2002 metais žurnalas „AVN“ įtraukė Čeisę į populiariausių visų laikų pornografinių filmų aktorių TOP 50 (49 vieta).

2003 metais ji įtraukta į AVN Šlovės galeriją.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Oficiali svetainė
 IMDb profilis

JAV aktoriai
Pornografijos aktoriai
Nerijus Gadliauskas

Nerijus Gadliauskas (g. 1973 m. vasario 7 d. Dusetose) – teatro aktorius.

Biografija 
Baigė neakivaizdinę fizikos mokyklą „Fotonas", 1995 m. - Lietuvos muzikos akademiją, kurso vadovai  rež. Algirdas Latėnas ir Elvyra Piškinaitė. 1995-1998 m. vaidino „Vaidilos“ teatre. Nuo 2001 m. – Valstybinio jaunimo teatro aktorius. Sukūrė beveik 30 vaidmenų teatre (spektakliai „Dėdė Vania", „Vasarvidžio nakties sapnas", „Katės namai"), kine (filmas „Kolekcionierė"), garsina animacinius filmus.

Vaidino seriale „Moterys meluoja geriau“. Atliko Roberto, išlepinto mamyčiuko, vaidmenį.

Šeima 
Mama - pedagogė. Vienturtis.

Vedęs. Žmona - aktorė Aldona Bendoriūtė-Gadliauskienė (g. 1972 m.). Turi du sūnus.

Vaidmenys 
Neilas Wallas – Paolo Emilio Landi „Strip man show arba viskas apie vyrus“, rež. Paolo Emilio Landi, 2003
Serebrenikovas –  Antonas Čechovas „Dėdė Vania“, rež. Algirdas Latėnas, 2005
Bankas – pagal William Shakespeare pjeses „Šekspyriada“, rež. Gintaras Varnas, 2009
Maciejevskis – „Barbora ir Žygimantas" pagal Jono Griniaus pjesę „Gulbės giesmė", rež. Jonas Vaitkus, 2010 
Kazys Binkis – pagal Kazio Binkio ir keturvėjininkų kūrybą „Keturiais vėjais", rež. Tomas Jašinskas, 2011
I Žmogžudys – pagal W. Shakespeare'ą „Ledi Makbet", rež. Algirdas Latėnas, 2011

Šaltiniai 
 Nerijus Gadliauskas: striptizo man nešoko nė viena. Gal yra norinčių?
 Biografija

Lietuvos aktoriai
Dragon Ball Z: Battle of Gods

Dragon Ball Z: Battle of Gods ( ) – aštuonioliktas japonų animacinis pilnametražis filmas iš „Dragon Ball“ franšizės ir 14-as iš priskiriamų „Dragon Ball Z“ daliai. Filmo premjera Japonijoje įvyko 2013 m. kovo 30 d. Tai pirmasis „Dragon Ball“ filmas, išleistas teatrine versija po 17 metų nuo paskutinio filmo, 1996 m. sukurto studijos metinių proga.

Tai apskritai pirmasis japonų filmas, rodytas IMAX skaitmeniniuose teatruose. Filmas taip pat išleistas Blu-ray ir DVD pakuotėse 2013 m. rugsėjo 13 d.

„Battle of Gods“ laikomas oficialia „Dragon Ball“ siužeto linijos tąsa, kurios veiksmas vyksta laiko tarpe tarp 517 ir ankstesnių mangos skyrių, kadangi prie projekto dirbo ir pats mangos autorius Akira Torijama. Siužetas sukasi aplink Bilsą, naikinimo Dievą, kurį pasiekia žinia, jog galaktikos tironas Fryzas buvo nukautas Son Goko. Trokšdamas savęs verto priešininko, Bilsas, kartu su savo kompanionu, nukanka iki Šiaurės Galaktikos mesti iššūkį Gokui.

Siužetas 
Filmo veiksmas vyksta praėjus keleriems metams po kovos su Bū.

Bilsas – sunaikinimo Dievas, kuriam buvo pavesta išlaikyti tvarką visatoje, pabunda iš ilgo miego. Išgirdęs gandus, kad kažkoks sajanas įveikė Fryzą, nukeliauja pas tą sajaną (Son Goką) ir meta jam iššūkį kautis. Gokas visiškai neišsigandęs puola Bilsą, tačiau skaudžiai pralaimi ir krenta be sąmonės.

