joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Algimantas Pabijūnas

Algimantas Pabijūnas (g. 1936 m. liepos 8 d. Kaune) – Lietuvos žurnalistas, rašytojas, satyrikas, redaktorius.

Biografija 
Augo ir mokėsi Birštone, Ašmintoje, kur mokytojavo tėvas. 1947–1951 m. mokėsi Prienų vidurinėje mokykloje, vėliau – Garliavoje. Vidurinę mokyklą baigė Kaune.  1954–1957 m. ir 1961–1980 m. leidinių „Komjaunimo tiesa“, „Šluota“, „Sovetskaja Litva“, „Kultūros barai“, „Agitatorius“, „Laikas ir įvykiai“ ir kt. redakcijų darbuotojas. 1957–1959 m. tarnavo sovietinėje armijoje Užpoliarėje – Kandalakšos mieste. 1959–1963 m. Vilniaus universitete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą, žurnalistiką. 1981–1985 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“ atsakingasis sekretorius, vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. 1985–1992 m. žurnalo „Kinas“ vyriausiasis redaktorius.

Nuo 1968 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys. 

Išleido satyrinių ir humoristinių eilėraščių bei epigramų knygų, spaudoje paskelbė publicistinių straipsnių, literatūros, kino recenzijų, satyrų, humoreskų, parodijų.

Bibliografija 
 Skersvėjai: satyriniai ir humoristiniai eilėraščiai / dail. Stasys Krasauskas. – Vilnius, 1956. – 85 p.: iliustr.
 Kepurė dega: satyriniai eilėraščiai / dail. Stasys Krasauskas. – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1961. – 94 p.: iliustr.
 Šimtas perkūnsargių: satyriniai eilėraščiai / dail. Stasys Krasauskas. – Vilnius: Vaga, 1967. – 91 p.
 Juoko ašaros: satyriniai eilėraščiai / dail. Jonas Varnas. – Vilnius: Vaga, 1973. – 118 p.: iliustr.
 Trys satyriniai paveikslėliai: dainų tekstai / komp. Vytautas Barkauskas. – Vilnius: Vaga 1976.
 Angelo plaukai: satyriniai eilėraščiai / iliustr. Ignas Martinaitis. – Vilnius: Vaga, 1980. – 183 p.: iliustr.
 Ašara skersvėjuos: satyriniai eilėraščiai / iliustr. Stasys Krasauskas. – Vilnius: Vaga, 1982. – 263 p.: iliustr.
 Paslaptis, kurią žino visi: epigramos / dail. Andrius Cvirka. – Vilnius: Vaga, 1987. – 77 p.: iliustr.
 Palankios aplinkybės: scenarijus. – Vilnius: Lietuvos kino studija, 1989.
 Gražuolės obuolys kupreliui: eilėraščiai. – Vilnius: Joružis, 1997. – 76 p. – ISBN 9986-812-05-4

Įvertinimas 
1986 m. LTSR nusipelnęs kultūros švietimo darbuotojas

Šaltiniai 

Lietuvos redaktoriai
Lietuvos rašytojai
Lietuvos satyrikai
Kazys Obolėnas

Kazys Petras Obolevičius-Obolėnas (1898 m. gegužės 22 d. Degutiškėje I, Daugėliškio valsčius, Švenčionių apskritis – 1966 m. balandžio 20 d. Niujorke, JAV) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija 
Nuo 1920 m. bendradarbiavo spaudoje. 1924–1930 m. žurnalo „Trimitas“ redaktorius, 1930–1934 m. „Mūsų rytojus“ redakcijos sekretorius. 1934–1935 m. Kauno miesto savivaldybės pareigūnas spaudos reikalams. 1935–1938 m. leidinio „Mūsų kraštas“ redaktorius, 1938–1939 m. spaudos korespondentas užsienyje. Nuo 1940 m. sausio 28 d. iki sovietinės okupacijos – žurnalo „Savaitė“ redaktorius-leidėjas. 1942–1944 m. toliau redagavo ir leido žurnalą „Savaitė“. 

1944–1948 m. Vokietijoje bendradarbiavo leidiniuose „Mūsų kelias“, „Tėviškės garsas“. 1946 m. suredagavo Vysbadene ėjusio laikraščio „Tremtinių žinios“ pirmąjį numerį. 1949–1951 m. Londone ėjusio leidinio „Britanijos lietuvis“ redaktorius. 1954 m. VLIK’o informacinės tarnybos pareigūnas. 1955–1957 m. „Amerikos balso“ lietuviškos programos bendradarbis.

1925 m. su Matu Šalčiumi prie žurnalo „Trimitas“ suorganizavo pirmuosius Lietuvoje korespondencinius reporterių kursus. 1949 m. vadovavo lietuvių žurnalistų delegacijai Londone įvykusiame tarptautiniame iš komunistų pavergtų kraštų kilusių žurnalistų kongrese. 1955–1964 m. Lietuvių žurnalistų sąjungos valdybos pirmininkas.

Šaltiniai 

Lietuvos redaktoriai
Lietuvos radijo žurnalistai
JAV lietuviai
Aleksinas

Aleksinas () – miestas Rusijoje, Tulos srityje, 71 km į šiaurės vakarus nuo Tulos, prie Okos upės. Rajono centras. Chemijos, statybinių medžiagų, siuvimo, metalo apdirbimo (armatūros gamybos), kartono, maisto pramonė. Apylinkėse išgaunamos rusvosios anglys.

Istorija 

Aleksinas pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose minimas 1348 m. Gyvenvietė 1472 m. nusiaubta chano Achmato antpuolio. Miesto teisės suteiktos 1777 m.

Šaltiniai 

Tulos srities miestai
Barclays

Barclays PLC − tarptautinė finansinių paslaugų grupė, įsikūrusi Londone, Jungtinėje Karalystėje. Remiantis 2010 m. Forbes žurnalo duomenimis, tai 10 pagal dydį finansinių paslaugų grupė ir 21 pagal dydį bendrovė pasaulyje. Ji vykdo savo veiklą daugiau nei 50-yje šalių 5 žemynuose ir turi 50 milijonų klientų. 2010 m. Barclays turimo turto suma siekė €1,94 trilijonus ir buvo trečias pagal dydį šiuo atžvilgiu pasaulyje, atsiliekantis tik nuo BNP Paribas bei HSBC bankų.

Veikla 

Barclays yra universalusis bankas, kuris savo veiklą skaido į tris pagrindines sritis: investicinę ir privačiąją bei mažmeninę bankininkystę.

2009 m. Lietuvoje, Vilniuje pradėjo veiklą vienas iš Barclays informacinių technologijų centrų.

Išnašos 

Universalieji bankai
Jungtinės Karalystės bankai
Daniliškių sentikių cerkvė

Daniliškių sentikių cerkvė – sentikių maldos namai Trakų rajone, Daniliškių kaime. Architektūros paminklas, nuo 2016 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą.

Istorija 

Daniliškių sentikių bendruomenė yra seniausia Vilniaus krašte, susikūrusi XVIII a. Pradžioje priklausė feodosėjų atšakai, o nuo XIX a. vid. – pomorų. XIX a. Trakų apskrityje buvo nemažiau 47 kaimų, kuriuose gyveno sentikiai. Daniliškių cerkvė minima nuo XIX a. Iki 1825 m. šia cerkve naudojosi ir Vilniaus sentikiai. Per I pasaulinį karą cerkvė smarkiai nukentėjo. 1931 m. pastatyta nauja medinė cerkvė su varpine ant betoninio pagrindo. 1937 m. turėjo 194 narius. Tarybiniais metais cerkvė uždaryta, o po 1990 m. atkurta, restauruota. Dėl nedidelio lankytojų skaičiaus dirba retai.

