joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Trabzono tarptautinis oro uostas

Trabzono oro uostas (IATA: TZX, ICAO: LTCG) yra rytinėje Trabzono miesto dalyje, ant Juodosios jūros kranto, Turkijoje. Oro uostas pastatytas 1957 m.

2008 m. oro uostas aptarnavo 1 469 713 keleivius, iš jų 1 380 926 vietinių skrydžių keleiviai. Trabzono oro uostas yra 9–tas pagal keleivių pervežimą ir 7–tas pagal vietinių skrydžių keleivių pervežimą Turkijoje.

Aviakompanijos ir kryptys 
Airblue (Stambulas, Mančesteris), Airbus A321 sustoja papildyti degalų
Azerbaijan Airlines (Baku)
Cyprus Turkish Airlines (Kipras, Londonas-Stansted)
Onur Air (Stambulas-Atatürk)
Pegasus Airlines (Ankara, Antalija, Stambulas-Sabiha Gökçen)
Pegasus Airlines „Izair“ operatorius (Adana, Izmiras)
Turkish Airlines (Ankara, Berlynas-Schönefeld, Bursa, Diuseldorfas, Hamburgas, Frankfurtas, Stambulas-Atatürk, Stambulas-Sabiha Gökçen)
Turkish Airlines „SunExpress“ operatorius (Antalija, Izmiras)

Išnašos

Nuorodos 
Trabzono oro uostas
LTCG - Airport
Oro uosto orų prognozė 
LTCG duomenys 

Turkijos oro uostai
Lietuvos nepriklausomų rašytojų sąjunga

Lietuvos nepriklausomųjų rašytojų sąjunga – Lietuvos prozininkų, poetų, eseistų, publicistų, dramaturgų, vertėjų ir kritikų bendrija, nuo 2004 m. turinti asociacijos statusą. Būstinė Kaune, Rotušės a. 13.

Istorija 
Lietuvos nepriklausomųjų rašytojų sąjunga įkurta 1990 m. kovo 6 d. prie Lietuvos kultūros fondo. Turi per 200 narių, daugiausia mokytojų lituanistų, kultūros darbuotojų, medikų, žurnalistų, dailininkų, dvasininkų.

Veikla 
Lietuvos nepriklausomųjų rašytojų sąjunga rengia nuo 1997 m. vieno eilėraščio konkursą „Lygiadienio giesmė“, nuo 1999 m. – „Vasaros poezijos šventę“ Kaune. Kas metai išleidžiama po 70-80 grožinės literatūros knygų, 1990–1991 m. leido žurnalą „Keturi vėjai“, 2000–2009 m. – 10 tomų poezijos almanachą „Ten, sidabro vingy…“, nuo 2009 m. leidžia prenumeruojamą kultūros, kūrybos ir tautotyros mėnraštį „Gintaro gimtinė“. 

LNRS Vilniaus skyrius kasmet rengia tradicinius renginius „Nepriklausomi vieversio skaitiniai“ (vasario mėn.) ir „Nepriklausomi lygės skaitiniai“ (rugsėjo mėn.). Išleista sutelktuvė „Tarp Vilnelės ir Neries“ (2014), kurioje spausdinama 39 autorių kūryba.

Pirmininkai 
 Arvydas Lapukas – 1990–1992 m.;
 Bronius Jauniškis – 1993–2000 m.;
 Vladas Buragas – nuo 2000 m.
 Dalia Milukaitė-Buragienė – nuo 2018 m.

Kitos sąjungos 
 Lietuvos detektyvų rašytojų sąjunga;
 Lietuvos kaimo rašytojų sąjunga;
 Lietuvos rašytojų sąjunga.

Šaltiniai

Nuorodos 
 „Lietuvos nepriklausomieji rašytojai“ (sudarytojas Vytautas Indrašius), Vilnius, (1998)
 Vardą rašysim ant laiko delnų (LNR sąjungos sąvadas) 2018, ISBN 978 9986 940 92 0

Lietuvos asociacijos
Lietuvos profesinės organizacijos
Lietuvių literatūra
Lietuvos paralimpinis komitetas

Lietuvos paralimpinis komitetas yra savarankiška Lietuvos Respublikos neįgaliųjų sporto organizacija, vadovaujanti ir koordinuojanti paralimpinį judėjimą Lietuvoje. Lietuvos paralimpinio komiteto prezidentas – 2016 m. Rio de Žaneiro paralimpinių žaidynių čempionas Mindaugas Bilius, organizacijai vadovaujantis nuo 2017 m. Lietuvos paralimpinio komiteto būstinės adresas: T. Vrublevskio g. 6-1, Vilnius.

Veikla 
Lietuvos paralimpinis komitetas įkurtas 1990 m., 1991 m. priimtas į Tarptautinį paralimpinį komitetą (International Paralympic Committee, IPC).

Lietuvos paralimpinio komiteto nariai yra Lietuvos aklųjų sporto federacija, Lietuvos neįgaliųjų sporto federacija, Paralimpiečių asociacija ir Lietuvos savivaldybių sporto skyrių vadovų asociacija.

Prezidentai 
 Jonas Mačiukevičius – 1990-1992 m.
 Vytautas Kvietkauskas – 1992-2005 m.
 Vytautas Girnius – 2005–2009 m.
 Vytautas Kvietkauskas - nuo 2009 m.
Mindaugas Bilius - nuo 2017 m. 

Lietuvos asociacijos
Lietuvos sporto organizacijos
Lietuvos paralimpinis judėjimas
Lietuvos neįgaliųjų organizacijos
Lietuvos pionierius

Lietuvos pionierius – Lietuvos laikraštis vidutinio mokyklinio amžiaus vaikams, ėjęs 1946–1989 m. Vilniuje.

Istorija 
Leido Lietuvos Lenino komunistinė jaunimo sąjunga ir Lietuvos V. Lenino pionierių organizacijos respublikinė taryba. Ėjo kas savaitę, nuo 1957 m. – du kartus per savaitę. 1952–1957 m. buvo leidžiamas tapatus leidinys lenkų kalba „Pionier Litwy“. Buvo skirtas stiprinti moksleivių idėjinį, politinį ir internacionalinį auklėjimą. 

Tiražas 1967 m. – 149 000 egz., 1981 m. – 144 900 egz., 1987 m. – 164 500 egz., 1989 m. – 133 900 egz. 

Laikraštyje kaip neetatiniai korespondentai arba darbuotojai savo kūrybinį kelią pradėjo daugelis būsimų žurnalistų ir rašytojų: Gintarė Adomaitytė, Bronė Buivydaitė, Gintautas Iešmantas, Valdemaras Kukulas, Alfonsas Maldonis, Vytautas Račickas, Virgis Stakėnas, nemažai straipsnių Lietuvos praeities tematika paskelbė Vytenis Almonaitis, Pranas Kulikauskas, kiti mokslininkai.

Vyriausieji redaktoriai 
 1946–1947 m. A. Urbonavičius
 1948–1949 m. Stasys Bistrickas
 1949–1952 m. Leopoldas Mykolaitis
 1953–1972 m. Mindaugas Marcalis
 1972–1987 m. Leonora Šileikaitė
 1988–1989 m. Laimutė Drazdauskaitė

Šaltiniai 

Lietuvos moksleivių spauda
Lietuvos laikraščiai
Lietuvos vaikų spauda
Vilniaus spauda
Paraiba

Paraiba () – valstija šiaurės rytų Brazilijoje, Atlanto vandenyno pakrantėje. Joje yra ryčiausias Amerikos žemyno taškas – Ponta do Seišaso kyšulys. Valstija ribojasi su Pernambuku pietuose, su Seara vakaruose ir su Šiaurės Rio Grande šiaurėje. Sostinė ir didžiausias miestas – Žoan Pesoa.