Tuo metu žemėje vyksta Bulmos gimtadienio vakarėlis. Bilsas įveikęs Goką ieško stipresnių priešininkų, todėl nuvyksta ten. Vedžitas pamatęs Bilsą ir supratęs, kad jis piktadarys ir lengvai susitvarkė su Goku, stoja į kovą su naujuoju priešininku. Deja, Vedžitas taip pat skaudžiai pralaimi. Tai pamatę Krilinas, Pikolas, Kiborgė-18 ir Tenšinhanas taip pat pabando pasipriešinti Bilsui, tačiau nesėkmingai. Galiausiai Gokas, sužinojęs, kad yra dieviškojo sajano forma, surenka Drakono rutulius ir paklausia Šenlongo, kaip įgauti tokią formą. Šenlongas atsako, kad pirmiausia jam reikėtų surasti šešis sajanus. Gokas, pamatęs, jog visų pažįstamų sajanų yra tik penki, pasikviečia Vedžito brolį Tarblą.

Vėliau Gokas finalinėje kovoje virš Žemės dar kartą susigrumia su Bilsu. Kovos įkarštyje Gokas virsta dieviškuoju sajanu, tačiau vis dėlto Bilsas laimi. Po kovos Bilsas pasikėsina sunaikinti Žemę, nes buvo pažadėjęs, kad jei niekas jo neįveiks, jis sunaikins ją. Tačiau išsekus jėgoms po alinančios kovos su Goku, jam tepavyksta sunaikinti vos kelias uolas. Viskas baigiasi tuo, kad Bilsas iškeliauja į savo namus ir ten užmiega trejiems metams.

Veikėjai 

 Gokas
 Vedžitas
 Gohanas
 Pikolas
 Krilinas
 Jamčis
 Tenšinhanas
 Čiaucas
 Tranksas
 Gotenas
 Gotranksas
 Bilsas
 Visas
 Žuvis pranašautoja
 Pilafas
 Mei
 Šū
 Puaras
 Ulongas
 Meistras Rošis
 Bulma
 Čiči
 Giumajus
 Kiborgė-18
 Marona
 Ponas Šėtonas
 Bū
 Videlė
 Dendis
 Šenlongas
 Dr. Bryfsas
 Ponia Bryf
 Senasis Kajus
 Kibito Kajus
 Karalius Kajus

Išnašos 

2013 filmai
Anime
Dragon Ball
BBL Iššūkio taurė

BBL Iššūkio taurė – tarptautinė krepšinio lyga, kurioje dalyvauja klubai iš Lietuvos, Latvijos ir Estijos. Lyga laikoma antruoju BBL divizionu.

Turnyro sistema

Istorija

Finaliniai ketvertai

Nuorodos 

Baltijos šalių krepšinio lygos
BBL 2012–2013 m. sezonas

BBL 2012–2013 metų sezonas – 9-as lygos sezonas, kuriame dalyvauja 23 klubai.

Reguliarusis sezonas 

 Grupė A

 Grupė B

 Grupė C

 Grupė D

TOP 16 

E grupė

F grupė

G grupė

H grupė

Finalai

Nuorodos 
 Oficiali BBL svetainė 

Baltijos šalių krepšinio lygos
Remigijus Morkevičius

Remigijus Morkevičius (1982 m. rugpjūčio 10 d. Kaune – 2016 m. gruodžio 21 d. ten pat) – Lietuvos Muay Thai kovotojas, daugkartinis Tailando bokso ir bušido turnyrų nugalėtojas, 2003–2004 m. pasaulio ZST Grand Prix III vietos laimėtojas, 2004–2005 m. pasaulio ZST Grand Prix čempionas, keliolika kovų laimėjęs profesionalų ringe, iš jų daugiau nei pusę – nokautais. Kauno „Titano“ sporto klubo auklėtinis, kovojęs profesionalaus sporto svorio kategorijoje iki 66 kg. 

2016 m. gruodžio 21 d. nušautas Kaune, prie savo namų.

Šaltiniai 

Lietuvos sportininkai
Joseph Bonaparte

Žozefas Napoleonas Bonapartas (Giuseppe Buonaparte; 1768 m. sausio 7 d. – 1844 m. liepos 28 d.) – vyresnysis Napoleono Bonaparto brolis, Neapolio ir Sicilijos karalius nuo 1806 m. iki 1808 m., Ispanijos karalius nuo 1808 m. iki 1813 m. (kaip José I).

Šeima 
Nuo 1794 metų vedęs Žiuli Klari.

Vaikai:
 Zenaida (1801 m. liepos 8 d.–  1854 m. rugpjūčio 8 d.);
 Šarlotė (1802 m. spalio 31 d. – 1839 m. kovo 3 d.).

Nuorodos 

Bonapartai
Valdovai atsižadėję sosto
Neapolio karaliai
1956 m. Kandidatų turnyras

1956 m. Kandidatų turnyras – aukščiausio lygio 1956 m. tarptautinis šachmatų turnyras, kuris išaiškino šachmatininką, kuris 1957 m. žaidė mačą dėl šachmatų pasaulio čempiono vardo su Michailu Botviniku. Vyko 1956 m. kovo 27–balandžio 10 d.  Amsterdame (10 ir 11 ratai – Leuvardene). Turnyrą laimėjo V. Smyslovas.