Cerkvės atnaujinimas 

2019 m. gavusi valstybės paramą iš Paveldotvarkos programos Daniliškių sentikių bendruomenė pradėjo cerkvės tvarkybos darbus. Buvo perdengtas kiauras stogas, sutvirtinti pamatai, pakeisti supuvę rąstai, grindys. Pagal paveldosaugininkų rekomendaciją žydra buvusi cerkvė perdažyta ruda spalva. Vėlesniais metais buvo pakeisti abu cerkvės kupolai su kryžiais, restauruoti langai, įstatytos naujos durys, patalpose įrengta gaisrinė signalizacija. Sentikis verslininkas Anatolijus Šalgunovas paaukojo lėšų ikonostasui, kurio cerkvėje iki šiol nebuvo. Atnaujintos ikonos.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Данилишкская община  

Lietuvos sentikių cerkvės
Trakų rajono bažnyčios
Jurgeliškės sentikių cerkvė

Jurgeliškės sentikių cerkvė – sentikių maldos namai Švenčionių rajone, Jurgeliškės kaime, prie kelio .

Istorija 

Pirmieji sentikių maldos namai Jurgeliškėje buvo pastatyti XVIII amžiaus pirmojoje pusėje. Tačiau Pirmojo pasaulinio karo metais pastatas sudegė. Dabartinė cerkvė pastatyta 1935 m. vietinio dvasininko Josifo Mažuto iniciatyva. Pastatas medinis, unikalios senovinės rusų architektūros.

2008 m. cerkvė buvo avarinės būklės, jos kupolas nugriuvęs, pamaldos nebevyko.

2012 m. cerkvė pradėta restauruoti. 2013 m. sentikių maldos namų restauracija baigta, gruodžio 1 d. įvyko pamaldos, cerkvė pašventinta.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

 Cerkvės nuotraukos miestai.net

Lietuvos sentikių cerkvės
Švenčionių rajono bažnyčios
Vilniaus Švč. Dievo Motinos Užtarėjos sentikių cerkvė

Vilniaus Švč. Dievo Motinos Užtarėjos sentikių cerkvė () – sentikių maldos namai Vilniuje. Yra Naujininkų rajone, ant kalvos, kur yra sentikių kapinaitės.

Istorija 

Sentikių bendruomenė Vilniuje leidimo statyti maldos namams negavo ir tik 1830 m. pastatė nedidelius maldos namus kapinėse. 1835 m. leista švenčių metu atlikti pamaldas. Pastatas palaipsniui plėtėsi.

Vilniaus Švč. Dievo Motinos Užtarėjos sentikių cerkvėje tris kartus vyko sentikių pomorų bendruomenės sueigos (1966, 1974, 1988 m.).

Architektūra 

Cerkvė turi tradicinės rusų architektūros ir neoklasicizmo elementų. Planas stačiakampis (16 x 30 m), su dvišlaičiu stogu. Varpinė 25 m aukščio.

Šaltiniai 

 

Lietuvos sentikių cerkvės
Vilniaus cerkvės
Halistė

Halistė () arba Karistė (Kariste jõgi) – upė pietvakarių Estijoje, Pernu apskrityje; Navesčio kairysis intakas (Pernu upės baseinas). Prasideda Karksi Nujos apylinkėse. Teka į šiaurės vakarus.

Didžiausi intakai: Palė, Raudna (dešinieji), Tėla, Alva (kairieji).

Halistės vidutinis nuolydis – 0,77 m/km.

Estijos upės
Raudna

Raudna () – upė pietvakarių Estijoje, Viljandžio ir Pernu apskrityse; Halistės dešinysis intakas (Pernu upės baseinas). Išteka iš Viljandžio ežero, teka į šiaurės rytus miškingomis ir pelkėtomis vietovėmis.

Didžiausi intakai: Lemjegis (dešinieji), Kepu, Terama, Sinialiku (kairieji).

Halistės vidutinis nuolydis – 0,42 m/km.

Estijos upės
Gediminas Pranckūnas

Gediminas Baltramiejus Pranckūnas (1944 m. sausio 2 d. Žeimelyje, Šiaulių apskritis – 2015 m. kovo 29 d. Klaipėdoje) – Lietuvos aktorius, režisierius, kultūros vadybininkas.

Biografija 
1949 m. tėvai buvo ištremti į Sibirą. Gediminą ir jo seserį globojo giminės. Tėvai iš tremties grįžo 1956 m. pabaigoje.

Baigęs Žeimelio vidurinę mokyklą, 1963–1965 m. mokytojavo Liesų (Pakruojo raj.) septynmetėje mokykloje. 1966 m. persikėlė į Klaipėdą, įstojo į Klaipėdos dramos teatro studiją, dirbo Politechnikumo dramos būrelio vadovu. Nuo 1967 m. Klaipėdos dramos teatro aktorius. 1968 m. baigė dramos teatro studiją. 1986 m. neakivaizdiniu būdu baigė LSSR konservatorijos Klaipėdos fakultetus. 1999–2001 m. Klaipėdos dramos teatro direktoriaus pavaduotojas, nuo 2001 m. šio teatro direktorius. 

Palaidotas Laugalių kapinėse.

Kūryba 
Teatre:
Per 45 kūrybinio darbo teatre metus suvaidino apie šimtą vaidmenų. Svarbiausi: Teisėjas (Čarlzo Dikenso „Pikviko klubo užrašai“), Petrinas (Antono Čechovo „Nebaigta pjesė“), Jonas (Sigito Poškaus „Prieš išskrendant į rojų“) ir kt.

Filmografija:
 1970 m. Vyrų vasara, rež. Marijonas Giedrys
 1971 m. Žaizdos žemės mūsų, rež. M. Giedrys
 1972 m. Kapitonas Džekas, rež. Ada Neretniece, Rygos kino studija
 1972 m. Herkus Mantas, rež. M. Giedrys
 1973 m. Velnio nuotaka, rež. Arūnas Žebriūnas
 1976 m. Pirmas reisas, rež. Ajan Šachmalijeva, Lenfilm kino studija
 1976 m. Ilga kelionė prie jūros, rež. Algirdas Araminas
 1977 m. Partizanas – Ko verkė pušys, rež. Balys Bratkauskas, LTV
 1979 m. Velnio sėkla, rež. Algimantas Puipa
 1980 m. Kelionė į rojų, rež. A. Puipa
 1981 m. Arkliavagio duktė, rež. A. Puipa
 1987 m. Parodų rūmai, rež. M. Giedrys, Andrius Šiuša
 1987 m. Amžinoji šviesa, rež. A. Puipa
 1988 m. Pempė – Vilius Karalius, rež. Vidmantas Bačiulis
 1990 m. Marius, rež. Jonas Pakulis, M. Giedrys
 1999 m. Elzė iš Gilijos, rež. A. Puipa

Šaltiniai 

Lietuvos aktoriai
Lietuvos režisieriai
Klaipėdos menininkai
Lanė

Lanė () – upė pietų Baltarusijoje, Bresto ir Minsko srityse; Pripetės kairysis intakas. Prasideda Kopylės kalvagūbryje, ties Gorbūnų kaimu. Teka į pietryčius miškingomis ir pelkėtomis vietovėmis, žemupyje kerta Polesės žemumą.

Didesni intakai: Načia, Liuta.

Beveik visa vaga sureguliuota, jos plotis nuo 4-8 m aukštuyje iki 20 m žemupyje. Vidutinis nuolydis – 0,54 m/km. Prie Lanės įsikūręs Kleckas.

Baltarusijos upės
Kalmaras (Švedija)

Kalmaras – miestas pietryčių Švedijoje, Smolando provincijoje. Miestas yra įsikūręs ant Baltijos jūros kranto, 6 km į vakarus nuo Elando. Žvejybos uostas, oro uostas. Yra 6 km ilgio Elando tiltas tarp Kalmaro ir Elando. Išplėtota stiklo, siuvimo, žuvų pramonė, gaminami laivai, geležinkelio lokomotyvai ir vagonai, Volvo automobiliai. Veikia universitetas, jūrų, meno, miesto muziejai.

