joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ėrgliai

Ėrgliai () – gyvenvietė Latvijos viduryje, Vidžemėje, Maduonos savivaldybėje. Valsčiaus centras. 1700 gyventojų (2021 m.). Ėrglių plotas – 350 ha. Pirmą kartą paminėti 1382 m. Nuo 1950 m. iki 1990 m. Ėrgliai buvo miesto tipo gyvenvietė. 1990 m. Ėrglių statusas pakeistas į kaimo. 2006–2021 m. buvo Ėrglių savivaldybės administracinis centras.

2006 m. gyvenvietėje buvo 2506 gyventojai, iš kurių 90 % sudarė latviai. 55,6 % darbingo amžiaus žmonių. Nedarbo lygis – 6,8 %. Per Ėrglius teka Uogrės upė, ant kurios pastatyta Ėrglių hidroelektrinė.

Kaime yra valsčiaus įstaigos, viešbučiai, degalinės, vidurinės mokyklos, paštas, ligoninė, bažnyčia, geležinkelio stotis, autobusų stotis, parkas, kavinė, vaistinė, stadionas, atvira lauko scena, ir profesinė mokykla. Iki 2009 m. Ėrgliai buvo geležinkelio linijos Ryga-Ėrgliai galinė stotis, vėliau geležinkelis išardytas. 

Gyvenvietę kerta šie keliai:
 Ryga – Ėrgliai (P4);
 Ėrgliai – Drabešiai (P31);
 Ėrgliai – Jaunpiebalga – Salinkruogas (P33);
 Pliavinios – Ėrgliai (P78);
 Kuoknesė – Ėrgliai (P79);
 Berzaunė – Vestiena – Ėrgliai (P81).

Šaltiniai 

Latvijos gyvenvietės
Lavija Šurnaitė-Kairienė

Lavija Šurnaitė-Kairienė (g. 1979 m. vasario 27 d.) – Lietuvos laidų vedėja.

Biografija 
Baigė Vilniaus Universitetą, žurnalistikos specialybę. Moka lietuvių, anglų, rusų, lenkų ir ispanų kalbas .

2006 m. ir 2007 m. skelbė Lietuvos balsus Eurovizijos dainų konkurse ir Eurovizijos šokių konkurse.

2007 m. kartu su Egidijum Sipavičium dalyvavo muzikiniame šou „Lietuvos dainų dešimtukas“ 

2007 m. fotografavosi nuoga žurnalo „MM“ viršeliui. Dėl fotosesijos Lavija buvo apsvarstyta LRT komisijos.

Vestos laidos 

 „Labas rytas!“ (LTV) (2005–2007 m.)
 „Labas vakaras!“ (LTV) (2007–2008 m.)
 „Nerealieji“ (TV3) (2009 m.)
 „Išjunk siurblį“ (Lietuvos ryto TV) (2009 m.)
 „Idėjos namams“ (Lietuvos ryto TV) (2011–2012 m.)
 „Misija interjeras“ (TV3 projektas) (2014 m.)
 „Labas vakaras, Lietuva!“ (LNK) (2016–2019 m.)
 „Visi kalba“ (LRT Televizija) (nuo 2019 m.)

Išnašos 

Lietuvos laidų vedėjai
Šešuva

Šešuva – geografinis objektas Jonavos rajone:

 Šešuva (upė)
 Šešuva (gyvenvietė), Užusalių seniūnija
Šešuva (upė)

Šešuva  – vidurio Lietuvos upė; Neries kairysis intakas. Ilgis – 34 km, vidutinis metinis debitas nesiekia 1 kubinio metro per sekundę. Prasideda Beištrakių miške, Šukiškių apylinkėse, 7 km į šiaurės vakarus nuo Kaišiadorių. Teka į šiaurės vakarus, žemupyje – į vakarus, pro Kaišiadorių ir Jonavos rajonus. Įteka į Nerį 20 km nuo jos žiočių, ties Šešuvos kaimu (Užusalių seniūnija), ties Kauno ir Jonavos rajonų riba, prie Turžėnų kalno šlaito.

Intakai: Būdupis, Želva, Lapirda, Garšas, Trainupė (dešinieji), Pravarta, Vėsa (kairieji).

Šešuvos baseinas labai miškingas, beveik visu savo atstumu, išskyrus žemupį, upė teka Gaižiūnų miškais.

Per Šešuvą pastatytas tiltas, kuriuo eina kelias, vedantis kauniečių pamėgto Zatyšių karjero link. Anot vietos gyventojų, ties tilto vieta dar caro laikais buvo pastatyta iš plytų klota pralaida. Žymiai vėliau, platinant kelią, buvo pastatytas prielipas iš betono tėkmės kryptimi, praplatintas tiltas. Ties Užusaliais patvenkta. Ties Kalnėnais upę kerta geležinkelis.

Upės vidutinis nuolydis – 172 cm/km. Didesnės gyvenvietės: Beištrakiai, Pašuliai, Būdos III, Užusaliai, Kalnėnai, Girininkai II, Turžėnai.

Upėvardžio šaknis šeš- Lietuvoje dažna, bet ne visai aiškios kilmės. Bandoma sieti su šešėlis („nuo šviesos užstojama tamsi vieta“), senesnė šios šaknies reikšmė galėjusi būti „šaltas, vėsus“.

Šaltiniai 

Neries intakai
Jonavos rajono upės
Kauno rajono upės
Gūvainių piliakalnis

Gūvainių piliakalnis – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 11840; laikinosios apskaitos registro Nr. 383/1) Šilalės rajono savivaldybės teritorijoje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Gūvainių kaimo, Kvėdarnos seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Žąsinalis – Gūvainiai, už 450 m pavažiavus į kairę, į pietvakarius ir praėjus pro lauko pakraštyje stovinčią sodybą – yra lauko kyšulyje, už daubos, apaugęs medžiais.

Piliakalnis 
Mažai žinomas kiek netipinis Žemaitijos piliakalnis, įrengtas Jūros upės kairiajame krante, jos ir į ją įtekančio bevardžio upeliuko santakoje esančiame kranto kyšulyje. 60x40 m dydžio aikštelė pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, trikampio formos, kampais į šiaurę, vakarus ir pietryčius. Šiaurinėje – šiaurės rytinėje pusėse piliakalnį nuo gretimų aukštumų skiria natūraliai susiformavusi, upių vandens išplauta iki 4 m gylio, 20–30 m pločio griova į rytų pusę platėjančiu ir nuolaidėjančiu dugnu. Šlaitai į Jūrą bei bevardį upelį vidutinio statumo, 6–10 m aukščio.

Aikštelės šiaurės rytinis kraštas erodavęs, šiaurės vakariniame pakraštyje 1941 m. iškasta didelė doto, priklaususio Molotovo linijai, duobė. Piliakalnis apaugęs lapuočiais medžiais ir krūmais. Piliakalnio chronologija neaiški (I tūkstantmetis ?). 

Apie piliakalnį žinomi 2 padavimai. Piliakalnio pietrytinėje papėdėje yra pėduotas akmuo Alkakmenis, vadinamas Pilaviniu, Pilviniu, Velnio akmeniu (unikalus objekto MC kodas 11932).

Šaltiniai 

 Gintautas Zabiela. Lietuvos medinės pilys. Vilnius. 1995
 Gintautas Zabiela, Vykintas Vaitkevičius Nežinomi Lietuvos piliakalniai // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1994 ir 1995 metais. Vilnius, 1996, p. 342–343.

