joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tarptautinis Berlyno filmų festivalis

Berlyno tarptautinis filmų festivalis (), taip pat vadinamas Berlinale – kasmetinis vasario mėnesį rengiamas filmų festivalis. Tai vienas prestižiškiausių kino festivalių pasaulyje. Renginys vyksta Berlyne, Vokietijoje. Įsteigtas dar 1951 m. Vakarų Berlyne, festivalis rengiamas kasmet vasario mėnesį nuo 1978 m. Remiantis lankomumo rodikliais, kaip antai 320 tūkst. bilietų pardavimais ir 500 tūkst. lankytojų apsilankymais, laikoma, kad Berlinalė yra didžiausias viešumai atviras kino festivalis pasaulyje. Festivalyje parodoma iki 400 filmų, apie 20 iš jų varžosi dėl apdovanojimų, žinomų „Auksinio lokio“ ir „Sidabrinio lokio“ (lokys yra Berlyno miesto heraldinis simbolis) pavadinimais. Nuo 2001 m. festivalio režisierius yra Dieter Kosslick.

European Film Market (EFM), kino srities prekybos mugė, rengiama tuo pat metu Berlinalėje, yra svarbus metinis tarptautinės kino industrijos atstovų suvažiavimas. Mugėje apsilanko filmų platintojai, pirkėjai, prodiuseriai, finansuotojai ir gamybos agentai. Berlinale Talent Campus, savaitę trunkantis renginys, apimantis įvairias paskaitas ir dirbtuves, sukviečia jaunus ir talentingus kino kūrėjus iš viso pasaulio.

Festivalį, EFM ir kitus satelitinius renginius aplanko apie 20 tūkst. srities specialistų iš daugiau nei 130 šalių. Daugiau kaip 4200 žurnalistų yra atsakingi už festivalio renginių nušvietimą žiniasklaidoje daugiau kaip 110-yje šalių. Aukščiausio lygmens filmų premjerų metu ant raudonojo kilimo susirenka papozuoti kino žvaigždės ir kitos įžymybės. Berlinalė laikosi kosmopolitiško įvaizdžio, aprėpdama meną, popkultūrą, komerciją ir pasaulinės žiniasklaidos dėmesį.

Istorija 
Berlyno tarptautinis filmų festivalis buvo įsteigtas 1951 m. Vakarų Berlyne. Alfredo Hičkoko „Rebeka“ buvo pirmosios Berlinalės atidarymo filmas. Nors ir filmas pasirodė 1940 m., dauguma vokiečių neturėjo galimybės jo pamatyti iki kol pasibaigė karas. Nuo 1978 m. festivalis pradėtas rengti kasmet vasario mėnesį.

Apdovanojimai 

Berlyno festivalyje skiriami šie apdovanojimai:

Auksinis lokys 

 Geriausiam filmui
 Už gyvenimo pasiekimus (Garbės Auksinis lokys)

Sidabrinis lokys 

 Geriausiam režisieriui
 Geriausiam aktoriui
 Geriausiai muzikai
 Ypatingam vieno artisto pasiekimui
 Didysis žiuri prizas (trumpametražiui filmui)

Kiti 

 Berlinale Camera, specialus apdovanojimas už pagalbą festivaliui

Nuotraukų galerija

Išnašos

Nuorodos 

 Oficialus tiklalapis
 IMDB: Berlin International Film Festival 
 2006-ųjų festivalio apžvalga 

Kino festivaliai
Vokietijos kinas
Aukštutinė Luara

Aukštutinė Luara (43) (, ) – Prancūzijos departamentas šalies centro pietryčiuose, Overnės-Ronos-Alpių regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę. Administracinis centras – Le Piui en Veli.

Departamentą sudaro 3 apskritys, 19 kantonų, 21 municipalinis susivienijimas ir 257 komunos.

Istorija 
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais Langedoko Overno, Žėvodano ir Forezo provincijose.

Geografija 

Aukštutinės Luaros departamentas ribojasi su Luaros, Ardešo, Lozero, Kantalio, bei Piui de Domo departamentais.

Pagrindiniai miestai 

 Le Piui en Veli (Le Puy- en-Velay) – 20 490 gyventojų (1999 m.)
 Briudas (Brioude) – 6 820 gyventojų
 Isinžo (Yssingeaux) – 6 490 gyventojų

Klimatas 

Klimatas griežtai kontinentinis su nedidele Atlanto įtaka.

Ekonomika

Turizmas

Politika 

Departamentą Prancūzijos senate atstovauja Žanas Buajė ir Adrienas Guteironas, Atstovų rūmuose – Loranas Vokiezas ir Žanas Proriolis. Generalinę tarybą sudaro 35 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.

Apskritys

Žmonės

Nuorodos 

 Prancūzijos regionai ir departamentai
 Prefektūra
 Generalinė taryba

Prancūzijos departamentai
Pajūrio Sena

Pajūrio Sena () – Prancūzijos departamentas šalies šiaurės vakaruose, Aukštutinės Normandijos regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę. Administracinis centras – Ruanas (Rouen).

Departamente 3 apskritys, 69 kantonai, 40 municipalinių susivienijimų ir 745 komunos. Plotas – 6278 km².

Istorija 
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais, į penkias dalis padalijus Normandijos provinciją. Iki 1955 m. buvo vadinamas Vidine Sena.

Geografija 

Pajūrio Senos departamentas ribojasi su Somos, Uazos, Ero departamentais ir La Manšu.

Pagrindiniai miestai 

 Ruanas (Rouen) – 106 592 gyventojai (1999 m.)
 Havras (Le Havre) – 190 905 gyventojai
 Djepas (Dieppe) – 34 653 gyventojai
 Fekampas (Fécamp) – 21 027 gyventojai
 Elbefas (Elbeuf) – 16 666 gyventojai

Klimatas 

Klimatas okeaninis, su didele Atlanto įtaka. Departamento rytuose temperatūra žiemą būna žemesnė, vasarą – aukštesnė, negu pakrantėje.

Ekonomika 
Žemės ūkis gamina nemažai linų, mėsos ir pieno. Išvystyta žuvininkystė ir žvejyba.

Pramonė skirta daugiausiai laivų statybai ir uostams aprūpinti. Yra naftos perdirbimo įmonių, gaminami automobiliai Reno (Sanduvilis ir Kleonas).

Turizmas 
Išplėtota jūrų turizmo infrastruktūra. Departamente keliolika senų vienuolynų ir abatijų, kelios viduramžių pilys, Normandijos gamtos regioninis parkas.

Politika 
Departamentą Prancūzijos senate atstovauja 6 senatoriai, Atstovų rūmuose – 12 deputatų. Generalinę tarybą sudaro 69 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.

Apskritys

Prefektai 
 2004 m. – Daniel Cadoux
 2006 m. – Jean-François Carenco

Nuorodos 
 Prancūzijos regionai ir departamentai
 Prefektūra
 Generalinė taryba
 Turizmo portalas

Prancūzijos departamentai
Vienaląsčiai

Vienaląstis organizmas – organizmas sudarytas iš vienos ląstelės, dažniausiai nematomas plika akimi, įžiūrimas tik pro mikroskopą.

Vienaląsčiai neužauga didesni nei smeigtuko galvutė.

Skirstymas į daugialąsčius ir vienaląsčius organizmus yra sąlyginis. Daug jų gali būti priskiriami bet kuriai grupei ir visi daugialąsčiai bent trumpą laiko tarpą būna sudaryti iš vienos ląstelės (pvz., zigota, kiaušialąstė, spermatozoidas).

Vienaląsčiai organizmai gali būti: bakterijos, grybeliai, mikroskopiniai pirmuonys, dumbliai.

Citologija
Organizmai
Kauno bigbendas

Kauno bigbendas – profesionalus džiazo orkestras. Įsteigtas 1991 m. Steigėjas - Kauno miesto savivaldybė. Iki 2009 m. rugpjūčio 27 d. vadovavo muzikas, dirigentas Romualdas Grabštas. 2012 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos sprendimu, orkestras tapo koncertinės įstaigos "Kauno santaka" dalimi. Nuo 2015 m. rugsėjo 2 d. vadovas Vaidas Andriuškevičius. Nuo 2018 m. orkestro vyr. dirigentas - Jievaras Jasinskis.

