joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Naujųjų Kietaviškių Švč. Trejybės bažnyčia

Naujųjų Kietaviškių Švč. Trejybės bažnyčia – bažnyčia, stovinti Naujųjų Kietaviškių kaime, Spenglos upės dešiniajame krante, 4 km į pietvakarius nuo Elektrėnų.

Istorija 

Pirmoji bažnyčia pastatyta iki 1504 m. Ji minima ir 1522 m. Manoma, kad bažnyčia sunyko per reformaciją (1669 m. neminima). Antrąją bažnyčią 1676 m. pastatydino Leonardas Pacas. 1713 m. įsteigta Švč. Trejybės brolija. 1738 m. sudegė klebonija ir bažnyčios archyvas. 1744 m. parapijai priklausė Kietaviškių bažnytkaimis, dvaras, 4 palivarkai ir 12 kaimų. XVIII a. pabaigoje bažnyčiai priklausė Šuolių kaimas. 1782 m. Kietaviškėse pamokslai buvo sakomi tik lenkiškai.

1905 m. patvirtintas mūrinės bažnyčios projektas (architektas V. Michnevičius ar V. Soninas, inžinierius A. Soninas). 1906–1915 m. kunigai D. Valavičius ir Kajetonas Čepanas su parapijiečiais pastatė naują mūrinę bažnyčią (senoji išardyta 1915 m.). Klebonas K. Čepanas parapijos kaimuose per 1915–1918 m. vokiečių okupaciją įsteigė apie 30 lietuviškų pradžios mokyklų. Kunigas Teodoras Brazys užrašė daug liaudies dainų, įkūrė bažnytinį chorą. Klebono Rapolo Juknio (Kaišiadorių vyskupijos kapitulos narys), vikaro P. Ašakos ir parapijiečių rūpesčiu bažnyčia 1956 m. suremontuota. Iki 1985 m. klebonavo Petras Valatka, Sibiro tremtinys.

Architektūra 
Bažnyčia istoristinė, stačiakampio plano, su apside, 2 bokštais. Vidus 3 navų. Šventorių juosia plytų mūro tvora su arkiniais vartais.

Elektrėnų savivaldybės bažnyčios
Kietaviškės
Vilniaus (Naujosios Vilnios) Šv. Kazimiero bažnyčia

Vilniaus (Naujosios Vilnios) Šv. Kazimiero bažnyčia – bažnyčia, stovinti Vilniaus rytinėje dalyje, Naujojoje Vilnioje. Mišios vyksta lenkų ir lietuvių kalbomis.

Istorija 

Rokantiškėse (manoma, kad Vilnios kairiajame krante, prie pilies) iki 1542 m. pastatyta bažnyčia. 1588 m. jai paskirti 9 kaimai. 1621 m. bažnyčios valdos paimtos, liturginiai reikmenys perduoti Vilniaus Antakalnio bažnyčiai.

1903 m. į Naujosios Vilnios psichoneurologinės ligoninės koplyčią paskirtas kunigas. Į čia vykstančias pamaldas galėjo ateiti apylinkių gyventojai. Vilniaus generalgubernatorius 1906 m. leido statyti bažnyčią ir laikinai laikyti pamaldas klebonijoje. Inžinierius A. Filipovičius-Dubovikas suprojektavo mūrinę bažnyčią. 1909 m. projektas koreguotas – atsisakyta dalies išorės puošybos.

1908–1911 m. pastatyta dabartinė bažnyčia (statybą prižiūrėjo technikas Severinas Govaltas, o nuo 1909 m. – inžinierius Kazimieras Dobošinskas). Po Antrojo pasaulinio karo klebonas Kazimieras Valeikis bažnyčią suremontavo.

Architektūra 

Bažnyčia istoristinė, kryžminio plano, vienabokštė, su trisiene apside. Vidus trijų navų, atskirtų pilioriais. Šventoriaus tvora medinių statinių.

Istorizmo architektūra Lietuvoje
Naujoji Vilnia
Vilniaus bažnyčios
Šv. Kazimiero bažnyčios
Nemajūnų Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia

Nemajūnų Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia – bažnyčia, stovinti Nemajūnų kaime, Nemuno dešiniajame šlaite, 6 km į pietryčius nuo Birštono.

Istorija 

Pirmąją medinę bažnyčią 1786 m. pastatė Kristina Kačanauskienė; įkurta parapija. XVIII a. Nemajūnuose veikė parapinė mokykla. XIX a. viduryje senoji bažnyčia buvo suirusi. 1858 m. patvirtintas naujos medinės bažnyčios projektas, kurio atsisakyta, 1862 m. patvirtintas mūrinės bažnyčios projektas.

1863 m. areštuotas klebonas Pranas Kazlauskas. Jam 1864 m. atimtas dvasininko titulas, išsiųstas į katorgą. Išmūrijus 1,5 m aukščio sienas, bažnyčią statyti uždrausta. Valdžia pasiūlė remontuoti senąją. Paaiškėjus, kad nėra ko remontuoti, prašyta leidimo perstatyti. Nesulaukęs oficialaus valdžios leidimo, kunigas Anzelmas Nonevičius 1877 m. pastatė naują medinę bažnyčią pagal Tomo Tišeckio 1861 m. parengtą ir 1876 m. patvirtintą projektą. Už savavališką statybą 1877 m. valdžia kleboną nubaudė 150 rb. 1918 m. vokiečių žandarai sudegino bažnyčios ūkinius pastatus su javais.

Architektūra 

Bažnyčia neogotikinė, stačiakampio plano, halinė, su kvadratine presbiterija ir 2 šoninėmis zakristijomis, 2 fasado bokštais ir bokšteliu ant stogo. Vidus 3 navų, atskirtų kolonomis. Yra K. Rafalavičiaus, N. Silvanavičiaus tapybos kūrinių (tarp jų [Šv. apaštalai Petras ir Paulius“ didžiajame altoriuje, 1883 m.). Unikalus XIX a. tautodailės kūrinys – iš 64 jaunamarčių juostų surištas kilimas.

Birštono savivaldybės bažnyčios
Nemajūnai (Birštonas)
Nemenčinės Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia

Nemenčinės Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia – Vilniaus vyskupijos bažnyčia Nemenčinėje. Pamaldos laikomos lenkų ir lietuvių kalbomis.

Istorija 

1387 m. Ldk Jogailos įsakymu pastatyta viena pirmųjų Lietuvoje bažnyčia (jos vieta nenustatyta), įsteigta parapija. Bažnyčiai turtų paskyrė Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas. Privilegijai dingus, ji patvirtinta 1525 m. Nemenčinės bažnyčia XVI a. viduryje buvo gana turtinga. Jai priklausiusioje žemėje buvo 81 valstiečių sodyba. Maskvos kariuomenė bažnyčią 1655 m. sunaikino, iki 1680 m. atstatyta. Per Šiaurės karą (iki 1706 m.) bažnyčia sudeginta. Po 1712 m. atstatyta. 1775 m. įkurta Šv. Rožančiaus brolija. XVIII a. pab.-XIX a. pradžioje veikė parapinė mokykla.

