joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Veterinarija

Veterinarija – mokslas apie gyvūnų ligas, jų tyrimai bei terapija (gydymas).

Tarptautinė veterinarijos diena – balandžio 30-oji.

Veterinarijos studijos

Lietuva 
Lietuvoje iki 2010 m. veikė Lietuvos veterinarijos akademija (dab. LSMU).

Austrija 
Seniausia Austrijos vetarinarijos aukštoji mokykla – 1765 m. įsteigta „Mokymosi mokykla gyvulių ligoms gydyti“ (Lehrschule zur Heilung der Viehkrankheiten, Vienos veterinarijos universitetas), Viena. Kituose Austrijos miestuose vetarinarijos studijų programų nėra.

Vokietija 
Vokietijoje veterinarija ( – 'veterinarinė medicina', taip pat Tiermedizin – 'gyvūnų medicina') studijuojama nuo XVIII a. (1771 m.). Pradžia – Gėtingeno universitetas. Tuo metu universiteto mokslininkas universalas Johann Christian Erxleben gavo leidimą universitete steigti Gyvulių vaistų institutą (Vieharzney-Institut). Gėtingeno universiteto Veterinarijos institutas (Tierärztliches Institut der Georg-August-Universität Göttingen) – seniausia ir pirmoji universitetinė švietimo įstaiga Vokietijoje. Šiuo metu jame jau nebėra veterinarijos studijų.

Seniausia, iki šiol veikiant savarankiška veterinarijos aukštoji mokykla – 1778 m. (valdant Georg III) įsteigta mokykla (Roßarzney-Schule), dab. Hanoverio aukštoji veterinarijos mokykla (Tierärztliche Hochschule Hannover), nuo 2003 m. turinti paramos fondo (Stiftung – fundacijos) statusą (Stiftung Tierärztliche Hochschule Hannover).

Studijos yra tokiuose miestuose kaip Berlynas (Berlyno laisvasis universitetas), Gysenas (Justus-Liebig-Universität), Leipcigas (Leipcigo universitetas) ir Miunchenas (Miuncheno universitetas).

Šveicarija 
Šveicarijoje veterinarijos studijas rengia Berno universitetas (Bernas) ir Ciūricho universitetas (Ciurichas). Studijų etapai – Vorphysikum, Physikum ir klinikinė praktika. Laikomas valstybinis egzaminas, suteikiama aprobacija „veterinaras“ (Tierarzt). Po disertacijos suteikiamas mokslinis laipsnis – veterinarijos medicinos daktaras (Doctor medicinae veterinariae, Dr. med. vet.).

Nuorodos
Andrius Užkalnis

Andrius Užkalnis (g. 1970 m. lapkričio 26 d. Kaune) – žurnalistas, publicistas.

Biografija 

Mokėsi Vilniaus Salomėjos Nėries vidurinėje mokykloje, Vilniaus statybos technikume, vidurinį mokslą baigė vakarinėje mokykloje. Dirbo P. Eidukevičiaus odos ir avalynės fabrike. Vytauto Didžiojo universitete studijavo anglų kalbą (nebaigė). Dirbo Lietuvos radijo užsienio laidų skyriuje, leidykloje „Vilnius In Your Pocket“, Baltijos šalių laikraštyje „The Baltic Independent“. Nuo 1995 m. gyveno ir kūrė Londone, dirbo BBC redaktoriumi bei vertėju. 2011 m. grįžo į Lietuvą. Šiuo metu gyvena Vilniuje. Iki 2013 m. vidurio vedė BTV laidą „Užkalnio 5“. 2011-2015 buvo laikraščio „Lietuvos rytas“ ir portalo „lrytas.lt“ apžvalgininkas. Šiuo metu reguliariai rašo portale „DELFI“, žurnale „Verslo klasė“ ir savo sukurtam maisto apžvalgų portalui „Laukinės žąsys“. 

2014 metais nuteistas už komentatoriaus įžeidinėjimą. 

2014 metais pradėjo vesti savo pokalbių laidą „Ačiū, kad atėjote“ Žinių radijuje. Nuo 2015 m. lapkričio pakaitomis su Algiu Ramanausku veda Info TV laidą „Andrius Užkalnis Plius“.

Šiuo metu leidžia „UŽKALNIO“ žurnalą su partnere Fausta Marija Leščiauskaite.

Bibliografija 
 Anglija: apie tuos žmones ir jų šalį. – Vilnius: Baltos lankos, 2009. – 246 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-23-316-9
 Kelionių istorijos. – Vilnius: Baltos lankos, 2010. – 327 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-23-363-3
 Prijaukintoji Anglija. – Vilnius: Baltos lankos, 2010. – 230 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-23-414-2
 Naujųjų laikų evangelija pagal Užkalnį. – Vilnius: Obuolys, 2014. – 301 p.: iliustr. – ISBN 978-6094-03-633-0
 Antroji evangelija pagal Užkalnį. – Vilnius: Obuolys, 2015. – 297 p.: iliustr. – ISBN 978-6094-03-753-5
 Užkalnio kelionės : Pavyduolių glamonės ir smalsiųjų gundymai. – Vilnius: Obuolys, 2016. – 240 p.: iliustr. – ISBN 978-6094-03-983-6
 Taip gyventi verta : romanas. – Vilnius: Obuolys, 2017. – 272 p.: iliustr. – ISBN 978-6090-40-203-0
 Minčių srautas. – Vilnius: Obuolys, 2018. – 544 p.: iliustr. – ISBN 978-6090-40-443-0
 Trečioji evangelija: Griūtis ir laisvė. - Vilnius: BALTO leidybos namai, 2019. - 384 p.: iliustr. - ISBN 978-6098-23-390-2

Išnašos

Nuorodos 
 Andriaus Užkalnio blogas 
 Andrius Užkalnis: „Išmokau pasakyti „ne“, 2013-03-04
 Andrius Užkalnis apie tai, ką šneka žmonės, 2012-06-06 

Lietuvos žurnalistai
Lietuvos publicistai
Kulundžiai

Kulundžiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurę nuo Giedraičių.

Istorija 

1656 m. kaimas minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje. 1686 metais priklausė Dubingių kunigaikštystės Dubingių valsčiui. Tada kaime buvo trys namai. 1686 metais kaimas vadintas Kulundžiais arba Jankeliūnais.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Dailidės (Molėtai)

Dailidės – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 4 km į pietryčius nuo Inturkės.

Istorija 

1643 m. Dubingių kunigaikštystės inventoriuje minimi Dailidiškiai, tapatintini su dab. Dailidėmis. 1686 metais priklausė Dubingių kunigaikštystės Dubingių valsčiui. Tada kaime buvo 3 namai. 1695 m. Molėtų krikšto metrikų knygoje užrašytas Joannes Daylidaniec de Daylidzie.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Verbyliškiai

Verbyliškiai – viensėdis Molėtų rajono savivaldybėje, Dubingių seniūnijoje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Dubingių prie Suoselio ežero, prie šiaurinio Asvejos ežero kranto.

Istorija 

1686 metais priklausė Dubingių kunigaikštystei. Tada viensėdyje gyveno Vaitiekus Rūtėnas (Woyciech Rutowicz). Viensėdis tada vadinosi Verbylos.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Laumikoniai

Laumikoniai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, Dubingių seniūnijoje, 2 km į vakarus nuo Dubingių.

Istorija 

1686 metais priklausė Dubingių kunigaikštystei. Tada kaime buvo aštuoni namai.
1744 m. kaimas užrašytas Vilniaus vyskupijos sinodo nutarimuose. Tada jis priklausė Dubingių parapijai.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Ciūniškiai

Ciūniškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Dubingių.

Istorija 

1686 metais Ciūniškių miestelis priklausė Dubingių kunigaikštystei. Tada jame buvo 17 namų.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Bambėnai

Bambėnai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Inturkės.