Veikla 
„Kauno bigbendas“ aktyviai dalyvauja ne tik Kauno, bet ir visos Lietuvos muzikiniame gyvenime. Su orkestru bendradarbiauja Lietuvos džiazo instrumentalistai ir vokalistai – Petras Vyšniauskas, Valerijus Ramoška, Vytautas Labutis, Saulius Šiaučiulis, Arvydas Jofė, Olegas Molokojedovas, Eugenijus Kanevičius, Arkadijus Gotesmanas, Pavelas Giunteris, Vytautas Mikeliūnas, Neda Malūnavičiūtė ir kt.

Sukurti projektai su pasaulyje žinomais džiazo kūrėjais ir atlikėjais – Roger Pontare (Švedija), Jukka Linkola, Eero Koivistoinen (Suomija), Barbara Dennerlein (Vokietija), Daniel Messina (Argentina), Frank Mantooth, Randy Brecker, Jiggs Whigham (JAV), Arkady Shilkloper (Rusija), Henk Meutgeert (Nyderlandai), Richard Galliano (Prancūzija) ir kt. Orkestras yra gerai žinomas už Lietuvos ribų: koncertavo įvairiuose festivaliuose Suomijoje, Švedijoje, Norvegijoje, Estijoje, Latvijoje, Rusijoje, Baltarusijoje, Lenkijoje, Nyderlanduose.

Orkestro repertuaras aprėpia plačios stilistikos kūrinius nuo klasikinio iki šiuolaikinio džiazo. Bigbendas yra įvairių netikėtų projektų iniciatorius ir dalyvis, tokių kaip edukacinio ciklo „Džiazo pamokos“, „Džiazas prie Gariūnų“, 2002 m. „K+M+B bliuzo maratonas“, „Konrado džiazo klubas”, „Būgnų šou”, „Nuo džiazo iki bliuzo”, „Jazz & Breakdance show”, „Samba Del Gringo”, „Šokiai! Gros džiazas!” ir kt. Koncertuose pasirodo ne tik orkestras, džiazo atlikėjai, bet ir cirko, pantomimos, teatro, kino, dailės meistrai.

Nuorodos 
 Oficialus „Kauno bigbendo“ tinklalapis 

Kauno kultūra
Lietuvos orkestrai
Lietuvos džiazo muzikai
Nedarbas

Nedarbas – darbingų asmenų neužimtumas ūkinėje veikloje; socialinis reiškinys, kai darbingas asmuo neturi darbo ir aktyviai jo ieško. Dirbančiu laikomas asmuo, kuris yra užimtas visą arba dalį darbo dienos ir už šią veiklą gauna tam tikrą atlygį. 

Europos Sąjungoje bedarbiu laikomas žmogus, vyresnis nei 15 metų, ne senesnis kaip 74 metai, aktyviai ieškojęs darbo jau ne mažiau kaip keturias savaites ir pasirengęs dirbti vėliausiai po dviejų. Atskirai skaičiuojamas ilgalaikis nedarbas, kuomet darbo nerandama ilgiau nei metus. 

Pagal Tarptautinės darbo organizacijos duomenis, 2012 metais pasaulyje buvo 200 mln. bedarbių – 6 % darbingų planetos gyventojų. Nedarbas auga smunkant ekonomikai.

Rūšys 
Nedarbo rūšys yra šios:
 Sezoninis nedarbas – cikliškas nedarbo svyravimas, dažniausiai pakylantis žiemą ir sumažėjantis vasarą. Tai įvyksta dėl darbo atsiradimo žemės ūkyje, statybose, turizmo sektoriuje.
 Funkcinis nedarbas – asmenys, laikinai neturintys darbo dėl darbo vietos pasikeitimo.
 Struktūrinis nedarbas – atsiranda dėl ekonomikos restruktūrizacijos.
 Ciklinis nedarbas – atsiranda dėl produkcijos paklausos sumažėjimo ir padidėjimo.
 Paslėptas nedarbas – nedarbas, dėl įvairių priežasčių neatsispindintis oficialiose statistikos suvestinėse (dirbama trumpiau nei siekiama, nerandama darbo pagal specialybę, darbo nebeieškoma ir pan).

JAV duomenys apie nedarbą skelbiami kiekvieną mėnesį pirmą penktadienį 8:30 ryto vietiniu laiku.

Nedarbo lygis 
Istoriškai įvairiose valstybėse nedarbo lygis buvo vertinamas skirtingai, neretai ieškant papildomų kriterijų, kad jis atrodytų mažesnis (skaičiuojant tik registruotus darbo biržoje, tik mokančius mokesčius, tik jau anksčiau dirbusius (neskaičiuojant mokslus baigusio ir darbo ieškančio jaunimo), tik neturinčius kito pragyvenimo šaltinio, tik gaunančius bedarbio pašalpą ir visaip kitaip). Dalis šių skirtumų vis dar lieka, tačiau pamažu sutariama dėl standartinio Tarptautinės Darbo Organizacijos () pateikiamo apibrėžimo (asmenys, neturintys darbo, galintys bei pasirengę dirbti ir aktyviai ieškantys darbo).

Skaičiavimo istorija 
1915 metais JAV Darbo statistikos biuras keturiose perdirbimo šakose atliko pirmuosius tyrimus. 1931 metais šis biuras analizavo jau  91 perdirbimo ir 15 kitokios pramonės šakas. Ypač daug dėmesio nedarbo apskaitai buvo skirta 1930 metais, kai JAV išgyveno Didžiąją depresiją. Galiausiai 1933 metais pirmą kartą buvo apžvelgtas vidutinis darbo laikas ir valandinis darbo užmokestis.  Darbo projektų administracija 1940 metais pradėjo tirti namų ūkius ir kas mėnesį teikti ataskaitą apie nedarbą. 1942 metų gale Apskaitos biuras buvo paskirtas atsakingu už tyrimus. Nuo 1959 metų nedarbo tyrimus Apskaitos biuras paskyrė vykdyti savo padaliniui – Darbo statistikos biurui.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Lietuvos darbo biržos tinklavietė
Plačiasparnis ąsotenis

Plačiasparnis ąsotenis (Nepenthes rafflesiana) – ąsoteninių (Nepenthaceae) šeimos vabzdžiaėdis augalas.

Paplitęs Borneo, Sumatroje, Malaizijos pusiasalyje ir Singapūre. Yra aprašyta daug šios rūšies formų ir varietetų.

Ąsoteniniai
Apynys

Apynys (Humulus) – kanapinių (Cannabaceae) šeimos augalų gentis. Paplitusi Šiaurės pusrutulyje.  

Pasaulyje auga 3 rūšys, iš jų viena - Lietuvoje:
 Japoninis apynys (Humulus japonicus) – auga Rytų Azijoje
 Paprastasis apynys (Humulus lupulus) – auga Europoje, Vakarų Azijoje, Šiaurės Amerikoje
 Kininis apynys (Humulus yunnanensis) – endeminis Kinijos Junano provincijoje

Kanapiniai
Šiaurė (departamentas)

Šiaurė () – Prancūzijos departamentas šalies šiaurėje, Aukštutinės Prancūzijos regione. Administracinis centras – Lilis (Lille).

Departamente 6 apskritys, 79 kantonai, 51 municipalinis susivienijimas ir 652 komunos. Plotas – 5 743 km².

Istorija 
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais. Herbo pagrindu tap Flandrijos herbas.

Geografija 

Šiaurės departamentas ribojasi su Pa de Kalės, Esno, Somos departamentais, Belgija ir Šiaurės jūra.

Departamento teritoriją kerta kanalas Diunkerkas – Esko ir Deulio (La Deûle) kanalas, naudojami laivybai. Didžiausia upė – Izeras.