Geografija 

Centrinę valstijos dalį užima iš prekambro uolienų sudaryti kalnai ir plokščiakalniai. Teišeiros kalnabūbryje yra aukščiausia Paraibos vieta – Žabrės kalnas (1197 m). Palei vandenyną driekiasi pakrantės žemuma. Klimatas tropinis, jūrinis, drėgnas. Borboremos plokščiakalnyje sausiau, metinis kritulių kiekis mažesnis nei 500 mm. Vidutinė metinė oro temperatūra 24-26 °C. Pagrindinės upės – Šiaurės Paraiba, Kurimatau, Mamanguapė, Piranjasas.

Gyventojai 

Etninė sudėtis:
 pardo – 58,9 %
 baltieji – 37,5 %
 juodaodžiai – 3,4 %
 azijiečiai ir indėnai – 0,2 %

Miestai 

Didžiausi miestai (2008 m., tūkst. gyventojų):
 Žoan Pesoa – 693,0
 Kampina Grandė – 381,4
 Santa Rita – 125,8
 Patosas – 99,9
 Bajė – 95,4
 Soza – 65,5
 Kažazeirasas – 57,6
 Guarabira – 55,7

Brazilijos valstijos
Jonas II Megas Komninas

Jonas II Megas Komninas (, Iōannēs II Megas Komnēnos, g. 1262 m. Trapezundas – m. po 1297 m. rugpjūčio 16 d.) – Komninų dinastijos septintasis Trapezundo imperatorius, valdė 1280 – 1297 m.

Jonas II buvo Trapezundo imperatoriaus Manuilo I ir jo trečiosios žmonos Irenos Syrikainos () jauniausias sūnus.

Naujuoju Trapezundo imperatoriumi Jonas II tapo 1280 m. birželį, sužinojus, kad jo brolis Jurgis pateko turkams į nelaisvę.

1282 m. Jonas II su Bizantijos pasiuntiniu pirmą kartą išvyko į Konstantinopolį ir nuo to laiko jis liko ištikimas Paleologams. Valdant Jonui II prasidėjo katalikybės propaganda mongolų tarpe, buvo nuolankiai priiminėjami Romos pasiuntiniai.

1284 m., kai Jono II nebuvo šalyje, jo giminaičiai ir Gruzijos karalius Dovydas VI Narinas pabandė atstatyti gruzinų įtaką imperijoje ir apsupo Trapezundą. Nepavykus užimti sostinės, gruzinų kariai užėmė keletą imperijos provincijų ir Trapezundo imperatore paskelbė Jono II seserį, Manuilo I ir jo antros žmonos Rusudan iš Gruzijos, dukrą Teodorą. Bet 1285 m. iš Konstantinopolio grįžęs Jonas II nušalino Teodorą ir vėl perėmė imperijos valdymą.

Jono II valdymo metu susilpnėjo mongolų įtaka. 1291 m. popiežius Mikalojus IV kvietė Joną II, kartu su Gruzijos ir Armėnijos krikščioniais, dalyvauti kryžiaus žygyje išlaisvinant Jeruzalę nuo Egipto mamliukų sultonų, bet Jonas II šį kvietimą ignoravo.

Jono II šeima 
Jonas II buvo vedęs Eudokiją Paleologę ( g. 1265 m. – m. 1302 m.), Bizantijos imperatoriaus Mykolo VIII dukrą ir susilaukė dviejų sūnų.
 Aleksijus  (1283 rugpjūtis – 1330 m. gegužės 3 d.), Trapezundo imperatorius
 Mykolas (1285 – po 1355 m.), Trapezundo imperatorius

Jonas II mirė 1297 m. pasienio Limini pilyje. Jo kūnas buvo pervežtas į Trapezundą ir palaidotas Panagia Khrysokephalos bažnyčioje (dabar Fatiha mečetė). Imperijos sostą paveldėjo penkiolikmetis jo sūnus Aleksijus. Žmona Eudokija su jaunėliu Mykolu iš Trapezundo grįžo atgal į Konstantinopolį.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Rytų literatūra, Trapezundo kronika 
 Trapezundo imperatorių genealoginis medis

Komninai
Viktoras Nikonovas

Viktoras Nikonovas (, g. 1929 m. vasario 28 d. Rostovo srityje – 1993 m. rugsėjo 17 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.

1950 m. baigęs Azovo-Juodosios jūrų žemės ūkio institutą pradėjo dirbti mašinų – traktorių stoties vyr. agronomu.

Nuo 1958 m. paritinis darbuotojas: TSKP Krasnojarsko krašto komiteto skyriaus vedėjo pavaduotojas, vedėjas, TSKP CK RTFSR partinių organų skyriaus instruktorius. Nuo 1961 m. – TSKP Totorijos komiteto antrasis sekretorisu, 1967–1979 m. – Mari ATSR partijos komiteto pirmasis sekretorius.

1979–1983 m. dirbo sąjunginio susivienijimo "Sojuzselchozchimija" («Союзсельхозхимия») pirmininku – TSRS žemės ūkio ministro pavaduotoju, 1983–1985 m. – Rusijos TSFR žemės ūkio ministru.

1985 m. balandžio mėn. – 1989 m. rugsėjo mėn. V. Nikonovas buvo TSKP CK sekretoriumi. Kandidatas į TSKP CK narius nuo 1971 m., CK narys – nuo 1976 m. TSKP CK Politinio biuro narys 1987–1989 m.

TSRS Aukščiausiosios Tarybos 6–11 šaukimų deputatas. TSRS liaudies deputatas nuo 1989 m.

TSRS politikai
Mindaugas Kuzminskas

Mindaugas Kuzminskas (g. 1989 m. spalio 19 d. Vilniuje) – Lietuvos krepšininkas, rungtyniaujantis Turkijos Izmiro „Pınar Karşıyaka“ komandoje.

Vyresnysis brolis Saulius – profesionalus krepšininkas, ne vieną sezoną žaidęs Europos klubuose. Motina Zita Kuzminskienė (Makselytė) – septynis kartus Lietuvos krepšinio čempionė, 15 metų atstovavusi Lietuvos rinktinei. Tėvas – Lietuvos stalo teniso čempionas.

Biografija 
Mokėsi Vilniaus Radvilų gimnazijoje.

2009 m. rugsėjo 11 d. pasirašė ketverių metų sutartį su Kauno „Žalgirio“ klubu. Pirmuosius sutarties metus žaidė „Šiaulių“ klube, vėliau galutinai persikėlė į Kauno „Žalgirį“.

2010 m. balandžio mėnesį pateikė paraišką dalyvauti NBA naujokų biržoje, kurią vėliau atsiėmė. 2011 metais dalyvavo NBA naujokų biržoje, bet nebuvo pakviestas.

2013 m. birželio 28 d. pasirašė 2+1 sutartį su Malagos „Unicaja“ klubu.

2016 m. liepos 9 d. pasirašė sutartį su NBA komanda Niujorko „Knicks“. 2017 m. lapkričio 12 d. buvo atleistas iš Niujorko „Knicks" klubo.

2019 m. lapkričio pradžioje persikėlė į Rusiją ir pasirašė dvejų metų sutartį su Krasnodaro „Lokomotiv Kuban“ klubu.

Pasiekimai 
 2010 m. LKF taurės trečios vietos laimėtojas (Šiaulių Šiauliai)
 2010 m. SEB BBL trečios vietos laimėtojas (Šiaulių Šiauliai)
 2011 m. LKF taurės čempionas (Kauno Žalgiris)
 2011 m. SEB BBL čempionas (Kauno Žalgiris)
 2012 m. LKL čempionas (Kauno Žalgiris)
 2012 m. Lietuvos super taurės nugalėtojas (Kauno Žalgiris)
 2013, 2015 m. Europos krepšinio čempionato sidabro medalio laimėtojas
 2018 m. Italijos krepšinio lygos laimėtojas

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Lietuvos krepšininkai
Lietuvos olimpiečiai
Šiaurės Paraiba

Šiaurės Paraiba () – upė Brazilijos šiaurės rytuose, Paraibos valstijoje. Prasideda Žabatikos kalnagūbryje, aukštupyje teka šiaurės rytų, rytų kryptimi Borboremos plokščiakalniu. Žemupyje teka pajūrio žemuma. Įteka į Atlanto vandenyną į šiaurę nuo Žoan Pesoa, sudaro ilgą estuariją.