Nuorodos 
 Lietuvos piliakalniai. Gūvainių piliakalnis

Piliakalniai Šilalės rajone
Keružinis migdolas

Keružinis migdolas (Prunus tenella) – erškėtinių (Rosaceae) šeimos, slyvų (Prunus) genties augalas. Auga Rytų Europos ir Vakarų Sibiro stepėse, Kaukaze, Vakarų ir Vidurinėje Azijoje.

Tai lapus metantis 5–7 m aukščio krūmas. Lapai paprastieji, linijiškai lancetiniai arba plačiai elipsiški, tamsiai žali. Žiedai dideli, ryškiai rausvi, žydi anksti pavasarį, skleidžiantis lapams. Vaisius – plaukuotas kaulavaisis.

Visos augalo dalis nuodingos. Vaisių kauliukai naudojami liaudies medicinoje. Keružinis migdolas dažnai auginamas kaip dekoratyvinis augalas. Atsparus sausrai, apkarpymui. Lietuvoje auginamas miestų želdynuose.

Šaltiniai 

Medžiai ir krūmai
Dekoratyviniai augalai
Erškėtiniai
Leviškių piliakalnis

Leviškių piliakalnis, vadinamas Lėviškių pilike ar Pilale – piliakalnis Šilalės rajono savivaldybės teritorijoje, į rytus nuo Leviškių kaimo, Šilalės seniūnija. Pasiekiamas keliu Šilalė – Leviškiai, Leviškiuose pasukus į dešinę, į pietvakarius link kaimo centro, pervažiavus Lyties upelį ir nuo kairėje, pietryčių pusėje esančių fermų paėjus į pietryčius 180 m – yra laukų pakraštyje, jau įsiterpęs į upelio slėnį.

Piliakalnis 
Nedidelis ankstyvas apardytas piliakalniukas mažai pakitusioje aplinkoje, įrengtas atskiroje kalvoje Lyties dešiniajame krante, netoli santakos su Lokysta. Apie 25x20 m dydžio aikštelė buvo ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi. Išliko rytų – vakarų kryptimi 20x8 m dydžio šiaurinė jos dalis. Šlaitai vidutinio statumo, iki 6 m aukščio.

Piliakalnio pietvakarinė ir pietrytinė pusės nuardytos karjero, šiaurės vakarinę pusę nuplovė Lytis. Išlikusi aikštelės dalis ir pietrytinis šlaitas dirvonuoja, kita apaugę jaunais lapuočiais.

Apie piliakalnį žinomas padavimas. Piliakalnį 1964 m. žvalgė Lietuvos istorijos institutas, jis datuojamas I tūkstantmečio pradžia.

Šaltiniai 

 Adolfas Tautavičius. Gyva istorijos knyga // Artojas (Šilalė). 1964 07 16. Nr. 84(214), p. 4
 Statkevičius V. Archeologijos paminklai // Šilalės kraštas. Vilnius, 1994. T. I, p. 280;
 Masidunskis P. Šilalės krašto piliakalniai // Šilalės artojas (Šilalė). 1994 09 02. Nr. 72(5151), p. 3;
 Ponas Indijonas, milžinas Skuburlas ir kt. // Šiaurės Atėnai. 1996 10 05. Nr. 38(332), p. 9.

Nuorodos 
 Lietuvos piliakalniai. Leviškiai
 Leviškių piliakalnis iš oro

Piliakalniai Šilalės rajone
Rubaičių piliakalnis

Rubaičių piliakalnis, Pilė – piliakalnis Šilalės rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Rubaičių kaimo, Šilalės seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Šilalė – Žadeikiai Nevočiuose pasukus į dešinę šiaurės rytų kryptimi link Rubaičių, prieš antrą didesnį kelio posūkį į dešinę pasukus į kairę šiaurės vakarų kryptimi lauko keliuku ir pavažiavus 400 m – yra kiek kairiau.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, iš vakarų, šiaurės ir rytų juosiamoje Reksvės upelio. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 56x26 m dydžio, 2 m žemesniu šiauriniu galu. Šiauriniame gale supiltas 1,5 m aukščio, 13 m pločio pylimas, kurio išorinis 6 m šlaitas leidžiasi į 9,5 m pločio, 2 m gylio griovį, už kurio supiltas antras 2 m aukščio, 13 m pločio pylimas. Pietiniame aikštelės krašte supiltas 1 m aukščio, 13 m pločio pylimas, kurio išorinis 7 m aukščio šlaitas leidžiasi į 12 m pločio, 2 m gylio griovį. Šlaitai statūs, 9 m aukščio.

Piliakalnis apardytas arimų, apaugęs lapuočiais su tankiomis anksčiau iškirstų medžių atžalomis. 

400 m į šiaurę nuo piliakalnio yra Sargute vadinama kalva. 1964 m. piliakalnį žvalgė Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia.  Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 20000 m².

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.179
 Покровский Ф. В. Археологическая карта Ковенской губернии. Вильна, 1899, c. 144.

Nuorodos 
 Lietuvos piliakalniai

Piliakalniai Šilalės rajone
Treigių piliakalnis

Treigių piliakalnis, dar vadinamas Eržinkalniu, Kaštaunalių, Sarviečių vardais – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 23925) Šilalės rajono savivaldybės teritorijoje, Laukuvos seniūnija. Pasiekiamas keliu Laukuva – Treigiai, yra prieš Treigius, pasukus prieš kanalizuotą upelį į dešinę šiaurės vakarų kryptimi, už 200 m.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas aukštumos krašte, Lokystos kairiajame krante, ties jos intaku Virkule. Aikštelė beveik apvali, 15x14 m dydžio, žemėjanti į šiaurės rytus. Ją iš pietryčių, pietvakarių ir šiaurės vakarų juosia pylimas, kuris aukščiausias pietvakariniame gale – 3 m aukščio ir 14 m pločio. Jo išorinis 8 m aukščio šlaitas leidžiasi į 7 m pločio, 1,5 m gylio griovį, už kurio supiltas antras 120 m ilgio, 3 m aukščio, 16 m pločio lanko formos pylimas. Pirmojo pylimo šiauriniame gale yra senojo įvažiavimo liekanos - 3 m pločio tarpas. Šlaitai statūs, 12-14 m aukščio.  

Piliakalnis apaugęs pavieniais medžiais, likusiais po kirtimo. Pietvakariniame šlaite įrengti laiptai.

Pietvakarinėje ir pietrytinėje papėdėse, 4,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė. Į šiaurės rytus nuo piliakalnio yra Sargute vadinama kalva. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 74900 m².

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.177
 Kosarzewskis A. 1923. Keli tautotyros mažmožiai iš kun. A. Kosarzewskio rinkinio // Tauta ir žodis. Kaunas. T. I, p. 109.
 Krzywicki L. Żmudz starożytna. Dawni Żmudzini i ich warownie. Warszawa, 1906, p. 27, 38, 42, 69.
 Liudvikas Kšivickis. Žemaičių senovė. Kaunas, Marijampolė, 1928, p. 27, 39, 43, 71.
 Покровский Ф. В. Археологическая карта Ковенской губернии. Вильна, 1899, c. 143.
 Petras Tarasenka. Lietuvos archeologijos medžiaga. Kaunas, 1928, 152 (Kaštaunaliai), 230 (Sarvyčiai), 250 (Treigiai).