Nemenčinėje 1774–1790 m. klebonavo poetas Adomas Naruševičius, vėliau Lucko vyskupas. Nemenčinės žemės 1803 m. paskirtos Vilniaus universitetui, kuris klebonui mokėjo atlyginimą. 1807–1824 m. Nemenčinėje klebonavo gamtininkas, Vilniaus universiteto profesorius Stanislovas Bonifacas Jundzilas (1761–1847 m.), 1824–1840 m. – Florijonas Bobrovskis, 1882 m. Vilniuje išleisto lenkų - lotynų kalbų žodyno autorius.

1848–1855 m. vietoj 1842 m. sudegusios pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Statyba rūpinosi 1851–1857 m. klebonavęs Antanas Kitkevičius-Kikutis (1805–1857 m.), kuris ir palaidotas Nemenčinėje. Bažnyčią 1855 m. rugsėjo 20 d. konsekravo vyskupas Vaclovas Žilinskis.

Ne visi Nemenčinės parapijos kaimų gyventojai 1849 m. kalbėjo lietuviškai. XIX a. pamaldos laikytos ir pamokslai sakyti tik lenkų kalba. 1892–1895 m. Nemenčinėje vikaravęs Mykolas Masiulis bažnyčioje pradėjo vartoti lietuvių kalbą. Jį iškėlus, parapija toliau lenkinta. XX a. pradžioje dar buvo 20 lietuviškai kalbančių parapijos kaimų. Lietuvių kalba bažnyčioje pradėta vartoti 1939 m., atgavus Vilniaus kraštą. Bažnyčia 1947 m. apdegė. 1950 m. suremontuota.

Architektūra 

Bažnyčia klasicistinė, stačiakampio plano, vienabokštė. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora – akmenų mūro.

Šventoriuje stūkso Parčevskių koplyčia, kurioje palaidotas bažnyčios fundatorius Aleksandras Parčevskis.

Galerija

Nuorodos 

 Parapijos puslapis 

Vilniaus rajono bažnyčios
Nemenčinė
Nemirų Šventosios Dvasios bažnyčia

Nemirų Šventosios Dvasios bažnyčia – bažnyčia, stovinti Nemirų kaime, 6 km į šiaurę nuo Bagotosios, 8 km į vakarus nuo Višakio Rūdos. Liaudies architektūros formų.

Nemirų bažnyčios varpinės žalvarinis varpas, išlietas 1683 m., yra respublikinės reikšmės dailės paminklas. Šiuo metu varpas saugomas Višakio Rūdos parapijos muziejuje.

Istorija 

Vilkaviškio vyskupas 1942 m. leido Nemiruose kurti parapiją. Kunigo Alekso Labanausko iniciatyva 1943 m. pavasarį pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. Iki rudens pastatyti ir ūkiniai trobesiai. Po klebono Prano Šukio mirties (1978) bažnyčia nuolatinio kunigo neturi.

Architektūra 
Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, vienabokštė, su prieangiu. Šventoriaus tvora medinių statinių.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Nemirų Šventosios Dvasios parapija 

Kazlų Rūdos savivaldybės bažnyčios
Nemunėlio Radviliškio Švč. Mergelės Marijos bažnyčia

Nemunėlio Radviliškio Švč. Mergelės Marijos bažnyčia – bažnyčia, stovinti Nemunėlio Radviliškio miestelyje, ties Lietuvos ir Latvijos valstybės siena, prie Apaščios ir Nemunėlio santakos. Istoristinė, turi klasicizmo elementų

Istorija 
Pirmoji katalikų koplyčia pastatyta 1719 m. Apie 1782 m. pastatyta medinė bažnyčia. Ji turėjo vieną altorių, be zakristijos. Šventoriuje stovėjo varpinė. Nuo 1804 m. veikė parapinė mokykla. Nuo 1818 m. buvo nuolatinis kunigas filialistas Jonas Skapinavičius. Jis pristatė zakristiją. Rusijos Vidaus reikalų ministras 1849 m. leido Jonui Tiškevičiui Nemunėlio Radviliškyje pastatyti mūrinę bažnyčią. Ji pastatyta 1849–1854 m. 1907 m. suburtas bažnyčios choras.

Pirmojo pasaulinio karo metu 1915 m. sugriautas bokštas, sudegė lubos, stogas, altorius, vargonai. Pamaldos laikytos prieglaudoje. 1921–1928 m. bažnyčia atstatyta (pradėjo kunigas Feliksas Dėdelė, baigė kunigas Mykolas Jusys). Bokštas atstatytas kitokios formos. Per Antrąjį pasaulinį karą sudegė parapijos ūkiniai pastatai, apgriauta bažnyčia. Po karo administratoriaus kunigo Stanislovo Žalio ir kitų rūpesčiu bažnyčia apdengta lentelėmis, atstatytas gerokai žemesnis bokštas, ištinkuota presbiterija. Klebonijos vietoje pastatytas mažas namelis.

Nemunėlio Radviliškyje 1959–1976 m. gyveno ištremtas vyskupas Vincentas Sladkevičius. Tai pažymi čia 2001 m. atidengta ąžuolinė atminimo lenta su bareljefu (aut. L. Juozonis).

Architektūra 
Bažnyčia istoristinė, turi klasicizmo elementų, stačiakampio plano (27 × 19 m), vienabokštė. Vidus trijų navų, įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Nuotraukos

Nuorodos 
 Naujienos
 Apie bažnyčią 

Biržų rajono bažnyčios
Nemunėlio Radviliškis
Nerimdaičių Šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia

Nerimdaičių Šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia – bažnyčia, stovinti Nerimdaičių miestelyje, 7,5 km į pietryčius nuo Nevarėnų, Trimėsėdžio (Virvytės kairiojo intako) kairiajame krante. Turi klasicizmo bruožų.

Istorija 
Kunigo Baltramiejaus Kristučio rūpesčiu 1860 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. 1923 m. įkurta parapija.

Architektūra 
Bažnyčia turi klasicizmo bruožų, stačiakampio plano, vienabokštė. Šventoriuje yra kapinės.

Telšių rajono bažnyčios
Nevarėnų Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia

Nevarėnų Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia – bažnyčia, stovinti Nevarėnų miestelyje, prie Mažeikių–Telšių kelio, Burbesio (Markijos baseino) dešiniajame krante. Liaudies architektūros formų, architektūros paminklas.

Istorija 

1602 m. grafas Zabiela pastatė bažnyčią, Žemaičių vyskupas Merkelis Giedraitis paskyrė šiai bažnyčiai kunigą, o Lietuvos didysis kunigaikštis Zigmantas Vaza užrašė fundaciją. Ji buvo Alsėdžių, vėliau – Telšių parapijos filija. 1679–1842 m. Nevarėnai priklausė Telšių klebonui.

1785 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. Nuo 1814 m. veikė parapinė mokykla. Blaivybės įvedimo proga 1858 m. kapinėse pastatyta akmenų mūro koplytėlė. 1911 m. įkurta parapija.

Kultūrinės vertybės 
Bažnyčios viduje gana daug senų sakralinės dailės paminklų. Liaudiški, vietinių meistrų darbo altoriai. Jie turi klasicizmo ir ampyro stiliaus bruožų. Didžiajame altoriuje įkomponuota skulptūrinė Nukryžiavimo grupė: Švč. Mergelė Marija, Veronika ir Magdelena. Viename šoniniame altoriuje yra Šv. Simono ir Judo Tado, kitame – Šv. Jurgio paveikslas.