Didžiausi intakai – Taperoa, Paraibinija, Paroeira, Sanjaua. Netoli Kampina Grandės ant upės įrengtas Akauano tvenkinys. Upės žemupyje yra keletas nemažų upinių salų: Restinga (5,3 km²), Stiuarto, Tiriri ir kt. Šiaurės Paraibos vanduo naudojamas laukų drėkinimui, vystoma žvejyba. Laivuojama žemupyje. 

Šiaurės Paraibą atrado keliautojas Tristanas de Soza ir pavadino San Domingo upe (Rio São Domingos).

Šaltiniai 

Brazilijos upės
Pietų Paraiba

Pietų Paraiba () – upė rytų Brazilijoje, San Paulo, Minas Žeraiso ir Rio de Žaneiro valstijose. Prasideda Brazilijos plokščiakalnyje, Sera do Maro kalnagūbryje, susiliejus Paraitingos ir Paraibunos upėms. Teka į šiaurės rytus, įteka į Atlanto vandenyną ties San Žoan do Bara.

Didžiausi intakai – Žaguaris, Bukira, Paraibuna, Piabanja, Pomba, Muriaė. Ant upės įrengta Ilja dos Pomboso užtvanka su tvenkiniu. Vaga slenkstėta. Pietų Paraiba laivuojama atskiruose vidurupio ruožuose ir ­­~250 km ruože žemupyje. Prie upės įsikūrę miestai: Aparesida, Alem Paraiba, San Fidelis.

Šaltiniai 

Brazilijos upės
Sandraugos žaidynės

Sandraugos žaidynės arba geros valios žaidynės () - tarptautinės, kas ketverius metus vykstančios, sporto žaidynės.

Pirmosios žaidynės buvo vadinamos Britų imperijos žaidynėmis. Jos įvyko įvyko 1930 m. Hamiltone. Šiuo metu varžybose suteikta teisė dalyvauti 71 regionui ar šaliai.

Žaidynių vietos 

  1930 - Hamiltonas, Kanada
  1934 - Londonas, Anglija
  1938 - Sidnėjus, Australija
  1950 - Oklandas, Naujoji Zelandija
  1954 - Vankuveris, Kanada
  1958 - Kardifas, Velsas
  1962 - Pertas, Australija
  1966 - Kingstonas, Jamaika 
  1970 - Edinburgas, Škotija
  1974 - Kraistčerčas, Naujoji Zelandija
  1978 - Edmontonas, Kanada
  1982 - Brisbenas, Australija
  1986 - Edinburgas, Škotija
  1990 - Oklandas, Naujoji Zelandija
  1994 - Viktorija, Kanada
  1998 - Kvala Lumpūras, Malaizija
  2002 - Mančesteris, Anglija
  2006 - Melburnas, Australija
  2010 - Delis, Indija
  2014 - Glazgas, Škotija
  2018 - Gold Kostas, Australija

Statistika

Dalyvaujančios šalys ir regionai

Sporto šakos 
Pagrindinės sporto šakos - privalo būt vykdomos kiekvienose žaidynėse:
Lengvoji atletika
Badmintonas
Boksas
Netbolas
Plaukimas
Regbis-7
Rutulių sportas
Skvošas
Sunkioji atletika
Žolės riedulys
Pasirenkamos sporto šakos - šeimininkai parenką papildomas sporto šakos:
Akademinis irklavimas
Dviračių sportas
Dziudo
Gimnastika
Imtynės
Krepšinis
Sinchroninis plaukimas
Stalo tenisas
Šaudymas iš lanko
Šaudymo sportas
Šuoliai į vandenį
Tekvondo
Tenisas
Triatlonas

Sandraugos žaidynių federacija pripažinusi dar keletą sporto šakų, bet jų į programą įtraukti neleidžia dėl per šakų menko išsivystymo Sandraugos šalyse: biliardas, baidarių ir kanojų irklavimas, kriketas (vyko 1988 m. žaidynėse), fechtavimas (vyko 1950-1970 m. žaidynėse), futbolas, golfas, rankinis (vyko 1930 m. žaidynėse), gelbėjimo sportas, regbis-9, buriavimas, softbolas, boulingas (vyko 1998 m. žaidynėse), tinklinis, vandensvydis (vyko 1950 m. žaidynėse).

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Daugiašakės varžybos
Parnaiba (upė)

Parnaiba () – upė šiaurės rytų Brazilijoje, Piaujo ir Maranjano valstijose. Prasideda Brazilijos plokščiakalnyje, Mangabeiraso plynaukštėje, ~700 m aukštyje, susiliejus Maranjano, Kuriolos ir Lontra Piaujo upėms. Teka į šiaurės rytus, per visą savo ilgį sudaro Piaujo ir Maranjano valstijų ribą, žemupyje kerta Parnaibos dubumą. Įteka į Atlanto vandenyną, sudaro deltą.

Didžiausi intakai: Gurgueja, Urusui Pretas, Kanindė, Potis, Longa. Aukštupyje ir vidurupyje vaga slenkstėta. Parnaiba laivuojama žemupyje. Ant upės įrengta Boa Esperansos hidroelektrinės užtvanka. Prie Parnaibos įsikūrę Floriano, Terezinos, Parnaibos miestai.

Šaltiniai 

Brazilijos upės
Jakovas Sverdlovas

Jakovas Sverdlovas (, g. 1885 m. birželio 3 d. Nižnij Novgorode – 1919 m. kovo 16 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės vėikėjas. Vienas rusų revoliucijų ir bolševikų teroro organizatorių. Formalus Tarybų Rusijos vadovas 1918–1919 metais.

Biografija 
Gimė daugiavaikėje amatininko – graverio šeimoje. Baigęs tris klases įstojo į gimnaziją, tačiau iš ten 1900 m. buvo pašalintas už pamokų praleidinėjimą. Dirbo vaistininko padėjėju, tuomet suartėjo su socialdemokratais. 1901 m. įstojo į Rusijos SDDP, po metų tampa "profesionaliu revoliucionieriumi": platina nelegalią literatūrą, renka lėšas partijos naudai, organizuoja pogrindinę spaustuvę. Po II RSDDP suvažiavimo, skilus partijai, tapo bolševiku.

1905–1907 m. revoliucijos metu vadovavo Jekaterinburgo ir Uralo RSDDP(b) komitetams. Buvo nekart suimtas ir ištremtas. Tremtyje kurį laiką gyveno viename name su J. Stalinu. Pabėgęs iš tremties Peterburge tapo "Pravdos" laikraščio redkolegijos ir partijos CK nariu.

Vienas iš Spalio revoliucijos organizatorių. V. Lenino siūlymu tapo Visos Rusijos Centro Vykdomojo komiteto, aukščiausio Tarybų Rusijos įstatymų leidybos ir kontrolės organo, (VCIK-ВЦИК) pirmininku. Būdamas šiose pareigose organizavo tarybų valdžios įtvirtinimą Rusijoje, siųsdamas į provinciją partijos narius valdžios užėmimui. Organizavo VCIK instruktorių ir organizatorių mokyklą, kuri vėliau peraugo į Aukštąją partinę mokyklą prie TSKP CK.

Aktyviai dalyvavo išvaikant Rusijos Steigiamąjį suvažiavimą. Palaikė V. Leniną sudarant Bresto taiką. Vadovavo kairiųjų eserų maišto malšinimui Maskvoje, represijoms prieš kazokus. 1918 m. liepos 18 d. pranešė VCIK prezidiumui apie caro Nikolajaus II ir jo šeimos sušaudymą. Po pasikėsinimo į V. Leniną 1918 m. rugpjūčio 30 d. pateikė VCIK rezoliuciją dėl "raudonojo teroro prieš buržuaziją ir jos agentus". Vadovavo komisijai, rengusiai naują Rusijos konstituciją, įtvirtinusią proletariato diktatūrą.