Istorija 

1643 m. Dubingių kunigaikštystės inventoriuje. 1686 m. priklausė Dubingių kunigaikštystės Dubingių valsčiui.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Kaušiniai

Kaušiniai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Inturkės, prie Molėtų-Inturkės kelio.

Istorija 

1686 metais priklausė Dubingių kunigaikštystės Dubingių valsčiui. Tada kaime buvo 7 namai. Keturiuose iš jų gyveno Kaušiniai.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Kačiūniškiai

Kačiūniškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Inturkės.

Istorija 

1643 m. kaimas minimas Dubingių kunigaikštystės inventoriuje. 1686 metais priklausė Dubingių kunigaikštystės Dubingių valsčiui. Tada kaime buvo 2 namai.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Suraiža

Suraiža – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Suginčių, prie Suraižos upelės ir Želvų ežero.

Istorija 
1700 m. užrašytas Molėtų krikšto metrikų knygoje (Suražka). 1702 m. užrašytas Kuktiškių bažnyčios metrikų knygoje. 1731 metų Kuktiškių rakto inventoriuje minimas vienkiemis Paszuraiszis (Pasuraižys?). Iki 1926 m. priklausė Kuktiškių parapijai, nuo to laiko iki šiol – Suginčių parapijai.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Girsūdų valsčius

Girsūdų valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje. Centras – Girsūdai, kurį laiką – Smilgiai.

Istorija

Valsčius su pertraukomis gyvavo nuo 1863 iki 1918 m. XIX a. 7-ajame dešimtmetyje jos centras buvo Smilgiuose.

Šaltiniai

Panevėžio apskrities valsčiai
Dinozaurų parkas

Dinozaurų parkas (, ) yra Kanadoje, Albertos provincijoje, Uolinių kalnų papėdėje, 48 km į šiaurės rytus nuo Brukso (Brooks) miesto. 

Panašaus parko nėra visame pasaulyje. Visoje planetoje čia rasta daugiausia dinozaurų griaučių: 37 000 kvadratinių metrų plote aptikta prieš 100–200 milijonų metų gyvenusių milžiniškų gyvūnų liekanų. Niekur kitur tokiame mažame plote nerasta tokios daugybės didelių gyvūnų griaučių. Šiomis radybomis mokslininkai labai susidomėjo dar ir dėl to, kad  šalia suaugusių, subrendusių didžiulių gyvūnų rasta ir mažiukų, dar nesuaugusių jauniklių liekanų. Iš to galima daryti išvadą, kad tie gyvūnai buvo sveiki, galėjo daugintis, bet visi staiga žuvo dėl nežinomų priežasčių.

Pirmieji dinozaurų protėvių griaučių radiniai aptikti maždaug prieš 200 metų ir nuo to laiko tų gyvūnų liekanų rasta įvairiuose Žemės kampeliuose. Buvo daug jų rūšių, jų būta ir didesnių, ir mažesnių. Vieni jų gyveno vandenyje, kiti sausumoje, buvo ir tokių, kurie mokėjo skraidyti. Vieni jų buvo augalėdžiai, kiti − plėšrūnai. Patys didžiausi buvo iki 28 metrų ilgio, o svėrė 50–60 tonų. Kai toks didžiulis dinozauras išžiodavo nasrus, jo apatiniai dantys būdavo per metrą nutolę nuo viršutinių, vienas dantis buvo 12 centimetrų ilgio ir 5 centimetrų pločio masyvus kūgio pavidalo pleištas, o metro ilgio kaukolėje dantys užėmė 70 centimetrų.

Šie gyvūnai išnyko maždaug prieš 75 milijonus metų. Kreidos periodo viduryje dinozaurai dar gyveno visoje Žemėje, jie buvo gerai prisitaikę prie aplinkos. Tačiau mezozojaus pabaigoje jų staiga ėmė mažėti, o prasidėjus terciaro periodui, vyraujantys sausumos gyvūnai jau buvo žinduoliai.

Dinozaurais šiuos gyvūnus įvardijo seras Ričardas Ovenas 1841 m. pamatęs keletą iškastų milžiniškų roplių griaučių. Nuo tada bendru dinozaurų vardu vadinama daugybė labai įvairių iškastinių gyvūnų, jų yra daug rūšių. Kaip rodo naujausi tyrimai, dinozaurai labai skyrėsi nuo šiandieninių roplių: jų buvo labai išsivysčiusi medžiagų apykaita, jie galėjo nepaprastai gerai judėti.

1979 m. spalio 26 d. Dinozaurų parkas įrašytas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

Nuorodos 
Dinozaurų parkas  (anglų k.)

Pasaulio paveldo sąrašas
Kanados geografija
NK Pazinka

Pazino „Pazinka“ – Kroatijos futbolo klubas iš Pazino.

Istorija
Klubo istorija siekia 1948 m., kai buvo įkurtas „Pazinkos“ klubas.

Kitados rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.

Pasiekimai

Nuorodos 
 

Pazinka
NK Dubrava Zagreb

„Dubravos“ futbolo klubas arba Zagrebo „Dubrava“ – Kroatijos futbolo klubas iš Zagrebo Dubravos kvartalo.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1945 m.

1993–1994 m. sezone žaidė Pirmoje lygoje, bet joje neįsitvirtino ir iškrito į Antrą lygą.

2021–2022 m. sezone runtgyniavo Antroje lygoje. Užėmė vienuoliktą vietą.

Pirma lyga (II pakopa) 
Nuo 2022–2023 m. žaidė Pirmoje lygoje (antra pakopa). Buvo įvykdyta lygų reorganizacija ir Pirmoji lyga tapo SuperSport lyga, o Antroji tapo Pirmąja.

Pasiekimai

Sezonai 

|}

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė 
 Facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 Transfermarkt
 Globalsportsarchive

Dubrava
NK Neretva

Metkovičiaus „Neretva“ – Kroatijos futbolo klubas iš Metkovičiaus.

Istorija
Klubo istorija siekia 1919 m., kai buvo įkurtas „Naronos“ klubas.

Kitados rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.

Pasiekimai

Nuorodos 
 SOCCERWAY

Neretva
HNK Orijent 1919

Rijekos futbolo klubas „Orijent 1919“ ()– Kroatijos futbolo klubas iš Rijekos Sušako priemiesčio.

Istorija 
Šio klubo ištakos siekia 1919 m. 

1996–1997 m. sezone žaidė aukščiausioje lygoje, tačiau liko 14 vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną.

2021–2022 m. sezone runtgyniavo Antroje lygoje. Užėmė devinttą vietą.

Pirma lyga (II pakopa) 
Nuo 2022–2023 m. žaidė Pirmoje lygoje (antra pakopa). Buvo įvykdyta lygų reorganizacija ir Pirmoji lyga tapo SuperSport lyga, o Antroji tapo Pirmąja.

Emblema

Apranga 
Sportinės aprangos pokyčiai
 Namuose žaidžia raudona balta apranga. 
 Išvykų apranga – balta, o kojinės raudonos.

Sezonai 

|}

Sudėtys 
Atnaujinta: 2020 m. rugsėjo 7 d.

Pasiekimai

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 Globalsportsarchive

Orijent
NK Samobor

Samoboro NK – Kroatijos futbolo klubas iš Samoboro.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1925 m. Kitados rungtyniavo aukščiausioje lygoje. 

1996–1997 m. sezone liko tarp prasčiausių ekipų ir po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną. 

Vėlesniais metais iškrito į Trečią lygą (III trečia pakopa).

Pasiekimai

Nuorodos 
 SOCCERWAY

Samobor
NK Čakovec

Čakoveco NK – Kroatijos futbolo klubas iš Čakoveco.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1920 m. Nuo 2000–2001 m. sezono rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.

Joje išbuvo du sezonus, o po to prasidėjo kritimas į žemesnius divizionus, o 2011 m. paskelbta apie klubo likvidavimą.

