joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Greitas maistas

Greitas maistas – apima visus patiekalus, kuriuos pagaminti ar patiekti galima per trumpą laiką. Dažniausiai toks maistas yra parduodamas restoranuose, parduotuvėse, kioskuose. Tokių patiekalų kokybė dažniausiai yra prastesnė nei įprasto maisto.

Greito maisto prekyvietės dažniausiai yra įvairiausio dydžio kioskai, užkandinės. Svarbiausia, kad būtų greitas aptarnavimas ir viena centrinė būstinė, iš kurios išvežamos užsakytos prekės telefonu, internetu. Tokiems tinklams yra mažesni kapitalo reikalavimai nei restoranams, kuriuose žmonės privalo būti aptarnaujami sėdimose vietose.

Greito maisto atsiradimas siejamas su senovės kultūrų miestų prekyvietėmis Senovės Romoje, Pietryčių Azijoje, Vakarų Afrikoje ir Artimuosiuose Rytuose.

Greitas maistas sukurtas, kad būtų suvalgytas „kelyje“, dažnai nereikalauja tradicinių stalo įrankių, o yra valgomas rankomis. Populiariausi ir labiausiai paplitę tokio maisto pavyzdžiai yra sumuštiniai, pitos, mėsainiai, kepta vištiena, prancūziškos „bulvytės fri“ su žuvimi ar be jos, vištienos sparneliai, tako, pica, dešrainiai ir ledai, nors daugelis greito maisto restoranų siūlo lėčiau pagaminamų maisto patiekalų, tokių kaip aitriųjų paprikų padažą su mėsa, bulvių košę, įvairias salotas.
 
2006 m. pasaulyje greito maisto rinka padidėjo 4,8 % ir pasiekė 102,4 milijardų nuo 80,3 milijardų operacijų apimties vertės. Indijoje greito maisto pramonė vidutiniškai paauga 40 % per metus.

Greitas mastas yra kritikuojamas dėl neigiamo poveikio žmogaus organizmui ir tukinimo.

Mitybos kultūra
Anna Maria Jopek

Anna Maria Jopek (g. 1970 m. gruodžio 14 d. Varšuva) – Lenkijos pop, jazz, folk muzikos atlikėja.

Diskografija

Albumai 
 Ale jestem (1997)
 Szeptem (1998)
 Jasnosłyszenie (1999)
 Dzisiaj z Betleyem (1999)
 Bosa (2000)
 Barefoot (2002)
 Nienasycenie (2002)
 Upojenie (+ Pat Metheny) (2002)
 Farat (live) (2003)
 Secret (2005)
 Niebo (2005)
 ID (2007)
 BMW Jazz Club Volume 1: Jo & Co (live) (2008)

Singlai 
 Chwilozofia 32-bitowa (1996)
 Ale jestem (1997)
 Joszko Broda (1997)
 Nie przychodzisz mi do głowy (1997)
 Cud niepamięci (1998)
 Przed rozstaniem (1998)
 Ja wysiadam (1999)
 Księżyc jest niemym posłańcem (1999)
 Na całej połaci śnieg (+ Jeremi Przybora, 1999)
 Nadzieja nam się stanie (1999)
 Smutny bóg (2000)
 Ślady po Tobie (2000)
 Szepty i łzy (2000)
 Jeżeli chcesz (2000)
 Henry Lee / Tam, gdzie rosną dzikie róże (+ Maciej Maleńczuk, 2001)
 Upojenie (2001)
 Na dłoni (2002)
 O co tyle milczenia (2002)
 I pozostanie tajemnicą (2002)
 Małe dzieci po to są (2003)
 Tam, gdzie nie sięga wzrok (2003)
 Mania Mienia (2003)
  Możliwe (2004)
 Gdy mówią mi (2005)
 Niebo (2006)
 A gdybyśmy nigdy się nie spotkali (2006)
 Teraz i tu (2007)
 Zrób, co możesz (2007)
 Skłamałabym (2007)
 Cisza na skronie, na powieki słońce (2008)
 Możliwe (2009)
 Sypka Warszawa (2009)

Nuorodos 

 Oficiali svetainė

|-

Lenkijos dainininkai
Džiazo atlikėjai
Pop atlikėjai
Lenkijos atstovai Eurovizijoje
1997 m. Eurovizijos dalyviai
Ajauskas

Ajauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Ajauskienė (ištekėjusi moteris) ir Ajauskaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

 Valentinas Ajauskas (g. 1948) – Lietuvos dailininkas;

Lietuviškos pavardės
Versli Lietuva

Versli Lietuva – Lietuvos valstybinė viešoji įstaiga, agentūra, įsteigta verslo skatinimo tikslais.

Istorija 
1997 metų rudenį įkurta  Lietuvos ekonominės plėtros agentūra (LEPA, ), sujungus Lietuvos investicijų ir Lietuvos eksporto plėtros agentūras. Agentūra buvo pavaldi Lietuvos Respublikos Europos reikalų ministerijai.

Tikslai buvo skatinti bei pritraukti tiesiogines užsienio investicijas į Lietuvą, didinti Lietuvos prekių ir paslaugų eksportą, formuoti palankaus verslui ir investicijoms Lietuvos įvaizdį užsienio šalyse ir skatinti Lietuvos verslo konkurencingumo augimą.

LEPA struktūrą sudarė Investicijų skatinimo, Rinkodaros ir komunikacijos ir Tarptautinės prekybos plėtros departamentai, Administravimo ir plėtros, ir Analitinis skyriai bei dvi atstovybės (Vokietijoje ir Belgijoje) ir aštuoni informacijos centrai užsienyje (Lenkijoje, Ispanijoje, Vokietijoje, Rusijoje, Prancūzijoje, Italijoje, Suomijoje ir Jungtinėje Karalystėje). Agentūroje dirbo 65 darbuotojai.

1998 m. agentūra tapo pavaldi Lietuvos respublikos ūkio ministerijai.

2009 m. LEPA išskaidyta į VšĮ „Versli Lietuva“ ir VšĮ „Investuok Lietuvoje“.

Direktoriai 
 Paulius Lukauskas – 2009–2013 m.
 Lina Vaitkevičienė – 2013 m.
 Mantas Nocius – 2013–2015 m.
 Rūta Pentiokinaitė – 2015–2017 m.
 Daina Kleponė – nuo 2017 m.

Išnašos

Nuorodos
Portalas

Lietuvos Respublikos ūkio ministerija
Lietuvos ekonominės organizacijos
Evaldas Mugurevičius

Evaldas Mugurevičius (, g. 1931 m. balandžio 6 d. Malsala, Rezeknės apskritis) – Latvijos archeologas, habilituotas medicinos mokslų daktaras.

Biografija 
1956 m. baigė Latvijos valstybinį universitetą. 1984 m. istorijos mokslų kandidatas, 1997 m. habilituotas medicinos mokslų daktaras.

1956–1957 m. dirbo Latvijos istorijos muziejuje, 1958–1995 m. – Latvijos mokslų akademijos Istorijos instituto mokslo darbuotojas, 1971–1995 m. Archeologijos ir antropologijos skyriaus vadovas. 1984–1995 m. Latvijos universiteto dėstytojas, nuo 1985 m. profesorius. 2002 m. Vokietijos archeologijos instituto užsienio narys korespondentas, 1995 m. Istorijos mokslų tarptautinio komiteto narys. Žurnalo „Lietuvos archeologija“ redakcinės kolegijos narys.