Nuorodos 
 Lietuvos piliakalniai. Treigiai

Piliakalniai Šilalės rajone
Vaičių piliakalnis

Vaičių piliakalnis, vadinamas Pilale, Švedkalniu – piliakalnis Šilalės rajono savivaldybės teritorijoje, Šilalės kaimiškojoje seniūnijoje. Pasiekiamas rajoniniu keliu Šilalė – Mažonai pravažiavus Akmeną, pasukus į kairę šiaurės rytų kryptimi ir pavažiavus lauko keliuku pakrante 1,4 km iki sodybos – yra už jos į šiaurę, kitapus trumpos griovos.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje Akmenos kairiajame krante. Aikštelė trapecinė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 35 m ilgio, 22 m pločio rytiniame gale, 30 m - vakariniame gale. Jos rytiniame krašte supiltas 3 m aukščio, 22 m pločio pylimas, kurio 6 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 10 m pločio, 1,5 m gylio griovį. Šlaitai statūs, apie 20 m aukščio.  

Piliakalnis apardytas arimų, šlaitai - erozijų. Jis apaugęs lapuočiais, išskyrus tik pradedančią užželti aikštelę.

Piliakalnį 1903 m. žvalgė Liudvikas Kšivickis, 1961 m. – Lietuvos istorijos institutas, jis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 12000 m².

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.176
 Покровский Ф. В. Археологическая карта Ковенской губернии. Вильна, 1899, c. 145.
 Petras Tarasenka. Lietuvos archeologijos medžiaga. Kaunas, 1928, 254.

Nuorodos 
 Lietuvos piliakalniai. Vaičiai

Piliakalniai Šilalės rajone
Baimainių piliakalnis

Baimainių piliakalnis (arba Vilkų piliakalnis) – piliakalnis Panevėžio rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Vilkų kaimo netoli Baimainių, Krekenavos seniūnija. Pasiekiamas keliu Krekenava–Pociūnėliai Rūtakiemyje, ties dideliu sandėliu pasukus į kairę pietvakarių kryptimi, į Vilkus, jų pradžioje pasukus į dešinę šiaurės vakarų kryptimi, keliu pavažiavus 680 m link laukuose stovinčio klojimo, ties juo, palei kanalizuotą upelį pasukus į dešinę šiaurės kryptimi, paėjus pagrioviu per laukus 400 m – ties piliakalniu yra tiltelis per kanalą.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Liaudės dešiniajame krante, prie santakos su bevardžiu upeliu. Aikštelė trapecinė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 42 m ilgio, 42 m pločio vakaruose, 30 m pločio rytiniame gale. Jos vakariniame krašte supiltas tiesus 30 m ilgio, 1,7 m aukščio, 6 m pločio pylimas, už kurio iškastas 57 m ilgio griovys, dab. užslinkęs. Rytiniame aikštelės krašte yra 0,3 m aukščio, 2 m pločio pylimas, už kurio iškastas 10 m pločio, 4 m gylio griovys, už jo supiltas 2 m aukščio, 9 m pločio pylimas. Šlaitai statūs, 6 m aukščio.  

Piliakalnį apardė aikštelėje XVII a. – XVIII a. buvusios kapinės. Vakarinis pylimas pietinėje ir centrinėje dalyje nukastas, rytiniu grioviu teka upelis, įsigraužęs į jį per 2 m. 1968 m. piliakalnį žvalgė Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 7700 m², fizinės apsaugos zonos pozonio plotas  10000 m².

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.152

Nuorodos 
 Lietuvos piliakalniai. Baimainiai

Piliakalniai Panevėžio rajone
Papušių piliakalnis

Papušių piliakalnis – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 20527; naujai išaiškinamųjų sąraše Nr. 2422) Panevėžio rajono savivaldybėje, Papušių kaime. Pasiekiamas iš plento Panevėžys – Šiauliai Berčiūnuose, neprivažiavus Nevėžio, pasukus į kairę pietvakarių kryptimi link Nociagalos, pavažiavus 2 km iki vandens valymo įrenginių aptvertos teritorijos, nuo jos paėjus į dešinę vakarų–pietvakarių kryptimi pro aukštos įtampos elektros stulpą vedantį takelį į Nevėžio slėnį, juo pasroviui apėjus senvagę iš pietų pusis, už jos pasukus į šiaurės vakarus – iš viso 500 m, yra priekyje.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas Nevėžio kairiojo kranto žemutinės terasos aukštumos kyšulyje, suformuotame jo senvagės. Aikštelė keturkampė, orientuota šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 12 m ilgio, 30 m pločio. Jos pietinėje ir vakarinėje pusėse supiltas puslankio formos 48 m ilgio, 2 m aukščio, 14 m pločio pylimas, vakarinėje dalyje – tik 0,6 m aukščio, 4 m pločio, kurio išorinis 3 m aukščio šlaitas leidžiasi į 6 m pločio, 0,5 m gylio griovį. Atrodo, kad pylimas juosė visą piliakalnio aikštelę, tačiau iš rytinės ir pietinės pusių buvo nuplautas Nevėžio. Šlaitai vidutinio statumo, vos 1,5 m aukščio. 

Pietrytinę griovio dalį apardė iškasta duobė. Piliakalnis apaugęs pušimis ir krūmais.
Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu paminklu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 3000 m².

Tyrimai 
Piliakalnį 1938 m. tyrė Vytauto Didžiojo karo muziejus, 1968 m. žvalgė Lietuvos istorijos institutas. 1994 m. Povilas Tebelškis piliakalnyje ištyrė bendrą 19 m² dydžio plotą, nustatė, kad pylimas supiltas per 2 kartus. Pirmasis pylimas buvo 1 m aukščio, 10 m pločio, piltas iš dirvožemio su akmenimis. Antrasis pylimas piltas iš smėlio. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia.

Šaltiniai 

 Jonas Balčiūnas, Bronius Dakanis, Arūnas Strazdas. Archeologijos paminklų žvalgymas 1992 ir 1993 metais // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1992 ir 1993 metais. Vilnius, 1994. p. 289.
 Juknevičius P. Papušių piliakalnis: prasimanymai ir tikrovė // Panevėžio tiesa. Panevėžys. 1989 m. vasario 12 d, p. 3.
 Покровский Ф. В. Археологическая карта Ковенской губернии. Вильна, 1899, c. 117.
 Povilas Tebelškis. Papušių piliakalnio 1994 m. žvalgomieji archeologiniai tyrimai // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1994 ir 1995 metais. Vilnius, 1996. p. 62–63.

Piliakalniai Panevėžio rajone
Afganistano herbas

Afganistano herbas – oficialus Afganistano simbolis.

2021 m. rugpjūčio 15 d. Kabului kritus prieš Talibano pajėgas, dabartinis herbo statusas yra ginčytinas, kol šalyje tęsiasi neramumai tarp de facto Islamiškojo Afganistano Emyrato ir de jure Islamiškosios Afganistano Respublikos.

Afganistano herbas vyravo šalies vėliavoje nuo pat 1919 m., kai šalis atgavo nepriklausomybę nuo Didžiosios Britanijos imperijos.

Afganistano herbas visais laikais buvo panašus, išskyrus du periodus – nuo 1978 iki 1987 m., kai šalį valdė komunistai ir nuo 1996 iki 2001 m., kai valdžioje buvo Talibano režimas.

Originaliame šalies herbe yra pavaizduota mečetė, kuri nukreipta į Meką, o jos viduryje padėtas maldos kilimėlis. Prie mečetės šonų yra pakabintos dvi vėliavos, simbolizuojančios Afganistano vėliavas. Visą mečetę supa javų vainikas, surištas juosta, o po mečete yra užrašytas šalies pavadinimas. Be to, čia iki 2004 m. buvo užrašyti arabiški skaičiai 1348. Šie metai islamo kalendoriuje atitinka krikščioniškojo kalendoriaus 1929 metus.