Pasiekimai

Nuorodos 
 SOOCERWAY

Cakovec
Kraštai (Anykščiai)

Kraštai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Svėdasų, prie kelio . Neveikiančios kapinaitės. Aptikti XV–XVII a. kapai, stūkso Taurakalnis (senkapiai sunaikinti). Piečiau kaimo plyti Kraštų miškas.

Istorija 

1585 m. minimas Kraštų dvaras ir laukas. XIX a. buvo palivarkas.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Kraštuose 1944 m. birželio 22 d. gimė literatūros tyrinėtoja, vertėja, humanitarinių mokslų daktarė Dalia Dilytė.

Šaltiniai

Nuorodos 
 

Anykščių rajono savivaldybės gyvenvietės
Gintališkės valsčius

Gintališkės valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje. Centras – Gintališkė.

Istorija

XVI–XVIII a. Gintališkės valsčiumi buvo vadinamos dvaro valdos, o 1861–1915 m. – Rusijos imperijos valstiečių luominės savivaldos institucija.

Suskirstymas 

1870 m. valsčių sudarė 6 seniūnijos:
 Beržoro seniūnija
 Gintališkės seniūnija
 Notėnų seniūnija
 Platelių seniūnija
 Paežerių seniūnija
 Šateikių seniūnija

Gyvenvietės

1870 m. valsčiuje buvo 49 kaimo bendruomenės.

Šaltiniai

LDK valsčiai
Telšių apskrities valsčiai
Marta Domínguez

Marta Domínguez Azpeleta (1975 m. lapkričio 3 d.) – Ispanijos vidutinių ir ilgų nuotolių bėgikė, olimpietė.

Pasaulio lengvosios atletikos čempionatuose Dominguez iškovojo tris medalius – auksą 2009 m. 3000 m bėgimo su kliūtimis rungtyje bei sidabrą 5000 m distancijoje 2001 m. ir 2003 m. Europos lengvosios atletikos čempionatuose 5000 m distancijoje Dominguez užėmė trečią vietą 1998 m. bei buvo pirma 2002 m. ir 2006 m. 2010 m. Dominguez iškovojo Europos čempionato sidabrą 3000 m kliūtinio bėgimo rungtyje. 2003 m. Pasaulio uždarų patalpų čempionate 3000 m distancijoje Dominguez liko antra. Toje pačioje distancijoje Europos uždarų patalpų čempionatuose sportininkė pelnė net penkis medalius – auksą 2002 m., sidabrą 2007 m. ir bronzą 1996 m., 1998 m. bei 2000 m. Olimpinėse žaidynėse Dominguez dalyvavo triskart, tačiau medalių nepelnė.

2009 m. Dominguez pripažinta Europos metų lengvaatlete.

Šaltiniai 

Ispanijos olimpiečiai
Vidutinių nuotolių bėgikai
Ispanijos lengvoji atletika
Rimantas Šidlauskas

Rimantas Šidlauskas (1962 m. birželio 14 d. Bebrikiuose, Kėdainių rajone – 2022 m. rugsėjo 12 d.) –  Lietuvos diplomatas, ambasadorius.

Biografija 
1980–1985 m. studijavo Vilniaus universiteto Filologijos fakultete. 1986–1988 m. dirbo „Sigmos“ gamybiniame susivienijime, Vilniaus skaičiavimo mašinų gamykloje, Lietuvos kultūrinių ryšių draugijos su užsienio šalimis parodų skyriuje. 1989–1992 m. Užsienio reikalų ministerijos (URM) I sekretorius, skyriaus vedėjo pavaduotojas, skyriaus vedėjas, Konsulinio departamento direktoriaus pavaduotojas, 1992–2000 m. direktorius. 

1994 m. vasario-birželio mėn. LR URM ministro Povilo Gylio pavaduotojas. 1994–1997 m. URM sekretorius.  Nuo 1995 m. vadovavo valstybės sienos delimitavimo ir demarkavimo bei ekonominės zonos ir kontinentinio šelfo Baltijos jūroje nustatyti komisijai.  1997 m. suteiktas LR nepaprastojo ir įgaliotojo ambasadoriaus diplomatinis rangas.  2000–2002 m. Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Kanadoje.  2002 m. liepos mėn. – 2008 m. lapkričio mėn. – nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Rusijos Federacijoje (2003-2008 m. kartu ir ambasadorius Armėnijai).  2008–2009 m. URM Rytų kaimynystės politikos departamento ambasadorius ypatingiems pavedimams.

Nuo 2009 m. Lietuvos prekybos, pramonės ir amatų rūmų asociacijos generalinis direktorius. 2019 m. balandžio 7 d. sulaikytas STT. Įtariama, kad už kyšį buvęs diplomatas pažadėjo, pasinaudodamas savo ankstesne diplomatine tarnyba, paveikti asmenis, kad Rusijos piliečiui būtų išduota Šengeno valstybės viza.

Įvertinimas 
 1999 m. Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino IV laipsnio ordinas 
 2003 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžius 
 2005 m. Tautinių mažumų ir išeivijos departamento prie LRV Garbės aukso ženklas „Už nuopelnus“
 2009 m. medalis „Už nuopelnus Lietuvos Respublikos diplomatinėje tarnyboje“

Šaltiniai 

|-

|-

Lietuvos užsienio reikalų viceministrai
Lietuvos diplomatai
Lietuvos ambasadoriai Kanadoje
Lietuvos ambasadoriai Rusijoje
Lietuvos ambasadoriai Armėnijoje
Lietuvos prekybos rūmų darbuotojai
LCARS

Star Trek pramanyta visata LCARS (Library Computer Access/Retrieval System akronimas) – pramanyta kompiuterio operacinė sistema, pavaizduota „Star Trek“ televizijos serialuose ir kino filmuose. LCARS Star Trek pirmą kartą paminėta seriale „Star Trek: The Next Generation“. „LCARS“ yra dažnai naudojamas apibūdinant į LCARS panašių kompiuterių monitorių dizainą, dažniausiai panašių į The Next Generation. Toks dizainas yra populiarus tarp Star Trek fanų puslapių.

Produkcija 

LCARS grafinė naudotojo sąsaja buvo suprojektuota scenografo ir techninio konsultanto Michael Okuda. Dizainą nemažai įtakojo Gene Roddenberry prašymas pagyvinti valdymo pultus. Minimalistinis dizainas turėjo parodyti, kad technologijos yra toliau pažengę, negu originaliame „Star Trek“. Pradžioje valdymo pultai buvo padaryti iš dažyto organinio stiklo su apšvietimu iš apačios, kadangi tai leido pagaminti sudėtingai atrodančius pultus pigiai. Vėliau buvo pradėta naudoti animacija, kuri buvo rodoma ant įmontuotos vaizdo įrangos.

„Star Trek: The Next Generation“ dauguma mygtukų buvo pažymėti kūrybinės grupės inicialais.

Išnašos

Nuorodos 
 LCARS svetainėje Memory Alpha (Star Trek Wiki)
 Pagrindinis LCARS Dizainas gairės
 LCARS darbas iš visos serijos
 LCARS standartų valdyba 
 Trekker Reaktorių LCARS Web įgyvendinimas 
 LCARS x32 – LCARS įgyvendinimo Windows (aktyviai plėtrai) 

Mokslinė fantastika
Rokiškio krašto muziejus

Rokiškio krašto muziejus – muziejus Šiaurės Lietuvoje. Steigėjas – Rokiškio rajono savivaldybė. Muziejaus direktorė Nijolė Šniokienė. Adresas: Tyzenhauzų al. 5, LT-42115, Rokiškis.

Istorija 
1933 m. mokyklų inspektorius Juozas Ruseckas, mokytojas Petras Bliūdžius, miesto burmistras Julijonas Malevičius (ir kiti entuziastai) susibūrė į kraštotyros draugiją ir įkūrė kraštotyros muziejų.