Dalyvių atranka 
Turnyre dalyvavo 10 žaidėjų, kurie žaidė dviejų ratų turnyrą. Tarp žaidėjų: 9 geriausiai pasirodę žaidėjai 1955 m. tarpzoniniam turnyre, taip pat, 1953 m. kandidatų turnyro nugalėtojas Vasilijus Smyslovas.

Turnyras 
Amsterdamo turnyras, po naujos pasaulio čempionatų tvarkos įvedimo, buvo trečias Kandidatų turnyras. Didmeistriai V. Smyslovas, P. Keresas, D. Bronšteinas, ir L. Sabo dalyvavo trečią kartą. Didmeistriai J. Geleris ir T. Petrosianas – antrą. Pirmą kartą dalyvavo B. Spaskis, O. Panno, M. Filipas, H. Pilnikas.

Rezultatai 
K. turnyrą antrą kartą laimėjo V. Smyslovas, parodęs puikią žaidimo techniką ir šachmatų supratimą. Laimėjęs paskutiniame rate prieš D. Bronšteiną jis su 11½ taškų užsitikrino pirmąją vietą. V. Smyslovas antrą kartą iš eilės išsikovojo teisę žaisti mačą su pasaulio čempionu M. Botviniku. Paulius Keresas paskutiniame rate pralaimėjo M. Filipui ir atsilikęs nuo V. Smyslovo pusantro taško užėmė antrąją vietą.

Antroji vieta suteikė jam teisę žaisti 1959 m. Kandidatų turnyre. Turnyre jis žaidė labai atsargiai. Naujokai – B. Spaskis, O. Panno, M. Filipas su patyrusiais didmeistriais kovojo kaip lygūs su lygiais. Didmeistriai D. Bronšteinas ir J. Geleris pateikė Nimcovičiaus ir Senosios indiškosios gynybose įdomių idėjų, bet klysdavo sudėtingoje kovoje, kur patys ir lįsdavo. Tai neleido jiems užimti aukštesnių vietų. Be to D. Bronšteino Achilo kulnim tapo ceitnotai.

Turnyro lentelė

Šaltiniai

Nuorodos 
 Pasaulio čempionatų mačai ir turnyrai
 Pasaulio šachmatų federacijos svetainė

Kandidatų atrankos varžybos
Spauda (leidykla)

Spauda – leidybinė ir poligrafinė bendrovė, veikianti nuo 1960 m. Vilniuje.

Istorija 

1960–1969 m. vadinosi LKP CK laikraščių ir žurnalų leidykla, 1969–1990 m. – LKP CK leidykla, 1990–1991 m. – Lietuvos leidybos įmonė „Spauda“, 1992–1995 m. – leidybos įmonė „Spauda“.

Įkurta 1960 m. vietoj „Tiesos“ ir „Sovetskaja Litva“ leidyklų su spaustuvėmis. „Tiesos“ spaustuvė įkurta 1945 m. vietoj Zavadskio spaustuvės, o „Sovetskaja Litva“ spaustuvė – 1944 m. vietoj „Aušros“ spaustuvės.

1960–1991 m. leido visus respublikinius laikraščius, didžiausią tiražą turinčius žurnalus, knygas, brošiūras ir spausdino visus respublikinius laikraščius, beveik visus žurnalus ir kitus leidinius.

1984 m. spaustuvė išplėsta, pastatytas laikraščių spausdinimo kompleksas. Nuo 1985 m. įmonė veikia Spaudos rūmuose.

Direktoriai 

 Juozas Kuolelis – 1960–1964 m.
 S. Raguotis – 1964–1984 m.
 Alfonsas Pivoriūnas – 1984–1993 m., 1995–1997 m.
 Antanas Skaisgiris – 1993–1995 m., 1997–2001 m.
 Virginijus Giedraitis – 2001–2003 m.
 Edvinas Menčikovas – 2003–2010 m.
 Romas Bubnelis – 2010–2012 m.
 Rimantas Baradinskas – nuo 2012 m.

Šaltiniai

Nuorodos 

 AB „Spauda“

Vilniaus leidyklos
Abasas Farchatas

Abasas Farchatas gimė 1899 m. rugpjūčio 24 d. Alžyro politikas ir valstybės veikėjas. Atstovavo Alžyro buržuazijos interesus. Nepritardamas vyriausybės pasirinktai vienpartinei valdymo sistemai, 1963 m. iš aktyvios politinės veiklos pasitraukė.

Politinė karjera 
 1956-1958 m. – vienas Nacionalinio išsivadavimo fronto vadovų.
 1958-1961 m. – laikinosios vyriausybės vadovas.
 1962-1963 m. – Nacionalinio susirinkimo pirmininkas.