Pagrindiniai miestai 

 Lilis (Lille) – 178 657 gyventojai (1999 m.)
 Avesnas (Avesnes – sur-Helpe) – 5 003 gyventojai
 Kambrė (Cambrai) – 33 716 gyventojų
 Duė (Douai) – 42 796 gyventojai
 Diunkerkas (Dunkerque) – 70 850 gyventojų
 Valansjenas (Valenciennes) – 40 198 gyventojai

Klimatas 

Klimatas okeaninis, didelė Šiaurės jūros įtaka.

Ekonomika 

Žemės ūkis pirmaujantis visoje Prancūzijoje pagal gamybos apimtis gyvulininkystėje ir daržininkystėje.

Lilis nuo seno garsėjo medvilnės, lino, vilnos apdirbimo pramone, tekstilės įmonėmis. Tačiau po 1970 m. ekonomikos krizės daugelis šių įmonių perkeliama į pigesnės darbo jėgos užsienio šalis.

Pagrindinė pramonės ekonomikos šaka ilgą laiką buvo akmens anglis, jos gavyba ir perdirbimas. Šiaurės-Pa de Kalė baseinas pramoniniu būdu pradėtas eksploatuoti 1841 m. 1875 m. atvertas ir pietinis baseinas. 1880 m. išgauta 7,8 mln. tonų anglies, 1913 m. gavyba pasiekė 27,4 mln.t, 1925 m. – 28,5 mln.t. Tais metais dauguma iš 75 000 šachtininkų jau buvo lenkai, kurie pamažu integravosi į regioną. 1930 m. pasiektas absoliutus rekordas – 35 mln.t.

Po Antrojo pasaulinio karo šachtos nacionalizuotos, gamyba vėl išaugo. Tačiau nuo 1960 m. anglių panaudojimas energetikoje ir geležinkeliuose sumažėjo, todėl pradėtos uždarinėti ir šachtos.

Vis dar plėtojama metalurgija, geležinkelio lokomotyvų ir vagonų gamyba greitajam traukiniui TGV. Yra sunkiosios ir lengvosios chemijos gamybos įmonių.

Turizmas 

Turizmas daugiausiai susietas su jūra ir sportu.

Politika 

Departamentą Prancūzijos senate atstovauja 11 senatorių, Atstovų rūmuose – 24 deputatai. Generalinę tarybą sudaro 79 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.

Apskritys

Prefektai 

 2002 m. – Jean-Pierre Richer

Nuorodos 
 Prancūzijos regionai ir departamentai
 Prefektūra
 Generalinė taryba 
 Turizmo portalas

Prancūzijos departamentai
Šiaurė-Pa de Kalė
Širdžialapis ąsotenis

Širdžialapis ąsotenis (Nepenthes veitchii) – ąsoteninių (Nepenthaceae) šeimos vabzdžiaėdis augalas.

Auga miškuose 55–1200 m aukštyje.

Rūšis paplitusi Borneo salos šiaurės vakaruose.

Ąsoteniniai
Pūslinis ąsotenis

Pūslinis ąsotenis (Nepenthes ventricosa) – ąsoteninių (Nepenthaceae) šeimos vabzdžiaėdis augalas.

Tai vidutinio dydžio rūšis. Ąsotėlis iki 23 cm aukščio, blyškiai žalias arba su raudonaais dryžiais.

Auga 1200-1500 m aukštyje kalnuotose atogrąžų miškuose.

Paplitusi Filipinuose, 

Ąsoteniniai
Gauruotasis ąsotenis

Gauruotasis ąsotenis (Nepenthes villosa) – ąsoteninių (Nepenthaceae) šeimos vabzdžiaėdis augalas.

Auga Borneo saloje, 2400-3200 m aukštyje, aukščiau nei bet kuri kita saloje auganti ąsoteninių rūšis.

Ąsoteniniai
Rodopai

Rodopai (, Родопите; ) – kalnų masyvas Balkanų pusiasalio rytuose, Bulgarijoje ir Graikijoje, tarp Mestos ir Maricos upių.

Rodopai užima 14 737 km² teritorijos, iš kurių 12 233 km² yra Bulgarijoje. Didžiausias kalnų masyvo aukštis 2 191 m (Goliam Pereliko kalnas), ilgis – apie 240 km.

Rodopų kalnai susidarę iš kristalinių, vulkaninių uolienų, klinties ir smiltainio. Kalnuose lėkšti šlaitai, jų viršūnės plokščios arba apvalios, siauri gilūs slėniai, slenkstėtos upės. Šlaitai apaugę krūmais (makija, šibliaku), visžaliais ąžuolynais, bukynais, spygliuočių miškais.

Rodopuose yra balneologiniai ir klimatiniai kurortai: Narečenas, Velingradas, Vasilas Kolarovas.

Nuorodos 

 Rodopai (anglų, bulgarų, vokiečių k.)

Bulgarijos kalnai
Graikijos kalnai
Žeras (departamentas)

Žeras (, langedokiškai Gers) – Prancūzijos departamentas šalies pietuose, Vidurio Pirėnų regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę, Garonos intaką. Administracinis centras – Ošas (Auch).

Departamente 3 apskritys, 31 kantonas, 19 municipalinių susivienijimų ir 463 komunos. Plotas – 6 257 km².

Istorija 
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais, padalijus Gaskonės provinciją.

Geografija 
Žero departamentas ribojasi su Aukštutinių Pirėnų, Aukštutinės Garonos, Tarno ir Garonos, Lo ir Garonos, Landų ir Atlanto Pirėnų departamentais.

Pagrindiniai miestai 

 Ošas (Auch) – 21 838 gyventojai (1999 m.)
 Kondomas (Condom) – 7 251 gyventojai
 Mirandas (Mirande) – 3 568 gyventojai

Klimatas 

Klimatą formuoja Pirėnų kalnai, jaučiama ir Atlanto įtaka. Krituliai per metus siekia 900 mm pietvakariuose ir 700 mm šiaurės rytuose.

Ekonomika 

Pagrindinė ekonomikos šaka – žemės ūkis.

Turizmas 

Turistus traukia kalnai ir nuostabūs peizažai, gražūs maži miesteliai.

Politika 

Departamentą Prancūzijos senate atstovauja Eimeri de Monteskjė ir Ivas Rispatas, Atstovų rūmuose – 6 deputatai. Generalinę tarybą sudaro 23 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.

Apskritys

Nuorodos 
 Prancūzijos regionai ir departamentai
 Prefektūra
 Generalinė taryba

Prancūzijos departamentai
Mezas

Mezas () – Prancūzijos departamentas šalies šiaurės rytuose, Lotaringijos regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę. Administracinis centras – Bar le Diukas (Bar le Duc).

Departamente 3 apskritys, 31 kantonas, 29 municipaliniai susivienijimai ir 500 komunų. Plotas – 6 211 km².

Istorija 
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais, padalijus Lotaringijos provinciją. 1997 m. prie Mertos ir Mozelio departamento prijungtas Hanas prie Pjerponto.

Pirmojo pasaulinio karo metu departamentas tapo viena svarbiausių kovų arenų. 1916 m. jame vyko Verdeno kautynės, po kurių 20 000 ha dirvonų tapo raudonąja zona ir nebetiko žemės ūkiui. 1923 m. nuspręsta jas užsodinti mišku, kuriame iki šiol randami kautynių pėdsakai.

Geografija 

Mezo departamentas ribojasi su Ardėnų, Marnos, Aukštutinės Marnos, Vogėzų, Mertos ir Mozelio departamentais bei Belgija.

Pagrindinės upės 
 Mezas
 Eras
 Ornenas
 Oržas
 So
 Šjeras
 Uanjonas

Pagrindiniai miestai 

 Bar le Diukas (Bar le Duc) – 16 944 gyventojų (1999 m.)
 Komersi (Commercy) – 6 324 gyv.
 Linji (Ligny – en-Barrois) – 5 265 gyv.
 Ėtenas (Étain) – 3 706 gyv.
 Monmedis (Montmédy) – 2 260 gyv.
 Stenė (Stenay) – 2 952 gyv.
 Sen Mijė (Saint-Mihiel) – 5 260 gyv.
 Verdenas (Verdun) – 19 624 gyv.