Mediniame chore, remiamame šešių kolonų, įrengti vargonai. Jų prospektas puoštas reljefiniu drožinėjimu, vazomis, kiauraraščiu ornamentu. Idomios vargonų choro grindys, sukaltos medinėmis didžiagalvėmis vinimis.

Vienas iš vertingesnių, kabančių ant sienos, yra Šv. Romualdo paveikslas. Tai romantizmo epochos tapybos pavyzdys, sukurtas dailininko A. Čapskio 1839 m.

Bažnyčioje gausu įvairių medinių skulptūrų. Vargonų chore kabo stilizuotas Nukryžiuotasis su stilingu perizonijumi. Jis galėtų būti vienalaikis su didžiuoju altoriumi.

Architektūra 
Bažnyčia vienanavė, liaudies architektūros formų, netipiško kryžminio plano, lubos ir sienos tapytos. Pagrindinis fasadas užbaigtas stoginuku, atskirtas frontonas, virš jo – keturkampis beveik neproporcingai mažas bokštelis su piramidiniu stogeliu.

Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi dviaukštė medinė varpinė (XVIII a.); čia palaidotas Nevarėnų klebonas Valentinas Šikšnys (1914–1984 m.), 1948–1955 m. Sibiro kalinys, pastatytas paminklas Žemaitijos partizanams, už Lietuvos laisvę žuvusiems 1957 m.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Nevarėnų Nukryžiuotojo Jėzaus parapija

Telšių rajono bažnyčios
Nevarėnai
Norviliškių Švč. Mergelės Marijos, Gailestingumo Motinos, bažnyčia

Norviliškių Švč. Mergelės Marijos, Gailestingumo Motinos, bažnyčia – bažnyčia, stovinti Norviliškių kaime, 12 km į šiaurės rytus nuo Dieveniškių, Baltarusijos pasienyje. Sudėtingos konfigūracijos. Pamaldos laikomos tik lenkų kalba.

Istorija 

Norviliškės XVI a. buvo Surviliškio dvaro palivarkas, kurį jo savininkė Darata Zenovičiūtė-Šorcienė su Peckūnų kaimu (25 valakai) paskyrė pranciškonams. Ji 1617 m. pastatė medinę bažnyčią, o buvusį mūrinį dvaro pastatą pertvarkė į vienuolyną. 1698 m. įkurta parapija. Pranciškonai 1745 m. pastatė naują bažnyčią.

1797 m. minima parapinė mokykla. Vienuolyno bibliotekoje 1820 m. buvo 284 leidiniai (tarp jų retų spaudinių ir dvi lietuviškos knygos). 1831 m. pradėta statyti nauja bažnyčia.

1832 m. caro valdžia vienuolyną ir bažnyčią uždarė. Bažnyčia nugriauta, medžiaga panaudota Alšėnų cerkvės ir Norviliškių kareivinių statybai. 1905–1915 m. vienuolyne veikė privati mergaičių žemės ūkio mokykla. 1909 m. norėta pastatyti mokinių koplyčią, bet statybos valdyba nepatvirtino prasto projekto. Parapijiečių lėšomis 1929 m. pastatyta dabartinė bažnyčia.

Architektūra 

Bažnyčia sudėtingos konfigūracijos, vienabokštė, su penkiasiene apside ir bokšteliu. Centrinė nava dvigubai aukštesnė už šonines. Prie bažnyčios stovi mūrinė varpinė (XVII a. vidurys).

Nuorodos 
 Norviliškių Švč. Mergelės Marijos, Gailestingumo Motinos, bažnyčia 

Šalčininkų rajono bažnyčios
Notėnų Šv. kankinės Kotrynos bažnyčia

Notėnų Šv. kankinės Kotrynos bažnyčia – bažnyčia, stovinti Notėnų kaime, Notės (Salanto dešiniojo intako) slėnio kairiajame krante.

Bažnyčioje kasmet rugpjūčio mėnesį vyksta Obuoliniai atlaidai.

Istorija 

Gintališkės seniūnas Notėnų kapų koplyčiai 1789 m. dovanojo sklypą žemės, o vietoj koplyčios pastatė bažnyčią. Po kurio laiko Gintališkės klebonas persikėlė į Notėnus, kur gyveno iki 1853 m. Bažnyčia 1906 m. padidinta, pakeisti supuvę sienojai, pristatytas bokštas.

1929 m. įkurta parapija. Nuo 1977 m. Notėnų bažnyčią aptarnavo skuodiškis kunigas Stanislovas Vaitelis (1906–1990), (1949–1956 m. ištremtas; palaidotas šventoriuje). Jis išdažė bažnyčią, atnaujino jos stogą.

Architektūra 

Medinė šventovė priskiriama profesionaliai architektūrai. Jos stilius panašus į liaudies architektūros istorizmą, kuris atkartoja neogotikai būdingus bruožus. Bažnyčia lotyniškojo kryžiaus plano, vienanavė, dvibokštė. Vidaus erdvė vientisa, be jokio skaidymo. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Šalia bažnyčios taip pat stovi medinė šventoriaus koplyčia (XVIII a.).

Pagrindinį fasadą vainikuoja iškilę du bokštai. Jų stogo viršus užbaigiamas lėkštais trikampiais frontonėliais ir nedidelėmis aštuonkampėmis smailėmis. Sienų plokštumas paįvairina jas skaidantys skirtingų dydžių, smailėjantys langai, puošti spalvotais vitražais. Portalas uždengtas dekoratyviniu stogeliu. Bažnyčioje esama vertingais pripažintų meno kūrinių: altorius su skulptūromis, paveikslai, vaizduojantys Jėzaus krikštą ir Šv. Kotryną bei bažnyčios varpai.

Originalūs šventoriaus vartai iki Antrojo pasaulinio karo buvo kitokie – abiejų vartų pusėje esančiose nišose anksčiau stovėjo skulptūros. Per karą jos dingo. Remontuojant apgriautus vartus, visose nišose už stiklo buvo įstatyti paveikslai. Šventoriaus vartai pavaizduoti Notėnų herbe.

Bažnyčioje stovi XVIII a. pabaigoje statyti nežinomo meistro 10 registrų vargonai. Pagal 1821 m. bažnyčios inventoriaus duomenis, vargonai buvo su būgnu ir varpeliais, turėjo 13 registrų. 1877 m. ir vėliau vargonai buvo keletą kartų remontuoti, perdirbti, sunaikinta daug istorinių dalių. Į paminklinių vargonų sąrašą įrašyti 1971 m.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

 Notėnų Šv. kankinės Kotrynos parapija
 Notėnų Šv. kankinės Kotrynos bažnyčia (panoraminės nuotraukos)

Skuodo rajono bažnyčios
Notėnai
Obelių Šv. Onos bažnyčia

Obelių Šv. Onos bažnyčia – bažnyčia, stovinti Obeliuose, Obelių ežero šiaurės rytų krante. Istoristinė, turi neogotikos bruožų.

Istorija 

 
Katalikų bažnyčiai 1629 m. dovanotas Pakriaunių kaimas. Apie 1738 m. pastatyta nauja bažnyčia. Nuo 1777 m. veikė parapinė mokykla. 1859–1868 m. kanauninko Steponavičiaus rūpesčiu pastatyta mūrinė bažnyčia. 1899 m. per miestelio gaisrą ji ir parapijos trobesiai sudegė.