Alžyro politikai
Kopahuė

Kopahuė () – ugnikalnis Patagonijos Anduose, Argentinos (Neukeno provincija) ir Čilės (Biobio regionas) teritorijose. Aukštis – 2997 m.

Tai stratovulkanas, susidaręs iš eoceno ir plioceno vulkaninių ir nuosėdinių uolienų. Yra plioceno laikotarpio kaldera, kurios matmenys 15x20 km. Ji susidarė prieš 0,6–0,4 mln. metų, ugnikalniui išmetus daug piroklastų. Dabartinė struktūra yra skydinis ugnikalnis, kurio storis nuo 8 iki 22 km. Jis holocene išsiveržė bent 6 kartus (paskutinį – 2012 m. gruodžio 23 d.). Rytinėje dalyje yra rūgštingas kraterio ežeras.

Kalno pavadinimas mapudungunų kalba reiškia „sieringo vandens vieta“.

Nuorodos 
 Copahue Global Volcanism Program, Smithsonian Institution.

Argentinos ugnikalniai
Čilės ugnikalniai
Kazys Papečkys

Kazys Papečkys (1914 m. spalio 7 d. Vazniškiuose, Marijampolės rajonas – 1973 m. liepos 4 d. Kaune) – Lietuvos poetas, vertėjas, rašytojas.

Biografija 
1934–1938 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo prancūzų kalbą ir literatūrą. 1940–1941 m. dirbo žurnalo „Genys“ redakcijoje, 1944–1947 m. Grožinės literatūros leidykloje. 1947 m. suimtas ir ištremtas į Sibirą. 1957–1963 m. dirbo „Bibliotekų darbo“ redakcijoje. Nuo 1964 m. KPI muziejaus vedėjas, KPI Mokslinio tyrimo sektoriaus redaktorius. 

Į lietuvių kalbą išvertė Vsevolodo Garšino, Levo Kasilio, Gi de Mopasano, Valentinos Osejevos, Aleksandro Pantelejevo, Natalijos Roleček, Vladimiro Tendriakovo knygų.

Bibliografija 
 Du vardai granite: poezijos antologija apie Darių ir Girėną. – Kaunas: Sakalas, 1936. – 61 p.
 Vėjo malūnėlis: eilėraščiai vaikams (iliustr. Vlada Stančikaitė). – Kaunas: Sakalas, 1937. – 48 p.: iliustr.
 Prisikėlusi Lietuva: poezijos antologija (iliustr. Kazys Šimonis). – Kaunas-Marijampolė: „Dirvos“ bendrovė, 1939. – 175 p.: iliustr.
 Vaikai ir eilėraščiai: vaikų poezijos antologija (iliustr. E. Butauckaitė). – Kaunas-Marijampolė: Dirva, 1939. – 141 p.: iliustr.
 Žvėrių paradas (iliustr. Konstancija Petrikaitė-Tulienė). – Kaunas: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1945. – 16 p.: iliustr.
 Ąsotėlis: eilėraščiai vaikams (iliustr. Konstancija Petrikaitė-Tulienė). – Kaunas: Valst. grožinės lit. leidykla, 1947. – 32 p.: iliustr.
 Nuo strėlės iki knygos. – Vilnius: Vaga, 1964. – 230 p.: iliustr.

Šaltiniai 

Lietuvos vertėjai
Lietuvos poetai
Lietuvos vaikų rašytojai
Vigilijus Jukna

Vigilijus Jukna (g. 1968 m. spalio 31 d. Kaune) – zooinžinierius, biomedicinos mokslų daktaras, nuo 2012 m. LR žemės ūkio ministras.

Biografija 

1986 m. baigė Kauno 24-ąją vidurinę mokyklą. 1991 m. – Lietuvos veterinarijos akademiją (LVA), kur įgijo zooinžinieriaus profesiją. 

Po studijų dirbo LVA įvairiose pareigose: Specialiosios zootechnikos katedros doktorantas (1993–1996), Gyvulių mėsinių savybių ir mėsos kokybės įvertinimo laboratorijos mokslinis bendradarbis (1991–1997), vėliau – laboratorijos vedėjas, profesorius. Įgijo mokslinius vardus ir laipsnius: 1996 m. – biomedicinos mokslų daktaro, 1998 m. – docento, 2007 m. atlikta habilitacijos procedūra. 

Skaitė paskaitas ir stažavosi Danijos, Švedijos, Bulgarijos, Lenkijos ir kitų šalių agrariniuose universitetuose, yra daugelio mokslinių draugijų ir komitetų narys, LSMU Profesorių klubo valdybos narys, Darbo partijos Kaimo reikalų komiteto pirmininkas. 