Klimatas 

Klimatas okeaninis – kontinentinis. Temperatūros pokyčiai švelnūs. Vasaros dažnai sausos ir karštos. Kritulių vidutiniškai per metus – 900 mm.

Ekonomika 

Pramonė įvairi. Verdenas yra dražė saldainių sostinė, be kurių Prancūzijoje neišsiverčia nei vestuvės, nei krikštynos. Bar le Diuke gaminamos uogienės.

Politika 

Departamentą Prancūzijos senate atstovauja senatoriai Klodas Bivė ir Žeraras Longė, Atstovų rūmuose – Fransua Dozė ir Žanas Lui Diumonas. Generalinę tarybą sudaro 36 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.

Apskritys

Nuorodos 
 
 Prancūzijos regionai ir departamentai
 Prefektūra
 Generalinė taryba

Prancūzijos departamentai
P.O.D.

P.O.D. (Payable On Death) – roko grupė, 6 kartus nominuota Grammy apdovanojimui, susikūrusi 1992 m. San Diege, Kalifornijos valstijoje, JAV. Jos įkūrėjais buvo Marcos (gitara) ir Wuv (mušamieji), o vėliau prisijungė Wuv’o pusbrolis Sonny Sandoval. Oficialiai laikoma, kad grupė groja vadinamuoju „krikščioniško roko“ stiliumi.

Grupė labai greitai įgijo vietinį populiarumą pankų klubuose, taip pat atlikdami po kelis kūrinius prieš tokių grupių kaip Green Day, Mighty Bosstones ir Cypress Hil pasirodymus. Kai prie grupės prisijungė bosininkas Traa, buvo įkurta savo nepriklausoma garso įrašų studija „Rescue Records“.
 
1992 m. jie išleido savo debiutinę demo kasetę. 1994 m. pasirodė albumas „Snuff the Punk“. Tačiau nesusilaukė sėkmės. 1996 m. pasirodė 2-asis albumas „Brown“. 1999 m. rugpjūčio 24 d. išleistas albumas „The Fundamental Elements of Southtown“, kurio singlai „Southtown“ ir „Rock The Party“ padėjo pakilti į sėkmę. 2001 m. rugsėjo 11 d. pasirodė kultinis albumas „Satellite“. Didelės sėkmės susilaukė „Youth Of The Nation“, „Alive“, „Satellite“, „Boom!“. Jie pateko į daugelio radijo stočių topus. „Alive“ buvo pristatytas Grammy apdovanojimui kaip geriausias sunkiojo roko metų kūrinys. Albumas taip pateko į muzikinio žurnalo „Billboard“ į 200 geriausių metų albumų sąrašą.

2003 m. lapkričio 4 d. pasirodė albumas „Payable On Death“. Populiarumo susilaukė singlai „Will You“ ir „Change The World“. 2005 m. išleido „The Warriors EP, Volume 2“. 2006 m. sausio 24 d. pasirodė „Testify“. Hitu tapo „Goodbye For Now“ daina. Tais pačiais metais lapkričio 21 d. pasirodė geriausių hitų albumas „Greatest Hits: The Atlantic Years“. 2008 m. vasarą grupė išleido albumą „When Angels & Serpents Dance“.

Grupės nariai 
 Wuv Bernardo (1992–2009), būgnai
 Traa Daniels (1994–2009), bosas
 Sonny Sandoval (1992–2009), vokalas
 Marcos Curiel (1992–2003, 2006–2009), gitara

Buvę nariai 
 Gabe Portillo (1992–1994), bosas (grojo P.O. D. Demo kasetėje)
 Jason Truby (2003–2006), gitara

Diskografija

Nuorodos 
 Oficiali svetainė
 warriorklan.com
 theSouthtown.com 
 P.O.D. Vengrija 
 P.O.D. Slovakija
 

JAV roko atlikėjai
Krikščioniško roko atlikėjai
Naujieji Bakainiai

Naujieji Bakainiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, apie 3 km į šiaurę nuo Šlapaberžės, prie Žalčiupio upelio. Iš šiaurės prieina Sosių miškas. Yra apleistų fermų kompleksas. Šalia kaimo eina Šlapaberžės–Naujųjų Lažų kelias.

Istorija 

Pokariu apylinkėse veikė Vyčio apygardos partizanai. Iki 1954 m. – Naujųjų Bakainių apylinkės centras. Veikė eiguva.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kėdainių rajono savivaldybės gyvenvietės
Alksnupiai

Alksnupiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Miegėnų, prie Trakupio upelio.

Istorija 

2020 m. spalio 14 d. Alksnupių viensėdis pervadintas kaimu.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kėdainių rajono savivaldybės gyvenvietės
Danilava (Kėdainiai)

Danilava – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, apie 0,5 km į rytus nuo Gudžiūnų, šalia kelio . Teka Dotnuvėlės intakas Stabė.

Istorija 
Iki XX a. vid. buvo dvaras. Išlikę dalis parko ir alėjos medžių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kėdainių rajono savivaldybės gyvenvietės
Gasčiūnai (Kėdainiai)

Gasčiūnai – kaimas pačioje Kėdainių rajono savivaldybės šiaurėje, Radviliškio rajono paribyje, 2 km į šiaurę nuo Devynduonių, prie kelio į Pociūnėlius. Per kaimą teka Liaudės intakas Druskalnis.

Istorija 
XIX a. pab. buvo kaimas Skėmių valsčiuje, buvo 54 sodybos. XX a. pr. tai buvo Gasčiavičiams (Gościewicz) priklausęs dvaras ir kaimas Surviliškio valsčiuje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kėdainių rajono savivaldybės gyvenvietės
Pamiškės

Pamiškės – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Alksnėnų, prie Miegėnų–Alksnėnų kelio. Per kaimą teka Kruosto ir Mamėno upės.

Istorija 

2020 m. prijungtas Vypalų kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kėdainių rajono savivaldybės gyvenvietės
Trakupiai

Trakupiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Paberžės, prie Liaudės ir jos intako Viešnauto (Trakupio). Šalia kaimo yra nedidelis miškelis. Kaimas patenka į Paberžės kraštovaizdžio draustinį.

Gyventojai

Išnašos 

Kėdainių rajono savivaldybės gyvenvietės
Šizotipinis asmenybės sutrikimas

Šizotipinis asmenybės sutrikimas – asmenybės sutrikimas, kuriam būdingas ekscentriškas elgesys, afekto bei elgesio anomalijos, panašios į sutrikimus sergant šizofrenija, tačiau nesant aiškių tipiškų schizofrenijos požymių.

Schizotipiniam sutrikimui būdingi šie simptomai:
 neadekvatus, susiaurėjęs afektas;
 savotiška ekscentriška išvaizda ir elgesys;
 keisti įsitikinimai, magiškas mąstymas, veikiantis elgesį ir neatitinkantis kultūros normų;
 įtarumas ir paranoidinės idėjos;
 įkyrumai be vidinio pasipriešinimo, dažnai su dismorfofobiniu, seksualiu arba agresyviu turiniu;
 Neretai pasitaiko neįparasti suvokimo pojūčiai, somatosensorinės arba kitos iliuzijos;
 depersonalizacija ir derealizacija, neaiškus, metaforiškas, smulkmeniškas arba stereotipiškas mąstymas;
 keista kalba nesant ryškaus nerišlumo;
 atstitiktiniai pusiau psichoziniai epizodai su ryškiomis iliuzijomis bei panašiomis į kliedesius idėjomis.

Ligos eiga; 
Schizotipinio sutrikimo eiga lėta, svyruojanti, retai pereina į aiškią schizofreniją. Nėra aiškios pradžios, atsiradimas bei eiga panašūs į asmenybės sutrikimų. Dažniau pasitaiko pacientams, kurių giminių tarpe yra sergančiųjų schizofrenija. Manoma, kad tai schizofrenijos spektro dalis.