1900 m. atstatyta, pristatytos šoninės koplyčios. Statytojas – klebonas Vincentas Birutavičius. Obelių klebonu jis išbuvo iki mirties (mirė 1936 m.; palaidotas šventoriuje). Jį pakeitęs kunigas Leonas Virkutis (Obeliuose dirbo 27 metus) suremontavo bažnyčią išdažė jos vidų, nubaltino išorę, sutvarkė ūkinius trobesius, pastatė parapijos salę. Kurį laiką Obeliuose vargonininkavo Mikas Petrauskas. Jis ne tik vadovavo bažnytiniam chorui, bet įsteigė ir orkestrą.

1878 m. Obelių klebonijoje, o 1880 m. bažnyčioje lietuviškai sugiedota Jozefo Haidno oratorija „Pasaulio sutvėrimas“ ir kitos kompozicijos. Apie 40 metų vargonininkavo muzikas Povilas Lotočka. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą įsteigti Lietuvių katalikų blaivybės draugijos, Lietuvių katalikių moterų draugijos skyriai.

1944 m. sužalotas bažnyčios stogas, išorės sienų tinkas, didžiojo altoriaus vitražas. Po karo klebono Jono Nagulevičiaus (1900–1992) rūpesčiu suremontuota. Klebonas 1947 m. suimtas ir ištremtas į Sibirą (į Lietuvą grįžo 1952 m.).

1947 m. liepos 9 d. areštuotas vikaras Jonas Buliauskas (1910–1987 m.), nuteistas
10 m. kalėti (į Lietuvą grįžo 1956 m.).

1949–1959 m. parapiją administravo kunigas Alfonsas Strielčiūnas (1920–1988 m.). Jis pirko statomai Klaipėdos bažnyčiai medžiagas ir už tai nubaustas vieneriems metams priverstinių darbų Biržų rajono Kraštų plytinėje.

Architektūra 
Bažnyčia istoristinė, turi neogotikos bruožų, kryžminio plano, dvibokštė. Vidus 3 navų. Turi 3 altorius. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Nuorodos 
 Obelių parapija 
  
 Obelių Šv. Onos bažnyčia

Rokiškio rajono bažnyčios
Obeliai
Onuškio Šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčia

Onuškio Šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Onuškio miestelyje. Vėlyvojo klasicizmo, turi romantizmo bruožų.

Istorija 
Pirmoji bažnyčia minima 1526 m. ji pastatyta iš vietinių miškų medienos. Manoma, kad ji XVI a. pabaigoje priklausė evangelikams reformatams, nes Onuškio palivarko savininkas 1611 m. ją grąžino katalikams. 1655 m. bažnyčia sudegė. 1673 m. buvo klebonija ir nauja prieglauda. Bažnyčia atstatyta po 1674 m.

1797 m. ji buvo labai sena ir sutrešusi, 1820 m. šiek tiek remontuota, 1823 m. sugriuvo. Toje pačioje vietoje 1823–1829 m. dvarininko K. Šetkevičiaus rūpesčiu pastatyta dabartinė plytų ir akmenų mūro bažnyčia. Gyventojai prašė lietuviškų pamaldų, tačiau 1832 m. vyskupo paskirta komisija nustatė, kad parapijiečiai namuose kalba lietuviškai, bet meldžiasi lenkiškai, todėl lietuviškos pamaldos nereikalingos. Jos tik iš dalies pradėtos nuo 1893 m. XX a. pradžioje kurį laiką čia vargonininkavo Kipras Petrauskas.

1927–1939 m. klebonavo Kazimieras Čibas. Jis rūpinosi parapijiečių blaivumu, religine ir kultūrine pažanga, rūpestingai tvarkė parapijos ūkį. 1939–1953 m. čia klebonavo Nikodemas Švogžlys-Milžinas.

Architektūra 
Bažnyčia vėlyvojo klasicizmo, turi romantizmo bruožų, halinė, stačiakampio plano, su 6 dorėninių kolonų portiku. Vidus 3 navų. Cilindrinius skliautus laiko 4 poros kolonų. Šventorių juosia akmenų mūro ir plytinių stulpelių tvora. Jame yra medinė varpinė. Šventoriuje 1993 m. birželio 14 d. palaidoti Lietuvos nepriklausomybės akto signataro, 1941 m. tremtinio Donato Malinausko, jo žmonos ir sesers (mirusių Altajuje) palaikai.

Nuorodos 
 Onuškio šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčia
 Onuškio šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčios paveikslai
 Bažnytiniai dokumentai

Trakų rajono bažnyčios
Klasicizmo architektūra Lietuvoje
Onuškis
Onuškio Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia

Onuškio Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Onuškio kaime, 3 km nuo Latvijos sienos. Turi neobaroko bruožų. Tai yra viena seniausių medinių bažnyčių Rokiškio rajone.

Istorija 

Pirmoji bažnyčia pastatyta 1674 m. Jai 1675 m. nupirktas varpas. Nuo 1680 m. pradėtos rašyti metrikų knygos (įrašai nereguliarūs). Iš Onuškio dvaro 1698 m. bažnyčiai dovanota žemės, kurią Chominskiai atėmė. 1772 m. inventoriuje nurodyta griūvanti prūsiško mūro bažnyčia.

Ona Kaminslienė ir Konstantinas Kaminskas 1774 m. pastatė naują medinę bažnyčią. Klebonas Petras Dočkus pastatė prieglaudą, sutvarkė ūkinius trobesius. Ilgametis Onuškio klebonas Juozas Čuvinskas (Onuškyje 1907–1933 m.; čia ir palaidotas) 1908 m. kapitališkai suremontavo bažnyčią, sujungė jos žemes į 41 ha sklypą, įsteigė „Laimės“ kooperatyvą. Klebono rūpesčiu 1920 m. įsteigta senelių prieglauda, 1921 m. perdengtas bažnyčios stogas. Klebonas Leonardas Tamošauskas 1949 m. balandžio 23 d. suimtas, nuteistas 10 m. kalėti (į Lietuvą grįžo 1956 m.).

Valstybės saugoma Onuškio Šv.Arkangelo Mykolo bažnyčia yra seniausia medinė šventovė Rokiškio apylinkėse. Jos būklė šiuo metu yra avarinė. Restauravimo darbams reikia maždaug dviejų milijonų litų. 2014 m. paveldosaugininkai konstatavo, kad bažnyčiai būtini avarinės būklės likvidavimo darbai ir pradėjo ruošti atitinkamus dokumentus. Pirmiausia ketinama sutvirtinti statinio konstrukcijas ir sustiprinti stogo santvaras.

Architektūra 
Bažnyčios architektūriniai ypatumai domina ir mūsų dienų statybų specialistus. Mat bažnyčia pastatyta be jokių piliorių bei atramų, naudojant medines vinis ir sunėrimus be geležies.

Bažnyčia turi neobaroko bruožų, kryžminio plano (30,5 × 17,5 m) dvibokštė. Joje 3 altoriai. Didžiojo altoriaus centre – žmogaus aukščio medinė Nukryžiuotojo Jėzaus skulptūra.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Parapijos puslapis 
  
 Onuškio Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia

Rokiškio rajono bažnyčios
Pabaisko Švč. Trejybės bažnyčia

Pabaisko Svč. Trejybės bažnyčia – bažnyčia, stovinti Pabaisko miestelyje, 3 km į pietvakarius nuo magistralinio kelio . Bažnyčia žymi Žolinės atlaidais.