Istorija 
Miesto teisės Kalmarui buvo suteiktos 1100 m. Viduramžiais buvo svarbus laivų statybos ir prekybos centras, priklausė Hanzos sąjungai. 1397 m. sudaryta Kalmaro unija. Kalmaro karo metu miestą valdė Danija.

Architektūra 
Mieste išliko viduramžių pastatų – renesansinė XVI a. karalių pilis, XVII a. Katedra, miesto rotušė, XVII–XVIII a. gyvenamieji pastatai.

Sportas 
 Kalmar FF (futbolas)
 Guldfågeln Arena, futbolo stadionas, kurio talpa 14 000 žiūrovų.

Šaltiniai

Nuorodos 
 www.kalmar.se

Švedijos miestai
Mitsubishi UFJ Financial Group

Mitsubishi UFJ Financial Group, Inc. - Japonijos bankų holdingo ir finansinių paslaugų bendrovė įsikūrusi Tokijuje, Japonijoje.  Ji taip pat yra viena iš pagrindinių Mitsubishi Group įmonių.   Jos bendra turimo turto vertė siekė $2.4 trilijonus JAV dolerių 2010 m.  Tai didžiausia Japonijos finansinių paslaugų bendrovė ir viena iš stambiausių finansinių paslaugų bendrovių pasaulyje, kurioje laikoma 1.6 trililijono vertės indėlių. .

Išnašos

Japonijos įmonės
Universalieji bankai
Jonas Mitalas

Jonas Mitalas (1920 m. vasario 29 d. Juškėnuose, Utenos apskritis – 2008 m. kovo 3 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, publicistas.

Biografija 
Karo metais buvo „Audros“ sovietinių partizanų būrio ryšininkas. 1945–1958 m. dirbo „Valstiečių laikraščio“ redakcijoje, 1949–1958 m. redaktoriaus pavaduotojas. 1949 m. baigė Respublikinę partinę mokyklą. 1958–1985 m. Televizijos ir radijo komiteto pirmininko pavaduotojas, vadovavo Lietuvos radijui. Nuo 1959 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos valdybos pirmininko pavaduotojas. Išleido apybraižų kolūkine tematika. 

Pirmoji žmona Regina Mitalienė, paskutinioji Danutė Bronislava Mitalienė.

Bibliografija 
 Suartosios ežios: apybraižos / Jonas Mitalas, Ignas Pikturna, 1948 m.
 Ekonomikos kilimo keliu: apybraižos / Jonas Mitalas, A. Jonušas, 1958 m.

Įvertinimas 
 1970 m. LTSR nusipelnęs žurnalistas

Šaltiniai 

Lietuvos redaktoriai
Lietuvos publicistai
Sobas

Sobas () – upė vidurio Ukrainoje, Vinycios srityje; Pietinio Bugo kairysis intakas. Prasideda prie Zozivo kaimo, teka į pietus. Įteka į Pietinį Bugą netoli Lodyžyno.

Vagos plotis nuo 3-15 m aukštupyje iki 60-80 žemupyje. Prie upės yra Haisyno miestas.

Ukrainos upės
Rita Miliūtė

Rita Miliūtė (g. 1968 m. gegužės 27 d. Kretingoje) – Lietuvos radijo ir televizijos žurnalistė, redaktorė, laidų vedėja.

Biografija 
1975–1986 m. mokėsi Kretingos 3-oje vidurinėje mokykloje. 1986–2005 m. su pertraukomis Vilniaus universiteto Istorijos ir Komunikacijos fakultetuose studijavo žurnalistiką.  1988–1989 m. dirbo laikraščio „Žalioji Lietuva“ redakcijoje, Sąjūdžio informacijos agentūroje. 1989–1990 m. dienraščio „Respublika“ reporterė.

Nuo 1990 m. radijo „Amerikos balsas“ lietuvių tarnybos korespondentė Lietuvoje, 1996–1998 m. ir radijo stoties „M-1“ Žinių tarnybos vadovė. Rengė laidas ir interviu įvairiomis šalies politikos, ekonomikos, visuomenės gyvenimo temomis.  1998–2000 m. televizijos „LNK“ žinių tarnybos vadovė, laidos „Savaitės panorama“ vedėja. 2001–2003 m. Lietuvos televizijos direktorė. Vėliau Lietuvos televizijos laidų „Panorama“ ir „Savaitė“, 2008–2010 m. „Redakcija“, 2010-2019 m. „Teisė žinoti“, nuo 2019 m. „Dienos tema“ vedėja.

Nuo 2017 m. Laisvės TV laidos „R.I.T.A“ vedėja.

Įvertinimas 
 LDK Gedimino 5 laipsnio ordinas

Šaltiniai 

Lietuvos redaktoriai
Lietuvos radijo žurnalistai
Lietuvos televizijos žurnalistai
Lietuvos laidų vedėjai
Algirdas Valiulis

Algirdas Valiulis (g. 1931 m. spalio 1 d. Šiauliuose) – teisininkas, buvęs  Lietuvos Aukščiausiojo Teismo (LAT) teisėjas, vicepirmininkas.

Biografija 
1956–1957 m. Lietuvos SSR teisingumo ministerijos Teismų skyriaus revizorius. 1957 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą. 1957–1960 m. Vilniaus miesto Tarybų rajono teismo teisėjas, 1960–1962 m. Vilniaus miesto Spalio rajono teismo teisėjas. 1962–1990 m. Lietuvos Respublikos Aukščiausiojo Teismo teisėjas, 1990–1997 m. sausio 21 d. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo pirmininko pavaduotojas-civilinių bylų kolegijos pirmininkas. 

Vedęs. Žmona Danutė (g. 1936 m.), duktė Ramunė (g. 1962 m.).

Šaltiniai 

Civilinių bylų skyrių pirmininkai
Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjai
Lietuvos teismų vicepirmininkai
B-52 Stratofortress

Boeing B-52 Stratofortress () – tolimojo nuotolio skrydžio, ikigarsinis, reaktyvinis strateginis bombonešis, suprojektuotas ir pagamintas „Boeing“ kompanijos. Lėktuvą naudoja Jungtinių Valstijų karinės oro pajėgos.

1946 m. birželio 5 d., pasirašius sutartį, B-52 konstrukcija buvo pakeista iš tiesiasparnio bombonešio su šešiais turbosraigtiniais varikliais į lenktasparnį lėktuvą su 8 reaktyviniais varikliais (YB-52). Pirmasis skrydis įvyko 1952 m. balandžio 15 d. Lėktuvą pilotavo Alvinas Džonstonas (Alvin M. Johnston).

B-52 buvo suprojektuotas kaip branduolinis strateginis bombonešis, kuris pakeitė „Convair B-36“, tačiau, nuo Antrojo pasaulinio karo laikų nepanaudojus branduolinio ginklo, jis buvo naudojamas kaip paprastas aukštybinis bombonešis.

Šaltiniai 

Bombonešiai
Boeing orlaiviai
Vytautas Milėnas

Vytautas Milėnas (g. 1951 m. rugpjūčio 14 d. Kijutiškėse, Varėnos rajonas) – autotransporto inžinierius, politikas.

Biografija 
1969 m. baigęs Varėnos rajono Merkinės vidurinę mokyklą-internatą, Vilniaus inžinerinį statybos institute baigė automobilių transporto specialybę, įgijo inžinieriaus-mechaniko kvalifikaciją.

Nuo 1974 m. Anykščių autotransporto įmonės inžinierius, po 3 mėnesių nuo darbo pradžios – įmonės vyriausiasis inžinierius (į pareigas paskyrė ministerijos kolegija, vadovaujama ministro V. Martinaičio). Nuo 1980 m. Automobilių transporto ir plentų ministerijos Respublikiniame gamybiniame automobilių transporto susivienijimo darbuotojas. Nuo 1987 m. buvo paskirtas Vilniaus 3-osios autotransporto įmonės vadovas. 1993 m. įkūrė transporto įmonę „Vylaista", savininkas. 2009–2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės administracijos direktorius.