Gydymas 
Medikamentai tokiam sutrikimui gydyti nerekomenduojami, nebent gydant trumpalaikius stiprios baimės pasireiškimus. Sutrikimą galima gydyti su risperidone, olanzapine, sertindole. SSRI vaistai irgi gali būti naudojami bandant sumažinti maniją, apsėdimą, depresiją, bet SSRI naudojimas be antipsichozinių vaistų galį paaštrinti sutrikimą. Medikamentinis gydymas reikalingas, kai yra išreikšta suvokimo ir mąstymo patologija, dažniausiai neuroleptikai. Šiaip gydymas simptominis, rekomenduotina psichoterapija bei psichosocialinės reabilitacijos metodai.

Asmenybės sutrikimai

ar:اضطراب الشخصية الانعزالية
bg:Шизоидно разстройство на личността
ca:Trastorn esquizoide de la personalitat
da:Skizoid
de:Schizoide Persönlichkeitsstörung
en:Schizoid personality disorder
es:Trastorno esquizoide de la personalidad
fa:اختلال شخصیت اسکیزویید
fr:Trouble de la personnalité schizoïde
gl:Trastorno de personalidade esquizoide
he:הפרעת אישיות סכיזואידית
hu:Skizoid
it:Disturbo schizoide di personalità
ja:スキゾイドパーソナリティ障害
ko:분열성 인격 장애
nl:Schizoïde persoonlijkheidsstoornis
no:Schizoid personlighetsforstyrrelse
pl:Osobowość schizoidalna
pt:Transtorno de personalidade esquizoide
ru:Шизоидное расстройство личности
sr:Схизоидна личност
sv:Schizoid personlighetsstörning
tl:Diperensiya ng pagkataong iskisoyd
tr:Şizoid kişilik bozukluğu
zh:類精神分裂型人格違常
Aktyvumo ir dėmesio sutrikimas

Aktyvumo ir dėmesio sutrikimas (, ADHD) – neurologinis sutrikimas, kurio pirmi požymiai pasireiškia vaikystėje ir pasižymi hiperaktyvumu, užmaršumu, impulsyvumu, aplaidumu, išsiblaškymu. Vienas dažniausių ir sunkiausių vaikų bei paauglių sutrikimų, nustatomas 0,5–1,5 % vaikų.

Sutrikimui būdingi galimi simptomai:
 Nedėmesingumas – nesugebėjimas išlaikyti dėmesio, vienodai kokybiškai atlikti pasikartojančias užduotis, užbaigti pradėtą darbą
 Impulsyvumas – negebėjimas planuoti veiksmų bei pasirinkimų, sulaukti savo eilės, atidėti noro išpildymo
 Hiperaktyvumas – nuolatinis bereikalingas skubėjimas bei judėjimas, įkyrus ar neprognozuojamas elgesys
 Emociniai protrūkiai ar šuoliai – itin lengvai susierzina, audringai reaguoja net į silpnus dirgiklius
 Išsiblaškymas – itin lengvai dingstantis ar atitraukiamas dėmesys
 Šokinėjimas nuo vienos minties prie kitos
 Aplaidumas
 Užmaršumas

Sutrikimo tipai 
Pagal DSM-IV klasifikacija, sutrikimas skirstomas pagal šiuos aktyvumo ir dėmesio sutrikimo tipus: 

 Hiperaktyvus – motorinio hiperaktyvumo ir impulsyvumo simptomai;
 Nedėmesingas  – dėmesio išlaikymo sutrikimai;
 Mišrus tipas –  dėmesio ir aktyvumo simptomai.

Ligos etiologija 

Aktyvumo ir dėmesio sutrikimui yra būdingi neurofiziologiniai pakitimai. Jie gali būti įgimti arba įgyti ir pasireiškia centrinės nervų sistemos sandaros arba funkcijos pakitimais dopamino  ir noradrenalino apykaitoje, pakitimais priekaktinėje žievėje arba sujaudinimo procesų slopinimo nepakankamumu. 

Aktyvumo ir dėmesio sutrikimus gali komplikuoti kiti psichikos sutrikimai: prieštaraujančio neklusnumo ir asocialaus elgesio sutrikimai, narkomanija, depresija, nerimo sutrikimas. 

Lietuvoje šis sutrikimas yra dažnai nediagnozuojamas ir tinkamai negydomas, nes psichiatrų, neurologų, pediatrų, šeimos gydytojų nepakankamai žinomas. Situaciją komplikuoja tai, kad iki šiol Lietuvoje ne visai prieinami užsienyje vartojami psichostimuliuojantys medikamentai. 
Nors tokio tipo medikamentai gali būti labai naudingi, verta atsižvelgti į pavojus. Tai vaistai galintis sukelti neigiamus padarinius; yra užfiksuota daug incidentų - sutrikęs vaiko vystymasis (ūgis, svoris), širdies ritmo pokyčiai, ir rečiau pasitaikantys, bet mirtini infarktai. Alternatyva vaistams yra polinesočiosios riebalų rūgštys.

Nuorodos 

Psichikos sutrikimai
Psichiatrija
Bajėnai II

Bajėnai II – kaimas Kėdainių rajono savivaldybės pietuose, Kauno rajono paribyje, į rytus nuo Bajėnų I ir 1,5 km į pietryčius nuo Kampų II, Nevėžio kairiajame krante. Šiaurėje siekia Šušvės kraštovaizdžio draustinį. Yra kapinaitės. Šalia eina Kampų–Panevėžiuko keliukas.

Istorija 
XIX a. pab. – XX a. pr. čia buvo Tiškevičiams priklausiusio Bajėnų dvaro palivarkas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kėdainių rajono savivaldybės gyvenvietės
Barsukynė (Kėdainiai)

Barsukynė – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 2,5 km į vakarus nuo Lipliūnų, Josvainių miškų apsuptyje. Palei kaimą teka Smilgos upė. Kaimas automobiliu nėra pasiekiamas: tik taku nuo Lipliūnų ir miško keliuku einant nuo kelio iš Palainiškių. Kaimą aptarnauja autobusų stotelė „Pamiškė“, esanti Palainiškiuose.

Kaime išlikusi viena sodyba, nors anksčiau čia buvusios dar dvi. Gyvenamasis pastatas medinis, žemalubis, įrengtas buvusioje pirtyje. Elektros nėra. Sodyboje 2010 m. gyveno 2 gyventojai – lietuvių ir rusų tautybės. Sodyboje yra senovinis, kvadratinis šulinys, auga ilgaamžis uosis. Netoli kaimo yra medžiojamų gyvūnų skerdykla. 2011 m. surašyme kaime gyventojų neužfiksuota.

Istorija 
XX a. pr. buvo kaimas Josvainių valsčiuje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kėdainių rajono savivaldybės gyvenvietės
Būdai (Josvainiai)

Būdai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Skaistgirių, Šaravų miško apsuptyje. Šalia kaimo prateka Putnupys (Šušvės intakas). Keliai į Kampus II, Pernaravą, Vincentavą.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Algirdas Strumskis (1938–2021) – žurnalistas, redaktorius.

Šaltiniai 

Kėdainių rajono savivaldybės gyvenvietės
Galulaukiai

Galulaukiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 3,5 km į rytus nuo Josvainių, prie Šingailių–Paliepių kelio. Per kaimą teka Upytės upelis.

Istorija 
XX a. pr. buvo kaimas ir dvaras Josvainių valsčiuje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kėdainių rajono savivaldybės gyvenvietės
Ivaniškiai (Josvainiai)

Ivaniškiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybės pietuose, Kauno rajono paribyje, Šaravų miško apsuptyje, prie Aluonos upės, priešais Būdviečius. Įeina į Aluonos hidrografinį draustinį.

Istorija 
XX a. pr. buvo Janogrado kaimas ir dvaras Josvainių valsčiuje, priklausęs Višnevskiams.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kėdainių rajono savivaldybės gyvenvietės
Jasnagurka (Kėdainiai)

Jasnagurka – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 1,5 km į rytus nuo Kunionių, Šušvės pakrantėje, Šušvės kraštovaizdžio draustinyje.