Mokslinė veikla 
Tyrimų kryptys: Latvijos vėlyvojo geležies amžiaus gyventojų materialioji ir dvasinė kultūra, prekybiniai ryšiai, baltų ir finougrų etninė istorija, Latvijos viduriniųjų amžių rašytiniai šaltiniai ir archeologija. Paskelbė daugiau kaip 700 mokslo ir mokslo populiarinamųjų straipsnių.
Tyrimai
 Luokstenės piliakalnis
 Martinsala
 Olinkalno piliakalnis

Bibliografija 
 Vakarų Latvija ir kaimyninės žemės IX a. – XIII a.: ekonominiai ryšiai su Rusia ir kitomis teritorijomis. Susisiekimas, monografija, rusų kalba, 1965 m.
 Olin̦kalna un Lokstenes pilsnovadi : 3.-15. gs. arheolog̓iskie pieminekļi (Olinkalno ir Lokstenės piliakalnių apylinkės: III a. – XV a. archeologijos paminklai), 1972 m.
 Indrik̦a hronika, 1993 m.
 Livländische Reimchronik = Atskanu hronika, 1998 m.
 Oskars Kalpaks: Pirmā pasaules kara un Latvijas Atbrīvošanas cīn̦u varon̦a dzīves un kauju cel̦š, knygą apie pulkininką O. Kalpaką, Ogrē: Convictor, 2005 m. ISBN 9789984058696
 Vartberges Herman̦a Livonijas hronika, vertėjas ir komentatorius, Rīga: Latvijas Vēstures institūta apgāds, 2005

Redagavo leidinius
 Iš ankstyviausios Baltų tautų istorijos (pagal archeologijos ir antropologijos duomenis), rusų kalba, 1980 m.
 Rytų Baltijos ir Skandinavijos kontaktai ankstyvaisiais viduramžiais (Die Koniakten zwischen Ostbaltikum und Skandinavien im fruehen Mittelalter), 1990 m.
 Latvijos senienos ir numizmatika, vienas autorių, 1978 m., 1994 m.
 Latvijos TSR archeologija, vienas autorių ,1974 m.
 Latvijos senaka vesture 9 g. t. pr. m. e.–1200 g., vienas autorių, Rīga, 2001 m.

Literatūra 
 Latvijos vesturnieki. Latvijas Zinatnu akademijas istorijais loceklis dr. hab. hist. profesors Evalds Mugurėvičs, Rīga, 2006 m.

Šaltiniai 

Latvijos archeologai
Lietuvos istorikai
Lietuvos pedagogai
Kiaušinienė

Kiaušinienė - tradicinis patiekalas, kepamas įkaitusioje keptuvėje ant riebalų paleidus vieno ar kelių sumuštų kiaušinių turinį (be lukštų). Kiaušinienė gali būti kepama vien iš kiaušinių arba ant spirgų. Kepama kiaušinienė gali būti apverčiama, tuomet ji būna apkepusi iš abiejų pusių. Neversti kiaušiniai dažnai laikomi mažiau sveikais, kadangi viršutinė pusė yra mažiau paveikta karščio, dalis baltymo lieka nekoaguliavusio, todėl bijoma, kad šioje kiaušinio dalyje gali išlikti gyvos salmonelės. 

D. Britanijoje ir Airijoje kiaušinienė su bekonu yra tradicinis pusryčių patiekalas. Ispaniška kiaušinienė huevos kepama ant paplotėlio. 

Panašus patiekalas iš kepto plakto kiaušinio, dažnai su priedais, vadinamas omletu. 

Kiaušinių valgiai
Vladas Mozūriūnas

Vladas Mozūriūnas (1922 m. vasario 1 d. Kaunas – 1964 m. birželio 9 d. Vilnius) – sovietinis poetas, rašytojas, redaktorius.

Biografija 
Mokydamasis gimnazijoje Kaune 1938 m. įstojo į LKJS. 1940–1941 m. dirbo žurnale „Pionierius“, 1942–1944 m. fronto laikraščio „Už Tarybų Lietuvą“ redakcijoje.

1945–1948 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“, 1948–1954 m. žurnalo „Švyturys“, 1958–1964 m. žurnalo „Pergalė“ redaktorius. 1956 m. Maskvoje baigė Aukštąją partinę mokyklą prie SSKP CK ir M. Gorkio pasaulinės literatūros instituto Aukštuosius literatūros kursus.  Palaidotas senosiose Rasų kapinėse.

Kūryba 
Pirmajame eilėraščių rinkinyje „Žemės sauja“ romantiškais fronto aplinkos vaizdais atskleidžiama kareivio pasaulėjauta. Vėlesniuose eilėraščių rinkiniuose vyrauja sovietinių tautų draugystės, imperialistų smerkimo, partijos šlovinimo temos. Poezijos rinkinyje „Vilniaus etiudai“ derinant epiką ir lyriką kalbama apie Vilniaus ir Lietuvos istoriją, žmogaus laikinumą.

Parašė scenarijų kino filmui „Žingsniai naktį“ (1962 m., rež. Raimondas Vabalas), scenarijus dokumentinėms kino apybraižoms „Neringa“ (1957 m.), „Nemuno žiotyse“ (1958 m.). Jo eilėraščių išversta į rusų kalbą.

Bibliografija 
 Žemės sauja. – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1947. – 90 p.
 Saulėtekis, 1950 m.
 Laužai prie upės: apsakymų rinkinys vaikams, 1951 m.
 Sąžinė negali tylėti, 1952 m.
 Vietnamo karys: eiliuotas pasakojimas vaikams, 1952 m., 2 leid. 1967 m.
 Varpos iš laukų. – Vilnius: Valstybinė grožinė literatūros leidykla, 1955. – 93 p.
 Šaltinis prie kelio. – Vilnius: Valstybinė grožinė literatūros leidykla, 1957. – 233 p.
 Vilniaus etiudai. – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1958. – 73 p.
 Legenda apie Vilniaus pilį, 1958 m., 3 leid. 1989 m.
 Vilniaus etiudai. – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1963. – 109 p.
 Jūros posmai. – Vilnius: Vaga, 1965. – 90 p.
 Lyrika: eilėraščių rinktinė. – Vilnius: Vaga, 1967. – 174 p.
 Raštai, 2 t. – Vilnius, 1971.
 Vilniaus etiudai: eilėraščiai, 3 leid. – Vilnius: Vaga, 1980. – 135 p.
 Didžioji gatvė: eilėraščių rinktinė. – Vilnius: Vaga, 1981. – 191 p.
 Šaltinis prie kelio: eilėraščių rinktinė. – Vilnius: Vaga, 1982. – 301 p.
 Legendo pri Vilna kastelo (tradukis Petras Čeliauskas, pentristino Algė Varnaitė). – Kaunas: Ryto varpas, 2005. – 15 p.: iliustr. – ISBN 9955-646-04-7

Šaltiniai

Nuorodos 
 Vladas Mozūriūnas. Saulėtekis

Lietuvos poetai
Lietuvos rašytojai
Lietuvos redaktoriai
Antanas Morkevičius

Antanas Morkevičius (g. 1928 m. vasario 23 d. Spirakiai, Panevėžio valsčius) – Lietuvos inžinierius mechanikas, socialinių mokslų daktaras.

Biografija 
1954 m. baigė Leningrado miškų technikos akademijos Medienos mechaninės technologijos institutą. 1967 m. ekonomikos mokslų kandidatas.

1944 m. liepos – spalio mėn. Tėvynės apsaugos rinktinės radistas, Sedos kautynių dalyvis. 1944 m. spalio – 1945 m. vasario mėn. Vokietijos kariuomenės statybos–pionierių bataliono karys. 1945 m. vasario – 1946 m. vasario mėn. karo belaisvis, kalintas Minsko, Oršos ir Vitebsko lageriuose. 1948–1950 m. dirbo Klaipėdos celiuliozės popieriaus, 1954–1956 m. – Klaipėdos medinės taros kombinate. 1956–1957 m. Klaipėdos baldų fabriko direktorius. 1957–1959 m. dirbo Liaudies ūkio tarybos Medienos ir popieriaus pramonės valdyboje. 1959–1961 m. Eksperimentinio baldų projektavimo biuro direktorius. 1961–1964 m. Liaudies ūkio tarybos Centrinio projektavimo biuro Taros ir įpakavimo skyriaus vedėjas. 1964–1967 m. Eksperimentinio taros konstravimo biuro direktorius.

1967–2004 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1979–1994 m. Materialinio aprūpinimo ekonomikos katedros vedėjas; nuo 1991 m. profesorius. 1993–2002 m. asociacijos „Lietuvos mediena“ direktorius.