Istoriniai herbai

Taip pat skaitykite 
Afganistano vėliava

Išnašos 

Afganistano atributika
Valstybiniai herbai
Bangladešo herbas

Bangladešo herbas buvo įteisintas netrukus po šalies nepriklausomybės paskelbimo 1971 m.

Herbo centre pavaizduota vandens lelija, o jo šonuose - ryžio šiaudai. Herbo viršuje yra keturios žvaigždės, kurios simbolizuoja keturis šalies principus, nuodytus 1972 m. įsteigtoje konstitucijoje - nacionalizmą, sekuliarizmą, socializmą ir demokratiją. Vandens lelija yra nacionalinė šalies gėlė ir ji simbolizuoja daugybę upių, tekančių per Bangladešą. Ryžiai yra vienas svarbiausių šalyje auginamų maisto produktų, tad jo vieta herbe rodo jo svarbą šaliai.

Bangladešo atributika
Valstybiniai herbai
Irano herbas

Irano herbas nuo 1979 m. Irano revoliucijos simbolizuoja stilizuotą persų-arabų raštu parašytą Alacho (Dievo) vardą.

Herbas susideda iš keturių pusmėnulių ir kardo. Keturi pusmėnuliai sudeda žodį alachas, o visos penkios herbo dalys simbolizuoja pagrindinius religijos principus. Visam herbui parinkta tulpės forma, taip pagerbiant žmones, mirusius už Iraną. Dar nuo antikinių laikų buvo tikima, kad ant žuvusio kareivio kapo išauga tulpė. Pastaruoju metu ši gėlė šalyje tapo kankinių simboliu.

Irano atributika
Valstybiniai herbai
Obonių piliakalnis

Obonių piliakalnis, Zūbiškių piliakalnis – piliakalnis Kupiškio rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurės vakarus nuo Vairiškių, Šimonių seniūnija. Pasiekiamas keliu Adomynė – Juodupėnai, ties antrąja Obonių kaimo sodyba kairėje, vakaruose ant kalniuko, pasukus į dešinę rytų kryptimi, į pelkėtą lapuočių mišką, juo paėjus 500 m į rytus. Piliakalnį rasti sunku, nes miškas labai tankus, pelkėtas, be didesnių orientyrų.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas pelkėje esančioje atskiroje kalvoje, miške. Tai žema kalva, tarsi sala. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 24x30 m skersmens, pakraščiais apjuosta 0,3 m aukščio, 3 m pločio pylimu. 3 m žemiau jo, šlaite, piliakalnį juosia griovys ir 140 m ilgio, 0,6-­0,8 m aukščio, 4 m pločio pylimas. Šlaitai vidutinio statumo, 8 m aukščio. 

Piliakalnis apardytas bulviarūsių. Apaugęs lapuočiais. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.

Piliakalnio apsauga 

1973 m. įtrauktas Lietuvos kultūros paminklų sąrašą, 1992 m. registruotas Kultūros vertybių registre (u. k. 5285) , 1998-05-19 Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu. Nutarimas dėl išskirtinę kultūrinę vertę turinčių nekilnojamojo kultūros paveldo objektų ir pastatų ir patalpų, skirtų saugoti ir eksponuoti kilnojamąsias kultūros vertybes, sąrašų patvirtinimo – 2007-02-07; Nr. 193. Paminklo teritorijos plotas 0,59 ha.

Šaltiniai 

Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.141

Nuorodos 
 Lietuvos piliakalniai. Obonys
 Kupiškėnų mintys – „TARP MIŠKŲ IR PELKIŲ PASLAPTINGAS OBONIŲ PILIAKALNIS“
 Kupiškėnų mintys – „OBONIŲ KAIMO PRAEITĮ SAUGO ŠVIESŪS ŽMONĖS“

Piliakalniai Kupiškio rajone
Milašaitis (Ignalina)

Milašaitis – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, Mielagėnų seniūnijoje, 3 km į pietryčius nuo Mielagėnų, Milašaičio ežero rytinėje pakrantėje. Iš rytų prieina Milašiaus telmologinis draustinis.

Istorija 

Buvo Švenčionių apskrities Mielagėnų valsčiaus vienkiemis. Tarybiniais metais priklausė Mielagėnų apylinkei.

Gyventojai

Šaltiniai 

Ignalinos rajono savivaldybės gyvenvietės
Baltasis

Baltasis – viensėdis Ignalinos rajono savivaldybėje, Mielagėnų seniūnijoje, 4 km į pietryčius nuo Mielagėnų, prie Milašaičio ežero pietrytinio galo. Iš rytų prieina Milašiaus telmologinis draustinis ir Milašiaus miškas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Ignalinos rajono savivaldybės gyvenvietės
Milašius (Ignalina)

Milašius – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, Mielagėnų seniūnijoje, 6 km į pietryčius nuo Mielagėnų, prie Milašiaus ežero pietinės dalies.

Istorija 

Tarybiniais metais priklausė Mielagėnų apylinkei.

Gyventojai

Šaltiniai 

Ignalinos rajono savivaldybės gyvenvietės
Stirniškių piliakalnis

Stirniškių piliakalnis su gyvenviete, kiti pavadinimai: Skverbų, Palėvenės piliakalnis, Skverbų kalnas – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 23830) Kupiškio rajono savivaldybės Stirniškių kaimo teritorijoje, Subačiaus seniūnija. Yra į dešinę į šiaurę nuo plento  prieš pat plentui leidžiantis į Pilupio upelio slėnį.

Piliakalnis 

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Lėvens kairiajame ir Pilupio dešiniajame krante, jų santakoje. Aikštelė keturkampė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 50x30 m dydžio. Jos rytiniame krašte supiltas 36 m ilgio, 1,5 m aukščio, 16 m pločio pylimas, kurio išorinis 2,7 m aukščio šlaitas leidžiasi į 2,5 m gylio griovį, iškastą ir piliakalnio šiauriniame šlaite, 4 m žemiau aikštelės, kur jis yra 4 m pločio ir 0,5 m gylio. Už šio griovio supiltas 2,5 m aukščio, 8 m pločio pylimas, kuris šiauriniame šlaite yra 90 m ilgio, 6 m pločio, 1 m aukščio. Aikštelės pietinėje pusėje supiltas 1 m aukščio, 5 m pločio pylimas. Šlaitai statūs, 14­-16 m aukščio.

XX a. septintame dešimtmetyje supylus naują plento Panevėžys – Kupiškis sankasą į pietus nuo piliakalnio, Pilupis pradėjo ardyti piliakalnio pietinį šlaitą. Piliakalnis apaugęs lapuočiais. Paminklo teritorijos plotas 30000 m².

Gyvenvietė 
Į rytus – pietryčius ir šiaurę nuo piliakalnio 1,3 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta lygios ir grublėtos keramikos. 300 m į šiaurės vakarus nuo piliakalnio buvo III a. – V a. Skverbų pilkapynas, tyrinėtas 1909 m.

Tyrimai 

1968 m. piliakalnį žvalgė Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai, 1969 m. – Istorijos institutas. Radinius saugo Kupiškio etnografijos muziejus, Lietuvos nacionalinis muziejus.  Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia.