Išlikęs buvusio dvaro XVIII a. akmeninis tvartas (architektūros paveldo paminklas) su skliautuotais rūsiais, svirnas, liepų alėja iki Šušvės.

Istorija 
XX a. pr. buvo dvaro žemės – vienos priklausė Kampų Klementų dvarui, kitos – Paliepių dvarui.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kėdainių rajono savivaldybės gyvenvietės
Macgaliai

Macgaliai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 2,5 km į pietus nuo Josvainių, prie Josvainių-Kunionių kelio. Per kaimą teka Šušvės intakas Vikšrupis.

Už kelių kilometrų į vakarus yra negyvenama Macgalių kaimo teritorija.

Gyventojai 
1923 m. buvo 31 kiemas.

Šaltiniai 

Kėdainių rajono savivaldybės gyvenvietės
Paliepiukai (Kėdainiai)

Paliepiukai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, Kauno rajono paribyje, 1,5 km į rytus nuo Kampų II, Paliepių kaimo pietiniame gale, tarp Šušvės ir Nevėžio upių (netoli jų santakos). Aplink kaimą gausų senvaginių ežerėlių, gretimai esantis Šušvės slėnis paskelbtas Šušvės kraštovaizdžio draustiniu.

Kaime yra žvyro karjeras, greta jo – kapinaitės.

Paliepiukuose buvo Paliepių dvaras.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kėdainių rajono savivaldybės gyvenvietės
Paliepiukai

Paliepiukai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, Nemėžio seniūnijoje, 5 km į rytus nuo Nemėžio. Kaimą supa Akmenytės, Liepiškių ir Juodosios Balos miškai.

Struvės geodezinio lanko punktas 

Kaime yra vienas iš Struvės geodezinio lanko punktų – UNESCO paveldo objektas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Vilniaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Pasaulio paveldo sąrašas
Dordonė (departamentas)

Dordonė (24) (, ok. Dordonha) – Prancūzijos departamentas šalies pietuose, Akvitanijos regione, pavadintas pagal to paties pavadinimo upę. Administracinis centras – Perigė (Périgueux).

Departamente 4 apskritys, 50 kantonų, 54 municipaliniai susivienijimai ir 557 komunos.

Istorija 
Įsteigtas pagal Didžiosios Prancūzijos revoliucijos 1789 m. gruodžio 22 d. įstatymą nuo 1790 m. kovo 4 d. kartu su kitais 82 departamentais, Perigoro provincijos dalyje.

Geografija 

Dordonės departamentas ribojasi su Aukštutinės Vjenos, Korezo, Lo, Lo ir Garonos, Žirondos, Pajūrio Šaranto ir Šaranto departamentais.

Pagrindinės upės 
 Dordonė
 Ilis
 Vezeras

Pagrindiniai miestai 
 Perigė (Montpellier) – 30 193 gyventojų (1999 m.)
 Beržerakas (Bergerac) – 26 053 gyv.
 Nontronas (Nontron) – 3 500 gyv.
 Sarla la Kaneda (Sarlat – la-Canéda) – 9 707 gyv.

Klimatas 
Klimatas kontinentinis, su šaltomis žiemomis ir karštomis vasaromis.

Kalba 

Oksitanų kalba ilgą laiką buvo oficiali departamento kalba. Paplitęs Langedoko limuzenų dialektas, išskyrus Kutrasą, kur kalbama Langedoilio Sentonžo dialektu.

Ekonomika 

Pagrindinės ekonomikos šakos – turizmas, žemės ūkis, vynuogininkystė.

Turizmas 

Dordonėje yra apie 1000 pilių, iš kurių žymiausios: Kastelno (Castelnaud – la-Chapelle), Komarkas (Commarque), Monbazijakas (Monbazillac), Beinakas (Beynac), Hermas (Herm), Burdejis (Bourdeilles), Bironas (Biron), Milandas (Milandes).

Žymiausi miestai – tvirtovės: Monpazjė (Monpazier), Vilfranšas-Perigo (Villefranche – du-Périgord), Domas (Domme), Eimė (Eymet).

Iš gamtos paminklų paminėtini Lasko grotas, Sen Kristofo grotas, Rufinjako grotas, Kromanjono ola (Abri de Cro-Magnon), kurioje rasti pirmykščio žmogaus – kromanjoniečio griaučiai.

Politika 

Dordonės departamentui Prancūzijos senate atstovauja Bernaras Kazo ir Dominikas Mortemuskas, Atstovų rūmuose – 4 deputatai. Generalinę tarybą sudaro 47 nariai, kurių po pusę renkami kas trejus metus šešerių metų kadencijai.

Apskritys

Nuorodos 
 
 Prancūzijos regionai ir departamentai
 Prefektūra
 Generalinė taryba
 Turizmo portalas

Prancūzijos departamentai
Vincentas Lamanauskas

Vincentas Lamanauskas (g. 1967 m. birželio 4 d. Panevėžio rajonas) – Šiaulių universiteto Edukologijos fakulteto Edukologijos katedros profesorius, socialinių mokslų daktaras.

Biografija 
1991 m. baigė Vilniaus pedagoginio instituto Gamtos – geografijos fakultetą.

1991–1993 m. Panevėžio raj. Vadoklių vidurinės mokyklos mokytojas, 1993–1997 m. Panevėžio raj. Upytės Antano Belazaro pagrindinės mokyklos direktorius. 1997–1998 m. LR Švietimo ir mokslo viceministras. 1998–1999 m. Vilniaus Jono Basanavičiaus vidurinės mokyklos direktorius. 1998–2002 m. Šiaulių universiteto Gamtos didaktikos katedros, o nuo 2002 m. Edukologijos katedros dėstytojas. Nuo 2006 m. taip pat Gamtamokslinio ugdymo tyrimų centro direktorius. 

2003–2007 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys.

Šaltiniai 

Lietuvos pedagogai
Lietuvos švietimo ir mokslo viceministrai
Lietuvos mokyklų direktoriai
Šiaulių politikai
Gintaras Songaila

Gintaras Songaila (g. 1962 m. spalio 27 d. Vilniuje) – Lietuvos psichiatras, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1980 m. aukso medaliu baigė Klaipėdos 1-ąją vidurinę mokyklą. 1980 m. įstojo į Kauno medicinos instituto gydomosios specialybės fakultetą, studijavo specialioje grupėje su sustiprintu tiksliųjų mokslų dėstymu. 1983–1986 m. tęsė studijas Vilniaus universiteto (VU) Medicinos fakultete, įgijo psichiatro ir narkologo specialybes. 1983–1986 m. įsitraukė į žygeivių judėjimą. Baigė VU Kiemo teatro aktorinio meistriškumo kursus, buvo šio teatro aktorius. Nuo 1986 m. vienas iš kultūros paveldo apsaugos judėjimo organizatorių, 1986–1988 m. „Talkos“ klubo prezidentas.

1986–1989 m. Higienos ir epidemiologijos instituto narkologijos problemų laboratorijos jaunesnysis mokslinis bendradarbis. 1989–1990 m. LSSR sveikatos apsaugos ministro padėjėjas.

1988 m. birželio 3 d. išrinktas Sąjūdžio Iniciatyvinės grupės nariu, vėliau Sąjūdžio Seimo nariu. Buvo vienas iš aktyvių Sąjūdžio akcijų rengėjų, organizavo Sąjūdžio koordinacinius centrus Lietuvoje. 1990–1991 m. LR Aukščiausiosios Tarybos Piliečių teisių ir tautybių reikalų komiteto vyr. konsultantas. LR Vyriausybės įsteigtos valstybinės komisijos Rytų Lietuvos problemoms išnagrinėti atsakingasis sekretorius. 1990–1995 m. Vilniaus miesto tarybos narys.