Mokslinė veikla 
Mokslinės veiklos pagrindinės sritys: Lietuvos medienos pramonės ekonomikos ir istorijos tyrimai, medienos medžiagų mokslas, racionalus medienos panaudojimas. Paskelbė apie 300 straipsnių lietuvių ir užsienio spaudoje.

Bibliografija 
 Lietuvos TSR medžio apdirbimo pramonė, monografija, 1971 m.
 Lietuvos TSR medienos pramonė, monografija, rusų kalba, 1977 m.
 Ekonomiškas medienos panaudojimas, monografija, 1986 m.
 Lietuvos medienos pramonė. Nuo ištakų iki 2000 metų, monografija, 2001 m.
 Baldų gamyba, vadovėlis aukštesniosioms mokykloms, su B. Papreckiu, 1964 m.
 Baldų gamybos medžiagos, vadovėlis, 1967 m.
 Medienos medžiagos, vadovėlis, 2001 m.
 Mediena ir jos gaminiai, su B. Papreckiu, 2004 m.

Įveertinimas 
 1999 m. Ginkluoto pasipriešinimo (rezistencijos) dalyvis, karys savanoris

Šaltiniai 

Lietuvos inžinieriai mechanikai
Lietuvos technologai
Lietuvos pedagogai
Lietuvos radistai
Lietuvos baldų pramonės darbuotojai
Colin Powell

Kolinas Liuteris Pauelas (, 1937 m. balandžio 5 d. – 2021 m. spalio 18 d.) – Jungtinių Amerikos Valstijų valstybės veikėjas ir keturių žvaigždučių atsargos generolas. 2001–2005 m., JAV prezidento Džordžo V. Bušo pirmosios kadencijos metu, Pauelas ėjo 65-ojo JAV valstybės sekretoriaus pareigas.

Biografija 
Gimė Niujorke imigrantų iš Jamaikos šeimoje. Baigė Niujorko City koledžo bakalauro geologijos studijas. 1958 m. pradėjo tarnybą JAV kariuomenėje. Baigęs reindžerių mokyklą buvo paskirtas į JAV tankų diviziją, dislokuotą tuometinėje Vakarų Vokietijoje. 1962 m. rugpjūtį jis buvo paskirtas tarnauti patarėju Pietų Vietnamo kariuomenėje. Dėl Vietnamo kare patirtų sužeidimų jis vėliau penkerius metus tarnavo JAV, kol 1968 m. liepą buvo vėl grąžintas į Vietnamą. Po karo studijavo Dž. Vašingtono universitete, kuriame gavo verslo administravimo magistro laipsnį. Po šių studijų įsidarbino Pentagone, stažavo Baltųjų rūmų administracijoje. 1983 m. buvo paskirtas JAV gynybos sekretoriaus C. Weinberger padėjėju. 1986 m. tapo JAV nacionalinio saugumo tarybos direktoriaus pavaduotoju, o 1987 m. JAV prezidentas R. Reiganas jį paskyrė nacionalinio saugumo patarėju. Baigęs dirbti šiose pareigose, K. Pauelas grįžo tarnauti į kariuomenę, tačiau jau 1989 m. rugpjūtį naujas JAV prezidentas Dž. Bušas jį paskyrė vadovauti JAV Generaliniam štabui. Šiuo laikotarpiu JAV kariuomenė atliko kelias sėkmingas tarptautinio masto operacijas – 1989 m. gruodį įsiveržimą į Panamą, kurio metu buvo nušalintas nuo valdžios M. Noriega ir 1991 m. laimėjo Persijos įlankos karą. K. Pauelas 1991 m. buvo apdovanotas Kongreso aukso medaliu ir tapo labai populiariu tarp JAV politinių partijų, prasidėjo svarstymai, kurios partijos kandidatu į JAV prezidentus jis galėtų tapti. 1995 m. jis pabandė kandidatuoti į JAV prezidentus nuo Respublikonų partijos, tačiau atsisakė tolimesnės kovos, motyvuodamas politinės patirties trūkumu.

2001 m. prezidentu išrinkus Dž. V. Bušą, pastarasis jį paskyrė JAV valstybės sekretoriumi. K. Pauelas tapo pirmuoju afroamerikiečiu, ėjusiu šias pareigas. Jis taip pat buvo pirmasis afroamerikietis, dirbęs Jungtiniame karinių štabų vadų komitete. Jam dirbant Valstybės sekretoriumi, po rugsėjo 11 d. atakų JAV pradėjo kovą su terorizmu, o 2003 m. įvykdė įsiveržimą į Iraką. 2004 m. lapkritį K. Pauelas atsistatydino iš pareigų.
K. Pauelas aktyviai dalyvavo visuomeninėje veikloje, dirbo JAV tarptautinių santykių tarybos direktorių valdyboje.
Mirė nuo COVID-19 sukeltų komplikacijų.

Šaltiniai 

JAV valstybės sekretoriai
JAV karininkai
JAV diplomatai
Copa Sudamericana

Copa Sudamericana (oficialus pavadinimas Copa Sudamericana de Clubes, taip pat vadinamos Copa Nissan Sudamericana, dėl rėmėjo) – kasmetinės tarptautinės futbolo klubų varžybos, kurias nuo 2002 m. organizuoja CONMEBOL. Po Copa Libertadores yra antros pagal svarbą futbolo varžybos Pietų Amerikoje. 

Tarp 2005 m. ir 2008 m. šiose varžybose taip pat dalyvaudavo Meksikos klubai. 

Copa Sudamericana čempionato nugalėtojas žaidžia prieš Copa Libertadores čempionato nugalėtoją kitais metais Recopa Sudamericana čempionate.

Finalai

Taip pat skaitykite 

 CONMEBOL
 Copa Libertadores

Nuorodos 

  

Pietų Amerikos futbolo čempionatai
Boleslovas Adomas Motuza Matuzevičius

Boleslovas Adomas Motuza-Matuzevičius (1910 m. gruodžio 24 d. Rygoje – 1990 m. lapkričio 11 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas tapytojas, mozaikininkas, grafikas.

Biografija 
Vaikystę praleido Kupiškio priemiestyje Zuntėje. 1928 m. baigė Kupiškio progimnaziją, 1928–1935 m. mokėsi Kauno meno mokykloje pas Juozą Mikėną. Piešė portretus, peizažus, dirbo freskos-mozaikos darbus. Buvo kairiųjų pažiūrų, 1932–1935 m. LKP narys. 1932 m. su kitais įkūrė „Revoliucinių menininkų“ kuopelę, 1933 m. nelegalią spaustuvę „Raudonasis titnagas“, 1933 m. Kauno meno mokyklos studentų korporaciją „Trys tulpės“, 1934 m. su kitais parengė almanachą „Žingsnis“. Nuo 1934 m. leido pogrindinį satyros žurnalą „Šluota“ (Nr. 1-6 redaktorius). 1935 m. slapta atvykęs į SSRS, apkaltintas šnipinėjimu, tapo tremtiniu, 1935–1945 m. dirbo dailininku Syktyvkare, Uchtoje (Komija).

1946 m. Valmieros (Latvija) teatro dailininkas. 1946–1952 m. LSSR dailės instituto dėstytojas. 1953–1963 m. Vilniaus „Dailės“ kombinato, 1963–1966 m. Ateizmo muziejaus dailininkas. 

Vaikai Gediminas Motuza Matuzevičius ir Elga Boči.

Kūryba 
Nutapė portretų (Petras Cvirka, 1948 m.; Levas Vladimirovas, 1967 m.; Jonas Graičiūnas, 1978 m.), peizažų („Darbėnai“, 1958 m.; ciklai „Kupiškio peizažai“, 1980 m.; „Pamarys – Kintai“, 1984 m.), nuliejo akvarelių („Lungeliai“, 1973 m.; „Stirnų slėnis“, 1979 m.). Sukūrė estampų („Darbo, duonos!“, 1934 m.; „Turgus“, 1956 m.), plakatų („Kovon bendru frontu prieš fašizmą“, 1933 m.), mozaikų (Kristaus galva Kauno Dievo kūno bažnyčios fasade, su J. Mikėnu, 1932 m.; „Leninas“, 1957 m., 1963 m., 1975 m.; Mikalojus Konstantinas Čiurlionis, 1946 m., 1962 m.; Vladas Rekašius, 1983 m. (visi portretai); Druskininkų biuvetės grindys, 1962 m.), scenovaizdžių. Kūrybai būdinga aktuali to meto tematika, revoliucinės nuotaikos. Parodose dalyvavo nuo 1946 m. Jo kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.