Piliakalnio apsauga 

1997 m. registruotas Kultūros vertybių registre (u. k. 23829) , 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu, 2005 m. pripažintas valstybės saugomu.

Nuotraukos

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.140
 Jonas Balčiūnas, Bronius Dakanis, Algimantas Merkevičius, Gintautas Zabiela. 1987 m. žvalgyti paminklai // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1986 ir 1987 metais. Vilnius, 1988, p. 174.
 Покровский Ф. В. Археологическая карта Ковенской губернии. Вильна, 1899, c. 65.
 Petras Tarasenka. Lietuvos archeologijos medžiaga. Kaunas, 1928, 236 (Skverbai) ir 201 (Palėvenė).

Nuorodos 

 Lietuvos piliakalniai. Stirniškis
 Kupiškėnų mintys – „STIRNIŠKIŲ PILIAKALNIS – SUBATĖNŲ TRAUKOS VIETA“

Piliakalniai Kupiškio rajone
Ugdomasis vadovavimas

Ugdomasis vadovavimas () – lavinimo metodas, būdas, ugdant asmenį ar žmonių grupę siekti tam tikrų tikslų, įgyti naujų įgūdžių; asmeninio „veiksmingumo“ didinimo metodika, siekiant skatinti pokyčius ir pasiekti didesnių rezultatų įvairiose srityse. Ugdomojo vadovavimo teorija paremta tikėjimu, kad kiekvienas žmogus turi pakankamai įgimtų sugebėjimų pasiekti savo tikslus. Forma – kryptingas klausimų formulavimas (atlieka vadovas) ir atsakymų paieška (atlieka vadovaujamasis). Ugdytojas skatina žmogų savyje atrasti reikalingus gebėjimus, juos ugdyti įkvepia, siekiant pasikeitimų ir rezultatų.

Terminai 
Koučingas neturi Lietuvių kalboje atitikmens (kaip ir daugelyje kalbų, kur vartojamas angliškas Coaching arba jo transkripcija). Koučingo specialistų asociacija ICF LITHUANIA  nusprendė vartoti būtent šį terminą, nes „ugdomasis vadovavimas“ prieštarauja koučingo esmei, kadangi koučingas grindžiamas partneryste, o ne vadovavimu.

Rūšys 
 Gyvenimo ugdomasis vadovavimas () – „giluminis“ ugdomasis vadovavimas, praktinis pritaikymas asmeniniame gyvenime, suvokiant vidinius veiksnius, išteklius ir galimybes. Mokomasi ne tiek klausimų uždavimo, kiek gilaus savęs ir kito žmogaus supratimo bei pajautimo. Dėmesys skiriamas santykiui su savimi ir su kitais, jausmams ir emocijoms, vidinei energijai ir būsenoms, požiūriui ir tikėjimui.
 Individualus ugdomasis vadovavimas – koncentruojamasi yra į konkrečius kliento išreikštus norus, tikslus, perspektyvas, mąstymą.
 Verslo ugdomasis vadovavimas: siekiama ugdyti verslumą.

Nuorodos 
 Tarptautinė ugdomojo vadovavimo federacija
 ICF Lithuania – Koučingo profesionalų asociacija
 Lietuvos koučingo specialistų sąrašas

Socialinė psichologija
Petrešiūnų piliakalnis

Petrešiūnų piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas ) Rokiškio rajono savivaldybės teritorijoje, prie Petrešiūnų kaimo, Kriaunų seniūnija. Pasiekiamas iš kelio  pro Lašus, už 1,3 km nuo paskutinių Lašų sodybų, ties antru didesniu kelio posūkiu į vakarus pavažiavus pro sodybą į dešinę vakarų kryptimi 150 m.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Audros kairiojo kranto slėnio atšakos pakraštyje. Aikštelė ovali, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 48x29 m dydžio, smailesniu šiauriniu galu. Pašlaitėje piliakalnis buvo apjuostas 3 m pločio, 2 m gylio grioviu, kuris aptiktas tyrimų metu. Šlaitai statūs, 4-4,5 m aukščio, išskyrus 15 m aukščio ŠR.

Piliakalnis apardytas ariant, vakarinis šlaitas nukastas žvyrui. Jis dirvonuoja, aikštelės pakraščiuose auga paskiri medžiai.

Aplink piliakalnį, 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta brūkšniuotos, grublėtos keramikos, šlako, gyvulių kaulų. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 22900 m².

Tyrimai 
1909–1910 m. Liudvikas Kšivickis ištyrė visą aikštelę – apie 915 m². Kultūrinio sluoksnio storis pakraščiuose siekė iki 1,2 m. Čia buvo supiltas pylimėlis. Centrinę aikštelės dalį juosė 5-8 m pločio, iki 1 m gylio griovys. Kultūriniame sluoksnyje aikštelės pakraščiuose aptikti akmenų grindiniai, buvę dviem horizontais: tankesni – labiau paviršiuje ir padriki – arčiau įžemio. Rasta titnaginių gremžtukų, akmeninių įtveriamųjų ir su skyle kotui kirvių dalių bei išgrąžų, galąstuvų, molinių svorelių; kaulinių smeigtukų, kabliukų, adiklių, ylų, strėlių; geležinių ylų, peilių, pjautuvėlis, kabliukas, žalvarinių smeigtukų dalių, sidabro gabalėlis, lygios ir brūkšniuotos keramikos, gyvulių kaulų ir kt. Radinius saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus ir Lietuvos nacionalinis muziejus.

1949 m. ir 1972 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. 

2003 m. Andra Simniškytė piliakalnio vakarinėje papėdėje ištyrė 16 m², aptiko kultūriniu sluoksniu su brūkšniuota ir lygia keramika užpildytą 3 m pločio, 2 m gylio griovį. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pr. m. e. pabaiga – I tūkstantmečio pradžia.

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p. 168
Кживицкий Л.. Последние моменты неолитической эпохи в Литве // Сборник в честь семидесятилетия Дмитрия Николаевича Анучина. Москва, 1913, с. 302, 303, 306–309, 310–316.
 Krzywicki L. Piłkalnia pod wsią Petraszunami // Rocznik towarzystwa przyjaciol nauk w Wilnie. Wilno. 1914. T. V, p. 1–27.
 Krzywicki L. 1957. Na Żmudzi // Wspomnienia. Warszawa. T. I, p. 424–425.
 Покровский Ф. В. Археологическая карта Ковенской губернии. Вильна, 1899, c. 46.
 Sagan L. 1936. Materiały osteologiczne z piłkaln Żmudzkich // Wiadomości archeologiczne. Warszawa. T. XIV, p. 178–179.
 Petras Tarasenka. Lietuvos archeologijos medžiaga. Kaunas, 1928, p. 22-23.

Nuorodos 
 Lietuvos piliakalniai. Petrešiūnai

Piliakalniai Rokiškio rajone
Bieniūnai

Bieniūnai (arba Beniūnai) – kaimas Ignalinos rajono savivaldybės šiaurėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Rimšės, 1,5 km nuo Apvardų ežero, šalia kelio . Seniūnaitijos centras. Yra fermų kompleksas.

Istorija 
XX a. pr. pateko į Novoaleksandrovsko apskritį, Rimšės valsčių. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Rimšės valsčius). 1921 m. surašymo duomenimis čia gyveno 1 lenkas ir 76 kitų tautybių žmonės (daugiausia lietuviai). Lenkų okupacijos metais kaime veikė Šv. Kazimiero draugijos skyrius, 1925–1932 m. – lietuviška „Ryto“ draugijos mokykla, nuo 1932–1936 m. – „Ryto“ draugijos skaitykla.