1940 m. Rokiškio kraštotyros muziejus perkeltas į dvaro rūmus (juos valdė kelios grafų Tyzenhauzų ir Pšezdzieckių kartos), paskelbtas valstybine įstaiga. Vietoje kraštotyros jam suteiktas kultūros muziejaus vardas.

Literatūra 
 Rokiškio krašto muziejui 75: albumas (sud. Nijolė Šniokienė, Dalia Kiukienė). - Vilnius: Petro ofsetas, 2008. - 202 p.: iliustr. - ISBN 978-9955-815-82-2

Nuorodos 
 Rokiškio krašto muziejaus tinklavietė (lietuvių, anglų, rusų k.)

Lietuvos muziejai
Rokiškis
Germaniškio Šv. Marijos Magdalenos koplyčia

Germaniškio Šv. Marijos Magdalenos koplyčia – katalikų koplyčia, stovinti Biržų rajone, Germaniškyje, Nemunėlio kairiajame krante, prie kelio , 6,5 km į šiaurės vakarus nuo Suosto. 

Germaniškio koplyčia priklauso Suosto Šv. Kryžiaus Išaukštinimo parapijai. Liepos mėnesį švenčiami Šv. Marijos Magdalenos atlaidai.

Istorija 

Suoste 2001 m. sudegus senajai medinei bažnyčiai, maldos namai buvo įkurti Germaniškyje, buvusios valgyklos pastate. Čia sekmadieniais vykdavo pamaldos. Parapijiečiai nebuvo ja patenkinti, nes gretimoje salėje vykdavo jaunimo šokiai, kiti renginiai. Buvo įsigytas anksčiau gaisre nukentėjęs parduotuvės pastatas (po gaisro buvo likę vos pusė pastato sienų). 

Koplyčią už suaukotas lėšas pastatė vietiniai meistrai, vadovaujami Augusto Skadinio. 2005 m. žiemą, nuo Gavėnios pradžios, jau vyko pirmosios pamaldos vadovaujant Nemunėlio Radviliškio klebonui kun. Henrikui Bernatovičiui (1954-2017). Vyskupas Jonas Kauneckas koplyčią pašventino 2005 m. gegužės 8 d.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Patys pasistatė šventovę

Biržų rajono koplyčios
Elektrėnų Švč. Mergelės Marijos Kankinių Karalienės bažnyčia

Elektrėnų Švč. Mergelės Marijos, Kankinių Karalienės bažnyčia – bažnyčia, stovinti Elektrėnuose, netoli Elektrėnų marių šiaurinės pakrantės. Joje vykdomos ne tik religinės apeigos, bet ir rengiami atgailos vakarai, religinės muzikos koncertai.

Istorija 

Elektrėnų parapija buvo įkurta tik 1989 m. Iki tol miesto tikintieji melstis vyko į kaimynines Vievio, Kietaviškių, Semeliškių parapijas. 1988 m. rudenį Elektrėnuose buvo surinkta apie 2 tūkstančiai tikinčiųjų parašų prašymui leisti Elektrėnuose įkurti parapiją ir pastatyti bažnyčią. 1989 m. vasarą pirmuoju Elektrėnų klebonu paskirtas kunigas Jonas Sabaliauskas. Pirmosios Šv. Mišios aukotos Elektrėnų valgyklos salėje, vėliau laikinos maldos patalpos įrengtos Komunalinių įmonių kombinato antro aukšto salėje.

1990 m. pradėtos Elektrėnų bažnyčios statybos. Pasirinktas architekto H. K. Šilgalio projektas (konstruktoriai: H. Karvelis, G. Chomičius, V. Zanevičius, A. Glagolevas). 1990 m. birželio 30 d. Kaišiadorių vyskupas Juozapas Matulaitis pašventino būsimos bažnyčios kertinį akmenį. 1996 m. liepos 28 d. šventovė iškilmingai konsekruota, dalyvaujant apaštaliniam nuncijui Lietuvoje arkivyskupui Justo Mulor Garcia.

Netrukus po statybų, 1997 m. rudenį, vėtra nuvertė 2 dekoratyvinius bažnyčios pilonus. 2004 m. pilonai atstatyti.

Architektūra 
 

Bažnyčia modernios architektūros. Jos eksterjerą juosia puslankiu išlenktas portalas, kurį sudaro stačiakampė arka su kryžiumi ir šeši vertikalūs sudvigubinti kiaurapjūviai kryžiai. Portalas vaizduoja septintą krikščionybės šimtmetį Lietuvoje. Bažnyčios interjeras perdengtas cilindriniu skliautu, kuris pereina stilizuotas trikampes liunetes, remiasi į neorderines kolonas, puskolones su laiptuotais kapiteliais. Apsidė ir šoninės koplyčios – laužytų formų tūriai, apšviesti natūralia, pro langus ir stoglangius sklindančia šviesa. Bažnyčios lubos dekoruotos stačiakampėmis dekoro plokštėmis.

Pastatas suformuotas iš geometrinių tūrių, paįvairintas iškišomis, skydais, dengtas laužytos konfigūracijos stogu. Išskirtinis bažnyčios interjero bruožas – kompleksiškas vidinės erdvės sutvarkymas, architektūros ir dailės idėjinis-teologinis bei plastinis ryšys. Interjeras pasižymi erdviškumu, kurį sustiprina iš viršaus per cilindrinį skliautą bei įspûdingus sietynus krintanti šviesa. Kad pasiektų erdvės dvasingumo, architektas į talką pasikvietë žinomus menininkus. Ryškus religinis ir meninis akcentas – „Priskėlusio Kristaus” bei „Švč. Mergelės Marijos Kankinių Karalienės” skulptūros (aut. Stanislovas Kuzma). Ant abipus centrinės navos suprojektuotų banguotų balkonų sienelių netradiciškai įkomponuotos Kryžiaus kelio stotys, kurtos septynerius metus. Tai vienas reikšmingiausių Lietuvos šiuolaikinės sakralios dailės kūrinių, atliktų sgrafito ir freskos technika (aut. Nijolė Vilutytė). Pats architektas aktyviai kišosi į vidaus erdvės sukûrimą: suprojektavo baldus, sakyklą, tabernakulį, sietynus.

Nuorodos 

 Parapijos svetainė
 Elektrėnų miestas 
 Pergalės prieš komunizmą simbolis

Elektrėnų savivaldybės bažnyčios
Elektrėnai
Vidiškių valsčius

Vidiškių valsčius (arba Pšyjaznės valsčius) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje. Centras – Vidiškės.

Istorija

Valsčius minimas XIX a. Jis buvo įkurtas 1861 m., bet jau 1865 m. panaikintas, teritoriją priskiriant Daugėliškio valsčiui.

Šaltiniai

Švenčionių apskrities valsčiai
Ernst & Young

Ernst & Young – Jungtinės Karalystės audito bendrovė. Sritys – auditas, mokesčiai, apskaitos tvarkymas. Viena didžiausių audito ir konsultavimo paslaugų kompanijų. Tarptautinis tinklas vienija virš 175 000 žmonių, dirbančių 150 šalių esančiuose 670 biuruose. Tarp audito ir konsultavimo paslaugų kompanijų pasaulyje priskiriama vadinamajam Didžiajam ketvertui.