Įvertinimas 
 1965 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas
 1977 m. Kupiškio rajono garbės pilietis

Šaltiniai 

Lietuvos tapytojai
Lietuvos grafikai
Lietuvos pedagogai
Lietuvos mozaikininkai
Lietuvos miestų ir rajonų garbės piliečiai
Recopa Sudamericana

Recopa Sudamericana (, arba Cup Winners' Cup; ) – Pietų Amerikos kasmetinės futbolo varžybos, organizuojamos nuo 1989 m. tarp praėjusių metų Copa Libertadores ir Copa Sudamericana čempionų. Čempionatas tolygus UEFA Europos Supertaurei.

Varžybos susideda iš dvejų rungtynių: pirmosios vyksta Copa Sudamericana čempiono namų stadione, antrosios – Copa Libertadores čempiono namų stadione. 

Daugiausiai taškų surinkusi komanda laimi Recopa Sudamerica čempionatą.

Finalai

Taip pat skaitykite 

 Copa Libertadores
 Copa Sudamericana

Nuorodos 

 RSSSF

Pietų Amerikos futbolo čempionatai
Zigmantas Motiekaitis

Zigmantas Motiekaitis (g. 1936 m. rugpjūčio 12 d. Dacijonuose, Tauragės valsčius) – Lietuvos kūno kultūros ir sporto darbuotojas,

Biografija 
Baigė Tauragės vidurinę mokyklą. 1954–1955 m. Žygaičių septynmetės mokyklos mokytojas. 1959 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą. 1959–1960 m. Saugų vidurinės mokyklos mokytojas. 1960–1962 m. Šilutės rajono liaudies švietimo skyriaus mokyklų inspektorius. 1962–1972 m. Vilniaus aukštojo sportinio meistriškumo mokyklos direktorius ir fechtavimo treneris. 1964 m. sklandymo, 1969 m. lėktuvų sporto SSRS sporto meistras. 1970–1972 m. Lietuvos fechtavimo federacijos pirmininkas. 1971 m. sąjunginės kategorijos teisėjas.

1972–1974 m. Kūno kultūros ir sporto komiteto prie LSSR MT Sporto federacijų valdybos viršininkas, 1976–1986 m. šio komiteto pirmininkas.  1974–1976 m. LKP CK propagandos ir agitacijos skyriaus instruktorius. 1984 m. Maskvoje baigė Visuomeninių mokslų akademiją prie SSKP CK. 1986–1990 m. LSSR valstybinio Kūno kultūros ir sporto komiteto pirmininkas. 1985–1990 m. LSSR AT deputatas. 1986–1989 m. LKP Revizijos komisijos narys. 

1990–1992 m. Kūno kultūros ir sporto departamento patarėjas-konsultantas. 1992 m. Respublikinio sporto informacijos ir specialistų tobulinimosi centro direktoriaus pavaduotojas, 1993–1997 m. direktorius. Nuo 1997 m. Lietuvos sporto informacijos centro direktorius.

1988–2007 m. Lietuvos tautinio olimpinio komiteto generalinės asamblėjos narys, nuo 2007 m. garbės narys. Nuo 1994 m. Europos Tarybos sporto informacijos tinklo (SLONET) narys. 1996–2003 m. 2011–2014 m. žurnalo „Treneris“, 2003–2009 m. informacinio leidinio „Kūno kultūros ir sporto aktualijos“ vyr. redaktorius. Lietuvos sporto enciklopedijos redakcijos darbo grupės vadovas, 2012–2015 vyr. redaktorius.

Įvertinimas 
 1972 m. LTSR nusipelnęs treneris
 2002 m. Dariaus ir Girėno medalis 
 2011 m. LTOK olimpinė žvaigždė

Šaltiniai 

Sportinis fechtavimas
Lietuvos treneriai
Lietuvos sklandytojai
Lietuvos sporto lakūnai
Lietuvos redaktoriai
Žilvinas Skačkauskas

Žilvinas Skačkauskas (g. 1951 m. rugsėjo 21 d. Suchorečjės kaime, Dunino apylinkė, Tugano rajonas, Tomsko sritis, Rusija) – Lietuvos rašytojas humoristas, vertėjas.

Biografija 
Gimė tremtinių šeimoje, 1957 m. su šeima grįžo į Lietuvą. 1958-1969 m. mokėsi Radviliškio 2-oje vidurinėje mokykloje. 1975 m. baigė Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto Istorijos fakultetą, įgijo vidurinės mokyklos istorijos ir visuomenės mokslų mokytojo kvalifikaciją. 1977–1979 m. stažavosi SSRS Mokslų akademijos Socialinių ir ekonomikos problemų institute Leningrade.

1980–1982 m. Šiaulių televizorių gamyklos sociologas. 1983–1992 m. dirbo laisvai samdomu statybininku Lietuvos kolūkiuose. 1993–1997 m. bendros Lietuvos ir Rusijos UAB „Akmena“ mūrininkas. 1998–2005 m. laisvai samdomas statybininkas Danijoje ir Norvegijoje. Nuo 2005 m. lapkričio mėn. UAB „Man įdomu“, leidžiančios žurnalą „Man įdomu“, direktorius. 

1988 m. aktyvus Šiaulių sąjūdžio veikėjas, nuo 1991 m. LSDP Šiaulių skyriaus, nuo 2000 m. Lietuvos socialdemokratų sąjungos narys.

Kūryba 
Humoreskas rašo nuo 1980 m., jas spausdino leidiniai „Šluota“, „Nemunas“, „Komjaunimo tiesa“, „Švyturys“, „Gimtasis kraštas“, „Šiaulių naujienos“ ir kiti. Rašė scenarijus TV laidai „Šou bulvaras“ ir TV serialui „Kaimynai“. Literatų klubo „Verdenė” narys.

Bibliografija 
 Taurovizija: humoreskos / Vytas Gasparavičius, Visvaldas Šaltis, Žilvinas Skačkauskas. - Klaipėda: Eldija, 1993. - 76 p.: portr.
 Tik nenuvertink Lietuvos! : humoreskos / piešiniai Leonido Vorobjovo. - Kaunas: Tyrai, 2000. - 77 p.: iliustr. - ISBN 9955-01-035-5
 Burna pati juokias: beveik tikros istorijos / dail. Leonidas Vorobjovas. - Šiauliai: K. J. Vasiliausko įmonė, 2003. - 79 p.: iliustr. - ISBN 9955-564-20-2
 Legendinį „Vairą“ mačiau iš arti: klubo vedėjo prisiminimai / Bronislovas Saulius Tarabilda, Žilvinas Skačkauskas. - Šiauliai: Tarabildų šeimos kultūros klubas-archyvas: Man įdomu, 2013. - 160 p.: iliustr. - ISBN 978-609-95381-0-5

Vertimai 
 Užžėlusiais takais: romanas / Knut Hamsun, iš norvegų kalbos. - Kaunas: Tyrai, 2001. - 173 p. - ISBN 9955-01-120-3
 Dovana: detektyvinis romanas / James Hadley Chase, iš anglų kalbos. - Kaunas: Tyrai, 2001. - 205 p. - ISBN 9955-01-113-0

Šaltiniai 

Lietuvos rašytojai humoristai
Lietuvos vertėjai
Lietuvos redaktoriai
Vitalis Morkūnas

Vitalis Morkūnas (g. 1929 m. lapkričio 1 d. Vilkaviškyje) – Lietuvos etnologas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija 
1956 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1968 m. apgynė disertaciją „Žemės ūkio darbininkų buitis Lietuvoje 1919–1940 m.“, 1969 m. istorijos mokslų kandidatas. 