1991 m. aktyviai dalyvavo kuriant asociaciją „Linava", tapo viceprezidentu, vadovavo krovinių vežimo sekcijai. Vežėjų interesus gynė Lietuvos Respublikos Seime ir Vyriausybėje, atstovavo tarptautinėje vežėjų sąjungoje "IRU", kitose organizacijose. 2015-2017m. buvo Lietuvos nacionalinės vežėjų automobiliais asociacijos „Linava" generalinis sekretorius.

Lietuvos socialdemokratų partijos tarybos narys, LSDP Vilniaus miesto tarybos ir prezidiumo narys, Vilniaus skyriaus pirmininko pavaduotojas. 2011-2015 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 

Vedęs 1978 m. Žmona Stasė. Sūnus Saulius. Dukra Neringa.

Šaltiniai 

Lietuvos inžinieriai
Vilniaus politikai
Freeport-McMoRan

Freeport-McMoRan Copper & Gold Inc. – tarptautinė kalnakasybos bendrovė, įsikūrusi Arizonoje, JAV. Freeport-McMoRan yra stambiausia pigaus vario tiekėja pasaulyje ir viena iš didžiausių aukso gavybos bendrovių pasaulyje.

JAV įmonės
Kalnakasybos bendrovės
Krymo Aukščiausioji Taryba

Krymo Aukščiausioji Taryba (; ; ) – Ukrainos Krymo autonominės respublikos įstatymų leidžiamoji valdžia, kurią 2014 m. kovo 15 d. panaikino Ukrainos Aukščiausioji Rada. Parlamentas vienų rūmų. Jį sudaro 100 deputatų. Pirmininkas – Volodymyras Konstantinovas. Krymo Aukščiausiosios Tarybos valdžia reguliuojama pagal Ukrainos teisės aktus, priimtus 1998 m. vasario 10 d. Pagal Krymo konstituciją parlamentas pats gali nuspręsti rinkimų datą.  Šiuo metu Krymas yra Rusijos ir Ukrainos ginčytina teritorija.

Šaltiniai

Nuorodos 
 

Krymas
F/A-18E/F Super Hornet

F/A-18E/F Super Hornet − JAV dviejų variklių, ketvirtos su puse kartos naikintuvas, skirtas naudojimui lėktuvnešiuose. 

„F/A-18E/F Super Hornet“ yra ginkluotas 20 mm kalibro kulkosvaidžiu, gali gabenti oras−oras ir oras−žemė raketas.

Naikintuvą sukūrė „McDonnell Douglas“ korporacija, tačiau gamyba prasidėjo jau jai susijungus su „Boeing“ 1997 m. 

Jungtinių Valstijų tarnybon „Super Hornet“ įtraukti 1999 m., o nuo 2006 m. visiškai pakeitė „F-14 Tomcat“. Nuo 2010 m. šiuos lėktuvus naudoja ir Australijos karališkosios oro pajėgos.

Naikintuvai
Boeing orlaiviai
Kęstutis Miklas

Kostas Kęstutis Miklas-Miklaševičius (1922 m. liepos 6 d. Lybiškiai, Varlaukio valsčius, Raseinių apskritis – 2009 m. birželio 15 d. Singer Ailandas, JAV) – Lietuvos inžinierius, žurnalistas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija 
Gimė pakeliui iš Radviliškio į Tauragę mažutėje Lybiškio geležinkelio stotyje, netoli nuo Lyduvėnų tilto per Dubysą. Kai Kęstučiui sukako 17 metų ir reikėjo gauti Lietuvos pasą, buvo vargo, kol pasų skyrius nustatė jo tikrąją gimimo vietą. Imdamas dabartinės Lietuvos pasą, Kęstutis vėl turėjo problemų, bet naujieji biurokratai rado „genialią“ išeitį – jie pase įrašė, kad Kęstutis Kostas Miklas gimė Raseiniuose, kuriuose… jis net nėra buvęs… 

1941 m. baigė Kauno Aušros berniukų gimnaziją ir įstojo į Vilniaus universitetą, baigė aktoriaus J.Gustaičio dramos studiją, vėliau lankė režisieriaus R.Juknevičiaus dramos studiją, kuri veikė Vilniaus dramos teatre. 1943–1944 m. Vilniaus liaudies ansamblio administratorius.

1949 m. atvyko į JAV. Niujorko universiteto Adelfų kolegijoje baigė mechaninę inžineriją. Dirbo konstruktoriumi įvairiose bendrovėse, padarė nemažai patobulinimų, jo pavarde užregistruota 12 patentų. Nuo 1967 m. iki išėjimo į pensiją 1997 m. „Readex Micropint“ korporacijoje iš pradžių vyriausiasis inžinierius, vėliau korporacijos viceprezidentas ir generalinis direktorius. 

Dalyvavo JAV lietuvių visuomeninėje veikloje. Nuo 1970 m. buvo VLIK’o tarybos narys. Nuo 1967 m. – JAV lietuvių bendruomenės tarybos narys, 1997–2005 m. Lietuvių žurnalistų sąjungos valdybos pirmininkas. Susivienijimo lietuvių Amerikoje prezidentas.

Aktyviai bendradarbiavo JAV lietuvių spaudoje, nuo 8-ojo dešimtmečio dirbo daugelio išeivijos leidinių akredituotu korespondentu prie Jungtinių Tautų Organizacijos.

Šaltiniai 

Lietuvos inžinieriai
Lietuvos žurnalistai
JAV lietuviai
Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija

Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija – LSSR žurnalistų sąjungos valdybos kasmetinė premija, skirta 1964–1989 m. žurnalistams už laikraščiuose ir žurnaluose išspausdintus rašinius, už radijo ir televizijos laidas, už išleistus žurnalistikos kūrinius, straipsnių ir apybraižų rinkinius.

Premija 
Buvo premijuojami atskirų asmenų arba autorių grupės kūriniai. Laureatai skelbti balandžio 7-ąją – Vinco Mickevičiaus-Kapsuko (1880–1935) gimimo dieną. Kiekvienam laureatui buvo įteikiamas specialus medalis, atitinkamas raštas ir piniginė premija.  1990–1991 m. premijos neteiktos, nuo 1992 m. žurnalistams teikiama Vinco Kudirkos premija.

Laureatai 
 1964 m. – Jonas Karosas, Stasys Laurinaitis, A. Marcinkus
 1965 m. – Vladas Niunka, Genrikas Zimanas, Albertas Laurinčiukas, Vytautė Žilinskaitė
 1966 m. – Menašas Chienas, Judė Galperinas, Jonas Ragaišis, Vilius Švanas, Romualdas Rakauskas, Antanas Sutkus, Vytautas Misevičius
 1967 m. – Edvardas Uldukis, Donatas Roda, Juozapas Vytas Urbonas, Antanas Grigelis
 1968 m. – Jonas Bulota, Vytautas Jasinskas, Antanas Marcinkevičius, Valentina Paukštelytė, Juozas Požėra
 1969 m. – Antanas Barauskas, Boleslovas Povilas Dačiulis, Marijonas Baranauskas
 1970 m. – Petras Želvys, Alfonsas Balys Bučelis, Juozas Meškauskas, Česlovas Juršėnas, Liudvikas Ruikas
 1971 m. – Rimantas Budrys, Vytautas Miniotas, Kazimieras Musnickas, Romas Sadauskas
 1972 m. – A. Judžentis (po mirties), Vytautas Jonas Lukoševičius, Domas Šniukas
 1973 m. – Vincas Andrulis (po mirties), Anatolijus Beriozovas, Bronius Bratkauskas, Pranas Grabijolas, Aleksandras Kezys, Jonas Tadas Teseckas
 1974 m. – Fatina Butienė, Leonardas Grudzinskas, Stanislovas Kriaučiūnas
 1975 m. – Osvaldas Aleksa, Vytautas Dovydaitis, Juozas Kundrotas, Zenonas Lapinskas, K. Greblikas, Algimantas Mykolas Stankevičius
 1976 m. – Feliksas Mačianskas, A. Šataila, Juozas Šiupšinskas
 1977 m. – Juozas Jurevičius, Petras Skodžius, Bernardas Šaknys
 1978 m. – Vladislovas Burbulis, Algimantas Semaška, Aloyzas Urbonas
 1979 m. – Mindaugas Barysas, Genovaitė Kazlauskaitė, Z. Sakalauskas
 1980 m. – Adolfas Strakšys, Algimantas Stuina, Leonidas Vaisbergas
 1981 m. – Juozas Baušys, Vidmantas Puplauskis, Sigitas Blėda, Algimantas Antanas Naujokaitis
 1982 m. – A. Dargis, Eduardas Girčys, Vytautas Žeimantas
 1983 m. – Ramunė Lazauskaitė, Vidas Mačiulis, Antanas Viršulis
 1984 m. – Rimantas Cemnolonskis, S. Mockuvienė, A. L. Česnulevičienė
 1985 m. – Felicijonas Konstantinas Fedaravičius, Laimonas Tapinas, Vytautas Žemaitis
 1986 m. – Kazys Bagdonavičius, Arnoldas Čaikovskis, Valerijus Koreškovas
 1987 m. – K. Adamovič, Julius Lenčiauskas, Adolfas Paulius
 1988 m. – Algirdas Dulkinas (po mirties), Jonas Sabalys, Jurijus Stroganovas
 1989 m. – Vitas Katilius, Stasys Kašauskas