V. Jukna vedęs, su žmona Rita turi sūnus Augustiną ir Mantvydą. Moka anglų ir rusų kalbas, mėgsta aktyvų poilsį, keliones.

Nuorodos 

 2012 m. LR Seimo kandidato anketa 

|-

Lietuvos žemės ūkio ministrai
Lietuvos biomedikai
Čekų Silezija

Čekų Silezija (; ; ) – istorinis Čekijos regionas, dalis didesnio istorinio Silezijos regiono. Dabar Čekų Silezija nėra atskiras administracinis vienetas, tačiau yra vienas iš trijų istorinių Čekijos regionų (kiti du – Bohemija ir Moravija).

Čekų Silezija yra Čekijos šiaurės rytuose, daugiausia Moravijos-Silezijos krašte, dalis jos yra šiaurinėje Olomouco krašto dalyje. Čekų Silezijos teritorija beveik visiškai sutampa su buvusios Aukštutinės ir Žemutinės Silezijos hercogijos (iki 1918 m. dar vadintos Austrijos Silezija) žemėmis. 1938–1945 m. šis kraštas dar vadintas Sudeten Silesia ('Sudetų Silezija'), užuominą į Sudetų kraštą.

Geografija 
Sudetų kalnuose esanti Čekų Silezija ribojasi su:
 pietūs – Moravija,
 šiaurė – Lenkija (Lenkijos Silezija). Pietvakariuose – buvusi Glaco grafystė, iki 1742 m. buvusi Bohemijos dalimi.
 pietryčiai – Slovakija.
Ostrava yra maždaug geografiniame regiono centre. Kiti du svarbūs šio istorinio regiono miestai yra Opava ir Česky Tešynas (). Pastarasis miestas istoriškai buvo dabartinio Lenkijos miesto Cešyno dalis.

Į rytus nuo regiono yra Karpatai. Didžiausios upės – Odra (), Opava ir Olsa (), sudaranti natūralią sieną su Lenkija.

Istorija 
Pirmosios germanų gyvenvietės regione atsirado II amžiuje. Vėliau germanai pasitraukė į vakarus, o krašte apsigyveno slavai.

Dabartinė Čekų Silezija kilo iš nedidelės Silezijos dalies, kuri liko pavaldi Bohemijos karūnai ir Habsburgams po 1742 m. Pirmojo Silezijos karo. Tuomet didžioji Silezijos dalis atiteko Prūsijos karalystei. Tada Austrijos Silezija buvo pertvarkyta į Aukštutinės ir Žemutinės Silezijos hercogiją. Sostinė buvo Opava (). 1900 m. hercogijos plotas buvo 5140 km², joje gyveno 670000 gyventojų.

1918 m. buvusi hercogija tapo dalimi naujai sukurtos Čekoslovakijos valstybės, išskyrus Cešyno Sileziją, kuri 1920 m. buvo padalinta tarp Čekoslovakijos ir Lenkijos. Čekoslovakija gavo vakarinę dalį.
Pagal 1920 m. Versalio sutartį Hlučyno kraštas (, ), anksčiau buvusi Prūsijos Silezijos dalis, irgi tapo Čekoslovakijos teritorija.

Pagal 1938 m. Miuncheno sutartį didžioji Čekų Silezijos dalis tapo reichsgau Sudetenlando dalimi, o Lenkija okupavo Užolsės sritį () – žemes vakariniame Olsos krante. Metais vėliau visa tai kartu su Lenkija atiteko Vokietijai.

Čekų Silezijoje iki 1945 m. daugiausia gyveno vokiškai kalbantys žmonės, išskyrus Cešyno, Ostravo ir Hlučyno apylinkes. Po Antrojo pasaulinio karo Čekų Silezija ir Hlučyno kraštas grįžo Čekoslovakijai, o etniniai vokiečiai buvo išstumti. Siena su Lenkija vėl grįžo ant Olsos, ji buvo įtvirtinta 1958 m. sutartimi.

Čekijos istoriniai regionai
Silezija
Almantas Savonis

Almantas Savonis (1970 m. sausio 6 d. Druskininkuose, Lietuvos TSR) – Lietuvos rankininkas, ilgametis Lietuvos vyrų rankinio rinktinės narys, kapitonas.

Karjera 
A.Savonis sportinę karjerą pradėjo nuo 3 klasės. Iki Druskininkų Ryto gimnazijos 9 klasės puikių fizinių duomenų vaikiną treniravo Sporto mokyklos treneris Antanas Andrijauskas. Šoklų, lankstų, įgimtos žaibiškos reakcijos druskininkietį pastebėjo Kauno Granito meistrų komandos treneriai ir pasikvietė mokytis sportinėje klasėje Kaune, kur jis baigė vidurinę mokyklą. Vaikinas pagarsėjo ne tik kaip puikus vartininkas, bet ir kaip lengvaatletis, tapęs Kauno miesto šuolių į aukštį čempionu.