1968–1999 m. dirbo Istorijos institute (nuo 1990 m. Lietuvos istorijos institutas), 1971–1989 m. instituto Etnografijos (nuo 1996 m. Etnologijos) skyriaus vedėjas.

Žmona Elena Morkūnienė.

Mokslinė veikla 
Tyrinėjimų sritis – samdinių kultūra, taip pat žvejyba, etnologijos istorija, etninė istorija. Daugelio etnologijos leidinių sudarytojas, tęstinių leidinių „Etnografiniai tyrinėjimai Lietuvoje“ (1975–1985 m.), „Iš lietuvių kultūros istorijos“ (1977–1985 m.) ir kitų atsakomasis redaktorius, straipsnių autorius. Su Latvijos etnologais parengė bendrų studijų apie etnografinių regionų formavimosi problemas.

Bibliografija 
 Nuo tamsos iki tamsos: žemės ūkio darbininkų buitis Lietuvoje 1919–1940 m. – Vilnius: Mokslas, 1977. – 200 p.

Šaltiniai 

Lietuvos etnologai
Lietuvos istorikai
Michailas Talis

Michailas Talis (; ; g. 1936 m. lapkričio 9 d. – 1992 m. birželio 28 d.) – žydų tautybės TSRS-Latvijos šachmatininkas, didmeistris (1957 m.), 8-asis Pasaulio šachmatų čempionas. 

Šešių SSRS šachmatų čempionatų: 1957, 1958, 1967, 1972, 1974 ir 1978 m. nugalėtojas.  

Yra šachmatininkų, kurie laiko jį geriausiu puolančiu  didmeistriu šachmatų istorijoje.

Pasaulio čempionu Michailas Talis tapo 1960 metais, kai pasaulio čempionato mače nugalėjo  Michailą Botviniką, tačiau čempionu išbuvo tik metus, nes 1961 metais Botvinikas mače-revanše  nugalėjo Talį ir susigrąžino titulą.

Išnašos

Nuorodos 

 Talio biografija
 CD knyga-biografija apie Talį

TSRS šachmatų čempionai
Latvijos šachmatininkai
Šachmatų didmeistriai
Valažinas

Valažinas (arba Voložinas) – miestas vakarinėje Baltarusijos dalyje, 75 km į šiaurės vakarus nuo Minsko; rajono centras. Yra bažnyčia, parkas, XIX a. išpuoselėtas Tiškevičių dvaras.

Istorija 
Minimas nuo XIV amžiaus. XV–XVI a. priklausė kunigaikščiams Valažinskiams. Nuo 1551 m. Ašmenos apskrities miestelis, nuo 1567 m. jį valdė Radvilos, 1614 m. paveldėjo Sluškai. XVII a. pab. Valažino dvarai atiteko Polocko vaivadienei Marijai Denhoff. XVII a. pabaigoje Valažinas vėl perėjo Radvilų valdoms, nuo 1721 m. jį valdė Poniatovskiai, nuo 1738 m. Čartoryskiai, 1803 m. paveldėjo Tiškevičiai. 1681 m. pastatyta katalikų bažnyčia ir bernardinų vienuolynas. Rusijos imperijos valdžia 1864 m. keršydama už sukilimą uždarė bernardinų vienuolyną, bažnyčią pavertė stačiatikių cerkve. Bažnyčios rūsyje buvo išlikę metaliniai grafų Tiškevičių karstai.

1806 m. atidaryta lietuviška Valažino ješiva, kurią įkūrė Vilniaus Gaono mokinys Chaimas Voložinas. Šioje akademijoje kasmet mokėsi po kelis šimtus mokinių, suvažiuojančių ne tik iš Lenkijos ir Lietuvos, bet ir iš Anglijos, Austrijos-Vengrijos, Egipto, Sirijos ir kitų kraštų.

Pagal 1920 m. Lietuvos-Sovietų Rusijos sutartį per Valažiną buvo nustatyta šių valstybių siena, tačiau po Lenkijos okupacijos neįgyvendinta.

Šaltiniai 

Minsko srities miestai
Valažino rajono gyvenvietės
Radaškonys

Radaškonys – miestelis vidurio Baltarusijoje, 32 km nuo Maladečinos, į šiaurės vakarus nuo Minsko. Išvystyta maisto, lengvoji, keramikos pramonė. Yra dvi sanatorijos, vaikų gydymo centras. Stovi cerkvė ir bažnyčia.
Gretimoje Viazynkoje – rašytojo Jankos Kupalos gimtinė, muziejus.

Istorija 

Minimi nuo 1447 metų, priklausė Goštautams, Bonai Sforcai, Oginskiams, Radviloms. 1842 m. atiteko Vilniaus gubernijai (Rusijos imperija), 1921–1939 m. Vilniaus vaivadijai (Lenkija).

Šaltiniai 

Minsko srities miesto tipo gyvenvietės
Maladečinos rajono gyvenvietės
Stasys Motiejūnas

Stasys Motiejūnas (g. 1927 m. gegužės 8 d. Kazlų Rūda – 2011 m. liepos 9 d. Vilniuje) – Lietuvos kino ir teatro režisierius, aktorius.

Biografija 
1952 m. baigė vaidybą A. Lunačiarskio teatro meno institute Maskvoje, 1962 m. šio instituto Aukštuosius režisūros kursus.

1952–1970 m. vaidino Kauno muzikiniame dramos teatre (nuo 1959 m. Kauno dramos teatras), režisavo spektaklių pagal lietuvių ir užsienio rašytojų kūrinius. Nuo 1970 m. Lietuvos kino studijos režisierius. Dirbo filmų antruoju režisieriumi, sukūrė teatro ir kino vaidmenų.

Pastatymai teatre 
 Aleksandras Diuma (sūnus). Dama su kamelijomis, 1962 m.
 Samuilas Aliošinas. Viena, 1963 m.
 Pažemintieji ir nuskriaustieji, pagal F. Dostojevskį, 1965 m.
 Dalia Urnevičiūtė. Vadink mane motina, 1965 m. ir Tėvuko žaislai, 1967 m.
 Baltaragio malūnas, pagal K. Borutą, 1966 m.
 Judžinas O Nylas. Mėnulis likimo posūniams, 1968 m.

Filmografija 
 Linksmos istorijos, novelė „Nenuorama“, 1973 m.
 Atpildo diena, su A. Puipa, 1975 m.
 Aš esu (Paukščių takas), su R. Lileikiu, 1989 m.
 Palaiminti išėję, 1998 m.

Vaidino
 Ignotas grįžo namo, rež. Aleksandras Razumnas, 1957 m.
 Mažos mūsų nuodėmės, rež. Henrikas Šablevičius, 1979 m.

Šaltiniai 

Lietuvos kino režisieriai
Lietuvos aktoriai
Lietuvos režisieriai
Jonas Sungaila

Jonas Sungaila (prieš 1398 m. - po 1433 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas.

Biografija 

Apie Jono Sungailos gyvenimą pakankamai žinių nesama. Lietuvių istoriografijoje jis neretai vadinamas legendiniu Sapiegų giminės pradininku "Simonu Sungaila", kuris buvo lietuvių bajoro Punigailos sūnus bei Simono Sapiegos tėvas. Dokumentuose Jonas Sungaila pirmą kartą paminėtas 1398 m. Horodlėje gavo Lapino herbą, nors turėjo ir ikihorodlinį ženklą. Vis dėlto Lapino herbą naudojo jau 1414 m. gruodį. 

Lotyniškuose dokumentuose minima pavardė Sunigail, Sungalo arba Johannes Sunigajlo, leidžia manyti, jog apsikrikštijus jam buvo suteiktas krikščioniškas Jono vardas. Pasak istoriko Vladislovo Semkovičiaus, nors Sapiegos ir negalėjo kilti iš Sungailos, tačiau galėjo paveldėti Lapino herbą, pagal 1413 m. Trakų privilegiją. Tokie patys ryšiai su Sungaila, matyt, siejo ir kunigaikštį Svirskį, kuris taip pat turėjo "Lapino" herbą. Juolab, kad su šia gimine, Sungaila siejo kaimyninės valdos.   