Mirė, persišaldęs mitingo metu ir susirgęs ispanišku gripu. Palaidotas prie Kremliaus sienos Maskvoje. J. Sverdlovo vardu buvo pavadintos gatvės daugelyje TSRS miestų ir gyvenviečių, Jekaterinburgas pervadintas Sverdlovsku (1924–1991 m.).

TSRS politikai
Vietnamo komunistų partija

Vietnamo komunistų partija (Đảng Cộng sản Việt Nam) – Vietnamo politinė partija. Vienintelė legaliai veikianti partija Vietname.

Komunistų partijos
Vietnamas
Tepikas

Tepikas () – miestas vakarų Meksikoje, 225 km į šiaurės vakarus nuo Gvadalacharos, prie Mololoa upės. Najarito valstijos sostinė. 419,3 tūkst. gyventojų (2005 m.). Keliai į Gvadalacharą, Masatlaną, Puerto Valjartą. Yra vietinių skrydžių Amado Nervo oro uostas.

Tepikas yra žemdirbystės rajono (auginamos cukranendrės, medvilnė, tabakas) centras. Medvilnės, maisto, odos pramonė. Yra Najarito autonominis universitetas, pedagoginis, technologijų ir kiti universitetai. Senamiesčiui būdinga XIX a. pab. – XX a. pr. architektūra, yra katedra.

Meksikos miestai
Vyskupiškių piliakalnis

Vyskupiškių piliakalnis (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A428P, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR478) – piliakalnis Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijoje, prie Meiskių kaimo, Veiviržėnų seniūnija. Pasiekiamas keliu Veiviržėnai – Pėžaičiai pavažiavus 1,15 km, pasukus į kairę pietų kryptimi link sodybos ir jos neprivažiavus ­- į dešinę vakarų kryptimi, iš viso 250 m, yra priekyje, kiek dešiniau.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas Veiviržo dešiniajame krante, ties santaka Graužupio su Juodupiu esančiame kranto kyšulyje. Aikštelė keturkampė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 60 m ilgio, 30 m pločio vakariniame gale. Jos rytiniame krašte supiltas 12 m ilgio, 1,5 m aukščio, 11 m pločio pylimas 2,5 m aukščio išoriniu šlaitu.

Į rytus nuo pylimo yra pirmasis papilys. Jo aikštelė keturkampė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 70 m ilgio, 16­-18 m pločio. Jos rytiniame krašte yra 8 m pločio, 3 m gylio griovys. Į vakarus nuo piliakalnio, Graužupio kairiajame krante, atskiroje kalvoje yra antrasis papilys. Aikštelė trikampė, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 19 m ilgio, 15 m pločio pietvakarinėje dalyje, šiaurinė dalis 1 m aukštesnė. Papilio pietvakarių šlaitas 3 m aukštyje nuo aikštelės dirbtinai statintas. Piliakalnio ir papilių šlaitai statūs, 12­-14 m aukščio. 

Piliakalnio aikštelės ir pylimo šiaurinis kraštas, pirmojo papilio šiaurinis kraštas bei antrojo papilio šiaurės rytų šlaitas nuplauti Graužupio. Erozijos stabilizuotos 2003-2004 m. Piliakalnis ir papiliai apaugę lapuočiais medžiais.

Tyrimai 
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1905 m. atliko Liudvikas Kšivickis, 1963 m. – Lietuvos istorijos institutas. 2003-­2004 m. O. Fediajevas aikštelės šiauriniame krašte ir šlaite ištyrė 65,5 m², padarė pylimo šiaurinio krašto pjūvį (60 m²). Aikštelėje aptiktas 50 cm storio kultūrinis sluoksnis su grublėta keramika, geležies gargažėmis, stulpaviete. Pylimas supiltas per vieną kartą iš priesmėlio. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a.

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.133.
 Покровский Ф. В. Археологическая карта Ковенской губернии. Вильна, 1899.
 Vyskupiškių k. piliakalniai buv. Veiviržėnų vls. Kretingos aps. Piliakalnių aprašymai ir brėžinys. MAB RS. F.235. B.343.
 Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. Dokumentai dėl Kretingos apskrities Andrijavo, gargždų, Veviržėnų valsčių archeologijos paminklų apsaugos 1925-1940. KPCA. F.1. Ap.1. B.64. L.59, 62-66 (Vyskupiškių km. piliakalnis "Pilė").

Nuorodos 
 Lietuvos piliakalnių atlasas 
 Lietuvos piliakalniai

Piliakalniai Klaipėdos rajone
Toreonas

Toreonas () – miestas šiaurės Meksikoje, Koahuilos valstijos pietvakariuose, prie Nasaso () upės. 548,7 tūkst. gventojų (2005 m.), o drauge su metropolija (į ją įeina – Matamorosas, Gomes Palasijas, Lerdas ir kt.) – 1,91 mln. gyventojų.

Keliai į Siudad Chuaresą, Durangą, Monterėjų. Miestą aptarnauja Francisco Sarabia tarptautinis oro uostas. Metalurgijos (cinko, švino, vario), medvilnės, chemijos, maisto pramonė. Drėkinamosios žemdirbystės regiono centras (auginama daugiausia medvilnė). Veikia keletas institutų ir universitetų filialų.

Meksikos miestai
Eidaičių piliakalnis

Eidaičių piliakalnis, Pilalė, Pilalės kalnas, (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A481P, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1082) – piliakalnis Šilutės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Eidaičių kaimo, Gardamo seniūnija. Pasiekiamas iš plento Šilutė – Eidaičiai, pravažiavus Tenenį ir Pašiliškiuose pasukus į kairę vakarų kryptimi, už 1,1 km pasukus į kairę pietvakarių kryptimi ir pavažiavus 850 m lauko keliuku bei palauke, yra lauko pietvakarių kyšulyje, miške.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Tenenio dešiniajame krante. Jį iš pietų juosia Tenenys, iš šiaurės ir vakarų – jo slenio dauba, kuria teka mažas upeliūkštis, tik rytinė dalis siekia aukštumą. Aikštelė apvali, 26 m skersmens, apjuosta 5 m pločio, 0,2 m aukščio pylimu. Pietrytinėje pusėje šis pylimas aukštesnis, 0,7 m aukščio, 29 m pločio. Už jo iškastas 6,5 m pločio, 1,5 m gylio griovys, už kurio supiltas antras 0,4 m aukščio, 5 m pločio pylimas. Už šio pylimo iškastas antras 4 m pločio, 1 m gylio griovys. Šlaitai statūs, 6 m aukščio. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia.

Piliakalnis labai suardytas arimų, apaugęs lapuočiais. Apie 400 m. į rytus buvęs Barvų vandens malūnas.

Tyrimai 
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1963 m. atliko Lietuvos istorijos institutas.

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.180

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalnių atlasas 
 Lietuvos piliakalniai

Piliakalniai Šilutės rajone
Gedikų piliakalnis

Gedikų piliakalnis – piliakalnis Šilutės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Gedikų kaimo, Švėkšnos seniūnija. Pasiekiamas iš plento Švėkšna – Kvėdarna pasukus į dešinę pietų kryptimi, į Gedikus, juose priešais buvusias fermas pasukus į kairę, už kanalo - dešiniau, į Ašvos slėnį, iš viso 350 m – atskira apaugusi kalvelė pievoje.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Ašvos dešiniajame krante. Aikštelė nuplauta, todėl duomenų apie ją nėra. Išlikusi tik jos šiaurės rytų krašte buvusio pylimo dalis - 20 m ilgio, 1,5 m aukščio (1963 m. dar buvo 4 m.), 11 m pločio pakilimas, pailgas šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, esantis 4 m aukščiau upės slėnio. Jis apaugęs lapuočiais. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. 

500 m į pietus, Ašvos kairiajame krante yra VIII a. – IX a. senkapis.

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.182
 Покровский Ф. В. Археологическая карта Ковенской губернии. Вильна, 1899.
 Tarasenka P. Lietuvos archeologijos medžiaga. Kaunas, 1928.