Gyventojai 

Žymūs žmonės
 Boleslovas Šileikis (1904–1984), pilietinio karo Ispanijoje dalyvis.

Šaltiniai 

Ignalinos rajono savivaldybės gyvenvietės
Dūdos (Ignalina)

Dūdos – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje. Seniūnaitijos centras. Prateka Dūda.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Dūdose 1890 m. liepos 6 d. gimė Lietuvos karinis ir valstybės veikėjas, Lietuvos kariuomenės pulkininkas Ignas Musteikis.

Šaltiniai 

Ignalinos rajono savivaldybės gyvenvietės
Stasiūnų piliakalnis

Stasiūnų piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis ir gyvenvietė Rokiškio rajono savivaldybės teritorijoje, Stasiūnų kaime, Obelių seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Obeliai – Šapeliai Degsnės miške, ties kelio posūkiu į kairę pasukus į dešinę rytų kryptimi, už 700 m, už sodybos dešinėje esančiame kitame miške šakojantis keliui labiau laikantis kairės, palei elektros liniją 600 m pavažiavus dešiniau – yra už upelio, keliuko dešinėje, šiaurės vakaruose, sunkiai randamas, nes keliukai nuolat šakojasi.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, bevardžio upelio dešiniajame krante. Aikštelė ovali, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 42x26 m dydžio, 2 m žemesniu šiaurės vakariniu kraštu. Joje aptikta brūkšniuotos keramikos. 1,5 m žemiau aikštelės, šiaurės vakarų šlaite yra 4 m pločio, 0,2 m gylio griovys, už jo supiltas 30 m ilgio, 0,2 m aukščio, 4 m pločio pylimas, kurio išorėje yra 5 m pločio terasa, einanti ir pietiniu – pietrytiniu šlaitais. Šlaitai vidutinio statumo, 10 m aukščio.

Piliakalnis apardytas arimų, apaugęs lapuočiais medžiais. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pr. m. e. pabaiga – I tūkstantmečio viduriu. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 13000 m².

Gyvenvietė 
Pietvakarinėje papėdėje, 0,4 ha plote yra papėdės gyvenvietė, tyrinėta 2001 m. Joje rasta lygios keramikos.

Tyrimai 
1972 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.  2001 m. gyvenvietę tyrė Andra Simniškytė.

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.169
 Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.,1993, p.65
 Andra Simniškytė. Piliakalnių aplinkos žvalgymas Kupiškio ir Rokiškio rajonuose // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2001 metais. Vilnius, 2002. p. 53–54.

Nuorodos 
 Lietuvos piliakalniai. Stasiūnai

Piliakalniai Rokiškio rajone
Bažavalės piliakalnis

Bažavalės piliakalnis su gyvenviete, Barsukalnis – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 23750) Raseinių rajono savivaldybės teritorijoje, į vakarus nuo Ariogalos, Ariogalos seniūnija. Pasiekiamas iš plento  pasukus į kairę pietų kryptimi link Turbinavos, čia, kiek neprivažiavus autostrados , pasukus į kairę šiaurės rytų kryptimi, pavažiavus 1,3 km iki posūkio į dešinę pietryčių kryptimi, toliau 400 m iki sodybos, nuo jos paėjus 100 m į pietryčius.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas Dubysos dešiniojo kranto aukštutinės terasos krašte, bevardžio Dubysos intako kairiajame krante. Aikštelė keturkampė, orientuota šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 10 m ilgio, 11 m pločio. Aikštelės vakarinėje pusėje supiltas 2 m aukščio, 22 m pločio kūgio formos pylimas, kurio 5 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 10 m pločio, 0,3 m gylio griovį. Pietrytiniame, šiaurės rytų ir šiaurės vakariniame šlaituose, 5 m žemiau aikštelės yra 3 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 10 m aukščio.  

Piliakalnis apardytas arimų, griovys­ - bulviarūsių. Jis dirvonuoja, šiaurinis šlaitas apaugęs lapuočiais. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia.

Gyvenvietė 
Šiaurės vakarų ir pietvakarių papėdėse, 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė. 200 m į pietus nuo piliakalnio yra IV a. – VI a. Kalniškių kapinynas, tyrinėtas 1985 m., 1989-2004 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 1,8 ha.

Tyrimai 
1961 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.164
 Dowgird T. Mapka archeologiczna okolicy nad dubiskiej od miasteczka Betygoły do okolicy Surwiłły // Przegląd historyczny. Warszawa. 1909. T. VIII, p. 365.
 Krzywicki L. W poszukiwaniu grodu Mendoga // Przegląd historyczny. Warszawa. 1909. T. VIII. Z. 1, p. 24-­25.
 Покровский Ф. В. Археологическая карта Ковенской губернии. Вильна, 1899, c. 134.

Nuorodos 
 Lietuvos piliakalniai. Bažavalė

Piliakalniai Raseinių rajone
Gabrieliškių piliakalnis

Gabrieliškių piliakalnis su gyvenviete, vadinamas Viškalniu – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas ) Raseinių rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurė nuo Žvirgždžių kaimo, Girkalnio seniūnija. Pasiekiamas keliu Girkalnis – Plingiai Naukaimyje pasukus į kairę pietų kryptimi, pavažiavus 700 m – yra į kairę, šiaurės rytuose.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 34x23 m dydžio. 2 m žemiau aikštelės yra tarsi terasa. Šlaitai statūs, 6­-7 m aukščio.

Aikštelė apardyta apkasų, arimų. Piliakalnis dirvonuoja, šiaurės rytų ir šiaurės vakarų pašlaitėse auga pavieniai beržai.

Pietinėje papėdėje, 0,3 ha plote yra papėdės gyvenvietė. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 0,76 ha, fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 3700 m².

Tyrimai 
1910 m. Liudvikas Kšivickis ištyrė aikštelės pietinę pusę, 350 m². Aptiktas iki 1 m storio III a. – IV a. kultūrinis sluoksnis su akmenų grindiniais, lygia ir grublėta keramika, geležiniais (ietigaliai, peiliai) ir žalvariniais (antkaklių ir apyrankių fragmentai, žiedai) dirbiniais. Aikštelėje rasta 2x2,5 m dydžio duobė siaurėjančiu dugnu su suanglėjusiais grūdais, 6 Senovės Romos monetomis. 1967 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.  Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pirmąja puse.

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.165

Nuorodos 
 Lietuvos piliakalniai. Gabrieliškės

Piliakalniai Raseinių rajone
Lyduvėnų I piliakalnis

Lyduvėnų I piliakalnis, vadinamas Danutės kalnu – piliakalnis Raseinių rajono savivaldybės teritorijoje, Lyduvėnuose, Šiluvos seniūnija. Pasiekiamas Lyduvėnuose, už geležinkelio tilto pasukus į dešinę pietų kryptimi link Velpesių, yra miško pradžioje, dešinėje, šiaurės vakaruose.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas Dubysos dešiniojo kranto aukštutinės terasos kyšulyje Lyduvos dešiniajame krante, jos žiotyse. Aikštelė trapecinė, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 47 m ilgio, 24 m pločio šiaurės rytų gale, 10 m pločio - pietvakariuose. Ji iš pietvakarių įtvirtinta 4 pylimais ir tarp jų iškastais grioviais. Aikštelės krašte supiltas 1 m aukščio, 12 m pločio pylimas, kurio išorinis 4 aukščio šlaitas leidžiasi į 5 m pločio, 0,5 m gylio griovį. Už griovio supiltas antras 0,1 m aukščio, 4 m pločio pylimas, už kurio iškastas antras 2 m pločio, 0,1 m gylio griovys. Už šio griovio supiltas trečias 0,7 m aukščio, 8 m pločio pylimas ir iškastas trečias 4 m pločio, 0,4 m gylio griovys. Už šio griovio dar supiltas ketvirtas 0,2 m aukščio, 6 m pločio pylimas. Šlaitai statūs, 15 m aukščio.