Parapijos teritorijoje yra Daumantiškių ir Pabaisko koplyčios.

Istorija 
Lietuvos didysis kunigaikštis Žygimantas Kęstutaitis Pabaisko mūšio vietoje 1436 m. pastatydino bažnyčią ir jai dovanojo žemių. Žygimantas Augustas 1544 m. pastatydino naują medinę bažnyčią. Ji 1664 m. atstatyta. Susenus bažnyčiai, nauja pastatyta 1762 m. Ji 1765 m. sudegė. Klebono D. Venckevičiaus rūpesčiu bažnyčia 1768 m. atstatyta. Nuo 1777 m. minima parapinė mokykla.

Dabartinė akmenų mūro bažnyčia pastatyta 1821–1836 m. pagal architekto J. Levuazjė (Levoisier) projektą. Sulenkėjusių kunigų (ypač kunigo P. Dirgėlos) ir dvarininkų veikiami, Pabaisko ir jo apylinkių gyventojai XIX a. gerokai sulenkėjo. Bažnyčioje lietuviškai giedoti pradėta nuo 1919 m. 1911–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius.

Architektūra 
Bažnyčia klasicistinė, stačiakampio plano, su bokšteliu. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora akmenų mūro, su puošniais vartais. Jame stovi mūrinė varpinė, pastatyta 1846 m.

Nuorodos 

 Pabaisko Švč. Trejybės parapija

Ukmergės rajono bažnyčios
Romantizmo architektūra Lietuvoje
Klasicizmo architektūra Lietuvoje
Pabaiskas
Pabarės Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia

Pabarės Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia – bažnyčia, stovinti Pabarės kaime, 12 km į šiaurę nuo Eišiškių. Pamaldos laikomos tik lenkų kalba.

Istorija 

Pabarėje 1920 m. pastatyta bažnyčia. 1925 m. įsteigta parapija. 1934 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Ją 1934 m. spalio 24 d. konsekravo arkivyskupas Romualdas Jalbžikovskis.

Architektūra 

Bažnyčia neobarokinė, mūrinė (apačia tašytų akmenų, viršus tinkuotas), sudėtingo plano, bebokštė, su šoninėmis koplyčiomis, bokšteliu. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Šalčininkų rajono bažnyčios
Pabarė
Paberžės Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia

Paberžės Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Paberžės kaime, 7,5 km į šiaurės vakarus nuo Surviliškio, Liaudės (Nevėžio dešiniojo intako) kairiajame krante, priešais Nykio žiotis.

Istorija 

Paberžės dvaro savininkas Šilingas 1787 m. pastatė medinę aštuoniakampę koplyčią. Ji iki 1853 m. tapo Surviliškio filija. Iš Ugionių 1858 m. atvežta senoji bažnyčia. Vėliau ją remontavo kunigas Ipolitas Baronas. Paberžės kuratas kunigas Antanas Kasperavičius lietuviškos spaudos draudimo laikais platino draudžiamą literatūrą.

Kunigas Antanas Mackevičius (1828–1863) 1856–1862 m. buvo Paberžės filialistas, vienas iš 1863 m. sukilimo vadų. Jis suorganizavo apie 250 sukilėlių būrį, 1863 m. kovo 20 d. bažnyčioje perskaitė sukilėlių manifestą ir išėjo vadovauti būriui (Kaune pakartas).

Iki 1970 m. į Paberžę paskirtas kunigas Stanislovas Dobrovolskis, buvęs politinis kalinys, suremontavo ir išpuošė bažnyčią, sutvarkė parapijos kapines. Jis šventoriuje ir kapinėse pastatė originalių paminklų, propagavo metalinių saulučių meną, įkūrė bažnytinių rūbų muziejų. Mirė 2005 m., palaidotas bažnyčios šventoriuje. Šalia varpinės pasodintas Tėvo Stanislovo ąžuoliukas.

Architektūra 

Bažnyčia medinė, su klasicistiniu portiku ir barokiniu bokšteliu virš jo. Apsidė trisienė. Zakristija prišlieta prie bažnyčios šono. Šventorius apjuostas metaline tvora su mūriniais stulpais. Jame yra XIX a. medinė varpinė. Bažnyčioje ir šventoriuje yra kryždirbio V. Svirskio darbų. 

Kėdainių rajono bažnyčios
Pabradės Šv. Sergejaus Radonežiečio cerkvė

Pabradės Šv. Sergijaus Radonežiečio cerkvė stovi Pabradėje, 500 m į šiaurės rytus nuo miesto geležinkelio stoties. Turi neobizantinio stiliaus bruožų. Pamaldos nuo 2009 m. liepos 18 d. laikomos rusų kalba.

Istorija 
Pastatyta 1910 m. kaip Šv. Panteleimono cerkvė. 1927 m., regioną valdant Lenkijai, cerkvėje įrengta bažnyčia. Ji buvo Pavoverės parapijos filija. 1990 m. įsteigta parapija. 2007 m. lapkričio 4 d. pašventinus naująją Pabradės Švč. Mergelės Marijos Šeimų karalienės bažnyčią, Šv. Juozapato bažnyčios pastatas grąžintas stačiatikiams. 2009 m. pašventinta Šv. Sergijaus Radonežiečio vardu.

Architektūra 
Cerkvė turi neobizantinio stiliaus bruožų, kryžminio plano, vienabokštė, su penkiasiene apside. Šventoriaus tvora metalinio tinklo.

Taip pat skaitykite 

 Pabradės Šv. apaštalų Petro ir Povilo cerkvė

Nuorodos 

 Orthodoxy.lt

Lietuvos stačiatikių cerkvės
Pabradė
Švenčionių rajono bažnyčios
Paežerėlių Šv. Angelų Sargų bažnyčia

Paežerėlių Šv. Angelų Sargų bažnyčia – bažnyčia, stovinti Paežerėlių kaime, 2,5 km į vakarus nuo Kriūkų, Nemuno kairiajame krante. Istoristinė, turi neoklasicizmo bruožų.

Istorija 
Sviatošino (Kriūkų) dvaro savininkas iki 1822 m. pastatė koplyčią ir kunigui išlaikyti paskyrė 30 margų žemės. Kunigo Jono Akelevičiaus prašomas, dvaro savininkas Mielžinskis 1860 m. pastatė dabartinę mūrinę bažnyčią. Po 1863 m. sukilimo Rusijos imperijos administracija pradėjo vis labiau varžyti katalikų tikėjimą, todėl 1872 m. Seinų vyskupui buvo duotas nurodymas Paežerėlių bažnyčią uždaryti. Net 35-erius metus, iki 1907 m. Paežerėliuose kunigo nebuvo. Retkarčiais čia Šv. Mišias aukodavo iš Žemosios (Fergiso) Panemunės atvykę kunigai. Kilus grėsmei, kad Paežerėlių bažnyčia gali būti perduota marijavitams, o vėliau dar ir Sviatošino sentikiams, kaimo žmonės ir grafienė Ona Mielžinskienė kreipėsi į Seinų vyskupijos valdytoją prelatą Juozą Antanavičių, kad paskirtų bažnyčiai kunigą. Prašymas buvo patenkintas. 1918 m. įkurta parapija, 1920–1925 m. vadinta Žuklijais.