Nuorodos 
 Lietuvos piliakalnių atlasas 
 Lietuvos piliakalniai

Piliakalniai Šilutės rajone
Puodžiai (Raseiniai)

Puodžiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, prie kelio .

Istorija 

Kaimas pirmą kartą minimas 1586 m.

Gyventojai

Galerija

Šaltiniai 

Raseinių rajono savivaldybės gyvenvietės
Tlakepakė

Tlakepakė () arba San Pedro Tlakepakė () – miestas vakarų Meksikoje, Chalisko valstijoje, Gvadalacharos miesto aglomeracijoje. 542,1 tūkst. gyventojų (2005 m.). Mašinų gamybos, stiklo, popieriaus, medienos apdirbimo, maisto, odos pramonė. Prekyba žemės ūkio produkcija (kukurūzai, svogūnai, sorgai ir kt.). Veikia kelet Gvadalacharos universitetų fakultetai.

Pagrindinė Tlakepakės aikštė – El Jardín Hidalgo. Šalia jos yra Hidalgo monumentas, El Santuario de Nuestra Señora de la Soledad bei San Pedro bažnyčios ir turgus.

Istorija 

Tlakepakė įkurta 1530 m. Savivaldybės statusą gavo 1825 m.

Meksikos miestai
Povilas Jefišovas

Povilas Jefišovas (g. 1948 m. birželio 20 d. Klaipėdoje) – Lietuvos krepšinio treneris.

Nuo 1972 m. dirba V. Knašio krepšinio mokykloje. Per daugiau nei trisdešimt penkerius metus treniravo kelis tūkstančius vaikų. 2007 m. suteiktas Lietuvos nusipelniusio trenerio vardas.

Žymiausi auklėtiniai 
 Tomas Delininkaitis
 Rimantas Grigas
 Vilmantas Jankūnas
 Artūras Jovaiša
 Nerijus Jurkšas
 Linas Kaziulionis
 Martynas Petravičius
 Simas Galdikas
 Petras Šalvis
 Arvydas Šikšnius
 Egidijus Šleinius
 Tomas Vanagas
 Valdas Vasylius
 Raimondas Žeimys
 Irmantas Milišauskas
 Donatas Tarolis

Lietuvos krepšinio treneriai
Lietuvos Respublikos teisėjų asociacija

Lietuvos Respublikos teisėjų asociacija (LRTA) – Lietuvos teisėjų profesinės savivaldos susivienijimas, įkurtas 1993 m. Būstinė Vilniuje, Gedimino 40/1.

Veikla 
Lietuvos Respublikos teisėjų asociacijos nariai yra LR bendrosios kompetencijos, administracinių teismų (pvz., LVAT) ir LR Konstitucinio Teismo teisėjai. 633 nariai (2007 m.; 2001 m. - 568 nariai). 

Lietuvos Respublikos teisėjų asociacijos pagrindinės institucijos – Visuotinis narių suvažiavimas, valdyba, pirmininkas, revizijos komisija. Nuo 1997 m. Lietuvos Respublikos teisėjų asociacija yra Tarptautinės teisėjų asociacijos () ir Europos teisėjų asociacijos () narė.

LRTA puoselėja ir plėtoja teismo ir teisėjų nepriklausomumą, savivaldą, gina teisėjų teises, bendradarbiauja su teisininkų organizacijomis Lietuvoje ir kitose šalyse, dalyvauja rengiant bei tobulinant teisės aktus, susijusius su teismo ir teisėjų veikla, puoselėja savo korporacijos tradicijas, dalyvauja teisėjų profesinio tobulinimo veikloje – rengia konferencijas, seminarus teisėjams.

Pirmininkai 
 Vytautas Masiokas – 1993-1997 m.
 Virgilijus Valančius – 1997-2006 m.
 Vytas Milius – 2006–2009 m.
 Albertas Milinis – 2009-2012 m.
 Ramūnas Gadliauskas - nuo 2012

Šaltiniai

Nuorodos 
 Lietuvos Respublikos teisėjų asociacijos tinklalapis 

Lietuvos asociacijos
Lietuvos teisinės organizacijos
Lietuvos teismų sistema
Varmiai

Varmiai () – viena iš senųjų prūsų grupių, gyvenusi Varmėje, kurios buvusios teritorijos didžioji dalis po 1945 m. priklauso Lenkijai.
 
Varmiai gyveno tarp Aistmarių, Alnos ir Paslenkos upių. Pirmieji į dabartinės Lenkijos žemes atvykę polianų kunigaikščiai 997 m. pradėjo bandyti užkariauti prūsų žemes. Mėgstamas būdas buvo apkrikštyti vis dar pagoniais esančius vietinius gyventojus, kartu užkariaujant jų žemes. Buvo organizuota nemažai kryžiaus žygių, kuriuos sukviesdavo Konradas Mazovietis. Jie puldinėjo ir bandė užkariauti jotvingių žemes (kurios vėliau tapo Lenkijos Palenkės regionu), taip pat ir galindų žemes. Kai prūsai ir Pomeranijos baltai ėmė gintis nuo lenkų puldinėjimo, Konradas, kuris dar 1209 m. buvo sukvietęs kryžiaus žygį, pasikvietė Teutonų ordiną.

Varmius kaip ir kitus prūsus užkariavo Teutonų ordino riteriai, rengę kryžiaus žygius globojami popiežiaus. Vietiniai gyventojai buvo atverčiami į krikščionybę, buvo pastatyta daug pilių ir miestų, o į prūsų žemes buvo kviečiami kolonistai iš Vokietijos, Lenkijos ir kitų krikščioniškų Europos šalių. Prūsai palaipsniui buvo asimiliuojami ir prūsų kalba XVII a. pabaigoje ar XVIII a. pradžioje išnyko.

Istorija 
1230 m. atvykę į Kulmo žemę Teutonų ordino riteriai ėmė nukariauti pagonis prūsus ir versti juos į krikščionybę. Varmius, bartus ir notangus nukariavo 1238–1241 m.  Per vieną pirmųjų Varmės antpuolių riteriai sunaikino varmių pilį Honedą ir pastatė savo plytinę Balgos pilį.

Naudodamiesi savo patikima taktika Teutonų ordino riteriai naudojo Balgą kaip tolesnių puolimų bazę. Ši pilis buvo viena iš penkių tvirtovių, kurių 1242 m. kilusio Pirmojo prūsų sukilimo metu prūsai nepaėmė. Sukilimas baigėsi 1249 m. Christburgo taika. Ordinas pastatė naujas Braunsbergo ir Heilsbergo pilis.

1260 m. Vokiečių ordinas triuškinamai pralaimėjo Durbės mūšį, ir prūsai vėl sukilo. Didysis prūsų sukilimas vyko keturiolika metų. Varmiai savo vadu išsirinko Glapą (Glappo) ir prisijungė prie sukilimo. Sukilimo pradžioje Glapas su savo vyrais sėkmingai užėmė Braunsbergą, bet jiems nepasisekė užimti Balgą. 1266 m. Brandenburgo markgrafystės valdovai atvyko į Prūsiją ir ant Varmės ir Notangos sienos tarp Balgos ir Kenigsbergo pastatė pilį, kuri atlaikė prūsų puolimus. Ją pavadino Brandenburgu (dabar tai Ušakovas Kaliningrado srityje).
Glapas buvo sugautas ir pakartas 1273 m., kai bandė užimti tvirtovę. Sukilimas baigėsi dar po metų, jis buvo paskutinis sukilimas, kuriame dalyvavo varmiai.
Po to jie lėtai susiliejo su vokiečiais ir lenkais. Po Torunės taikos lenkai gausiai kėlėsi į Varmę, ir Varmės arkivyskupija buvo išplėšta iš Vokiečių ordino rankų ir atsidūrė Lenkijos karūnos valdžioje kaip Karališkosios Prūsijos provincijos dalis.