Šaltiniai 

Žurnalistikos premijos
Lietuvos premijos
Tomas Staniulis (1975)

Tomas Staniulis (g. 1975 m. liepos 27 d. Prienuose) – teisininkas, prokuroras, buvęs LR generalinio prokuroro pavaduotojas.

Biografija 
1993 m. baigė Prienų 1-ąją vidurinę mokyklą. 1998–1999 m. Prienų rajono apylinkės prokuratūros prokuroras-stažuotojas. 2000 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją. 1999–2003 m. Prienų rajono apylinkės prokuratūros prokuroras. 2003–2006 m. Kauno apygardos prokuratūros Pirmojo (Labai sunkių nusikaltimų ikiteisminio tyrimo organizavimo) skyriaus prokuroras. 2006–2010 m. Kauno rajono apylinkės prokuratūros vyriausiasis prokuroras. Nuo 2010 m. rugpjūčio 3 d. iki 2011 m. vasario 24 d. Lietuvos Respublikos generalinio prokuroro (Dariaus Valio) pavaduotojas (savo dekretu paskyrė ir iš pareigų jam atsistatydinus atleido prezidentė Dalia Grybauskaitė).  LR Prezidento 2010 m. rugpjūčio 3 d. dekretu suteiktas valstybinio justicijos patarėjo laipsnis.

Vedęs, turi sūnų. Moka rusų, anglų kalbas.

Šaltiniai 

LR generalinio prokuroro pavaduotojai
Valentinas Klimas

Valentinas Klimas (g. 1958 m. kovo 4 d. Kaunas – 2011 m. birželio 28 d. Klaipėda) – lietuvių teatro ir kino aktorius.

Biografija 
1976-1980 m. mokėsi Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose, baigė aktoriaus specialybės studijas (kurso vadovas P.Gaidys). Nuo 1980 m. – Klaipėdos dramos teatro aktorius. Žmona – aktorė Nelė Savičenko.

V. Klimas buvo Lietuvos teatro sąjungos Klaipėdos skyriaus pirmininkas.

Vaidmenys teatre 
V. Klimas Klaipėdos dramos teatro scenoje debiutavo dar studijų metais. Klaipėdos dramos teatre sukūrė nemažai įsimintinų vaidmenų: Nikita (A.Arbuzovo „Neatsargūs žaidimai”, rež. P.Gaidys), Protėjas (V.Šekspyro „Du veroniečiai”, rež. P.Gaidys), Kurčiajevas (A.Ostrovskio „Išminčiai, arba Kiekvienam gudruoliui pakanka kvailumo”, rež. Romualdas Vikšraitis), Semionas (M.Gorkio „Vasa Železnova”, rež. P.Gaidys), Kristianas (E.Rostano „Sirano de Beržerakas”, rež. P.Gaidys), Keleris (V.Krėvės „Skirgaila”, rež. Aurelija Ragauskaitė), Noidas (A.Strindbergo „Tėvas”, rež. P.Gaidys), Basanijus (V. Šekspyro „Venecijos pirklys”, rež. P.Gaidys), Mortimeras (F.Šilerio „Marija Stiuart”, rež. Regina Steponavičiūtė), Don Pedras (V. Šekspyro „Daug triukšmo dėl nieko”, rež. P.Gaidys), Kirilas Glagoljevas (A.Čechovo „Nebaigta pjesė”, rež. Rolandas Atkočiūnas), Osvaldas (V. Šekspyro „Karalius Lyras”, rež. Algirdas Latėnas) ir kt.

Filmografija 
 1978 – Pasigailėk mūsų, rež. Algirdas Araminas
 1980 – Laikas mokėti skolas, rež. Mamertas Karklelis
 1980 – Žaltvykslės, rež. Gytis Lukšas
 1984 – Čia mūsų namai, telefilmas, rež. Saulius Vosylius
 1984 – Būrys, rež. A.Simonovas
 1985 – Sugrįžimą pamiršt, rež. Vasile Breskanu, Moldova-film kino studija
 1986 – Žalčio karūna, telefilmas, rež. Bronius Talačka ir Viktoras Snarskis
 1986 – Igoris. Igoris Savovičius, rež. Borisas Savčenka, A. Dovženkos kino studija (pagrindinis vaidmuo)
 1988 – Vilius Karalius, rež. Vidmantas Bačiulis
 1990 – Vaikai iš Amerikos viešbučio, rež. Raimundas Banionis
 1990 – Zytarų šeima, rež. Aloizas Brenčas, Rygos kino studija
 1991 – Dzeuso ginklai, rež. Nikolajus Zasejevas-Rudenka, A. Dovženkos kino studija
 1998-2000 – Atžalos, serialas, rež. S.Vosylius
 2004 – Džekas. Code of the Templars, rež. F.Baxmeyer
 2008 – The Palace, rež. Metin Huseyin
 2010 – Algimantas. Naisių vasara, serialas, rež. Saulius Balandis.

Šaltiniai 

Lietuvos aktoriai
Edvardas Raugalas

Edvardas Raugalas (g. 1942 m. kovo 24 d. Užubaliai, Ukmergės rajonas) – inžinierius, politinis veikėjas, Lietuvos Respublikos žemės ūkio viceministras.

Biografija 

1949-1956 m. mokėsi Laičių 7-metėje mokykloje (dab. Ukmergės Senamiesčio mokyklos pagrindinio ugdymo skyrius). 1956-1959 m. mokėsi Ukmergės 1-ojoje vidurinėje mokykloje. 1959-1965 m. studijavo Kauno politechnikos institute.
1969–1973 m. Brno aukštosios technikos mokyklos (Čekija) aspirantas.
1973 m. apgynė technikos mokslų kandidato disertaciją, mokslų kandidatas (daktaras).

1965-1968 m. Kauno politechnikumo dėstytojas, 1968–1969 m. Kauno medicinos instituto 2-osios mokslinio tyrimo laboratorijos inžinierius. 1974–1993 m. Kardiologijos mokslinio tyrimo institute vyr. mokslinis bendradarbis.
1993-1996 m. "Valstiečių laikraštis" Kauno zonos korespondentas.
1996–1997 m. Žemės tarnybos direktorius. 1998–2009 m. VĮ "Registrų centras" Kauno filialo direktoriaus pavaduotojas.
Nuo 2009 m. gegužės mėn. Lietuvos Respublikos žemės ūkio viceministras.

Vedęs. Žmona Rasa. Dukros Indrė ir Jonė.