Klubai 
 1985–1995:  Granitas Kaunas
 1995–1998:  Karlovac
 1998–1999:  SC Magdeburg Gladiators
 1999–2000:  Dessauer HV 1996
 2000–2001:  Garbel Saragossa
 2001–2002:  HC Empor Rostock
 2002-:  HSG Düsseldorf

Pasiekimai 
 1999 m. Europos rankinio federacijos taurė
 1998 m. Europos vyrų rankinio čempionate 9 vieta
 1997 m. Pasaulio vyrų rankinio čempionate 10 vieta
 1997 m. Kroatijos čempionas
 1995 m. Kroatijos čempionas
 1994 m. Lietuvos čempionas
 1993 m. Lietuvos čempionas
 1992 m. Lietuvos čempionas

Nuorodos 
 Biografija (vok.);
 Legionieriai iš Druskininkų;
 SC Magdeburg Gladiators 1998/1999 m. sezono komanda ;
 HSG Düsseldorf 2003/2004 m. sezono komanda ;
 Interviu (vok.).
 Lietuvos rankininkai tiki, kad turi gerus šansus įveikti norvegus.

Šaltiniai 

Savonis, Almantas
Harri Holkeri

Haris Holkeris (, g. 1937 m. sausio 6 d. Oripiaja – 2011 m. rugpjūčio 7 d. Helsinkyje) – suomių politikas, buvęs partijos Nacionalinė koalicija pirmininkas (1971–1979 m.), Suomijos ministras pirmininkas (1987–1991 m.), JT Generalinės asamblėjos pirmininkas (2000–2001 m.).

Biografija 
1962 m. baigė politologijos studijas Helsinkio universitete. 1970 m. išrinktas Eduskuntos (Suomijos parlamento) deputatu. Būdamas vos 34 metų amžiaus 1971 m. išrinktas Nacionalinės koalicijos partijos pirmininku (buvo jauniausias politinės partijos vadovas Europoje).

1978–1987 m. H.Holkeris buvo Suomijos banko direktorių tarybos narys. 1982 ir 1988 m. kandidatavo Suomijos prezidento rinkimuose (rinkimuose buvo antras ir trečias)

1981–1987 m. buvo Helsinkio miesto tarybos narys. Po 1987 m. parlamento rinkimų jis suformavo vyriausybę ir tapo pirmuoju dešiniosios pakraipos premjeru Suomijoje po karo. Valdančiąją koaliciją jis sudarė kartu su Suomijos socialdemokratų partija bei Suomijos centro partija.

1991 m. palikęs premjero postą, buvo aviakompanijos „Finnair“ valdybos pirmininkas, vėliau aktyviai dalyvavo sprendžianti tarptautinius konfliktus – buvo taikos plano Šiaurės Airijoje autorius, 2003 m. paskirtas vadovauti JT misijai Kosove. Iš pareigų atsistatydino 2004 m. dėl sveikatos būklės.

Papildoma informacija 
 1991 m. liepos 1 d. mobiliuoju telefonu atliko pirmąjį pasaulyje GSM 900MHz dažnio skambutį Nokia Siemens Networks tinkle Tamperės vicemerei.

Nuorodos 
 Nekrologas GUARDIAN laikraštyje

Šaltiniai 

|-

|-

Suomijos ministrai pirmininkai
Suomijos parlamento nariai
Suomijos bankininkai
Suomijos diplomatai
Druskininkų Šv. Gabrieliaus cerkvė

Druskininkų Šv. Gabrieliaus cerkvė (), taip pat Šventojo kūdikėlio Gavriilo titulo koplyčia  – buvusi nedidelė medinė stačiatikių cerkvė Druskininkuose, Senųjų miesto kapinių stačiatikių pusėje, ant kalvos. Cerkvė buvusi apleista, priklausė Druskininkų Dievo Motinos ikonos „Visų liūdinčiųjų Džiaugsmas“ parapijai.

Stačiakampio plano cerkvė buvo pastatyta 1895 m., vietoje kapinėse stovėjusios medinės koplyčios (ją praplečiant). Antrojo pasaulinio karo metu cerkvė buvo nusiaubta, sunaikintas šventovės interjeras. Cerkvė buvo naudojama iki 1962 metų. Virš cerkvės durų buvo išlikęs stačiatikių kryžius. 

Vietos stačiatikių bendruomenės šventikas Vladimiras Sinycinas, gaudamas tikinčiųjų prašymus sutvarkyti apleistą šventovę, 2017 m. rudenį kreipėsi į Druskininkų savivaldybę dėl koplyčios rekonstrukcijos, tikėjosi ją atnaujinti iki 2018-ųjų pabaigos. 2018 m. balandžio 20 d. avarinės būklės cerkvės pastatas buvo nugriautas.