Nuorodos 

Prūsų gentys
Kolima (miestas)

Kolima () – miestas vakarų Meksikoje Armerijos upės slėnyje. Kolimos valstijos sostinė. 123,6 tūkst. gyventojų (2005 m.). Šalia miesto eina Gvadalacharos-Mansaniljo automagistralė. Miestą aptarnauja Lic. Miguel de la Madrid oro uostas.

Mieste veikia Kolimos universitetas. Yra katedra, XIX a. vyriausybės rūmai, teatras. Apylinkėse yra La Kampanos, Čanalio archeologinės radimvietės.

Meksikos miestai
Lietuvos slaugos specialistų organizacija

Lietuvos slaugos specialistų organizacija (LSSO) – Lietuvos savarankiška profesinė organizacija, atstovaujanti slaugytojų ekonominiams, socialiniams, profesiniams interesams ir ginanti jų teises. Įkurta 1992 m. gruodžio 19 d.

Būstinė Vilniuje, Jasinskio g. 9, 403.

Struktūra 
LSSO sudaro 10 skyrių pagal Lietuvos Respublikos administracinį suskirstymą. Turi apie 10 000 narių. Skyrių direktoriai su skyrių tarybos nariais koordinuoja LSSO pirminių grupių veiklą. Veikia Profesinių reikalų komitetas, Darbo ir socialinių reikalų komitetas ir Narystės plėtros komitetas.

Veikla 
Lietuvos slaugos specialistų organizacija vadovaujasi 1993 m. priimtais įstatais.

Organizacijos tikslas – dalyvaujant sveikatos priežiūros pertvarkos procesuose prisidėti prie sveikatos politikos formavimo, rūpintis slaugytojų bendruomenės profesiniais interesais. Siekia teisingo apmokėjimo už darbą, saugių ir sveikatai nekenksmingų darbo sąlygų, darbo santykių stabilumo. Padeda kelti slaugytojų kvalifikaciją darbo teisės, organizacinės veiklos ir kitose srityse. Lietuvos slaugos specialistų organizacija nuo 1994 m. yra Tarptautinės slaugytojų tarybos narė, nuo 1996 m. Europos slaugytojų asociacijų federacijos prie Europos sąjungos tikroji narė, nuo 1997 m. Europos slaugytojų ir akušerių nacionalinių asociacijų forumo prie Pasaulinės sveikatos organizacijos narė.

Prezidentės 
 Aldona Čiočienė – 1992–2008 m.
 Danutė Margelienė – nuo 2008 m.

Nuorodos 
 Lietuvos slaugos specialistų organizacija

Šaltiniai 

Lietuvos profesinės organizacijos
Sveikatos organizacijos
Slauga Lietuvoje
Šiūparių piliakalnis

Šiūparių piliakalnis (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A500KP, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1105) – piliakalnis Šilutės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Padubrinų kaimo, Švėkšnos seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Švėkšna – Daukšaičiai, pasukus pro Alseikas link Šiūparių, už Padubrinio, ties kelio į Lekius atsišakojimu, pasukus į dešinę šiaurės rytų kryptimi, laukais pavažiavus 900 m, yra priekyje.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Šalpės kairiojo kranto vingyje. Šlaitai statūs, 14 m aukščio. Aikštelė keturkampė, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 41x30 m dydžio. Jos pietvakariniame krašte supiltas 30 m ilgio, 8 m aukščio, 32 m pločio pylimas, kurio išorinis 8,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 5 m pločio, 1,5 m gylio griovį. Už jo yra antras 50 m ilgio, 2 m aukščio, 12 m pločio pylimas, už kurio iškastas antras 6 m pločio, 2 m gylio griovys. Aikštelės šiaurės rytų gale supiltas 1 m aukščio, 15 m pločio pylimas, už kurio, piliakalnio pašlaitėje, 11 m žemiau aikštelės krašto, yra iškastas 3 m pločio, 0,5 m gylio griovys. Už jo supiltas antras 0,6 m aukščio, 3,5 m pločio pylimas, už kurio iškastas 3 m pločio, 0,5 m gylio antras griovys ir supiltas trečias 29 m ilgio, 1,5 m aukščio, 10,5 m pločio pylimas 2 m aukščio išoriniu šlaitu.  

Piliakalnį apardė jo pietiniu grioviu ir aikštelės rytiniu kraštu einantis kelias, aikštelės kraštuose iškasti apkasai. Jis apaugęs lapuočiais.

Pietvakarių ir šiaurės rytų papėdėse, 3,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos ir žiestos keramikos, gintaro karolių, verpstelių ir kitų dirbinių. 900 m į pietryčius nuo piliakalnio yra IX a. – XII a. Daukšaičių kapinynas.

Tyrimai 
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus XX a. pradžioje atliko Liudvikas Kšivickis, 1963 m. žvalgė Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – XIII a.

Šaltiniai 

 Balčiūnas J., Dakanis B., Strazdas A. 1994. Archeologijos paminklų žvalgymas 1992 ir 1993 metais // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1992 ir 1993 metais. Vilnius, p. 282.
 Krzywicki L., Szaulys J. Pilekalnie litewskie // Przegląd Polski rozwoju przemysłu, handlu i rolnictwa. Warszawa, 1902. Nr. 1, p. 42.
 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.182
 Покровский Ф. В. Археологическая карта Ковенской губернии. Вильна, 1899.

Nuorodos 
 Lietuvos piliakalnių atlasas 
 Lietuvos piliakalniai

Piliakalniai Šilutės rajone
Uoksų piliakalnis

Uoksų piliakalnis su gyvenviete, Gailaičiai, Mataičiai, Šarkiškiai, Uoksų pilaitė (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A491KP, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1084) – piliakalnis Šilutės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Šarkiškių kaimo, Švėkšnos seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Švėkšna – Vilkyčiai, neprivažiavus Ašvos, prieš staigesnį kelio posūkį į kairę pasukus į dešinę šiaurės kryptimi ir pavažiavus 450 m link Pocių, Pociuose pasukus į kairę, pavažiavus 1,2 km laikantis labiau dešinės – yra lauko šiaurės rytų krašte, kelio dešinėje, prieš pat jam leidžiantis į slėnį.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas Vatinos kairiajame krante esančiame kyšulyje, netoli santakos su Ašva. Iš pietų, vakarų ir šiaurės jį juosia upelio slėnis. Šlaitai vidutinio statumo, 5 m aukščio. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 32x24 m dydžio. Jos pietrytiniame krašte supiltas 1,5 m aukščio, 25 m pločio pylimas, kurio 2 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į dabar jau užslinkusį griovį. Piliakalnis apardytas arimų ir bulviarūsių, apaugęs lapuočiais.  Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia.

Į rytus nuo piliakalnio, 0,8 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta lygios keramikos, molio tinko. 350 m į pietryčius yra VI a. – XII a. Mataičių (Pocių) kapinynas, tyrinėtas 1909 m.

Šaltiniai 

 Balčiūnas J., Dakanis B., Strazdas A. Archeologijos paminklų žvalgymas 1992 ir 1993 metais // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1992 ir 1993 metais. Vilnius, 1994. p. 282.
 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.180

Nuorodos 
 Lietuvos piliakalnių atlasas 
 Lietuvos piliakalniai

Piliakalniai Šilutės rajone
Michailas Pervuchinas

Michailas Pervuchinas (, g. 1904 m. spalio 14 d. Čeliabinsko srityje – 1978 m. liepos 22 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.

Biografija 
1922–1929 m. mokėsi Maskvos liaudies ūkio instituto elektros pramonės fakulete. 1930–1933 m. Stalingrado gamyklos "Barikados" cecho viršininkas, vyriausias mechanikas. 1933–1938 m. – Kaširsko elektrinės inžinierius, cecho viršininkas, direktorius, Maskvos energetikos valdybos vyr. inžinierius, valdytojo pavaduotojas, viršininkas.