Ernst & Young Baltic 
Ernst & Young Baltic yra vienas pirmaujančių audito, mokesčių bei verslo konsultacijų paslaugų tiekėjų Baltijos šalyse (Lietuvoje, Latvijoje ir Estijoje) ir yra tarptautinio „Ernst & Young“ tinklo sudedamoji dalis.
Šiuo metu Ernst & Young Baltic dirba virš 500 darbuotojų, iš kurių 240 – Vilniaus biure. Pardavimo pajamos – 64,618 mln. Lt (2009 m. I–III ketvirčiais).
Vadovas nuo 2002 m. Jonas Akelis (g. 1972 m.), „Ernst & Young Baltic" partneris Baltijos šalims.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali „Ernst & Young“ tinklavietė

Audito bendrovės
Konsultacijų įmonės
JAV įmonės
Edminas Bagdonas

Edminas Bagdonas (1963 m. spalio 23 d. Kaune – 2021 m. gegužės 22 d. Vilniuje) – lietuvių diplomatas.

Biografija 
1986 m. baigė Kijevo valstybinį universitetą. 1991–1992 m. Lietuvos Aukščiausios tarybos (Atkuriamojo Seimo) tarptautinių ryšių biuro referentas. 1992–1993 m. LR Seimo Tarpparlamentinių ryšių departamento direktorius.

1994–1997 m. Lietuvos Respublikos ambasados Ukrainoje konsulas. 1997–1998 m. Užsienio reikalų ministerijos Valstybinio ir diplomatinio protokolo departamento direktoriaus pavaduotojas, 1998–2001 m. departamento direktorius. 2001–2004 m. Lietuvos Respublikos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Italijos Respublikoje, ambasadorius Serbijai ir Juodkalnijai, Šveicarijos Konfederacijai ir Maltos Respublikai.

2004 m. gegužės 20 d. jam buvo suteiktas Nepaprastojo ir įgaliotojo ambasadoraus diplomatinis rangas. 2004 m. balandžio mėn. – 2006 m. kovo mėn. prezidento Valdo Adamkaus patarėjas, Užsienio politikos grupės vadovas, Prezidento patarėjų grupės koordinatorius, Lietuvos ir Lenkijos Prezidentų konsultacinio komiteto vadovas.

2006–2007 m. buvo URM Rytų Europos ir Vidurinės Azijos departamento ambasadorius ypatingiems pavedimams. 2007–2012 m. – Lietuvos Respublikos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Baltarusijos Respublikoje. Vėliau buvo URM Rytų kaimynystės politikos departamento direktorius.

2014–2019 m. – Lietuvos ambasadorius Izraelyje. 2019–2021 m. – Lietuvos ambasadorius Jungtinių Arabų Emyratuose.

Įvertinimas 
 2003 m. Sausio 13-osios atminimo medalis
 2003 m. Komandoro kryžius „Už nuopelnus Lietuvai“
 Valstybiniai Lenkijos, Latvijos, Estijos, Norvegijos, Graikijos, Belgijos, Ukrainos, Ispanijos ir Maltos ordino apdovanojimai

Šaltiniai 

|-

|-

|-

Lietuvos diplomatai
Lietuvos ambasadoriai Italijoje
Lietuvos ambasadoriai Baltarusijoje
Lietuvos ambasadoriai Izraelyje
Nereta

Neretos (arba Nereta) – gyvenvietė pietų Latvijoje, Sėlijoje, Aizkrauklės savivaldybėje, 53 km nuo Jėkabpilio, 4 km nuo Lietuvos sienos. Per Neretą teka Nemunėlio intakas Susėja.

Yra vidurinė mokykla, kultūros namai, liuteronų ir katalikų bažnyčios. Netoliese yra Janio Jaunsudrabinio gimtinė-muziejus, Neretos hidroelektrinė.

Istorija 
Nereta (kaip Nirica) rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1298 m. Miesto statusą įgavo 1672 m. 1709–1711 m. Neretoje siautė maro epidemija, liko tik keli gyventojai. 1950–1990 m. turėjo miesto tipo gyvenvietės statusą.

Šaltiniai 

Aizkrauklės savivaldybės gyvenvietės
Renatas Juška

Renatas Juška (1972 m. kovo 21 d. Kaune – 2019 m. rugsėjo 4 d. ) – lietuvių diplomatas, LR nepaprastasis pasiuntinys ir įgaliotasis ministras (2009). Palaidotas Kauno raj. Tabariškių kapinėse.

Biografija 
1990–1996 m. mokėsi VDU Humanitarinių mokslų fakultete, istorijos magistras.
1995–1996 m. – Užsienio reikalų ministerijos Amerikos šalių skyriaus trečiasis sekretorius, 1996–1997 m. – NVS šalių skyriaus antrasis sekretorius.

1997–2000 m. Lietuvos nuolatinės atstovybės prie tarptautinių organizacijų Vienoje pirmasis sekretorius, 2000–2003 m. – Lietuvos ambasados Baltarusijos Respublikoje patarėjas.

2003–2006 m. URM Užsienio politikos analizės ir planavimo departamento patarėjas, 2006–2009 m. – URM Vystomojo bendradarbiavimo ir paramos demokratijai departamento direktorius.

2009 m. birželio mėn. – 2013 m. rugsėjo mėn. - Lietuvos ambasadorius Vengrijos Respublikoje. Iš šių pareigų atleistas, internete paviešinus slapta įrašytus jo bei ambasadoriaus Azerbaidžiane A. Žurausko pokalbius su diplomatais ir verslininkais Vilniuje. Pokalbiuose buvo dalijamasi asmeninėmis pastabomis apie Azerbaidžano ir Armėnijos santykius, premjero A. Butkevičiaus vizito į Sankt Peterburgą detalėmis bei kitais klausimais.

Nuo 2014 m. buvo Europos parlamento nario Petro Auštrevičiaus patarėjas Briuselyje.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Ambasados tinklalapis

|-

Juška, Renatas
Juška, Renatas
Darius Pranckevičius

Darius Pranckevičius (1967 m. gegužės 2 d. Vilniuje – 2019 m. rugpjūčio 9 d. ten pat) – lietuvių diplomatas, buvęs Lietuvos ambasadrius Turkijoje bei Kanadoje.

Biografija 
1985–1992 m. studijavo Vilniaus Universiteto Ekonomikos fakultete, gamybos valdymo ir ekonomikos specialybėje. 1992 m. stažavosi Diplomatų mokymo programoje Stenfordo Universitete, Hoover Institute (JAV).

1991–1993 m. buvo Užsienio reikalų ministerijos Spaudos ir informacijos skyriaus pirmasis sekretorius, Europos integracijos skyriaus pirmasis sekretorius, Ekonominių santykių departamento pirmasis sekretorius.

1993–1997 m. dirbo Lietuvos Respublikos ambasadoje JAV, pirmasis sekretorius (ekonomikai). 1997–2000 m. URM Europos integracijos departamento Ekonominio bendradarbiavimo skyriaus vedėjas. 2000–2004 m. Lietuvos Respublikos ambasados Nyderlandų Karalystėje laikinasis reikalų patikėtinis, 2001–2004 m. – kartu ir nuolatinis atstovas prie cheminio ginklo uždraudimo organizacijos (Haga).

2004 m. URM Informacijos departamento direktorius, 2004–2007 m. LR Vyriausybės Kanceliarijos Užsienio politikos skyriaus vedėjas.

2007–2010 m. Lietuvos Nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Turkijoje (2008–2010 m. – kartu nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Irano Islamo Respublikai). Dirbo Briuselyje, buvo ambasadorius ypatingiems pavedimams - Lietuvos nuolatinio atstovo ES pavaduotojas, dirbo ES Politinio saugumo komitete. Vėliau vadovavo Užsienio reikalų ministerijos Politikos planavimo departamentui. 

2017 - 2019 m. buvo Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Kanadoje. Grįžęs iš Kanados iki mirties buvo URM ambasadorius ypatingiems pavedimams. 

Apdovanotas ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžiumi (2004 m.), Leopoldo II Komandoro kryžius (Belgija, 2005).