Šaltiniai 

Lietuvos žemės ūkio viceministrai
Lietuvos inžinieriai
Rolandas Rastauskas (1954)

Rolandas Rastauskas (g. 1954 m. spalio 13 d. Šiauliuose) – poetas, eseistas, dramaturgas, vertėjas, Klaipėdos universiteto (KU) docentas. Lietuvos nacionalinio dramos teatro dramaturgas (2016-2017).

Biografija 
Vilniaus universiteto Filologijos fakultete baigė anglistiką. Stažavosi Visasąjunginiame kultūros darbuotojų kvalifikacijos kėlimo institute Maskvoje, Londono karališkojoje dramos akademijoje (RADA), Londono nacionaliniame, Edinburgo „The Traverse“ ir Skarboro "Stephen Joseph" teatruose. 1978–1986 m. dirbo Operos ir baleto teatre vyr. redaktoriumi, dėstė visuotinę literatūrą Vilniaus universitete. 1986 m. persikėlė į Palangą.

Daugelio tarptautinių kultūros projektų ir konferencijų dalyvis, meno festivalių (Bonos bienalės, šiuolaikinio meno festivalio "Nowa Litwa" Gdanske, tarptautinio teatrų festivalio "Kontakt" Torūnėje ir kt.) konsultantas.
1989–1990 m. „Atgimimo“, 1993–2003 m. „Lietuvos ryto“, 2003–2004 m. „Akiračių“ (Čikaga) ir 2005-2015 m. „Verslo klasės“  skiltininkas. Atstovavo Lietuvai ir skaitė pranešimus tarptautiniuose simpoziumuose Lenkijoje, Ukrainoje, Italijoje, Vokietijoje ir Švedijoje. Kaip skaitymo performansų kūrėjas ir 
atlikėjas dalyvavo tarptautiniuose literatūros ir šiuolaikinio meno festivaliuose Berlyne, Gente, Perigo, Stokholme, Kijeve. 

Lietuvos rašytojų sąjungos narys – nuo 1990 m.

Apdovanojimai 

 Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto literatūros premija, 2005 m.
 Ievos Simonaitytės premija, 2006 m.
 Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija ("už žaismingos ir ironiškos eseistikos būtį pasaulyje ir už sakinio eleganciją"), 2010 m.
 Jotvingių premija, 2015 m.
 Ordino "Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžius, 2015 m.
 Klaipėdos kultūros magistras, 2016 m.
 Jurgio Kunčino vardo premija, 2020 m.

Šaltiniai 

http:https://www.rasytojai.lt/rastauskas-rolandas/

http://www.mmcentras.lt/rolandas-rastauskas/78177

Lietuvos poetai
Lietuvos eseistai

http://https ://www.vle.lt/straipsnis/rolandas-rastauskas/
Skirma Kondratas

Skirmantė Makaitytė-Kondratienė (Skirma Anna Kondratas, g. 1944 m. sausio 26 d. Vilkaviškyje) – Lietuvos sociologė, politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija 
1949 m. su tėvais atvyko į Ameriką. Mokėsi Bostono Šv. Petro lietuvių parapijos pradžios mokykloje, Norwood High School gimnazijoje (Masačusetsas). Dalyvavo skautų, „Santaros-Šviesos“ Bostono skyriaus veikloje. 1965 m. Harvardo universiteto (JAV) Radcliffe koledže baigė istoriją. 1965–1966 m. stažavo Poznanės universitete (Lenkija). 1966–1967 m. lankė Kolumbijos universiteto Tarptautinių santykių mokyklą. 1969 m. Bostono universitete įgijo istorijos magistro laipsnį. Dirbo vertėja Lietuvių enciklopedijos leidykloje, mokytojavo Bostono lituanistinėje mokykloje. 1981 m. Džordžo Meisono universitete (George Mason University, Virdžinija) baigė verslo administravimo magistro studijas.

1981–1984 m. ekonomikos ir ekonominės politikos analitikė JAV respublikonų partijos nacionaliniame komitete. Ėjo aukštas pareigas prezidentų Ronaldo Reigano bei Džordžo Bušo (vyresniojo) vyriausybių administracijose: 1989–1992 m. dirbo JAV Žemės ūkio departamente – JAV federalinių mitybos programų (USDA Food and Nutrition Service) vadovė, JAV Būsto ir urbanistikos departamento (US Department of Housing and Urban Development) viceministrė. 1992–1995 m. Hudsono instituto vyresnioji mokslinė bendradarbė, vadovavo socialinės rūpybos projektui. Iki 1999 m. Vašingtono urbanistikos instituto vyresnioji bendradarbė.

1996 m. jai grąžinta Lietuvos pilietybė.  Nuo 1999 m. sausio mėn. prezidento Valdo Adamkaus patarėja socialinių reformų klausimais.  2009–2010 m. ministro pirmininko Andriaus Kubiliaus patarėja socialinės politikos klausimais.  2010–2011 m. Socialinės apsaugos ir darbo viceministrė. Kuravo bendruomenių, šeimos, vaikų ir jaunimo, piniginės paramos, socialinių paslaugų, socialinės integracijos, lygių galimybių sritis (poste ją pakeitė Dalius Bitaitis).  Nuo 2011 m. kovo mėnesio Heifer International fondo (JAV labdaros fondo Arkanzaso valstijoje) valdybos narė, atsakinga už Rytų ir Vidurio Europos regioną. Pilietinės visuomenės instituto „Lietuva be atskirties ir skurdo“ projekto vadovė, Nacionalinio skurdo mažinimo organizacijų tinklo valdybos pirmininkė.

Paskelbė straipsnių valstybės socialinės ir ekonominės politikos klausimais.

Ištekėjusi, turi du vaikus.

Šaltiniai 

Lietuvos socialinės apsaugos ir darbo viceministrai
Lietuvos visuomenės veikėjai
JAV lietuviai
Vladas Mažonas

Vladas Mažonas-Mažonavičius (1881 m. birželio 24 d. Telšiuose – 1945 m. sausio mėn. Sibire) – Lietuvos kunigas, marijonas, žurnalistas, pedagogas.

Biografija 
Mokėsi Peterburgo kunigų seminarijoje, kartu dėstė lietuvių kalbą lietuvių klierikams. 1922–1924 m. Šiaulių gimnazijos kapelionas ir mokytojas, vėliau Marijampolės marijonų gimnazijos mokytojas. 1929–1930 m. redagavo ir leido skautų laikraštėlį „Budėk“. 1927−1932 m. Marijampolėje leisto „Šaltinio“ redaktorius. Bendradarbiavo leidiniuose „Šaltinis“, „Skautų aidas“, „Lietuvos mokykla“, „XX amžius“, „Kas girdėt?“, „Tiesos kelias“.

Šaltiniai 

Lietuvos redaktoriai
Lietuvos pedagogai
Lietuvos kunigai
Džuba

Džuba (arab. جوبا‎) – Pietų Sudano sostinė ir didžiausias miestas, prie Baltojo Nilo upės. Gyvena apie 250 000 gyventojų (2008 metų duomenys). Yra pagrindinis šalies oro uostas.

Istorija 

XIX a. turkai Džubos apylinkėse įkūrė Gondokoro prekyvietę. 1922 metais graikų atvykėliai įkūrė miestą prie Baltojo Nilo. 1947 metais vyko Džubos konferencija, kuria buvo suvienytas šiaurės ir pietų Sudanas. Nuo 2011 m. liepos 9 d. – Pietų Sudano sostinė.

Nuorodos 
Wikimapia – miesto žemėlapis

Sostinės
Pietų Sudano miestai
Vytautas Matulevičius

Vytautas Antanas Matulevičius (g. 1952 m. liepos 31 d. Šilavote, Prienų rajonas) – Lietuvos televizijos žurnalistas, publicistas, politinis veikėjas, Seimo narys.

Biografija 
Brolis Algimantas Matulevičius. 1970 m. baigė Vilniaus 22-ąją vidurinę mokyklą, 1975 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete – žurnalistikos specialybę. Studijavo Visuomenės mokslų akademijos kultūros katedros aspirantūroje, 1989 m. apgynė disertaciją „Visuomenės gyvenimo prieštaravimai ir meninis konfliktas“.