1991–1992 m. savaitraščio „Kovo 11“ redaktoriaus pavaduotojas. 1992 m. Rytų Lietuvos televizijos direktoriaus pavaduotojas. 1993–2000 m. Baltijos televizijos generalinis direktorius, Lietuvos radijo ir televizijos asociacijos viceprezidentas, vėliau – prezidentas, Tarptautinės reklamos asociacijos Lietuvos skyriaus viceprezidentas, vėliau – prezidentas. Vienas iš „UAB Litevita“ savininkų (įmonės, kuri Šiauliuose ir Panevėžyje pradėjo plėtoti skaitmeninės televizijos tinklą). 2001–2004 m. Žurnalistų ir leidėjų etikos komisijos pirmininkas. 2005–2008 m. įmonės „Ateities centras“ bendrasavininkis ir direktorius.

2008–2012 m. Seimo narys. 2013–2015 m. UAB „Be tabu“ ir Ko projektų vadovas. Nuo 2016 m. Spaudos, radijo ir televizijos rėmimo fondo direktorius.

1990 m. vienas iš Nepriklausomybės partijos organizatorių, išrinktas šios partijos vicepirmininku. Nuo 2004 m. Lietuvių tautininkų sąjungos (LTS) narys, 2005–2008 m. LTS pirmininkas. 2008–2011 m. Tėvynės sąjungos Tautininkų frakcijos pirmininkas, prezidiumo narys, 2011 m. pašalintas iš partijos.  2011–2013 m. atkurtos LTS pirmininkas. Aktyvus Visagino AE priešininkas.  2012 m. buvo išrinktas Nacionalinio susivienijimo „Už Lietuvą Lietuvoje“ politinės tarybos pirmininku.

Vedęs, žmona Jurgita, laboratorijos gydytoja, VU fiziologijos ir biochemijos katedros asistentė. Dukros Jorigė bei Audinga, sūnus Žygintas. Pomėgiai: filosofija, mitologija, kalbotyra, istorija.

Įvertinimas 
 2000 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis 
 2003 m. Sausio 13-osios atminimo medalis

Šaltiniai 

Seimo nariai
Lietuvos psichiatrai
Vilniaus politikai
Rusų aljansas

Politinė partija „Rusų aljansas“ – Lietuvos politinė partija. Įkurta 2002 m. rugpjūčio 31 d. Klaipėdoje.

Daugiausiai rusų tautinės mažumos atstovus vienijančiai partijai vadovauja Klaipėdos miesto tarybos narė, mokyklos „Svetliačiok“ direktorė Tamara Lochankina, kuri į miesto Tarybą buvo išrinkta pagal Lietuvos rusų sąjungos sąrašą.

Nesutarimai tarp Lietuvos rusų sąjungos frakcijos narių Klaipėdos miesto taryboje lėmė T. Lochankinos ir dar dviejų frakcijos narių – Andrejaus Fomino ir Viačeslavo Karmanovo – sprendimą atsiskirti ir įsteigti naują – Lietuvos piliečių aljanso frakciją. Tačiau tarp Lietuvos piliečių aljanso ir jo Klaipėdos skyriaus praktiškai nebuvo jokių ryšių, todėl T. Lochankinos vadovaujama grupuotė nutarė įregistruoti savo partiją.

Rusų aljansas deklaravo paramą Lietuvos integracijai į Europos Sąjungos struktūras, tačiau kartu pasisakė už gerus santykius su NVS šalimis. Savo veiklą partija vysto Klaipėdos ir Vilniaus miestuose.

Per 2002 m. gruodžio 22 d. savivaldybių tarybų rinkimus Rusų aljansas Klaipėdos miesto taryboje gavo 3 mandatus.

2004 m. spalio 10 d. Seimo rinkimuose Rusų aljanso narė Irina Rozova buvo įtraukta į Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos sąrašą, ir 2006 m. liepos 19 d. pagal šį sąrašą tapo Seimo nare.

Lietuvos partijos
Varva

Varva (Baccharis) – astrinių (Asteraceae) šeimos augalų gentis. 

Gentyje yra apie 250-400 rūšių.

Rūšys 

Gluosnialapė varva (Baccharis salicifolia)
Trisparnė varva (Baccharis trimera)
ir kt.

Astriniai
Krunė

Krunė (Asperula) – raudinių (Rubiaceae)  šeimos augalų gentis.

Rūšys 

 Asperula arvensis
 Asperula cynanchica
 Asperula glauca
 Asperula orientalis

Raudiniai
Senieji Miežionys

Senieji Miežionys – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybės pietryčiuose, Dieveniškių IRP. Išlikęs pilkapynas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šalčininkų rajono savivaldybės gyvenvietės
Skaivonys

Skaivonys – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybės pietryčiuose, Dieveniškių istoriniame regioniniame parke. Yra pilkapis, vakaruose – Versekos aukštupys.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šalčininkų rajono savivaldybės gyvenvietės
Didžiuliai (Šalčininkai)

Didžiuliai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybės pietryčiuose, Dieveniškių istoriniame regioniniame parke. Yra Didžiulių pilkapynas (X–XII a.). Stūkso du akmenys – „Jankelis“ ir „Jankeliukas“.

Istorija 

Didžiulų kaimas niekada nebuvo labai didelis. 1790 m. jame buvo 5 sodybos, 1870 m. – tik septynios, 1907 m. – 22 (1897 m. – 133 gyv.). Didžiuliečiai atkakliai kovojo dėl lietuviškos mokyklos lenkų okupacijos metu. Valdinė mokykla čia veikė nuo 1921 m. Iš pradžių kai kurios pamokos vyko lietuvių kalba, bet netrukus mokykla tapo lenkiška. Tad 1924 m. Didžiulių, Grybiškių ir Lastaučikų valstiečiai išsirūpino leidimą „Ryto“ draugijos mokyklai. Ji nukonkuravo 1925 m. lenkišką valdinę mokyklą ir Didžiuliai buvo priskirti prie Rimašių lenkiškos mokyklos. Dėl mokyklos suolų ir lentos 1926 m. įvyko didžiuliečių susidūrimas su šautuvais ginkluota policija. Didžiulių „Ryto“ mokykloje mokėsi daug vaikų ir buvo keturi skyriai, su kuriais dažnai dirbo du mokytojai. Penkerius metus vaikus mokė Teklė Talkačiauskaitė. Mokykla buvo uždaryta 1933 m. gegužės mėn. 1934–1936 m. veikė „Ryto“ draugijos skaitykla, uždaryta dėl „pavojingumo“. 1942 m. 25 Didžiulių sodybose gyveno 119 žmonės (1989 m. – 46).

Pilkapynas 

Į pietvakarius nuo Didžiulių, ties riba su Pupiškių kaimu, galima apžiūrėti du įdomius respublikinės reikšmės archeologijos paminklus. Tai mitologiniai akmenys, gulintys pievoje, už 100 m į vakarus nuo  plento. Mažesnysis akmuo vadinamas Jankeliuku, jo aukštis – apie l m, plotis ir ilgis – maždaug 2 m. Akmens paviršiuje matosi grioveliai. Didysis akmuo, vadinamas Jankeliu, iš žemės išlindęs tik 0,5 m. Akmens dydį apytikriai rodo 3,3 m ilgis. Akmens plotis susiaurėja nuo 2,3 m iki 1,5 m. Anksčiau ant Jankelio matėsi į pėdas panašūs ryškūs ženklai. Už 2,5 km į vakarus nuo Didžiulių kaimo ir maždaug už tokio paties atstumo nuo Stalgonių tebėra dalis didelio pilkapyno. Šiuos pilkapius apsaugojo Stalgonių miškas. Šalia jo, laukuose buvę pilkapiai neišliko, nes buvo suardyti ariant. Didžiulių pilkapius 1951 m. tyrinėjo Adolfo Tautavičiaus vadovaujami archeologai ir septynis iš jų ištyrė. Kai kuriuose rasti X–XII a. kapai ir įkapės, tarp kurių buvo žirgo aprangos reikmenys ir pjautuvas. Šiuo metu yra išlikę 14 pilkapių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šalčininkų rajono savivaldybės gyvenvietės
Činčiberiniai

Činčiberiniai (Loganiaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima.