Istorija 

1895 m. liepos 11 dieną Vilniaus ir Lietuvos stačiatikių vyskupijos vikaras, Bresto vyskupas Josifas (Drozdovas) cerkvę pašventino ir suteikė mažamečio kankinio Gabrieliaus Balstogiečio (Zabluduviečio) (), kilusio iš gretimo krašto, vardą. Cerkvėje stovėjo iš Maskvos atvežtas tamsiai raudonas, drožinėto medžio ikonostasas, kuriam pagaminti lėšas skyrė generolienė Vera Andrejevna Šuchova. Ši pamaldi moteris paskutinę vasarą buvo praleidusi Druskininkų kurorte ir pasiūlė savo pagalbą. 

Dar 1893 m. Lietuvos eparchijos vadovybė nurodė, kad visos guberijos cerkvės turėtų šventojo mažylio Gabrieliaus ikonas. Stačiatikių bažnyčia laiko šv. Gabrielių vaikų globėju. Šv. Gabrielius Balstogietis (1684–1690) gimė Zvierkuose, Zabluduvo parapijoje, netoli Balstogės (dab. Lenkija), stačiatikių valstiečių šeimoje. Būdamas vaiku pasižymėjo neįprastu pamaldumu ir protu, todėl pas jį ateidavo suaugusieji ir prašydavo už juos pasimelsti. Kartą vaikui būnant vienam, jį pagrobė vietinis žydų sektantas ir vėliau su saviškiais nužudė kaip ritualo auką, o paskui kūną išmetė į palaukę. Tačiau jo nelietė net alkani benamiai šunys. Neyrantis šventojo kūnas buvo pervežtas į saugią vietą. 1820 m. kanonizuotas. Jį garbino visoje Rusijos imperijoje. Šio šventojo atminimo dieną prie jo amžinojo poilsio vietos Slucko vienuolyne (dab. Baltarusija) rinkdavosi tūkstančiai maldininkų. 1915 m. artėjant Pirmojo pasaulinio karo frontui, šventojo palaikai buvo laikinai evakuoti į Maskvą, Vasilijaus Palaimintojo šventovę Raudonojoje aikštėje. Uždarius Slucko vienuolyną 1930 m. šventojo palaikai buvo perkelti į Minsko ateizmo muziejų. Per Antrąjį pasaulinį karą, padedant vokiečių okupacinei valdžiai, jie buvo išvežti į Gardiną, kur prabuvo cerkvės rūsyje iki 1992 m. Vėliau relikvija perduota Lenkijos stačiatikių bažnyčiai ir perkelta į soborą Balstogėje.

Literatūra 

 G. Szlewis, Православные храмы Литвы, Свято-Духов Монастыр, Vilnius 2006, ISBN 9986-559-62-6

Šaltiniai

Nuorodos 

 Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
 Aprašymas ir nuotrauka (rus.)
 Kankinys šv. Gabrielius Balstogietis (rus.)

Lietuvos stačiatikių cerkvės
Druskininkai
Nebeegzistuojančios cerkvės
Druskininkų savivaldybės bažnyčios
Druskininkų Šv. Pantaleono cerkvė

Druskininkų Šv. Pantaleono cerkvė – nuo 1895 m. iki XX a. penktojo dešimtmečio Druskininkuose egzistavusi stačiatikių cerkvė, priklausiusi Druskininkų Dievo Motinos ikonos „Visų liūdinčiųjų Džiaugsmas“ parapijai.

Istorija 

Cerkvė pastatyta 1895 m., kai į mieste anksčiau pastatytą Druskininkų Dievo Motinos ikonos „Visų liūdinčiųjų Džiaugsmas“ cerkvę pradėjo nebetilpti tikintieji. 1893 m. miesto valdžia davė leidimą cerkvės statyboms bei buvo pradėti rinkti pinigai šventovės statyboms. Šventovės pastatas buvo sujungtas su šalia stovėjusia mokykla. Cerkvė pašventinta 1895 m. gegužės 28 dieną. Po I pasaulinio karo, 1918 m. cerkvė buvo perduota katalikų bažnyčiai, tačiau čia nebuvo vykdomos pamaldos. Po II pasaulinio karo šventovė buvo paversta į šokių klubą, o vėliau ir visai nugriauta.

Literatūra

 G. Szlewis, Православные храмы Литвы, Свято-Духов Монастыр, Vilnius 2006, ISBN 9986-559-62-6

Nuorodos

 Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios

Lietuvos stačiatikių cerkvės
Nebeegzistuojančios cerkvės
Druskininkai
Konstitucinio Teismo rūmai

Konstitucinio Teismo rūmai – pastatas Naujamiestyje, Vilniuje. Projekto autoriai – Z. Tarasinas ir S. Siestrženčevičius.