Laikraščio „Komjaunimo tiesa“ redakcijos korespondentas, atsakingasis sekretorius. Vėliau – Maskvoje ėjusio leidinio „Molodiožnaja pečat“ (rus. Jaunimo spauda) atsakingasis sekretorius, literatūrinio žurnalo „Družba“ (rus. Draugystė) darbuotojas. 1989 m. grįžo į Lietuvą kaip laikraščio „Pravda“ (rus. Tiesa) korespondentas. Tačiau 1990 m. balandžio mėn. dienraštyje „Respublika“ paskelbė viešą pareiškimą laikraščio „Pravda“ vyr. redaktoriui dėl priešiško Lietuvos laisvėjimo procesų vertinimo laikraštyje, atsisakė bendradarbiauti šiame leidinyje.

Nuo 1990 m. dirbo Lietuvos televizijoje. Debiutavo laidoje „Veidrodis“. 1991 m. rusų desantininkams užgrobus Lietuvos televiziją, dalyvavo atkuriant televizijos programas kaip žurnalistas ir kaip Visuomeninių laidų redakcijos vyriausiasis redaktorius. Tuo metu iš Lietuvos Aukščiausiosios Tarybos pastate įrengtos laikinos studijos buvo pradėtos transliuoti publicistinės laidos, tarp kurių ir jo rengiamas „Krantas“, iš pradžių ėjęs kas savaitę, vėliau – kas dvi savaitės. 1992–1997 m. šią laidą transliavo Lietuvos televizija, 1997–2001 m. – Baltijos TV.  2002 m. BTV transliuota „Vytauto Matulevičiaus laida“.

2002–2004 ir 2005–2006 m. individualios įmonės „Krantas“ direktorius. 2004–2005 m. UAB „Lietuvos ryto“ televizija“ žurnalistas. 2005–2011 m. viešosios įstaigos „Krantas“ direktorius. 2009–2012 m. Europos parlamento nario Rolando Pakso padėjėjas. 2012–2016 m. Seimo narys („Drąsos kelias“).

Filmografija 
 Visi prieš vieną, publicistinis, apie nušalintojo prezidento Rolando Pakso apkaltą, 2006 m.
 Pilotas, vaidybinis, scenaristas, režisierius Saulius Vosylius, 2008 m.

Įvertinimas 
 1996 m. – Vito Lingio premija.
 1996 m. – Vinco Kudirkos premija.
 1997 m. – Demokratinės spaudos fondo konkurso „Spauda stabdo korupciją“ premija.

Šaltiniai 

Lietuvos publicistai
Lietuvos televizijos žurnalistai
Seimo nariai
Algis Julius Matulevičius

Algis Julius Matulevičius (1934 m. rugsėjo 20 d. Kaune – 2014 m. vasario 4 d. Vilniuje) – Lietuvos radijo ir televizijos žurnalistas, redaktorius, sporto komentatorius.

Biografija 
1954 m. baigė Kauno 9-ąją vidurinę mokyklą, 1963 m. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete – žurnalistikos specialybę.

1959–1985 m. Valstybinio radijo ir televizijos komiteto korespondentas, vyr. redaktorius, komentatorius. 1985–1990 m. Respublikinio spaudos platinimo susivienijimo „Lietuvos sąjunginė spauda“ (nuo 1989 m. „Lietuvos spauda“) Vilniaus m. agentūros viršininko pavaduotojas, viršininkas. 1990–1998 m. dienraščio „Lietuvos rytas“ reporteris.

1968 m. iš Meksiko televizijos komunikacijos centro vedė pirmąją Lietuvos radijo istorijoje tarpžemyninę spaudos konferenciją Meksikas-Vilnius apie Lietuvos sportininkų dalyvavimą XIX vasaros olimpinėse žaidynėse. Parašė scenarijų dokumentinei kino apybraižai „Moteriški žaidimai“.

1995–1997 m. ir 2005–2007 m. Lietuvos šachmatų federacijos viceprezidentas. 

Palaidotas Karveliškių kapinėse.

Filmografija 
 Olimpiada 68, dokumentinis
 Dvidešimtųjų eskizai, dokumentinis
 Monrealis 76, dokumentinis

Įvertinimas 
 1991 m. Lietuvos sporto žurnalistų konkurso „Auksinė plunksna“
 2004 m. III laipsnio medalis „Už nuopelnus Vilniaus sportui“ (70-ųjų gimimo metų proga)
 2004 m. KKSD aukso medalis „Už nuopelnus Lietuvos sportui“
 2004 m. LTOK Olimpinė žvaigždė
 2011 m. Aleksandro Krukausko premija (už gyvenimą, pašvęstą sporto žurnalistikai), Lietuvos sporto žurnalistų federacija

Šaltiniai 

Lietuvos televizijos žurnalistai
Lietuvos radijo žurnalistai
Lietuvos sporto žurnalistai
Lietuvos sporto komentatoriai
Radiocentras

Radiocentras – radijo stotis Lietuvoje. Transliuojama iš Vilniaus Spaudos rūmų nuo 1991 m. sausio 31 d. Transliuoja radiją FM dažniais visoje Lietuvoje, taip pat ir internete. Grojama įvairi, daugiausiai užsienietiška ir lietuviška pop muzika.

Adresas: UAB „Radiocentras“, Laisvės prospektas 60, LT-05120 Vilnius.

Transliavimas 
Naujai įkurta radijo stotis buvo transliuojama Lietuvos nacionalinio radijo II programos kanalais. 1991 m. rudenį pradėta transliuoti UTB ir FM siųstuvais, o nuo 1992 m. transliuojama visą parą. Radijo stoties galima klausytis visoje Lietuvos teritorijoje. Internetu transliuojama nuo 2002 m.

Laidos 
Darbo dienomis:
 „Geras rytas” (ved. Simas Stankus ir Gabrielė Tetenskaitė) (06:00-09:00)
 „Šou Po Devintos” (ved. Livija Gradauskienė ir Žygis Stakėnas) (09:00-12:00)
 „Radiodiena” (ved. Rolandas Janaudis) (12:00-14:00)
 „Radiodiena” (ved. Paulina Skrabytė) (14:00-16:00)
 „Vakarop su Vyteniu” (ved. Vytenis Sinkevičius) (16:00-19:00)
 „Iki vidurnakčio” (ved. Andrius Dainys) (19:00-24:00)

Šeštadieniais:
 „Lietuviški topai“ (09:00-10:00)  
„Savaitgalis tarp draugų“ (ved. Rolandas Janaudis arba Paulina Skrabytė) (10:00-13:00)
 „RC TOP 15” (ved. Rolandas Janaudis) (13:00-14:00)
 Sveikinimų laida „Draugai draugams“ (ved. Paulina Skrabytė) (14:00-17:00)

Sekmadieniais:
 „RC TOP 15” (kartojama) (17:00-18:00)

Laidų vedėjai 
 Simas Stankus (laida „Geras rytas")
 Livija Gradauskienė (laida „Šou Po Devintos“)
 Žygis Stakėnas (laida „Šou Po Devintos“)
 Rolandas Janaudis (laidos „Radiodiena“, „RC TOP15“ ir „Savaitgalis tarp draugų“)
 Vytenis Sinkevičius (laida „Vakarop su Vyteniu“)
 Andrius Dainys (laidos „Vakaras tarp draugų” ir „Draugai draugams“)
Paulina Skrabytė (laida „Draugai draugams“)

Žinių tarnyba 
 Emilis Lingė
 Irena Maksimova
 Kęstutis Ibianskas
 Evelina Želvytė

Dažniai

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali svetainė
Bronislovas Matelis

Bronislovas Matelis (g. 1961 m. rugsėjo 3 d. Panevėžyje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, Panevėžio politinis veikėjas.

Biografija 
1983 m. baigė Panevėžio hidromelioracijos technikumą, 1995 m. – Vilniaus universiteto Žurnalistikos institutą, įgydamas spaudos žurnalisto specialybę. 2012 m. baigė Vilniaus universitete verslo vadybos magistrantūros studijas (organizacijų valdymas). 