Architektūra 
Bažnyčia istoristinė, turi neoklasicizmo bruožų, stačiakampio plano, dvibokštė, su žemesne ir siauresne pusapvalia apside. Šventoriaus tvora medinių statinių, su mūriniais stulpais. Jame stovi varpinė, vertinga skulptūra „Nukryžiuotasis“. Yra liaudies tapybos kūrinių.

Šakių rajono bažnyčios
Kriūkai
Gorno Altaiskas

Gorno-Altaiskas () – Altajaus Respublikos (Rusija) sostinė, 3641 km į rytus nuo Maskvos. 54 tūkst. gyventojų (2007 m.). Pramonė negausi. Yra aerodromas, teatras, universitetas ir regioninis muziejus. Artimiausia geležinkelio stotis yra Bijske (už 96 km).

Istorija 

Šis vienintelis respublikos miestas yra siaurame Maimos slėnyje, Altajaus prieškalnėse. Rusų ortodoksų misionieriai, atvykę į šį slėnį 1830 m., stabtelėjo mažytėje Ulalos gyvenvietėje, kurioje tuo metu gyveno devyniolika tenykščių gyventojų ir trys rusų šeimos. Kitais metais Ulala buvo išrinkta pirmąja ortodoksų misijos vieta Altajuje ir rusų kolonistai pradėjo keltis į šį miestelį.

Kai 1922 m. buvo sukurta Oirotų autonominė sritis, Ulala tapo jos centru. 1928 m. gyvenvietė tapo miestu, ir 1932 m. jo pavadinimas buvo pakeistas į Oirot Turą. 1948 m. valdžia faktiškai uždraudė vietiniams gyventojams vadintis oirotais ir srities pavadinimą pakeitė į Kalnų Altajaus autonominę sritį. Tuo pačiu buvo pakeistas ir sostinės pavadinimas – Gorno Altaiskas.

Lietuviai 
1941 m. liepos mėn. į Gorno Altaiską iš TSRS okupuotos Lietuvos atitremta apie 30 žmonių. Po Antrojo pasaulinio karo jų dar atsikėlė iš kitų Kalnų Altajaus gyvenviečių. Jie dirbo pagalbinius darbus įvairiose įmonėse, įstaigose, fabrikuose. Po J. Stalino mirties 1953 m. jaunimas studijavo Gorno Altaisko pedagoginiame institute. Apie 1958 m. dauguma tremtinių grįžo į Lietuvą. 1990 m. Vilniaus tremtinių bendrijos rūpesčiu Gorno Altaisko pakraštyje Altajaus krašto tremtiniams lietuviams atminti pastatytas paminklinis kryžius (autorius – buvęs tremtinys V. Tarasonis).

Nuorodos 

Lietuvių tremties vietos
Altajaus Respublikos gyvenvietės
Rusijos miestai
Ražiukai

Ražiukai – kaimas rytinėje Telšių rajono savivaldybės dalyje, 1 km į šiaurės rytus nuo Luokės.

Gyventojai

Šaltiniai 

Telšių rajono savivaldybės gyvenvietės
Lapurviai

Lapurviai – kaimas rytinėje Telšių rajono savivaldybės dalyje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Luokės. Į rytus nuo kaimo auga Biržuvėnų miškai.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Lapurviuose 1928 m. gegužės 8 d. gimė Lietuvos statybos inžinierius, pedagogas, technologijos mokslų daktaras Algirdas Gumuliauskas.

Šaltiniai 

Telšių rajono savivaldybės gyvenvietės
Baltakiškė

Baltakiškė – kaimas rytinėje Telšių rajono savivaldybės dalyje, 1 km į pietvakarius nuo Luokės. Seniūnaitijos centras.

Gyventojai

Žymūs žmonės 

 Jadvyga Putinienė (g. 1944) – ieties metikė, olimpietė

Išnašos 

Telšių rajono savivaldybės gyvenvietės
Traulėnai

Apie kaimą Kelmės rajone žr. Traulėnai (Kelmė).

Traulėnai – kaimas rytinėje Telšių rajono savivaldybės dalyje, 3 km į pietus nuo Luokės.

Gyventojai

Šaltiniai 

Telšių rajono savivaldybės gyvenvietės
Vileika

Vileika tarpukaryje buvo vadinama ir Vilniaus miesto dalis Naujoji Vilnia.

Vileika – miestas Baltarusijoje, į šiaurę nuo sostinės Minsko įsikūręs Neries upės dešiniajame krante. Vileikos rajono centras. Išvystyta optinių prietaisų, mašinų remonto, medienos, maisto pramonė.

Istorija 
Pirmą kartą Vileika istoriniuose šaltiniuose paminėta 1460 metais, 1635 metais Vladislovas Vaza už tarnybą Vileikos dvarą padovanojo Aleksandrui Korvinui Gosievskiui. Nuo 1795 m. turi miesto teises. Rusijos imperijos laikais buvo Vileikos apskrities centras. 1973 m. užtvenkus Nerį prie miesto susidarė Vileikos tvenkinys.

Istorinių vaizdų galerija

Šaltiniai 
 Wilejka – zabytki | zdjęcia // www.radzima.org
 История // vileykainfo.by 
 Вилейка // globus.tut.by

Nuorodos 

Minsko srities miestai
Vileikos rajono gyvenvietės
Grigolaičiai

Grigolaičiai – kaimas Pagėgių savivaldybėje, Pagėgių seniūnijoje, pusė kilometro į šiaurę nuo Pagėgių, prie kelio .

Gyventojai

Šaltiniai 

Pagėgių savivaldybės gyvenvietės
Bajėnai

Bajėnai – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Pagėgių, kairiajame Juodupės krante. Bajėnuose yra Gudų geležinkelio stotis.

Gyventojai

Šaltiniai 

Pagėgių savivaldybės gyvenvietės
Gudai (Pagėgiai)

Gudai – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Pagėgių, kairiajame Vilkos upės krante. 1 km į šiaurę, Bajėnuose yra Gudų geležinkelio storis. 1 kilometras į pietus nuo kaimo yra Gudukalnio kalva – 53 m aukščio.

Gyventojai

Šaltiniai 

Pagėgių savivaldybės gyvenvietės
Endriškiai (Pagėgiai)

Endriškiai – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Pagėgių. Kaimo šiaurėje stūkso 53 m aukščio virš jūros lygio Gudukalnis.

Gyventojai

Šaltiniai 

Pagėgių savivaldybės gyvenvietės
Dodoma

Dodoma – miestas vidurio Tanzanijoje, oficiali šalies sostinė (nors daug vyriausybinių pastatų yra Dar es Salame). 324,3 tūkst. gyventojų (2002). Apylinkėse vyrauja sausas klimatas (mažiau nei 800 mm kritulių per metus), auginama kava, žemės riešutai. Svarbus administracinis ir susisiekimo centras, išsidėstęs tarp Dar es Salamo ir Tanganikos ežero, taip pat prie Didžiojo šiaurės kelio (Great North Road), jungiančio pietinę Afriką su Egiptu. Yra oro uostas.