Dėl 1937 m. prasidėjusių represijų prieš vadovaujančius darbuotojus atsilaisvinant postams, sparčiai kilo karjeros laiptais: 1938 m. dirbo TSRS sunkiosios pramonės valdybos viršininku, ministro pavaduotoju, pirmuoju pavaduotoju. 1939–1942 m. bei 1953–1955 m. – TSRS Elektrinių ir elektros pramonės liaudies komisaras. 1942–1950 m. – TSRS Chemijos pramonės liaudies komisaras (ministras). 1957–1958 m. – vidutinių mašinų gamybos pramonės ministras, TSRS Ministrų Tarybos valstybinio užsienio ekonominių ryšių komiteto pirmininkas.

1940–1944 ir 1950–1955 m. (su pertraukomis) buvo TSRS Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas, 1955–1957 m. – pirmasis pavaduotojas. Karo pradžioje buvo atsakingas už pramonės evakuaciją į TSRS gilumą. 1942–1945 m. buvo aukščiausias TSRS pareigūnas, atsakingas už atominio ginklo sukūrimą, buvo Valstybės gynybos komiteto (VGK) Specialiojo komiteto narys, VGK inžinierinės – techninės tarybos pirmininkas. Daug nusipelnė aprūpinant atominę pramonę sunkiuoju vandeniu, urano heksafloridu ir kitais būtinais cheminiais reagentais. 1949 m. vadovavo valstybinei komisijai, rengiančiai tarybinės atominės bombos išbandymą Semipalatinsko poligone.

1939–1961 m. – TSKP CK narys. 1952–1957 m. – TSKP CK Politinio biuro narys, 1957–1961 m. – kandidatas į Politinio biuro narius. M. Pervuchinas 1957 m. buvo Molotovo-Malenkovo-Kaganovičiaus "antipartinės grupuotės", bandžiusios nušalinti nuo valdžios N,Chruščiovą, sudėtyje. Kadangi buvo mažiausiai radikalus grupuotėje, be to kuravo besikuriančią TSRS atominę pramonę, iš pradžių nukentėjo nežymiai, tik buvo pervestas iš Politinio biuro narių į kandidato statusą. Faktiškai iki pat atleidimo iš Politinio biuro narių, šio partinio organo veikloje ir posėdžiuose nedalyvavo. Vėliau pareigose sparčiai krito.

1958–1963 m. – TSRS ambasadorius Vokietijos Demokratinėje Respublikoje. Nuo 1963 m. dirbo TSRS Liaudies ūkio tarybos energetikos ir elektrifikavimo valdybos viršininkas, vėliau – antraeilėse skyriaus vedėjo pareigose TSRS Valstybiniame Plano komitete.

Generolas leitenantas (1944). Socialistinio darbo didvyris (1949). TSRS Aukščiausiosios Tarybos 2-4 šaukimų deputatas. Palaidotas Novodevičės kapinėse Maskvoje.

TSRS politikai
TSRS ambasadoriai
Šarūnas Vasiliauskas (1989)

Šarūnas Vasiliauskas (g. 1989 m. kovo 27 d. Kaune) – Lietuvos krepšininkas.

Karjera 
Ilgą laiką rungtyniavo „Žalgirio“ dublerių komandoje, taip pat trumpai yra atstovavęs ir pagrindinei „Žalgirio“ ekipai. 2010–2011 m. sezoną gynė „Kauno“ garbę. 2010 m. rugpjūčio 25 d. buvo paskolintas Kauno „Kauno“ klubui. Nuo 2011 m. rudens atstovavo Panevėžio „Lietkabelio“ klubui. Savo laiku krepšinio ekspertai jį lygino su Šarūnu Jasikevičiumi, Vasiliauskui piešta itin šviesi ateitis. Jis ir Žygimantas Janavičius laikyti jaunosios krepšininku kartos svarbiausiais įžaidėjais. Vis dėlto viltims nebuvo lemta išsipildyti – abu žaidėjai šildė „Žalgirio“ atsarginių suolelį.

2013 m. rugpjūčio pradžioje pasirašė vienerių metų sutartį su Sopoto „Trefl“ klubu. 2016 m. rugpjūčio 8 d. pasirašė vienerių metų sutartį su Ispanijos Badalonos „Joventut“ klubu.

2022 m. vasarą, tapęs Rumunijos vicečempionu, vasarai persikėlė į Kanados Skarboro „Shooting Stars“ komandą.

2014 m. Pakviestas Jono Kazlausko į Lietuvos rinktinę ir stabiliai pasirodęs pasirengimo cikle, žaidėjas buvo priimtas į Lietuvos vyrų krepšinio rinktinę.

Pasiekimai 

 2022 m. Rumunijos krepšinio taurė

Išnašos

Nuorodos 
 BasketNews.lt puslapis apie žaidėją

Vasiliauskas, Šarūnas
Lietuvos spauda

Lietuvos spauda – didžiausias, visą Lietuvos teritoriją aprėpiantis spaudos leidinių pardavimo tinklas. „Lietuvos spauda“ prekiniu ženklu pažymėtas prekybos vietas valdo Norvegijos kapitalo įmonės „Reitan Convienence AS". Greito ir patogaus apsipirkimo parduotuvių bei spaudos platinimo tinklui UAB „Reitan Convenience Lithuania“ taip pat priklauso ir „Narvesen“ parduotuvių tinklas. Būstinė Vilniuje, Laisvės pr. 58.

Istorija 
1944 m. įkurtas Respublikinis spaudos platinimo ir ekspedijavimo skyrius. 1964 m. jis tapo Respublikiniu spaudos platinimo susivienijimu „Lietuvos sąjunginė spauda“, 1989 m. – „Lietuvos spauda“, 1994 m. – akcine bendrove „Lietuvos spauda“. Nuo 2005 m. bendrovė priklausė Suomijos bendrovei „Rautakirja“, o nuo 2012 m. – norvegų „Reitan Servicehandel“ AS.

Veikla 
„Lietuvos spauda“ prekybinį tinklą sudaro 203 kioskai „Lietuvos spauda“ apie 70 miestų. Prekiaujama apie 600 pavadinimų periodinės spaudos leidinių ir apie 700 rūšių kasdienio vartojimo prekių (elektroniniai ir įprastiniai viešojo transporto bilietai, tabako gaminiai, saldumynai, gaivieji gėrimai, kava, užkandžiai ir kt.), priimamos įmokos už komunalines, lizingo, draudimo, kabelinės televizijos ir telekomunikacijų paslaugas.

Vadovai 

 Romualda Kšanienė – 1991–2004 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Lietuvos spauda 

Lietuvos prekybos įmonės
Lietuvos spauda
Prekybos tinklai
Lietuvos sportas

''Straipsnis apie sportą Lietuvoje – Sportas Lietuvoje
„Lietuvos sportas“ – pirmasis Lietuvos periodinis sporto leidinys, leistas 1922 m. vasario 1 d. – spalio 22 d. ir 1937 m. sausio 19 d. – 1938 m. gruodžio 21 d. Kaune, 1992–2000 m. Vilniuje.

Istorija 
Nuo 1922 m. vasario 1 d. iki spalio 22 d. leistas kaip mėnesinis iliustruotas žurnalas, nuo 1937 m. sausio 19 d. iki 1938 m. gruodžio 21 d. kaip savaitraštis. 1922 m. žurnalą leido Lietuvos sporto lyga, 1937–1938 m. Lietuvos fizinio lavinimosi sąjunga. Spausdino A. Bako spaustuvė, A. Narkevičiaus spaustuvė, Vilniaus spaustuvė Kaune. Išleista 113 numerių.

Žurnalas teikė informaciją apie Lietuvos sportinį gyvenimą, sportininkų laimėjimus, davė specialių žinių apie treniruotes, varžybų taisykles, akcentavo sporto reikšmę visuomenės gyvenime. Bendradarbiavo Valerijonas Balčiūnas, E. Boreišis, V. Degutis, Antanas Gustaitis, J. Jazbutienė, J. Kalvaitis, Romas Marcinkus, K. Markevičius, J. Meškauskas, Juozas Tonkūnas ir kt. 