1398–1422 m. Kauno seniūnas, 1413–1433 m. Trakų kaštelionas.

Sūnūs Jonas ir Fiodoras (Fedkas), kurie mirė jauni, nes 1462 m. jo žmonos Marinos dokumente jau neminimi. 

Tėvoninės žemės – Vilniaus ir Švenčionių pavietuose (pvz., Varnėnai, Svirėnai). Kita jo valda – Wegeberichtuose tarp Gardino ir Naugarduko minimas Sangailsdorf (Lipčina). Turėjo valdų ir namą Vilniuje.

Įtakingas Vytauto laikų didikas, buvo užmezgęs glaudžius santykius su Ordinu, susirašinėjo su Ordino pareigūnais. 1424 m. vyko pasiuntiniu į Ordino valstybę. 1404 m. kartu su Manvydu ir Čupurna tarpininkavo, sudarant žemaičių ir Ordino paliaubų sutartį. Ordino pareigūnas pranešė, kad 1433 m. Sungaila, kuris čia pavadintas senuoju (alde Czungal) su keliais lietuvių vadais isiveržė į Ordino teritoriją.

1462 m. kovo 08/13 d. Jono Sungailos našlė Marina dotavo jos su vyru funduotą Varėnos bažnyčią.

2010 m. Kauno Santakos parke J. Sungailai pastatytas atminimo akmuo. 

|-

Šaltiniai

Taip pat skaitykite 
 Jonas Klemensas Sungaila (Jonavos politikas)

LDK didikai
Sungaila Jonas
Kauno seniūnai
Daučiūnai

Daučiūnai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 9 km į vakarus nuo Šalčininkų, prie pietinių Rūdninkų girios pakraščių. Praeina kelias .

Istorija 

Sovietmečiu buvo Daučiūnų apylinkės centras.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šalčininkų rajono savivaldybės gyvenvietės
Mstislavskiai

Mstislavskiai, Mstislaviškiai () – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės didikų ir XVI–XVII a. pirmosios pusės Maskvos Didžiosios kunigaikštystės ir Rusijos carystės kunigaikščių ir bojarinų giminė.

Giminė 
Gediminaičiai, giminės pradininku laikomas Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kunigaikštis Mykolas Zaslavskis (rusų istoriografijoje Michailas Ivanovičius Zaslavskis, m. apie 1536 m.) iš Zaslavskių, Lietuvos didžiojo kunigaikščio Jaunučio palikuonių, giminės. Jis 1499 m. vedė Julijoną, vieną paskutinio Lengvenaičių giminės nario Jono dukterų, iš Lietuvos didžiojo kunigaikščio Aleksandro kaip jos kraitį ir paveldą gavo dalį Mstislavlio kunigaikštystės ir teisę vadintis Mstislaviškiu. Lietuvių istorinėje literatūroje pasitaikantys teiginiai, kildinantys Mstislavskius iš kunigaikščio Lengvenio, neatitinka tiesos – LDK galiojo patrilinijinė giminystė.

 Mykolas Zaslavskis per XVI a. pradžioje Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Maskvos didžiosios kunigaikštystės karus du kartus buvo perbėgęs į priešo pusę ir abu kartus (paskutinį – 1514 m.) grįžo į Lietuvos Didžiąją Kunigaikštystę. Turėjo du sūnus: Vasilijus mirė jaunas.
 Teodoras Mstislavskis (rusų istoriografijoje Fiodoras Michailovičius (g. 1499 m. birželio mėn. – m. 1540 m. birželio 6 d.) 1526 m. pabėgo iš Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės į Rusiją, ten tapo tarnybiniu kunigaikščiu – gavo žemės valdų už tarnybą carui. 1529 m. vedė Maskvos didžiojo kunigaikščio Vasilijaus III giminaitę Anastaziją Kazanskają.

Teodoro sūnus:
 Ivanas Mstislavskis (1529–1586 m.) 1548 m. tapo bojarinu, Išrinktosios tarybos nariu. Nominalus Rusijos kariuomenės 1552 m. žygio į Kazanę ir 1559–1560 m. žygio į Livoniją vadas, 1565 m. įvedus opričniną su kunigaikščiu I. Belskiu vadovavo zemščinai. Mirus carui Ivanui IV Rūsčiajam nuo 1584 m. regentų tarybos narys, bet 1585 m. pralaimėjo kovą dėl valdžios Borisui Godunovui, buvo priverstas tapti vienuoliu ir ištremtas į Kirilo Belozerskiečio vienuolyną; jame ir mirė.

Ivano sūnus:
 Fiodoras Mstislavskis (m. 1622 m. vasario 22 d.) – paskutinis giminės narys, nuo 1576 m. bojarinas ir stambus to meto Rusijos žemvaldys pasaulietis – 1613 m. valdė apie 55 000 ha žemės. 1598 m. vienas pretendentų į caro sostą. Per Boriso Godunovo kovą su Dmitrijumi Apsišaukėliu I vyriausybės kariuomenės vadas. 1606–1607 m. vienas Ivano Bolotnikovo sukilimo malšintojų. 1610 m. vadovavo vadinamajai Septynių bojarinų vyriausybei, su kitais parengė ir pasirašė 1610 m. rugpjūčio 27 d. sutartį dėl Abiejų Tautų Respublikos valdovo Zigmanto Vazos sūnaus karalaičio Vladislovo išrinkimo Rusijos caru. Politinę įtaką išlaikė iki mirties.  Jo sūnus Vasilijus mirė jaunas.

Šaltiniai 

Rusijos kunigaikščiai
LDK didikai iš Gediminaičių
Mstislavlio kunigaikščiai
Čingola

Čingola () – miestas Zambijos šiaurėje, Vario Juostos provincijoje. Veikia rūdos sodrinimo fabrikai. Yra technikos koledžas. Netoli Čingolos kasama vario rūda.

Šaltiniai 

Zambijos miestai
Galvydis

Galvydis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Galvydienė (ištekėjusi moteris) ir Galvydytė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

 Jonas Galvydis (g. 1937) – Lietuvos agronomas, habilituotas socialinių mokslų daktaras;
 Jonas Galvydis-Bykauskas (1864–1943) – Lietuvos karinis veikėjas, generolas;
 Juozas Galvydis (1896–1982) – Lietuvos istorikas, pedagogas, bibliotekininkas, vertėjas;
Gapšys

Gapšys − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Gapšienė (ištekėjusi moteris) ir Gapšytė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

 Vladas Algis Gapšys (g. 1932) – Lietuvos inžinierius mechanikas, mašinų gamybos technologas, technologijos mokslų daktaras;
 Vytautas Gapšys (g. 1982) – Lietuvos teisininkas, politinis veikėjas;
Skaistakalnis (Velžys)

Skaistakalnis – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Maženių.

Gyventojai

Išnašos 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Uliesis

Uliesis – viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Velykių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Grajauskas

Grajauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Grajauskienė (ištekėjusi moteris) ir Grajauskaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

 Gintaras Grajauskas (g. 1966) – poetas, eseistas, dramaturgas, prozininkas, dainų autorius ir atlikėjas;
 Juozas Povilas Grajauskas (1882–1930) – Romos katalikų kunigas, draudžiamos spaudos platintojas, publicistas;
Trikampio nelygybė

Trikampio nelygybė teigia, kad bet kokio trikampio bet kurių dviejų kraštinių ilgių suma yra nemažesnė už trečios kraštinės ilgį. Euklido geometrijoje ir kai kuriose kitose geometrijose tai yra teorema. Euklido geometrijoje dviejų kraštinių ilgių suma yra lygi trečiosios kraštinės ilgiui tada ir tik tada, kai trikampis turi vieną 180° kampą ir du 0° kampus, kaip parodyta apatiniame dešinėje esančio paveikslėlio pavyzdyje. 

Normuotoje vektorinėje erdvėje V, trikampio nelygybė yra 

t. y. dviejų vektorių sumos norma yra nedidesnė už tų pačių dviejų vektorių normų sumą.