Spaudoje bendradarbiauti pradėjo 1984 m. Straipsnius skelbė žurnale „Švyturys“, laikraštyje „Panevėžio tiesa“, savaitraštyje „Panevėžio savaitė“. 1989–1990 m. Panevėžio Sąjūdžio laikraščio „Laisvas žodis“ korespondentas, rengė ir vedė „Sąjūdžio žinių“ laidas per Panevėžio miesto laidinį radiją. 1990–1991 m. – Panevėžio miesto tarybos atstovas informacijai. 1992 m. padėjo steigti nepriklausomą laikraštį „Aukštaitijos rytas“, jo redaktoriaus pavaduotojas. 1992–1994 m. laikraščio „Panevėžio rytas“ korespondentas. 1994–1997 m. dienraščio „Lietuvos rytas“ korespondentas Panevėžyje. 1997–2000 m. dienraščio „Panevėžio balsas“, 2000–2016 m. „Panevėžio rytas“ vyriausiasis redaktorius ir leidėjas. Naujienų portalo lrytas.lt apžvalgininkas. Daugiausia rašo apie kriminalinius ir ekonominius nusikaltimus, pramonės, politikos, sporto temomis. 

1990–1995 m. Panevėžio miesto tarybos narys. Nuo 2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo narys.

2020 metais išleido knygą "Išgyvenimo dienoraštis". Ji skirta Lietuvos alpinistams, patekusiems į sudėtingas situacijas kalnuose, kuomet vieni  žūsta, o kiti sugrįžta patyrę sunkias traumas.

Panevėžio badmintono klubo narys, alpinistas.

Įvertinimas 
 Sausio 13-osios atminimo medalis.

Šaltiniai 

Lietuvos redaktoriai
Panevėžio politikai
Seimo nariai
Konstantinas Romualdas Dobrovolskis

Konstantinas Romualdas Dobrovolskis (1939 m. gruodžio 25 d. Radviliškyje – 2021 m. gegužės 5 d.) – Lietuvos gydytojas radiologas.

Biografija 
Mokėsi Telšių Žemaitės vidurinėje mokykloje. Ją baigė 1957 m. Tais pačiais metais įstojo į Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą. Jį baigė 1963 m. ir įgijo gydytojo radiologo specialybę.

1964–1976 m. dirbo gydytoju rentgenologu ir Raudonojo Kryžiaus draugijos Centro komitete skyriaus vedėju, vėliau – pirmininko pavaduotoju. 1976 m. pradėjo dirbti Vilniaus Raudonojo Kryžiaus ligoninės Rentgenodiagnostikos skyriaus vedėju. 1990 m. suteikta gydytojo rentgenologo aukščiausia kategorija.

1992 m. apgynė medicinos mokslų daktaro disertaciją. 1993–2005 m. Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikų Radiologijos centro vedėjas direktorius. Nuo 2005 m. dirbo Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikų Radiologijos centro gydytoju konsultantu ir klinikoje „Tomografija“. 

2001–2003 m. ėjo LR sveikatos apsaugos ministro pareigas.

Šaltiniai 

|-

Lietuvos sveikatos apsaugos ministrai
Lietuvos gydytojai
Kazimieras Masiliūnas

Kazimieras Masiliūnas (1902 m. vasario 21 d. Bistrampolio dvare, Ramygalos valsčius, Panevėžio apskritis – 1973 m. liepos 12 d. Kaune) – Lietuvos pedagogas, spaudos darbuotojas. Palaidotas Kauno Romainių kapinėse.

Biografija 
Mokėsi Ramygalos mokykloje. 1925 m. baigė Panevėžio mokytojų seminariją, 1934 m. – Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą. 1931–1932 m. pedagogines studijas gilino Miuncheno ir Ciuricho universitetuose.

1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris, dalyvavo kovose. Nuo 1925 m. Pasvalio gimnazijos mokytojas, vėliau Biržų apskrities pradžios mokyklų inspektorius. 1930 m. perkeltas į Kauną toms pačioms pareigoms, nuo 1933 m. Švietimo ministerijos Vidurinių ir aukštesniųjų mokyklų departamento direktorius, 1934–1940 m. Švietimo viceministras. TSRS okupavus Lietuvą atleistas iš pareigų ir suimtas. Šeimos pastangomis iš kalėjimo buvo paleistas ir repatrijavo į Vokietiją. Vokiečiams okupavus Lietuvą, K. Masiliūnas su šeima grįžo į Lietuvą ir mokytojavo Ramygalos gimnazijoje. Bolševikams antrą kartą okupavus Lietuvą, vėl suimtas ir išvežtas į Sibirą. Jam buvo pavykę grįžti į Lietuvą ir įsidarbinti Panevėžio berniukų gimnazijoje, bet
vėl buvo suimtas ir ištremtas į Kazachiją. Į Lietuvą grįžo 1956 m., apsigyveno Kaune, Veterinarijos akademijoje dėstė vokiečių kalbą. 

Pedagogikos, visuomenės gyvenimo ir kultūros klausimais rašė leidiniuose „Lietuva“, „Švietimo darbas“, „Vairas“, „Lietuvos mokykla“. Įkūrė ir 1930–1931 m. redagavo moksleivių žurnalą „Šviesos keliai“, 1933–1934 m. – mokytojų žurnalą „Tautos mokykla“.

Bibliografija 
 Antano Smetonos raštų žodynas, 1934 m.
 Lietuvos švietimo problemos, 1935 m.

Įvertinimas 
 1919 m. Vyčio Kryžiaus ordinas.
 Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino 2 laipsnio ordinas.
 Prancūzijos Garbės legiono ordinas.

Šaltiniai 

Lietuvos redaktoriai
Lietuvos pedagogai
Lietuvos švietimo ir mokslo viceministrai
D4Y Suisei

D4Y Suisei (, ) – Japonijos imperijos laivyno pikiruojantis bombonešis, naudotas 1942–1945 m., Antrajame pasauliniame kare. Be bombardavimo, dar naudotas žvalgybai ir kamikadzių misijoms.

Tai buvo vienas greičiausių tų laikų pikiruojančiųjų bombonešių (greitesnis nei JAV naudotas  Grumman F4F Wildcat, tačiau lėtesnis nei 1943 m. rugsėjį pasirodęs Grumman F6F Hellcat), bet, neturėdamas šarvų ir automatiškai užsiblokuojančių kuro bakų, lėktuvas buvo lengvai pažeidžiamas. Ginkluotę sudarė du fiksuoti piloto valdomi 7,7 mm kalibro Type 97 kulkosvaidžiai ir vienas žvalgo valdomas 7,92 mm kalibro Type 1 kulkosvaidis (modelyje D4Y3a Suisei Model 33A - 13 mm kalibro kulkosvaidis). Lėktuvas galėjo vežti 500 kg. vėliau - 800 kg bombų, arba, kamikadzių misijose, - 800 kg sprogmenų. 

Didžiausią žalą jie padarydavo priešo laivams, pavyzdžiui, JAV lėktuvnešį „USS Franklin“ beveik paskandino vienas vienintelis D4Y. Tačiau dėl lėktuvo trūkumų ir pilotų nepatyrimo oro mūšiuose jie negalėjo prilygti Sąjungininkų naikintuvams. Marianų mūšyje per dieną JAV kariuomenė numuše apie 400 šių lėktuvų.

D4Y buvo ypač tinkamas kamikadzių misijoms, o nuo 1945 m. vasario buvo gaminamas jau tik specialiai kamikadzių misijoms skirtas modelis (D4Y3) su trimis raketetiniais greitintuvais, turėjusiais padidinti paskutiniuojo pikiravimo greitį.

Techniniai parametrai

Šaltiniai 
aviastar.org
WW2 warbirds

Išnašos 
Bombonešiai
Monoplanai
Vidursparniai
Yokosuka orlaiviai