Istorija 

Dodomą 1907 m. įkūrė vokiečių kolonistai, tiesdami geležinkelį. Valdant britams (nuo pirmojo pasaulinio karo iki 1961 m., kai Tanganikos kolonija gavo nepriklausomybę) ji buvo apskrities centras. 1974 m. Tanzanijos vyriausybė nusprendė, kad apie 1990 metus sostinė bus perkelta iš Dar es Salamo į Dodomą. Nacionalinė asamblėja – Tanzanijos įstatymų leidybos organas – į Dodomą perkelta 1996 metais, tačiau dėl nepakankamų finansinių išteklių kitos institucijos persikėlė vėliau arba liko prie jūros, Dar es Salame, nors vyriausybė neatsisako idėjos visiškai perkelti sostinę iš šalies viduryje esančią Dodomą.

Pavadinimo kilmė 

Legenda byloja, kad kadaise prie Kikuju upės atėjęs atsigerti dramblys, tačiau įklimpęs purve. Vietiniai gyventojai vagogai (Wagogo), pamatę dramblį, ėmė šaukti Idodomya, kas jų kalba reiškia „jis nuskendo“.

Kita istorija byloja, kad vagogai (Wagogo) nuvarė gyvulių bandą iš savo pietinių kaimynų vahehių (Wahehe); vagogai gyvulius nudobė ir suvalgė, palikdami tik jų uodegas, kyšojančias pelkėje. Kai vahehiai atėjo ieškodami gyvulių pas vagogus, pastarieji jiems parodė į pelkę ir pasakė – „Štai, žiūrėkite, jūsų gyvuliai nuskendo“ (Idodomya).

Sostinės
Tanzanijos miestai
Eredivisie

Eredivisie – aukščiausia Nyderlandų futbolo lyga, kurioje varžosi 18 stipriausių Nyderlandų klubų.

Formatas 
Vyksta dviem ratais – komandos tarpusavyje sužaidžia su po dvejas rungtynes (namuose ir išvykoje).

Čempionai iškovoja teisę atstovauti Nyderlandams UEFA Čempionų lygoje. 

Po sezono paskutinę vietą užėmusi komanda iškrenta į žemesnę lyga – Eerste Divisie, šią komandą pakeičia Eerste Divisie čempionai. 16-17 vietas užėmusios Eredivisie komandos Nacompetitie varžybose kovoja dėl išlikimo lygoje su šešiomis pirmosios lygos komandomis.

Komandos 
 2022–2023 m. Eredivisie dalyvavo 18 komandų.

Istorija 

Vieninga Nyderlandų futbolo lyga sudaryta 1956 metais. Iki tol pirmenybės vykdavo keliuose regionuose (grupėse), kurių stipriausios komandos kovodavo papildomuose turnyruose.

Prizininkai

Taip pat skaitykite

Nuorodos 
 Oficiali lygos svetainė
 RSSSF: čempionai
 RSSSF: lentelės 1898–1954 m.
 RSSSF: lentelės 1954–2004 m.
 Foot.dk archyvas
 Soccerway
 The-sports.org

Nyderlandų futbolo varžybos
UEFA šalių pirmenybės
Gaboronas

Gaboronas () – miestas pietryčių Bostvanoje, šalies sostinė. Išsidėsčiusi prie Ngotvanės (Ngotwane) upės, prie geležinkelio iš PAR į Zimbabvę. Pagrindinė miesto veikla – administracinė, tačiau šiek tiek išvystytas ir gamybos sektorius (metalo, medienos, alaus). Yra Nacionalinis muziejus, Meno galerija, Botsvanos universitetas (įkurtas 1967 m.), žemės ūkio kolegija (įkurta 1967 m.).

Istorija 
1880 m. vieta buvo apgyvendinta vietinių batlokva žmonių ir pavadinta Mošavengu (Moshaweng). Netoliese nuo Mošavengo 1890 m. buvo įkurtas fortas. Fortui duotas Gaborono vardas, kadangi Mošavengas europiečių buvo taip vadinamas. Bečuanalando (kolonijinis Botsvanos pavadinimas) laikais Gaboronas buvo mažutis miestukas, bet 1965 m. jis tapo kolonijos administraciniu centru (perkeltas iš Mafikengo), o po metų – nepriklausomos Botsvanos sostine. Iki 1969 metų miestas vadinosi Gaberonesu (Gaberones).

Išnašos 

Botsvanos miestai
Sostinės
Kingstonas

Kingstonas () – Jamaikos sostinė, didžiausias miestas ir pagrindinis uostas. 652 tūkst. gyventojų (2001). Tai Karibų jūros giliavandenis uostas, išsidėstęs Jamaikos salos pietrytiniame pakraštyje, Žydrųjų kalnų (Blue Mountains) papėdėje. Uostą iš pietinės pusės saugo Palisadų (Palisadoes) nerija, tai vienas pagrindinių Karibų jūros uostų, čia atkeliauja daug turistų ir prekių. Eksportas: cukrus, kava, romas, melasa, bananai.

Kingstonas – pagrindinis šalies verslo, gamybos ir susisiekimo centras. Išvystytas turizmas. Pramonė: tekstilės, naftos apdirbimo, aprangos, maisto. Yra meno, mokslo ir technologijų kolegija (įkurta 1958 m.), Vest Indijos universitetas (įkurtas 1948 m. Mona priemiestyje).

Istorija 

Prie dabartinio uosto yra senojo Port Royal uosto liekanos, kurį 1692 m. nuniokojo žemės drebėjimas. Po metų britai čia įkūrė Kingstoną. XVIII a. miestas garsėjo vergų prekyba, o 1872 m. tapo salos sostine (perkelta iš Spanish Town). 1907 m. miestą vėl smarkiai sugriovė žemės drebėjimas. 1962 m. Kingstonas tapo nepriklausomos Jamaikos sostine.

Sostinės
Jamaikos miestai
Ligue 1

Ligue 1 arba Ligue 1 Uber Eats (dėl rėmimo priežasčių) – aukščiausios Prancūzijos futbolo lygos Ligue de Football Professionnel pirmasis divizionas. Ši profesionalų lyga įkurta 1932 metais, įvairiu metu žaidė nuo 18 iki 20 komandų, šiuo metu žaidžia 20 stipriausių Prancūzijos klubų, pirmenybės vyksta dviem ratais – kiekviena komanda sužaidžia su kiekviena kita dvejas rungtynes (namuose ir išvykoje).

Komandos užėmusios tris aukščiausiais vietas iškovoja teisę atstovauti Prancūziją UEFA Čempionų lygoje, ketvirtąją vietą užėmusi komanda iškovoja teisę dalyvauti UEFA taurės varžybose.
Po sezono paskutines tris vietas užėmusios komandos iškrenta į žemesnį divizioną – Ligue 2, į šių komandų vietą ateina stipriausi Ligue 2 klubai.

Istorija 

Iki 1932 metų Prancūzijoje vyko įvairios futbolo pirmenybės, jas rengė kelios skirtingos federacijos ir asociacijos, kai kurie turnyrai buvo regioninio pobūdžio.

Nuo 2002 m. vadinama Ligue 1.

Pavadinimai pagal rėmėjus 
 

 Ligue 1 Orange (2002–2008 m.)

 Ligue 1 Conforama (2017–2020 m.)