Realiųjų skaičių tiesė yra normuota vektorių erdvė, kurioje norma yra modulis. Taigi, tirkampio nelygybė teigia, kad bet kuriems realiesiems skaičiams x ir y galioja nelygybė

Iš atvirkštinės trikampio nelygybės išeina, kad bet kuriems realiesiems skaičiams x ir y galioja ir nelygybė

Tiesinė algebra
Geometrija
Wilhelm Grimm

Vilhelmas Grimas (, pilnas vardas , g. 1786 m. vasario 24 d. Hanau – m. 1859 m. gruodžio 16 Berlyne, Vokietija) – vokiečių kalbininkas, tautosakininkas, pasakininkas.

Broliai Jakobas ir Vilhelmas dažniausiai yra neskiriami ir vadinami Broliais Grimais.

Biografija 

Kartu su vyresniuoju broliu Jakobu nuo 1798 m. lankė Kaselio vidurinę mokyklą. 1803 m. Vilhelmas įstojo į Marburgo universitetą, kur studijavo teisę.

1825 m. Vilhelmas vedė vaistininko dukterį Henriette Dorothea Wild.

Nuorodos 
 Brolių Grimų muziejus, Brolių Grimų draugija (Kaselis)
 Broliai Grimai ir jų pasaulis

Enciklopedijos 

Vokietijos kalbininkai
Vokietijos rašytojai
Leopoldas III Belgas

Leopoldas II (, 1901 m. lapkričio 3 d. Briuselis – 1983 m. rugsėjo 25 d. Lakenas prie Briuselio) – 1934–1951 m. ketvirtasis Belgijos karalius.

Biografija 

Tėvas Belgijos karalius Albertas I Belgas.

Šeima 
Žmonos Astrida Švedė (1905–1935 m.), Liliana Baels (1916–2002 m.). Vaikai iš pirmosios santuokos: Žozefina Šarlotė (1927–2005 m.), Liuksemburgo didžioji kunigaikštienė, Boduenas (1930–1993 m.), 1951–1993 m. Belgijos karalius, Albertas II (g. 1934 m.), Belgijos karalius, iš antrosios: Aleksandras (g. 1942 m.), Marija Kristina (g. 1951 m.) ir Marija Esmeralda (g. 1956 m.)

Pirmojo pasaulinio karo dalyvis. 1936 m. Vokietijos kariuomenei užėmus Reino žemę jo iniciatyva Belgija išstojo iš Lokarno paktą pasirašiusių šalių (Vokietija, Prancūzija, Belgija, Italija ir Didžioji Britanija) grupės. Tikėdamasis Prancūzijos ir Didžiosios Britanijos paramos būsimame kare su Vokietija, rėmė gynybinės linijos nuo Antverpeno iki Namuro statybą. Antrojo pasaulinio karo pradžioje vadovavo Belgijos kariuomenei, su ja Vokietijos karinių pajėgų buvo apsuptas ir pasidavė. Iki 1944 m. internuotas savo pilyje prie Briuselio, vėliau, iki karo pabaigos – Austrijoje.

Dėl jo atsisakymo prisidėti prie Belgijos emigracinės vyriausybės Londone daugelio įtartas išdavyste; 1944 m. Belgijos parlamentas paskyrė jo brolį Karolį regentu. 1945–1950 m. gyveno Šveicarijoje. Per 1950 m. referendumą jam buvo leista grįžti į šalį, bet atvykus kilo opozicijos maištai. Jis atsisakė sosto sūnaus Bodueno naudai ir gyveno Lakene.

Šaltiniai 

Saksai-Koburgai
Belgijos karaliai
Valdovai atsižadėję sosto
Maltos ordino riteriai
Gudonytė

Gudonytė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).

Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Gudonienė (ištekėjusi moteris).

Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Gudonis.

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

 Klementina Gudonytė (1916–2003) – Lietuvos tautodailininkė audėja;
 Marytė Gudonytė (g. 1959) – Lietuvos ir Birštono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja;
Gudynas

Gudynas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Gudynienė (ištekėjusi moteris) ir Gudynaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

 Kęstutis Gudynas – teisininkas, teisėjas;
 Pranas Gudynas (1900) – karinis veikėjas, kapitonas;
 Pranas Gudynas (1919) – muziejininkas, dailėtyrininkas, restauratorius, tapytojas.
Gumuliauskas

Gumuliauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Gumuliauskienė (ištekėjusi moteris) ir Gumuliauskaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

 Alfredas Gumuliauskas (g. 1954) – Lietuvos architektas;
 Algirdas Gumuliauskas (g. 1928) – Lietuvos statybos inžinierius, technologijos mokslų daktaras;
 Arūnas Gumuliauskas (g. 1958) – Lietuvos istorikas, politologas, istorijos profesorius.
Jackevičius

Jackevičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Jackevičienė (ištekėjusi moteris) ir Jackevičiūtė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

 Algirdas Jackevičius – chirurgas onkologas
 Mykolas Jackevičius – žurnalistas, publicistas, diplomatas
 Pranas Jackevičius – karinis veikėjas, pulkininkas
Aleksandras Šimanskis

Aleksandras Šimanskis (g. 1937 m. kovo 25 d. Sedoje, Mažeikių rajone) – lietuvių teatro aktorius.

1964 m. baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją ir nuo to laiko yra Klaipėdos dramos teatro aktorius.

Naujausi vaidmenys 
 Dūda (S. Parulskio „Frank Kruk“, rež. Raimundas Banionis)
 Klebonas (I. Šeiniaus „Kuprelis“, rež. K. Macijauskas)
 Misiulis (V. Krėvės „Raganius“, rež. K. Macijauskas)
 Butrimas (K. Sajos „Žemaičių stiprybė“, rež. K. Macijauskas)
 Prisiekusiųjų atstovas (Č. Dikenso „Pikviko klubo užrašai“, rež. S. Račkys)
 Gydytojas (T. Vailderio „Naktinio traukinio vagonas - Hajavata“, rež. G. Padegimas)
 Televizijos komentatorius ir Šerifas (Ž. Betenkorto „Diena, kai buvo pagrobtas popiežius“).

Vaidino Lietuvos kino studijos filmuose Svetimi (1962 m., rež. Marijonas Giedrys), Mažos mūsų nuodėmės (1979 m., rež. Henrikas Šablevičius), Amžinoji šviesa (1987 m., rež. Algimantas Puipa).

Nuorodos 
 Iš Klaipėdos teatralų kūrybos vakarų ciklo „Vieninteliai ir nepakartojami“
 Klapėdos dramos teatras 

Lietuvos aktoriai
Januševičius

Januševičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Januševičienė (ištekėjusi moteris) ir Januševičiūtė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

 Algirdas Januševičius (g. 1961) - lietuvių trimitininkas, Lietuvos Valstybinio Simfoninio orkestro trimitų grupės koncertmeisteris, ansamblio Sostinės vario kvintetas meno vadovas, pianisto Gintaro Januševičiaus tėvas;
 Gintaras Januševičius (g. 1985) – lietuvių pianistas, daugelio konkursų laureatas, aktyviai koncertuojantis Europoje ir už jos ribų, trimitininko Algirdo Januševičiaus sūnus;
 Povilas Januševičius (1866–1948) – Lietuvos kunigas, kalbininkas;
 Vitolis Januševičius (g. 1954) – Lietuvos ir Radviliškio rajono politinis bei visuomenės veikėjas;
Jonaitis

Henrikas Jonaitis (1913–1993), fizikas, Molekulinės spektroskopijos Lietuvoje pradininkas;
 Izidorius Jonaitis (1909–1995), Australijos lietuvių visuomenės veikėjas, inžinierius architektas;
 Leonas Jonaitis (1938–2004),inžinierius mechanikas, bibliofilas, ekslibrisų kolekcininkas, technologijos mokslų daktaras;
 Liudas Jonaitis (g. 1954 m.), Joniškio rajono ūkio, politinis veikėjas;
 Rimantas Jonaitis (g. 1939 m.), inžinierius, Šiaulių politinis veikėjas;
Rimas Stanislovas Jonaitis (g. 1943 m.), inžinierius, LR krašto apsaugos viceministras
 Vytautas Alfonsas Jonaitis (1938–2006), entomologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
 Romualdas Jonaitis (g. 1970 m.), UAB saugos tarnyba "Argus" savininkas, generalinis direktorius, futbolo klubo "Atlantas" prezidentas.
Matamorosas

Matamorosas – miestas Meksikoje, Tamaulipaso valstijoje. 2005 m. surašymo metu mieste gyveno 422711 žmonių. Tai antras pagal populiaciją miestas valstijoje. Miestas anksčiau vadintas Villa del Refugio, bet vėliau buvo pervadintas Meksikos nepriklausomybės karo didvyrio Mariano Matamoros garbei.