Nuorodos 
 Ambasadorių portretai. D. Pranckevičius: pirmininkavimas į Lietuvą atneš daugiau Europos, į Europą – daugiau Lietuvos

Šaltiniai 

                 

|-

|-

Pranckevičius, Darius
Pranckevičius, Darius
Pranckevičius, Darius
Andrius Namavičius

Andrius Namavičius (g. 1968 m. gruodžio 30 d. Vilniuje) – teisininkas, diplomatas, ambasadorius.

Biografija 
Tėvas Zenonas Namavičius, teisininkas, VU docentas, teisės istorikas, LR KT teisėjas (2002-2011), buvęs diplomatas. Brolis Justas (g. 1978 m.), Vokietijos teisininkas, Bonos universiteto darbuotojas.

1991 m. Socialinių studijų universitete – (LUISS) Europos teisės studijos (Roma, Italija). 1993 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete įgijo teisininko kvalifikaciją. Specializacija – tarptautinė teisė. 1994 m. stažuotė J. C. Maršalo saugumo studijų ir gynybos ekonomikos koledže Saugumo politikos studijų centre Garmisch–Partenkirchene (Vokietija).

1992–1995 m. LR užsienio reikalų ministerijos Teisės ir tarptautinių sutarčių departamento Tarptautinių organizacijų skyriaus antrasis sekretorius, pirmasis sekretorius, 1995–1998 m. LR Nuolatinės atstovybės prie Europos Tarybos pirmasis sekretorius, nuolatinio atstovo pavaduotojas, 1998–2001 m. LR URM Teisės ir tarptautinių sutarčių departamento pirmasis sekretorius, Tarptautinių sutarčių poskyrio vedėjas, 2001–2004 m. LR nuolatinės misijos Jungtinėse Tautose patarėjas, nuolatinio atstovo pavaduotojas, 2004–2010 m. LR URM Teisės ir tarptautinių sutarčių departamento direktorius.
Nuo 2010 m. vasario mėn. - 2014 m. birželio mėn. buvo Lietuvos ambasadorius Norvegijos Karalystėje.

Šiuo metu A. Namavičius vėl vadovauja URM Teisės ir tarptautinių sutarčių departamentui.

Moka anglų, rusų, vokiečių ir prancūzų kalbas.

Išsiskyręs, turi sūnų.

Šaltiniai 

|-

Lietuvos ambasadoriai Norvegijoje
Keturvalakių valsčius

Keturvalakių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietvakarių Lietuvos teritorijoje. Centras – Keturvalakiai. Šiuo metu valsčiaus teritorijoje yra Keturvalakių seniūnija.

Istorija 

Įkurtas po I pasaulinio karo. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Marijampolės rajonui (2 apylinkės) ir Vilkaviškio rajonui (6 apylinkės).

|-
| 1923 || 91 || 4087 || 545 || || 27
|-
| 1949-01-01  || 91 || || || 8 apylinkės  ||
|}

Suskirstymas

Gyvenvietės 

Pagal pirmajį Lietuvos Respublikos visuotinį gyventojų 1923 m. rugsėjo 17 d. surašymą Keturvalakių valsčiuje buvo 27 gyvenvietės:

 Beržynių kaimas 29 ūkiai – 251 gyventojas
 Budviečių kaimas 49-314
 Dubėnų kaimas 10-102
 Geišteriškių kaimas 55-397
 Gulbynės kaimas 3-21
 Juodupių kaimas 12-100
 Karklinių dvaras 7-127
 Keturvalakių bažnytkaimis 37-270
 Mockabūdžių kaimas 26-261
 Navininkų kaimas 50-335
 Parausių kaimas 5-31
 Parausių palivarkas 2-5
 Paršinskų kaimas 7-41
 Pasudonio Mažojo kaimas 8-49
 Penkinių kaimas 9-62
 Penkinėlių kaimas 4-26
 Penkinių dvaras 6-121
 Pliumbėnų viensėdis 3-62
 Rakauskų kaimas 12-85
 Rakauskų dvaras 9-54
 Siberijos kaimas 14-63
 Skardupių kaimas 33-274
 Svetlicos kaimas 18-102
 Tabarškių dvaras 7-108
 Valavičių kaimas 16-116
 Valavičių dvaras 28-150
 Vidgirių kaimas 86-560
</div>

Gyventojai

Tautinė sudėtis 
 
1923 m. gyveno 4087 žmonės:

 Lietuviai – 85,58% (3498);
 Vokiečiai – 12,96% (530);
 Kiti – 1,44% (59).

Žymūs žmonės 

|-
| 1902 || Geisteriškiai || Juozas Tysliava, poetas, žurnalistas || 1961
|-
| 1906 || Parausiai || Juozas Kupčinskas, gydytojas || 1971
|-
| 1908 || Kunigiškiai || Vytautas Bulvičius, rezistentas || 1941
|-
| 1941 || Parausiai || Gražina Čižauskaitė-Jucienė, keliautoja, matematikė ||
|}

Šaltiniai 

Kalvarijos apskrities valsčiai
Vilkaviškio apskrities valsčiai
Pilviškių valsčius

Pilviškių valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietvakarių Lietuvos teritorijoje. Centras – Pilviškiai. Šiuo metu valsčiaus teritorijoje yra Pilviškių seniūnija.

Istorija 

Valsčius buvo įkurtas XIX a. 1870 m. gegužės 31 d. prie valsčiaus prijungti Pilviškiai, netekę miesto teisių, ir keli kaimai iš Antanavo valsčiaus. Pilviškių valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Kazlų Rūdos rajonui (2 apylinkės) ir Vilkaviškio rajonui (7 apylinkės).

|-
| 1923 || 52 || 4582 || 681 || || 43
|-
| 1949-01-01  || 150 || || || 9 apylinkės  ||
|}

Vadovai 
 Juozas Rimša, viršaitis nuo 1940 m.

Suskirstymas

Gyvenvietės 
 
Pagal pirmajį Lietuvos Respublikos visuotinį gyventojų 1923 m. surašymą Pilviškių valsčiuje buvo 43 gyvenvietės:

 Antanavos kaimas 28 ūkiai – 154 gyventojai
 Aržuolupio kaimas 1 – 8
 Audeiškių kaimas 3-20
 Aukštiškės (Aukšilio) kaimas 2-14
 Bagotosios (Bagotšilio) kaimas 61-292
 Bartninkų kaimas 27-163
 Berštupio kaimas 4-27
 Beržnovenos (Dambrauskų) kaimas 6-31
 Beržnovenos (Čepaičio) kaimas 6-38
 Budviečio kaimas 6-38
 Gabriškių kaimas 5-30
 Geruliškių kaimas 8-62
 Iždagos Mažosios kaimas 1-12
 Iždagos Aukštosios kaimas 4-19
 Juozūniškių (Kaženio) kaimas 8-47
 Juozūniškių (Justitutskio) kaimas 3-18
 Juozūniškių palivarkas 1-18
 Jurkšų kaimas 25-199
 Kalvos kaimas 9-49
 Karklyniškių kaimas 16-86
 Kermušio kaimas 2-17
 Kirsnokiškių (Buizynės)kaimas 11-53
 Kriauniškių kaimas 11-59
 Kučiškių kaimas 3-14
 Linksmakalnio kaimas 2-13
 Meištiškių kaimas 12-73
 Paprūdžių kaimas 13-78
 Pilviškių miestelis 300–2358
 Pinciškių kaimas 4-24
 Potašiškių kaimas 3-23
 Stepkiškių kaimas 2-18
 Steiniškių kaimas 7-44
 Šatmušio kaimas 14-71
 Šaudynės kaimas 6-39
 Šaudadūšės kaimas 2-15
 Šliurpkiškių kaimas 5-40
 Timciniškių kaimas 5-26
 Ubagnavėnos kaimas 5-23
 Ušpilvių kaimas 9-45
 Ušprūdžių kaimas 2-16
 Vaitų kaimas 13-77
 Varakiškių kaimas 10-54
 Visakiškių kaimas 16-77
</div>

Gyventojai

Tautinė sudėtis 
 
1923 m. gyveno 4582 žmonės:

 Lietuviai – 72,8% (3336);
 Žydai – 21% (961);
 Vokiečiai – 5,9% (269);
 Kiti – 0,3% (16).