Istorija 

Statinys pastatytas 1931–1932 m. kaip Prekybos ir amatų rūmai. 1941–1944 m. čia veikė Vermachto komendantūra. 1944–1990 m. pastate buvo įsikūrę Lietuvos komunistų partijos (LKP) Vilniaus miesto komitetas ir LLKJS Vilniaus miesto komitetas, 1990–1991 m. – LKP (TSKP) Vilniaus miesto komitetas.

1980 m. pastatas rekonstruotas (projekto autorė Dalia Drėmienė).

1991–1993 m. čia veikė Lietuvos Respublikos energetikos ministerija ir Vilniaus miesto privatizavimo tarnyba, o nuo 1993 m. – Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas.

Šaltiniai 

Vilniaus pastatai
Tawny Roberts

Tavnė Roberts (tikrasis vardas – Adrienne Carol Almond ; g. 1979 m. kovo 18 d. Solt Leik Sitis) – buvusi JAV pornografinių filmų aktorė.

Biografija 

Tavnė Roberts gimė Solt Leik Sityje, Jutos valstijoje, 
labai religingoje šeimoje. Jos tėvas buvo mormonų dvasininkas. 

Vėliau šeima persikėlė į Dalasą, Teksaso valstijoje, kur Tavnė baigė mokyklą. Čia ji buvo golfo, krepšinio ir tinklinio komandų narė.  Įstojusi į koledžą Jutoje ji 2 metus studijavo mažmeninės prekybą , o po to persikėlė į Kaliforniją, kur įsidarbino mažmeninės prekybos vadybininke universalinėje parduotuvėje. 

Greta šio darbo Tavnė tapo foto modeliu, o į pornografiją ją pastūmėjo aktorė Dayton Rain.

Jos susipažino Holivudo „Key“ klube, kuriame dažnai lankydavosi pornografinių filmų aktorės. Dayton tuo metu dirbo kompanijoje „Vivid Entertainment“ ir pakvietė Tavnę į susitikimą su šios atstovu. Tačiau tuo metu vyko derybos tarp „Vivid“ ir „Hustler Entertainment“ ir kompanijos atstovai naujoke nesusidomėjo 

Tada Dayton supažindino ją su atstovais iš „Metro Interactive“. 2000–2001 metų sandūroje Tavnė nusifilmavo 3 juostose, tačiau buvo nepatenkinta rezultatu ir darbo sąlygomis, todėl beveik apsisprendė atsisakyti karjeros pornografijoje.

Nuo šio žingsnio ją sulaikė pažintis su jau išgarsėjusia aktore Jill Kelly, kuri kaip tik buvo įsteigusi savo kompaniją ir ieškojo naujų talentų. Pirmasis filmas buvo „Immorta“ ir jame kartu su Tavne vaidino ką tik iš „Vivid“ kompanijos išėjusi aktorė Devon, su kuria užsimezgė artimi santykiai. Netrukus prie jų prisijungė kita pornografinių filmų žvaigždė Asia Carrera.

Po „Jill Kelly Entertainment“ Tavnė filmavosi „Odyssey“, „Evil Angel“ ir „Digital Sin“ kompanijų filmuose. 2002 metais pasirašė 2 metų sutartį su „VCA Pictures“, tačiau nepatenkinta bendradarbiavimu nutraukė sutartį, vėl pasirinkdama „Vivid“. Kiek vėliau ji vėl susitarė su „VCA“.

Viso per savo aktorės karjerą 2000–2011 metais Tavnė suvaidino apie 80 juostų, o jos nuotraukos buvo spausdinamos žurnluose „Playboy“, „FHM“ ir „Revolver“.

2003 metais sukūrė epizodinį vaidmenį trileryje „Shade“ bei dalyvavo keliose „Joe Schmo Show“ laidose.

2005 metais išleido knygą „Private Access: A Vivid Girls Book“.

Asmeninis gyvenimas 

Tavnė daug metų draugavo su aktoriumi Rick Patrick, kartu filmavosi ne viename filme, tačiau vėliau Rickas ją paliko ir vedė kitą aktorę Jesse Jane.

Asmeniniame gyvenime Tavnė palaikė artimus ryšius su Mary Carey  ir kai kuriomis kitomis aktorėmis.
 
2006 metais ištekėjo už David O‘Conner ir gruodį susilaukė dukters, tačiau vėliau jie išsiskyrė.

Apdovanojimai

Šaltiniai

Nuorodos 

 IMDb profilis
 Oficiali svetainė 

JAV aktoriai
Pornografijos aktoriai