Galerija

Žymūs žmonės 
 Rigo Tovar, dainininkas (1946–2005 m.)

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Meksikos miestai
Juodvalkis (reikšmės)

Juodvalkiu vadinama:

 Juodvalkis – ežeras vakarų Lietuvoje, Šilutės rajone, apie 4 km į pietvakarius nuo Rusnės;
 kaimas Ukmergės rajone.

Juodvalkis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Juodvalkienė (ištekėjusi moteris) ir Juodvalkytė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

 Antanas Juodvalkis (g. 1937) – Lietuvos miškininkas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras;
 Rimantas Juodvalkis (1940-2010) – Lietuvos kino operatorius;
Juškevičius

Adas Juškevičius – krepšininkas
 Boleslovas Juškevičius – teatro ir kino aktorius, teatrologas
 Gitas Juškevičius – boksininkas, olimpietis
 Henrikas Algirdas Juškevičius – inžinierius, radijo ir televizijos darbuotojas
 Jonas Juškevičius – teisėtyrininkas kanonistas, pedagogas
 Marius Juškevičius – politikas
 Pranciškus Juškevičius – statybos inžinierius, politikas
 Valdas Juškevičius – politikas
 Vytautas Juškevičius – politikas
Kalpokas (reikšmės)

Žodis kalpokas reiškia:
 kalpokas – aukšta vyriška kepurė;
 kalpokas (ntk.) – viršutinė skrybėlės dalis;
 Kalpokas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Panašus terminas:
 kalpokė – notrelinių šeimos žolė
Karklelis

Karklelis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Karklelienė (ištekėjusi moteris) ir Karklelytė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

 Gipoldas Karklelis (g. 1963) – Lietuvos ir Kelmės rajono politinis bei visuomenės veikėjas;
 Mamertas Karklelis (1931–1999) – Lietuvos aktorius, teatro režisierius;
Kasparaitis

Kasparaitis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Kasparaitienė (ištekėjusi moteris) ir Kasparaitytė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

 Albinas Kasparaitis (g. 1944) – Lietuvos mechanikos inžinierius, matavimo prietaisų kūrėjas, habilituotas technologijos mokslų daktaras;
 Darius Kasparaitis (g. 1972) – lietuvių ledo ritulio gynėjas;
 Sigitas Kasparaitis (g. 1959) – Lietuvos ir Vilkaviškio rajono politinis bei visuomenės veikėjas;
Agurkų sezonas

Agurkų sezonas – laikotarpis nuo vasaros vidurio iki jos pabaigos, kai dėl masinių atostogų naujienų srautas išsenka  . Laikraščiams, televizijoms, naujienų portalams tenka griebtis palyginti silpnų temų, kuriomis galėtų užpildyti savo puslapius bei minutes.

Agurkų sezonas - tai žurnalistų vartojamas pavadinimas. Kitomis kalbomis šis laikotarpis taip pat vadinamas agurkų sezonu, arba „kvailuoju sezonu“ (), „vasaros skyle“ () ir pan.

Išnašos 

Žurnalistika
Abevilio kultūra

Abevilio kultūra – ankstyvojo paleolito archeologinė kultūra, pavadinta pagal Abevilio miestą (Prancūzija).

Arealas 
Datuojama Mindelio ledyniniu laikotarpiu (prieš 555–475 tūkst. metų), plito Europoje, Azijoje, Afrikoje. Kartais Abevilio kultūra laikoma Ašelio kultūros ankstyvuoju periodu arba ikiašelinio rankinio kirtiklio ankstyvuoju gamybos laikotarpiu. Kirtikliai grubūs, naudoti pjauti, kirsti, skaldyti, kaip ginklas, taip pat naudota medinės ietys, kauliniai, raginiai ir titnaginiai įrankiai. Žmonės vertėsi medžiokle, rinko augalinį maistą. Abevilio kultūros žmogus vadinamas Homo erectus.

Šaltiniai 

Europos paleolito kultūros
Azijos archeologija
Afrikos archeologija
Ukrainos archeologinės kultūros
Aukštutinis Mbomu

Aukštutinis Mbomu () – viena iš 14 Centrinės Afrikos Respublikos prefektūrų. Yra šalies rytuose. Prefektūros sostinė – Obo.

Subprefektūros 

Aukštutinis Mbomu padalintas į 3 subprefektūras:
 Džema
 Obo
 Zemijas

Centrinės Afrikos Respublikos prefektūros
Kojelis

Kojelis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Kojelienė (ištekėjusi moteris) ir Kojelytė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

 Antanas Kojelis (g. 1903) – 1976 m. liepos 4 d. Prienuose) – vargonininkas, pedagogas ir chorvedys;
 Juozas Kojelis (g. 1916) – JAV lietuvių visuomenės veikėjas, žurnalistas, pedagogas;
 Linas Juozas Kojelis (g. 1955) – JAV lietuvių visuomenės veikėjas, politologas;
Krivickas

Krivickas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Krivickienė (ištekėjusi moteris) ir Krivickaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

 Alfonsas Krivickas (1919–1990) – Lietuvos ir Vokietijos grafikas, tapytojas;
 Bronius Krivickas (1919–1952) – Lietuvos partizanas, jų tarpe garsus poetas;
 Domas Krivickas (1905–1999) – Lietuvos teisininkas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas, teisės daktaras;
 Jonas Krivickas (1929–2007) – mokytojas, kraštotyrininkas, Šiaulių miesto garbės pilietis;
 Sigitas Krivickas (g. 1938) – Lietuvos žurnalistas, fotografas;
 Kristupas Krivickas (g. 1979) - Lietuvos žurnalistas
Puebla FC

Puebla Fútbol Club, taip pat žinomas kaip Camoteros ir La Franja - profesionalus Meksikos futbolo klubas iš Pueblos miesto. Puebla FC neseniai grįžo į Pirmasis Meksikos divizioną, po dvejų metų buvimo žemesnėje lygoje. 

1904 metais komanda buvo suformuota kaip imigrantų iš Anglijos mėgėjų klubas.

Laimėjimai 
 Lygos taurė  - 1982, 1990 
 wicemistrz - 1944, 1992 
 Meksikos taurė  - 1945, 1953, 1988, 1990

Dabartinė sudėtis

Žymūs žaidėjai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Meksikos futbolo klubai
Adamas

Adamas – pavardė.

Šią pavardę turi šie garsesni asmenys:
 Adolfas Šarlis Adamas (1803–1856), prancūzų kompozitorius, Prancūzijos instituto narys;
 Džeimsas Adamas (1732–1794), škotų architektas, dizaineris;
 Robertas Adamas (1728–1792), škotų architektas, dizaineris;

Adamas – vardas.

Šį vardą turi šie garsesni asmenys:

 Adamas Smitas (1723–1790), škotų ekonomistas ir filosofas, klasikinės politinės ekonomijos pradininkas bei moralės filosofas;
 Adamas Eduardas Alksnis (1864–1897), latvių tapytojas, grafikas. Vienas latvių nacionalinės tapybos mokyklos pradininkų;
 Adamas Malyšas (g. 1977 m.), geriausias visų laikų Lenkijos šuolininkas nuo tramplino su slidėmis, vienas geriausių pasaulyje;

Angliškos pavardės
Škotiškos pavardės
Vardai