Piliakalnis apardytas arimų, pylimai smarkiai nuskleisti, aikštelėje šalia pylimo iškasta duobė. Piliakalnis apaugęs mišriu mišku, aikštelė dirvonuoja.

Tyrimai 
1967 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.  Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 28300 m².

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.166

Nuorodos 
 Lietuvos piliakalniai. Lyduvėnai I

Piliakalniai Raseinių rajone
Lyduvėnai
Lyduvėnų II piliakalnis

Lyduvėnų II piliakalnis, vadinamas Barsukalniu – piliakalnis Raseinių rajono savivaldybės teritorijoje, Lyduvėnuose, Šiluvos seniūnija.

Piliakalnis 
Piliakalnis yra 350 m į pietvakarius nuo Lyduvėnų pirmojo piliakalnio. Jis įrengtas aukštumos kyšulyje Lyduvos kairiajame krante. Aikštelė netaisyklingo keturkampio formos, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 44 m ilgio, 5-20 m pločio, 2 m žemesniu šiaurės rytų galu. Jos pietvakarių krašte supiltas 14 m ilgio, 1,5 m aukščio, 14 m pločio pylimas, kurio 2,5 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 10 m pločio, 1,5 m gylio griovį. Šiaurės rytų šlaite, 4 m žemiau aikštelės yra 3 m pločio terasa, dar 3 m žemiau – kita 9 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 18 m aukščio.

Aikštelės kraštai nugriuvę. Piliakalnis apaugęs lapuočiais. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 11000 m².

Legenda 
Pasak legendos, kadaise piliakalnyje stovėjo pilis, kurioje gyveno kunigaikštytė Danutė. Ji išlydėjo savo mylimąjį į karą su kryžiuočiais ir nesulaukė jo grįžtant. Likusi viena ji vis liejo ašaras ir taip susidarė Lyduvos upelis. O Danutės liūdesio vietą pradėta vadinti Lyduvėnais.

Tyrimai 
1967 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.  Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia.

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.166
 Gitana Kazimieraitienė. Legendos pasakoja: Lietuvos geografiniai objektai. Kaunas: Šviesa, 2008, 33 p. ISBN 5-430-04769-4.

Nuorodos 
 Lietuvos piliakalniai. Lyduvėnai II

Piliakalniai Raseinių rajone
Lyduvėnai
Lyduvėnų III piliakalnis

Lyduvėnų III piliakalnis, vadinamas Kaukuriu – piliakalnis Raseinių rajono savivaldybės teritorijoje, į pietryčius nuo Lyduvėnų, Šiluvos seniūnija, Dubysos regioninis parkas. Pasiekiamas keliu Kalniškiai – Lyduvėnai Lyduvėnų pradžioje už bevardžio upelio pavažiavus į dešinę šiaurės kryptimi 100 m iki buvusios fermos, yra į šiaurę nuo jos.

Piliakalnis 
Piliakalnis, priklausęs Dubysos gynybinei sistemai, yra 850 m į šiaurės rytus nuo pirmojo piliakalnio. Jis įrengtas Dubysos kairiojo kranto aukštumos kyšulyje, santakoje su bevardžiu upeliu. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, apie 50 m ilgio, 20 m pločio. Išliko tik jos 15 m ilgio pietrytinė dalis, nes likusi aikštelės dalis su šiaurės vakarų krašte buvusiais įtvirtinimais (pylimu-grioviu) XX a. antrojoje pusėje suardyta eksploatuojant karjerą – įtvirtinimų vietą žymi nedidelis įdubimas šiauriniame šlaite. Šiaurės rytų šlaite, 5 m žemiau aikštelės yra 6 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 11-20 m aukščio, viršutinėje 5-10 m aukščio dalyje pastatinti.

Piliakalnis smarkiai apardytas karjero, šiaurės rytų šlaite iškastas apkasas, pietrytiniame šlaite yra seno kelio žymės. Išlikusi aikštelės dalis ir pietinis šlaitas dirvonuoja, kita dalis apaugusi lapuočiais medžiais. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. 

250 m į pietvakarius nuo piliakalnio buvo I tūkstantmečio - II tūkstantmečio pradžios senkapis (sunaikintas).

Šaltiniai

Nuorodos 
 Lietuvos piliakalniai. Lyduvėnai III

Piliakalniai Raseinių rajone
Nionas

Nionas () – miestas Vo (Šveicarijos kantone), įsikūręs 25 km nuo Ženevos miesto centro. Nuo 1970 m. yra Ženevos metropoliteno dalis. Miestas įsikūręs prie pat Ženevos ežero. 2006 m. duomenimis mieste gyveno 17 916 gyventojų.

Sportas 
Mieste žaidžia FC Stade Nyonnais futbolo klubas, žaidžiantis antrojoje pagal pajėgumą šalies lygoje.

UEFA 

Nionas žymus tuo, kad jame įsikūrusi Europos futbolo federacijų asociacija (UEFA). UEFA Čempionų lygos ir UEFA Europos lygos burtai traukiami Nione.

Nuotraukų galerija

Nuorodos 
 Miesto svetainė 

Vo miestai
Punčolingas

Punčolingas (bot. – ཕུན་ཚོགས་གླིང་) – miestas Butane, Čukchos rajono administracinis centras. Įkurtas šalia Indijos sienos. Šalies prekybinis centras. Tarpvalstybinė prekyba lėmė sėkmingą vietos ekonomiką, todėl Punčolinge įkurta Butano banko būstinė. 2005 m. mieste gyveno 20 537 gyventojai. 

Ribą tarp Punčolingo ir Indijos miesto Jaigaono žymi siena su tibetietiško stiliaus vartais, kuriuos saugo Butano armija. Mieste taip pat priimami Nepalo pabėgėliai.

Išnašos 

Butano miestai
Ročiškės piliakalnis

Ročiškės piliakalnis, žinomas ir Račkiškių vardu (arba Aukštuonos kalnas) – piliakalnis Raseinių rajono savivaldybės teritorijoje, į pietvakarius nuo Ročiškės, Betygalos seniūnija. Pasiekiamas iš plento Ariogala – Betygala, pravažiavus Kirkšnovę, kylant į kalną pasukus į kairę vakarų kryptimi keliu, pavažiavus 2,7 km Dubysos kairiojo kranto slėniu iki nykstančio kelio galo – yra dešinėje šiaurėje, ant Dubysos aukštutinės terasos, matyti neapaugęs pietinis šlaitas.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas Dubysos dešiniojo kranto aukštutinės terasos krašte, santakoje su bevardžiu upeliu. Aikštelė ovali, pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 42x20 m dydžio, buvusi apjuosta 0,5 m aukščio, 4 m pločio pylimu, kuris geriausiai išliko šiaurės vakarų pusėje. Už pylimo iškastas 4 m pločio, 0,3 m gylio griovys, už jo supiltas antras 0,5 m aukščio, 4 m pločio pylimas, kuris Šiaurės vakarų gale yra 2 m aukščio, 15 m pločio, pietryčių gale – 1,5 m aukščio, 11 m pločio. Šiaurės vakarų pylimo išorinėje pusėje iškastas 14 m pločio, 1,5 m gylio griovys 6 m pločio dugnu, už kurio supiltas šiaurėje 0,2-0,7 m aukščio, 6 m pločio pylimas, kurio galai pereina į 4­5 m pločio terasą piliakalnio šiauriniame ir pietiniame šlaituose, apjuosdami jį trečiu pylimų žiedu. Į pietryčius ir šiaurės vakarus nuo aikštelės įrengti priešpiliai.