Leidyba atnaujinta 1992 m., laikraštį „Lietuvos sportas“ 3 kartus per savaitę leido Kūno kultūros ir sporto departamentas prie LR Vyriausybės. 1995–2000 m. laikraščio steigėja ir leidėja oficialiai buvo UAB „Lietuvos sportas“. Ėjo 3 kartus per savaitę. Tiražas: 6000-8000 egz. (1997 m.). Laikraštis rašė apie įvairias sporto šakas, jų būklę Lietuvoje, varžybas, sportininkus, sporto aktualijas.

Redaktoriai 
 1922 m. Steponas Garbačiauskas
 1937–1938 m. Nikodemas Čerekas
 1993–1994 m. Vytautas Saulis
 1994–1999 m. Bronius Čekanauskas
 1999–2000 m. Aleksandras Krukauskas

Šaltiniai 

Lietuvos sporto spauda
Lietuvos žurnalai
Kauno spauda
Lietuvos statybų projektavimo institutas

Lietuvos statybų projektavimo institutas, LSPI – viena didžiausių Lietuvos projektavimo ir konsultavimo bendrovių Vilniuje, Jeruzalės g. 45.

Istorija 
1959 m. Kaune įkurtas Pramoninės statybos projektavimo institutas („Pramprojektas“) su filialu Vilniuje. 1987 m. Vilniaus filialo ir tresto „Orgtechstatyba“ pagrindu įsteigtas institutas „Lietuvos statybos projektas“, 1995 m. pertvarkytas į bendrovę „Lietuvos statybų projektavimo institutas“ (direktorius 1995–2007 m. J. Mulevičius). 120 darbuotojų (2006 m.). 2007 m. LSPI susijungė su bendrove „Sweco BKG“ ir pavadintas „Sweco BKG LSPI“ (prezidentas nuo 2007 m. A. Abromavičius).

Institutas rengia teritorijų planavimo projektus, rekonstruoja, projektuoja pastatus, rengia technikos dokumentaciją, konsultuoja statybos ir projektavimo klausimais. Yra oficialus Tarptautinės inžinierių konsultantų federacijos (FID1C) dokumentų vertėjas į lietuvių kalbą ir jų platintojas Lietuvoje. Institute saugoma apie 35 000 įvairių normatyvinių, techninių, informacinių dokumentų.
Svarbiausi projektai:
 Spaudos rūmai, 1986 m., architektas J. Koninas
 Valstybės kuro rezervo mazuto saugykla, 1994–2001 m., architektas Vytautas Vielius
 „Hyper Rimi“ prekybos centrai Vilniuje, 2001 m., architektas T. Paulauskas
 Bendrovės „Master Foods“ pastatai Gargžduose, 1998–2001 m., architektė J. Augaitytė
 Bendrovės „Mažeikių nafta“ rekonstrukcija, 1999–2007 m., projektų vadovai V. Kaminskas, S. Asačiovas, L. Šakalys, A. Bikulčius).

Šaltiniai

Nuorodos 
 Lietuvos statybų projektavimo institutas 

Architektūrinis projektavimas
Lietuvos statybos įmonės
Statybos organizacijos
Arvydas Šikšnius

Arvydas Šikšnius (g. 1987 m. spalio 10 d. Kretingoje) – Lietuvos krepšininkas, rungtyniaujantis Pasvalio „Pieno žvaigždės“ komandoje.

Krepšinio mokytis pradėjo Kretingoje, vėliau tęsė Klaipėdos „Vlado Knašiaus“ krepšinio mokykloje, pas trenerį Povilą Jefišovą. 2009–2010 m. sezone rungtyniavo Šiaulių „Šiauliai“ komandoje. 2010 m. kovo 26 d. pasirašė sutartį su Vilniaus „Lietuvos Ryto“ komanda. 2011 m. sausio 14 d. iki sezono pabaigos buvo paskolintas Vilniaus „Perlo“ klubui.

2013 m. rugpjūčio 11 d. pasirašė vienerių metų sutartį su Kėdainių „Nevėžio“ klubu. 2015 m. liepos pradžioje pasirašė dvejų metų sutartį su Klaipėdos „Neptūno“ klubu. 2019 m. birželio pabaigoje pasirašė vienerių metų sutartį su Pasvalio „Pieno žvaigždžių“ klubu.

Pasiekimai 
 2008 m. NKL visų žvaigždžių dienos „Oro karalius“.
 2009 m. LKL visų žvaigždžių dienos „Oro karalius“.
 2010 m. LKF taurės trečios vietos laimėtojas.
 2015 m. BBL trečioji vieta.
 2015 m. LKL trečioji vieta.
 2016 m. Karaliaus Mindaugo taurės trečios vietos laimėtojas.
 2016 m. LKL antros vietos laimėtojas

Šaltiniai 

Šikšnius, Arvydas
Aleksijus II Megas Komninas

Aleksijus II Megas Komninas (, Alexios II Megas Komnēnos, g. 1283 m. rugpjūtis – m. po 1330 m. gegužės 3 d.) – Komninų dinastijos devintasis Trapezundo imperatorius, valdė 1297–1330 m.

Aleksijus II buvo Trapezundo imperatoriaus Jono II ir Eudokijos Paleologės vyriausias sūnus. Po tėvo mirties jis imperatoriaus sostą užėmė būdamas keturiolikos metų, todėl juo rūpinosi dėdė – Bizantijos imperatorius, Andronikas II Paleologas.

Aleksijaus II valdymo metais Konstantinopolio įtaka Trapezundo imperijai palaipsniui mažėjo, o Gruzijos – išaugo. Iki 1324 m. Trapezunde buvo pastatyta miesto gynybinė siena, kuri tesėsi iki jūros kranto ir saugojo rytinio miesto dalies gyventojus nuo osmanų išpuolių.

Daug problemų Aleksijui II sukėlė Genujos Respublikos pirkliai, kurie Juodosios jūros pakrantės miestuose savo rankose laikė prekybos monopolį ir imperijos muitininkams trukdė apžiūrėti bei teisingai apskaičiuoti muitą už prekes. 1306 m. Aleksijus II atmetė Genujos pasiūlymą, tokiomis pačiomis sąlygomis kaip Konstantinopolis, pratęsti prekybos sutartį ir nutraukė ją. Pareikalavus sumokėti mokesčius už išvežamas prekes įvyko susirėmimas tarp pirklių ir gruzinų samdinių, kuris išaugo į pogromus. Buvo sudegintas Trapezundo priemiestis Leontokastronas. Galiausiai, 1314 m. ir 1316 m. buvo pasirašytos taikos sutartys.

Po Aleksijaus II mirties 1330 m. gegužės 3 d. Trapezundo imperijos sostą paveldėjo jo sūnus Andronikas, kuris netrukus buvo nužudytas. Šalyje daugiau nei dvidešimčiai metų įsigalėjo neramūs laikai su tarpusavio žudynėmis, pro bizantiškų ir pro gruziniškų partijų tarpusavio kovomis.

Aleksijaus II šeima 
1300 m. Aleksijaus II, prieš dėdės Androniko II valią, vedė Gruzijos princesę iš Džavachetijos Džijadžak Džakeli. Dėdė kreipėsi į bažnyčią, kad ši santuoka būtų anuliuota, bet patriarchas padėti atsisakė, nes jauna žmona jau buvo nėščia. Jie susilaukė šešių vaikų:
 Andronikas (apie 1310–1332 m. sausio 8 d.), Trapezundo imperatorius;
 Bazilijus (? – nužudytas 1340 m. balandžio 6 d.), Trapezundo imperatorius;
 Mykolas Megas Komninas (? – 1330 m. gegužę), nužudytas savo brolio Androniko nurodymu;
 Jurgis Megas Komninas (? – 1330 m. gegužę), nužudytas savo brolio Androniko nurodymu;
 Ona (? – nužudyta 1342 m. rugsėjį), Trapezundo imperatorė;
 Eudokija Megalė Komnina (?), ištekėjo už Adil beg ibn Jakubo Kandaride.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Rytų literatūra, Trapezundo kronika ;
 Trapezundo imperatorių genealoginis medis.

Komninai