Žymūs žmonės 

|-
| 1862 || Penkvalakiai || Juozas Kaukas, draudžiamos spaudos platintojas || 1895
|-
| 1897 || Paršeliai || Vladas Čekauskas, karininkas || 1943
|-
| 1899 || Gudeliai || Mykolas Mačiukas, karininkas || 1950
|-
| 1938 || Geruliškė || Jonas Klimavičius, kalbininkas ||
|}

Šaltiniai 

 Lietuvos apgyventos vietos: pirmojo visuotinojo Lietuvos gyventojų 1923 m. surašymo duomenys. Kaunas 1925, 467–468 pusl.

Marijampolės apskrities valsčiai
Vilkaviškio apskrities valsčiai
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Papušynys (Raseiniai)

Papušynys – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 7 km į pietvakarius nuo Vosiliškio, šalia kelio . Seniūnaitijos centras.

Gyventojai

Šaltiniai 

Raseinių rajono savivaldybės gyvenvietės
San Luisas (Brazilija)

San Luisas () – miestas šiaurės rytų Brazilijoje; Maranjano valstijos sostinė. Išsidėstęs San Luiso saloje, esančioje San Markoso įlankoje, priešais Mearino, Itapikuru ir Pindarės upių suformuotą estuariją. Mieste 2009 m. gyveno 986 tūkst. gyventojų, o metropolinėje zonoje – 1,227 mln. (16 pagal dydį metropolinė zona Brazilijoje).

Ekonomika 

San Luisą aptarnauja tarptautinis Marechal Cunha Machado oro uostas. Yra du jūrų uostai, per kuriuos eksportuojama geležies rūda, palmių aliejus, riešutai, medvilnė, vaškas. Svarbus metalurgijos pramonės centras, maisto, tekstilės pramonė.

Kultūra 

Mieste veikia keletas universitetų ir aukštųjų mokyklų:
 Maranjano federalinis universitetas
 Maranjano valstijos universitetas
 Mokslų ir technologijų federalinis institutas
 San Luiso fakultetas
 ir kt.

San Luise yra išlikęs kolonijinis, į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą 1997 m. įtrauktas senamiestis. Gausu šokių, tradicinės muzikos mokyklų, kultūrinių centrų.

Istorija 

Senovėje dabartinio San Luiso vietoje buvo tupinambų kaimelis. 1612 m. čia pirmieji iš europiečių išsilaipino prancūzai ir įkūrė fortą, kurį pavadino karaliaus Liudviko IX Šventojo garbei. Tačiau prancūzai čia įsitvirtinti nesugebėjo, nes jau 1615 m. Jerônimo de Albuquerque vadovaujami portugalai miestą užėmė. 1641–1645 m. San Luisas priklausė olandams, tačiau dėl problemų kitose Brazilijos kolonijose savo tvarkos neįvedė. 1677 m. San Luise įkurta vyskupija. Miestas tapo Grano-Paros ir Maranjano teritorijos centru ir rėmėsi daugiausia plantacine žemdirbyste. XIX a. vid. miestas suklestėjo dėl medvilnės bumo.

Maranjano miestai
Aoife Hoey

Aoife Hoey (g. 1983 m. rugsėjo 6 d.) – Airijos bobslėjaus sportininkė ir trišuolininkė. 2010 m. žiemos olimpinių žaidynių Airijos vėliavnešė.

Bobslėjaus karjera 
Hoey karjerą bobslėjaus sporte pradėjo 2004 m.  2005 m. sportininkė moterų dvejetų kategorijoje pasaulio čempionate liko 22 vietoje iš 23 dalyvaujančių porų.  Kartu su vyresniąja seserimi Siobhán Hoey sportininkės gavo dalinį remimą iš Airijos olimpinio komiteto. Jos nepateko į 2006 m. žiemos olimpines žaidynes. 2007 m. – 2008 m. sezono metu Aoife Hoey dalyvavo Europos bobslėjaus taurės varžybose.  Sportininkė pateko į 2010 m. žiemos olimpines žaidynes ir gavo teisę nešti Airijos vėliava atidarymo ceremonijos metu.

Lengvosios atletikos karjera 
2005 m. Aoife Hoey tapo šalies nacionaline atviro stadiono trišuolio čempione, įveikusi 11,73 metro.  Ji taip pat dirba Airijos lengvosios atletikos asociacijos administratūros asistente.

Išnašos

Nuorodos 
 Aoife Hoey olimpinėje svetainėje

Airijos olimpiečiai
Airijos lengvaatlečiai
Airijos ledrogių sportininkai
KPMG

KPMG – tarptautinis audito ir mokesčių konsultavimo bendrovių tinklas. Apie 227 000 darbuotojų 146 valstybėse. „KPMG International“ metinė apyvarta – 26,40 mlrd. USD (2017 m.).

Istorija 
KPMG pavadinimas – tai organizacijos įkūrėjų pirmos pavardžių raidės (Piet Klynveld, William Barclay Peat, James Marwick ir Reinhard Goerdeler). Modernus KPMG bendrovių tinklas buvo sukurtas 1987 m., susijungus sparčiai besiplėtusioms apskaitos įmonėms PMI (Peat Marwick International) ir KMG (Klynveld Main Goerdeler).

KPMG Baltijos šalyse savo veiklą pradėjo 1992 m. (Estijoje), vėliau Lietuvoje ir Latvijoje – 1994 ir 1995 m.

Pavadinimas 
KPMG – įmonės kūrėjų pavardžių pirmosios raidės:
 K – Klynveld, Piet Klynveld, įsteigė „Klynveld Kraayenhof & Co.“ (Amsterdame 1917 m.)
 P – Peat, William Barclay Peat, įsteigė „William Barclay Peat & Co.“ (Londone 1870 m.)
 M – Marwick, James Marwick, vienas iš steigėjų „Marwick, Mitchell & Co.“ (Niujorke 1897 m.)
 G – Goerdeler, Reinhard Goerdeler, Vokietijos „Treuhand-Gesellschaft“ valdybos pirmininkas (vėliau – KPMG).

KPMG Lietuvoje 
Adresai: Lvivo g. 101, LT-08104, VilniusLiepų g. 4, LT-92114, Klaipėda.

Vadovybė Lietuvoje 
 Partneris, audito skyriaus vadovas Vilniuje, Domantas Dabulis
 Partneris, audito skyriaus vadovas Klaipėdoje, Rokas Kasperavičius
 Partnerė, mokesčių skyriaus vadovė Vilniuje, Birutė Petrauskaitė
 Partnerė, audito skyriaus vadovė Vilniuje, Toma Brunhøj Jensen
 Rizikos valdymo konsultacijų skyriaus vadovas Dainius Pupkevičius
 Konsultacijų departamento vadovas Povilas Akstinas
 Personalo skyriaus vadovė Jurgita Lasytė-Maciulevičienė

Šaltiniai

Nuorodos 

 Oficiali „KPMG International“ svetaintė (anglų k.)
 KPMG Lietuvoje svetainė  (lietuvių/anglų k.)

JAV įmonės
Audito bendrovės
Konsultacijų įmonės
Kronštatas

Kronštatas ( 'karūna' + Stadt 'miestas') – Rusijos uostas Baltijos jūros Suomijos įlankos Kotlino saloje, 30 km į vakarus nuo Sankt Peterburgo (priklauso kaip atskiras miestas). Istorinė Rusijos admiraliteto ir Baltijos laivyno bazė. Karinis uostas. Laivų remonto, testilės, maisto, siuvimo pramonė. XX a. pr. Šv. Mikalojaus soboras. Yra tvirtovės kompleksas, admiralitetas, arsenalas. Veikia keli muziejai.