Priešpiliai 
Į šiaurės vakarus nuo piliakalnio esančio priešpilio aikštelė keturkampė, pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 65x15 m dydžio, iškilusiu per 1 m viduriu. Jos šiaurės vakarų pusėje supiltas 1 m aukščio, 10 m pločio pylimas (išliko tik šiaurinis kraštas), kurio 2 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 12 m pločio, 1,5 m gylio griovį. Į pietryčius nuo piliakalnio esančio priešpilio aikštelė keturkampė, irgi pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 35x11 m dydžio, iškilusiu per 1 m viduriu. Jos pietryčių pusėje supiltas 1 m aukščio, 14 m pločio pylimas.

Piliakalnio ir priešpilių šlaitai į Dubysos slėnį statūs, 20 m aukščio, į upelį – nuolaidesni, 10-15 m aukščio.

Šlaitai ir aikštelės bei pylimai apardyti arimų. Šiaurės vakarų priešpilio beveik visas šiaurės vakarų pylimas nuardytas kasant karjerą. Aikštelės dirvonuoja, tačiau jau pradeda užaugti krūmais ir eglaitėmis, šiaurinis šlaitas apaugęs eglėmis. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 9,04 ha.

Tyrimai 
1961 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.  Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Liudvikas Kšivickis spėjo piliakalnyje buvus Mindaugo Vorutą.

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.164
 Dowgird T. Mapka archeologiczna okolicy nad dubiskiej od miasteczka Betygoły do okolicy Surwiłły // Przegląd historyczny. Warszawa. 1909. T. VIII, p. 363.

Nuorodos 
 Lietuvos piliakalniai. Ročiškė

Piliakalniai Raseinių rajone
Šiaulelių piliakalnis

Šiaulelių piliakalnis, Pilalė – piliakalnis Raseinių rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Šiluvos, Šiluvos seniūnija, Tytuvėnų regioninis parkas. Pasiekiamas keliu Šiluva – Kaulakiai, yra kelio dešinėje vakarų pusėje už nežymaus kelio posūkio į kairę.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 17 m ilgio, 17 m pločio. Jos šiauriniame krašte yra 1 m aukščio, 14 m pločio pylimas. Šlaitai vidutinio statumo, iki 10 m aukščio.

Piliakalnį apardė joje buvusios kapinės, jų žymių būta dar 1930 m. Pietinis šlaitas ir aikštelės galas 1955–1957 m. nukastas žvyrui. Nuo piliakalnio nukirsti medžiai, paliktos pavienės eglės ir lapuočiai.

Tyrimai 
1967 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Aikštelė tada buvo 35x15 m. Kultūrinio sluoksnio pėdsakų nepastebėta.  Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia.

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.284

Nuorodos 
 Lietuvos piliakalniai. Šiauleliai

Piliakalniai Raseinių rajone
Paliaubos

Paliaubos – situacija kare, kai kariaujančios pusės susitaria abipusiškai nutraukti karinius veiksmus. Paliaubos nebūtinai yra karo pabaiga. Paliaubų metu paprastai stengiamasi susitarti dėl ilgalaikės taikos. 

Paliaubos yra tik laikinas ugnies nutraukimas. Ši sąvoka skiriasi nuo taikos sutarties termino, nes derybos dėl taikos sutarties gali užtrukti mėnesius ar netgi metus. 1953 metų Korėjos karo paliaubos yra vienas geriausių paliaubų, kurių metu nebuvo sutarta dėl taikos sutarties, pavyzdys.  Paliaubų sutartis galioja iki šiol. Ją pasirašiusios šalys negali tęsti karinių veiksmų iki kol nebus pasiektas taikos susitarimas. 

Jungtinių Tautų Saugumo taryba šiais laikais vykstančiuose kariniuose konfliktuose dažnai stengiasi, kad kariaujančios pusės paskelbtų paliaubas. Šiuolaikinėje tarptautinėje teisėje paliaubos, dėl kurių susitaria tik kariaujančios pusės, yra laikomos labiau įpareigojančiomis nei Jungtinių Tautų paskelbiamos paliaubų rezoliucijos. 

Paliaubų esmė yra ta, kad visi karo veiksmai yra nutraukiami ir nė viena kariaujanti pusė nepasiduoda. Paliaubos iš esmės skiriasi nuo besąlyginės kapituliacijos, pagal kurią viena pusė pasiduoda, ir nė viena pusė neiškelia jokių sąlygų, išskyrus sąlygas, kurios numatytos tarptautinėje teisėje.

Šaltiniai 

Taikos sutartys
Kariniai terminai
Koimbra

Koimbra – miestas vidurio Portugalijoje, Vidurio Portugalijos regione, prie Mondego upės. Apskrities centras. Su priemiesčiais ~430 tūkst. Tai trečia pagal dydį metropolinė zona šalyje po Lisabonos ir Porto.

Mieste veikia vienas seniausių Europoje Koimbros universitetas, įkurtas 1290 m. Miestas nuo senovės vystosi kaip mokslinis, medicininis, prekybinis centras. Veikia keletas valstybinės reikšmės ligonių, elektronikos, aukštųjų technologijų centrų. Taip pat vystoma tekstilės, keramikos, maisto, vynininkystės pramonė. Yra pusiaukelėje tarp Porto iki Lisabonos, prie šiuos miestus jungiančio greitkelio.

Istorija 

Koimbros teritorija minima nuo romėnų laikų kaip Aeminium. Vėlyvuoju antikiniu laikotarpiu miestas tapo arkivyskupijos centru, kai germanų gentys nusiaubė anksčiau juo buvusį Konimbrigos miestą. Nuo jo ir kilo Koimbros pavadinimas. Valdant vizigotams miestas vadintas Emínio. 711 m. Koimbrą užėmė maurai ir pavertė ją svarbiu prekybiniu centru. 1064 m. Leono karalius Fernandas I miestą atkariavo. Pradžioje tapo Koimbros grafystės centru, vėliau inkorporuota į Portugalijos grafystę. Pirmasis Portugalijos karalius Afonsas I pasirinko Koimbrą kaip savo karalystės sostine. Tuomet pastatyta katedra, Santjago bažnyčia, Santa Kruzo vienuolynas. 1255 m. sostinė perkelta į Lisaboną.

Miestas apjuostas gynybine siena, pastatytas gotikinis Santa Klara a Velja vienuolynas. Atradimų amžiaus metu Koimbra suklestėjo kaip menų, kultūros centras. XIX a. pr. Koimbrą užėmė prancūzai, miestas patyrė nuosmukį.

Sportas 
 Futbolas – A. Académica de Coimbra OAF, CF União de Coimbra,
 Krepšinis – Academica Coimbra.

Pagrindinis miesto stadionas – Estádio Cidade de Coimbra. Jame vyko 2004 m. Europos futbolo čempionato varžybos.

Miestų giminystė

Šaltiniai 

Portugalijos miestai