Šeimoje yra 13 genčių, apie 420 rūšių

Gentys 

 Antonia
 Bonyunia
 Gardneria
 Geniostoma
 Labordia
 Logania
 Mitrasacme
 Mitreola
 Neuburgia
 Norrisia
 Spigelija (Spigelia)
 Činčiberas (Strychnos)
 Usteria

Magnolijūnai
Už teisingą Lietuvą

Lietuvos liaudies sąjunga „Už teisingą Lietuvą“ – Lietuvos politinė partija, veikusi 2000–2009 m.

Istorija 

1997 m. gruodžio 3 d. Lietuvos liaudies partija, Respublikonų partija ir Nepartinių judėjimas „Rinkimai-96“ susijungė į koaliciją „Už teisingą Lietuvą“. 1998 m. prie Koalicijos prisijungė Lietuvos socialistų partija bei Lietuvos rusų sąjunga. Taip susiformavo gana keistas konglomeratas: antisemitinė - fašistuojanti Respublikonų partija, marksistinės pakraipos Socialistų ir Liaudies partijos, Rusų sąjunga, ir „Rinkimai-96“. Bene svarbiausias jas vienijantis veiksnys buvo priešiškumas Vakarų valstybių slaptoms organizacijoms bei oligarchinėms stambaus kapitalo įmonėms. Pirmieji iš Koalicijos pasitraukė respublikonai, po kurio laiko individualiai veikti nusprendė socialistai, o artėjant 2000 m. Seimo rinkimams Rusų sąjunga perbėgo į A. Brazausko socialdemokratinę koaliciją.

Koalicijoje likusios Liaudies partija ir Nepartinių judėjimas „Rinkimai-96“ nusprendė susijungti į vieną partiją. Susiliejimas buvo įteisintas 2000 m. balandžio 15 d. Liaudies partijos suvažiavime, kuriame svečiavosi ir buvę bendražygiai – socialistas M. Bugakovas, respublikonas K. Petraitis, Rusų sąjungos pirmininkas S. Dmitrijevas bei šiaip draugai – socialliberalas G. Dalinkevičius bei Krikščionių demokratų sąjungos atstovas V. Petkus. Suvažiavimas patvirtino naują partijos pavadinimą – Liaudies sąjunga „Už teisingą Lietuvą“. Partijos pirmininku tapo buvęs „Rinkimų-96“ vadovas Julius Veselka, jo pavaduotoju – buvęs Liaudies partijos vadovas Vytautas Aleksas Lazinka.

2009 m. ši partija susijungė su Naujaja sąjunga.

Šaltiniai 

Lietuvos partijos
Duburių upelis

Duburių upelis teka Dzūkijos Nacionaliniame parke, Varėnos rajone, netoli Dubininko kaimo. Upeliuko ištakos yra netoli Kliučevo (rus.k. ключ – šaltinis) kaimo. Upeliuko ilgis ~ 4 km. Duburių upelis įdomus tuo, kad jis teka pušyne, nuo pat ištakų išlaiko vienodą, apie 1 m pločio vagą. Vienoje vietoje upeliuko vaga padaro S raidės formą, kuri atrodo išties įspūdingai. Visas upeliuko krantas yra apaugęs apsamanojusiais medžiais, gausu pataisų, įvairių samanų, ypač daug kerpių. Eidami palei upelį galite išvysti daug žvėrių pėdsakų. Per upelį automobiliu galima persikelti tik dviejose vietose: maždaug per vidurį (senas medinis tiltelis) ir artėjant į pabaigą (keliukas eina per nusekusią upelio vietą). Prie Dubininko savo vandenis atiduoda srauniam Skroblui.

Varėnos rajono upės
Justinava (Kėdainiai)

Justinava – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, šiauriniame Kėdainių miesto pakraštyje, Nevėžio dešiniajame krante. Nuo miesto atskirta Babėnų šilu. Justinava palaipsniui virto kolektyviniais sodais ir prijungta prie Kėdainių miesto (oficialiai kaimu likusi Justinavos dalis Nevėžio pakrantėje).

Justinavą aptarnauja 1 Nr. „Kėdbuso“ autobusas (stotelės „Justinava“, „Užuovėjos st.“).

Kolektyviniai sodai 
Justinavos kolektyviniai sodai išsidriekę šiaurės – pietų kryptimi tarp Babėnų šilo ir Nevėžio upės. Didžioji dalis yra Nevėžio slėnyje (todėl pavasarį neretai dalis sodų apsemiama, nors vietomis yra įrengtos dambos). Sodininkystė išplito sovietmečiu. Auginami vaismedžiai (obelys, vyšnios, kriaušės, slyvos), daržovės (bulvės, kopūstai, morkos ir kt.), uogos (braškės, serbentai, avietės). Dauguma sodo namelių nedideli, sklypai tvoromis neatskirti. Tačiau per pastarąjį dešimtmetį Justinava formuojasi kaip atskira gyvenama miesto dalis: dalis gyventojų lieka gyventi žiemą, sodo nameliai perstatomi į gyvenamuosius namus, sklypai aptveriami, statomi ūkiniai pastatai. Sovietmečiu Justinavos soduose veikė profilaktoriumas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kėdainių rajono savivaldybės gyvenvietės
Kėdainių miesto dalys
Per Lašezas

Per Lašezo kapinės (pranc. Le cimetière du Père-Lachaise (oficialiai: Cimetière de l'Est (Rytų kapinės)) – kapinės Paryžiuje, vienos iš žymiausių kapinių visame pasaulyje. Plotas – 44 ha, palaidota virš 1 000 000 žmonių.

Istorija 

Įkurtos ant vienos iš septynių Paryžiaus kalvų – Champ - l'Evêque, vadinamo Vynuogių kalnu, pagal architekto Alexandre Théodore Brongniart projektą. Oficialiai atidarytos 1804 m. gegužės 21 d. Pavadintos pagal Liudviko XIV dvasininko jėzuito Fransua de Lašezo (François d'Aix de La Chaise) (1624–1709), gyvenusio namelyje ant kalno, pravardę „Tėvas Lašezas“ (Père La Chaise).

Iš pradžių kapinėse buvo mažai laidojama, nes jos buvo per toli nuo tuometinio miesto ribų. Kad ištaisytų padėtį, miesto valdžia nusprendė  Per Lašezo kapinėse perlaidoti Lafonteno ir Moljero palaikus. Tai davė teigiamą poslinkį: per keletą metų kapinėse jau buvo palaidota apie 33 000 žmonių.

Čia palaidota daug žymių kultūros ir mokslo  karo ir politikos veikėjų: P. Abeliaras, H. Balzakas, P. Ž. Beranžė, Ž. Bizė, E. Delakrua, F. Šopenas. Amžinam poilsiui čia atgulė ir Džoakinas Rosinis, tačiau 1887 m. jo palaikai perlaidoti Santa Croce bažnyčioje Florencijoje.

Nuolatinį prieglobstį čia rado ir keletas išeivių iš Lietuvos: iš Belvederio kilęs Napoleono kariuomenės brigados generolas Tadas Tiškevičius Logoiskis (palaikai perkelti), 1831 m. sukilimo dalyvis Mykolas Daugėla ir 1863 m. sukilėlis Adomas Bitė (abiejų kapavietės neišliko) bei kt. Kolumbariume (alėja K, kapavietė Nr. 17019) palaidotas grafikas Žibuntas Mikšys.

Galerija

Išnašos

Šaltiniai 
 Père-Lachaise’o kapinės // vle.lt

Nuorodos 
 Per Lašezo kapinės (anglų ir prancūzų k.)
 Per Lašezo kapinės  
 Filmas apie Père-Lachaise  

Paryžiaus kapinės
Miežionys (reikšmės)

Miežionimis vadinami kaimai:

 Alytaus rajone;
 Šalčininkų rajone:
 Miežionys;
 Naujieji Miežionys;
 Senieji Miežionys;
 Mėžionys Švenčionių rajone;
 Vilniaus rajone.