Istorija 

Pagal 1617 m. Stolbovo taikos sutartį tarp Rusijos ir Švedijos, Kotlino sala atiteko Švedijai. 1703 m. Švedijos karo laivams išplaukus žiemoti į neužšąlančius Baltijos uostus, Rusijos caro Petro I įsakymu saloje pradėtas statyti pirmasis Rusijos fortas, turėjęs užkirsti kelią Švedijos laivynui link Nevos įlankos. 1704 m. tvirtovė buvo pašventinta ir pavadinta Kronšlotu. 1722 m. pastatytas citadelės fortas ir Kronštatas tapo svarbiausia Rusijos Baltijos laivyno baze. 1723 m. tvirtovė pavadinta Kronštatu. XVIII a. pabaigoje pastatytas Kronštato admiralitetas. Iki XIX a. pabaigos mieste veikė ir prekybos uostas. Kronštato įgula aktyviai dalyvavo 1905–1907 m., Vasario revoliucijose ir Spalio perversme. 1921 m. – Kronštato sukilimo vieta. Antrojo pasaulinio karo metu priklausė Leningrado gynybos sistemai, buvo daug kartų Vermachto bombarduotas. Miesto istorinis centras ir įtvirtinimai nuo 1990 m. yra UNESCO Pasaulio paveldo objekto „Istorinis Sankt Peterburgo centras ir susijusių paminklų grupė“ dalis.

Šaltiniai 

Rusijos miestai
Gižų valsčius

Gižų valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietvakarių Lietuvos teritorijoje. Centras – Gižai. Šiuo metu valsčiaus teritorijoje yra Gižų seniūnija.

Istorija 

Valsčius įkurtas XIX a. 1905 m. valstiečiai pašalino carinę valsčiaus valdybą ir išrinko naują, be to, uždarė rusišką pradžios mokyklą. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Vilkaviškio rajonui (4 apylinkės).

|-
| 1923 || 76 || 3896 || 629 || || 49
|-
| 1949-01-01  || 77 || || || 4 apylinkės  ||
|}

Vadovai 
 Pranas Lingys, viršaitis nuo 1905 m.

Suskirstymas

Gyvenvietės 

Pagal pirmajį Lietuvos Respublikos visuotinį gyventojų 1923 m. rugsėjo 17 d. surašymą Gižų valsčiuje buvo 49 gyvenvietės (nurodomas ūkių ir gyventojų skaičius):

 Adamazino kaimas 19-107
 Aleksoto kaimas 2-20
 Angliškių viensėdis 1-8
 Antupių Senųjų kaimas 9-76
 Antupių Naujųjų kaimas 3-16
 Augiškių viensėdis 1-9
 Bačkiškių kaimas 10-77
 Baltrakio kaimas 34-173
 Bardauskų kaimas 42-309
 Būdaviečio kaimas 4-22
 Dapkiškių kaimas 12-84
 Deivoniškių kaimas 6-25
 Deksniškių kaimas 7-53
 Dobrovolės kaimas 9-54
 Drebulynės kaimas 4-26
 Gižų Ūkininkų kaimas 38-223
 Gižų Daržininkų kaimas 25-136
 Gižų dvaras 1-46
 Gižų Naujųjų kaimas 3-14
 Gobiškių viensėdis 1-10
 Indūriškių kaimas 5-32
 Išlandžių kaimas 35-201
 Kiršų kaimas 4-35
 Lapankos kaimas 11-69
 Lukšiškių kaimas 6-32
 Margų (Tupikų) kaimas 5-32
 Marianavo kaimas 11-67
 Merkšiškių kaimas 8-65
 Naujienėlės kaimas 16-90
 Naujakaimio kaimas 3-12
 Navavolės kaimas 4-34
 Oranų kaimas 6-61
 Oškabalių kaimas 40-281
 Pagramdų kaimas 7-39
 Paikių kaimas 2-21
 Pavilkaujų kaimas 6-50
 Pečiuliskių kaimas 3-38
 Pilotiškių kaimas 2-22
 Podliesės viensėdis 1-5
 Prancūzų viensėdis 1-7
 Rimavičių kaimas 15-72
 Rūdos kaimas 135–710
 Senkiškių kaimas 9-49
 Skrausdupio kaimas 25-133
 Strazdžiu (Strazdės) kaimas 3-25
 Viembiškių kaimas 3-24
 Viktorino kaimas 3-21
 Vižaidų kaimas 9-72
 Žvirgždaičių kaimas 20-109
</div>

Gyventojai

Tautinė sudėtis 
 
1923 m. gyveno 3896 žmonės:

 Lietuviai - 98,74% (3847);
 Vokiečiai - 0,94% (37);
 Kiti - 0,3% (12).

Žymūs žmonės 

|-
| 1871 || Rūda || Juozapas Galeckas, kunigas || 1922
|-
| 1888 || Bardauskai || Eliziejus Draugelis, gydytojas, visuomenės veikėjas || 1981
|-
| 1904 || Gižai  || Kazimieras Baršauskas , fizikos profesorius, rektorius || 1964
|-
| 1923 || Rūda || Kostas Kubilinskas, poetas || 1962
|}

Šaltiniai 

Vilkaviškio apskrities valsčiai
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Gražiškių valsčius

Gražiškių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietvakarių Lietuvos teritorijoje. Centras – Gražiškiai. Buvusio valsčiaus ribos maždaug sutampa su Gražiškių seniūnija.

Istorija 

Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Kalvarijos rajonui (4 apylinkės) ir Kybartų rajonui (2 apylinkės).

|-
| 1923 || 115 || 5100 || 717 || || 35
|-
| 1949-01-01  || 115 || || || 6 apylinkės  ||
|}

Vadovai 
 A. Kaunas, vykdomojo komiteto pirmininkas iki 1941 m.

Suskirstymas

Gyvenvietės 

Pagal pirmajį Lietuvos Respublikos visuotinį gyventojų  1923 m. rugsėjo 17 d. surašymą Gražiškių valsčiuje buvo 35 gyvenvietės:

 Armudiškių kaimas 7 ūkiai – 49 gyventojai
 Aštrekalnio kaimas 10-50
 Aukštakalnių kaimas 8-67
 Bambirių kaimas 33-220
 Beržinių kaimas 16-137
 Datonių dvaras 8-68
 Datonių kaimas 22-158
 Eistikų kaimas 33-257
 Gražiškių kaimas 5-46
 Gražiskių kaimas 47-352
 Graužinių kaimas 50-322
 Kospejų kaimas 37-281
 Kauniškių kaimas 23-173
 Kregždžių kaimas 23-183
 Laukapienų kaimas 48-304
 Laukapienų dvaras 5-123
 Liepalotų kaimas 32-223
 Maleikavų viensėdis 3-19
 Muravų viensėdis 2-16
 Naujasodžio viensėdis 6-33
 Nendrinės viensėdis 1-4
 Olgino kaimas 17-97
 Pošervinčio viensėdis 1-12
 Ragožinu viensėdis 3-16
 Skardupių kaimas 26-184
 Skardupių dvaras 2-40
 Strazdynės viensėdis 6-44
 Šilsodžio dvaras 26-146
 Šilsodžio kaimas 77-503
 Triduonių dvaras 1-47
 Tupikų viensėdis 6-48
 Vaitkabalių kaimas 21-156
 Vartelių kaimas 24-142
 Vidgirių kaimas 60-391
 Vygrelių kaimas 28-189
</div>

Gyventojai

Tautinė sudėtis 
 
1923 m. gyveno 5100 žmonės:

 Lietuviai – 75,58% (3855);
 Vokiečiai – 22% (1124);
 Kiti – 2,37% (121).

Šaltiniai 

Kalvarijos apskrities valsčiai
Vilkaviškio apskrities valsčiai