 Ligue 1 Uber Eats (2020–iki šiol)

Komandos 
2021–2022 m. Ligue 1 sezono dalyviai.

Prizininkai

Taip pat skaitykite

Nuorodos 

 Lygos svetainė
 RSSSF (čempionai)
 RSSSF (1893–1914 m. lentelės)
 RSSSF (1932–1998 m. lentelės)
 Foot.dk archyvas
 Soccerway

Prancūzijos futbolo varžybos
UEFA šalių pirmenybės
Naujikai (Pasvalys)

Naujikai – kaimas centrinėje Pasvalio rajono savivaldybės dalyje, 3 km į pietvakarius nuo Pasvalio.

Gyventojai

Šaltiniai 

Pasvalio rajono savivaldybės gyvenvietės
Naujikai (Panevėžys)

Naujikai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 5 km į vakarus nuo Karsakiškio, kairiajame Lėvens krante. Per upę nutiestas kabantis pėsčiųjų tiltas. Praeina kelias . Verčiamasi paukščių veisimu, veikia kolektyviniai sodai.

Yra kapinės, jose stovi veikianti Naujikų koplyčia.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Palaukiai

Palaukiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Tiltagalių. Įsikūręs šalia kelio  ir Lėvens upės. Yra veikianti koplyčia ir kapinaitės.

Istorija 

Palaukių kaimas istorijos šaltiniuose paminėtas 1556 m., vykdant valakų reformą Upytės valsčiuje. Tuomet sudarytoje Palėvenėlės vaitijoje Palaukiuose buvo išmatuota 15 valakų vidutinės žemės su nustatytomis prievolėmis, mokamomis nuo valako. Nuo 1580 m. pateikiami duomenys apie tuštėjančius kaimo valakus. XVIII a. priklausė Lebanėnų vaitijai, Vabalninko seniūnijai. XIX a. pradžioje Vabalninko valdytojai Potockiai nusipirko Paliūniškio dvarą, kurio baudžiauninkais buvo Palaukių valstiečiai. 1825 m. Stumbriškio palivarkas tapo naujo dvaro centru, kuriam priklausė ir Palaukiai. Dvaro valdos 1844 m. buvo naujai išmatuotos. Dvaras iš Potockių buvo atimtas. Jam priklausiusių kaimų, tarp jų ir Palaukių, gyventojai tapo valstybiniais ir nuo 1847 m. nebeturėjo jokių baudžiavinių prievolių.

Palaukių žmonės dalyvavo 1863–1864 m. sukilime. 1892 m. kaimas priklausė Stumbriškio valsčiui, 1903 m. – jau Subačiaus valsčiui. Tada kaime buvo 221 gyventojas.

1910 m. buvo pastatyta mokykla. 1915 m. rugpjūčio 1 d. netoli Palaukių vykusių mūšių metu ji sudegė. 1917 m. mokykla atsidarė valstiečio Juozo Galinio namuose, vėliau ji buvo pas Breivę. 1929 m. perkelta į Tiltagalius.

Gyventojai 

1923 m. Palaukiuose buvo 46 ūkiai su 216 gyventojų. 1995 m. kaime buvo 57 sodybos, kuriose gyveno 115 žmonių.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Petras Juknevičius. Palaukiai

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Paįstrys

Paįstrys – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, į vakarus nuo kelio . Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Paįstrio Švč. Mergelės Marijos Globos bažnyčia (nuo 1910 m.), veikia Paįstrio Juozo Zikaro vidurinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-38429). Yra Paįstrio tvenkinys, netoliese prateka Įstras.

Etimologija 

Kaimo vardas – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo čia pratekančio Įstro upelio (dešinysis Lėvens intakas).

Istorija 

1781 m. pastatyta medinė koplyčia, 1910 m. – Paįstrio bažnyčia. 2007 m. liepos 11 d. Prezidento dekretu patvirtintras Paįstrio herbas.

|}

Gyventojai

Šaltiniai

Nuorodos
Velykiai

Velykiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 9 km į pietryčius nuo Velžio ir 15 km nuo Panevėžio, prie Alantos upelio. Stovi akmeninė Velykių Šv. apaštalo Andriejaus bažnyčia (nuo 1839 m.).

Istorija 

XIX a. pradžioje kaimas priklausė Juozapavičių giminei, kurie 1839 m. pastatė bažnyčią, pavadintą Šv. apaštalo Andriejaus vardu. 1910 m. bažnyčia atnaujinta. 1923 m. kaime buvo apie 30 gyv., dvare 41 gyventojas.

|}

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Petras Vėžys (1930–), inžinierius mechanikas, technikos mokslų daktaras.

Šaltiniai 

 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Marijonava

Marijonava (arba Marijanava) – viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus Velykių. Dešiniajame Juodos krante, Kabeliuose, yra Marijonavos kapinės su veikiančia koplyčia.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Marijonavoje 1926 m. vasario 9 d. gimė Lietuvos teatro ir televizijos aktorė, skaitovė Antanina Mackevičiūtė.

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Adomiškiai (Pagėgiai)

Adomiškiai – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 8 km į šiaurės rytus nuo Vilkyškių, 2 km į šiaurę nuo Žukų.

Gyventojai

Šaltiniai 

Pagėgių savivaldybės gyvenvietės
Lindikai

Lindikai – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 7 km į šiaurės rytus nuo Vilkyškių, 2 km į šiaurės vakarus nuo Žukų.

Gyventojai

Šaltiniai 

Pagėgių savivaldybės gyvenvietės
Primeira Liga

Primeira Liga – aukščiausia Portugalijos futbolo lyga.

Formatas 
2020/21 metais žaidė 18 stipriausių Portugalijos klubų. 

Pirmenybės vyksta dviem ratais – kiekviena komanda sužaidžia su kiekviena kita dvejas rungtynes (namuose ir išvykoje).

Istorija 
Iki 1938 m. Portugalijoje vyko čempionatai (Campeonato de Portugal), organizuojami atkrintamųjų varžybų (taurės turnyro) principu, taip pat 1935–1938 m. veikė eksperimentinė lyga. 1938 metais futbolo sistema reformuota sukuriant Pirmojo diviziono nacionalinį čempionatą (Campeonato Nacional da Primeira Divisão), 1999 metais čempionatas pavadintas Campeonato Nacional da Primeira Liga, 2002 metais – SuperLiga Galp Energia, nuo 2005 metų lygos oficialus pavadinimas – Liga bwin.com. Šiuo metu vadinamas Primeira Liga arba Liga NOS (dėl rėmimo sutarčių).

Komandos

Prizininkai

Taip pat skaitykite

Nuorodos 
 Oficiali lygos svetainė
 RSSSF: čempionai
 RSSSF: lentelės
 Foot.dk
 Soccerway.com
 The-sports.org

Portugalijos futbolo varžybos
UEFA šalių pirmenybės
Bulvikio ragas

Bulvikio ragas – Kuršių Nerijos iškyšulys į Kuršių marias tarp Nidos ir Preilos. Ties juo Kuršių Nerijos plotis siekia 3,8 km ir yra didžiausias visoje nerijoje. 1837–1910 m., prieš apželdinant didžiąsias kopas, ragas kasmet pailgėdavo vidutiniškai 7 metrais, tačiau dabar marių srovės ir bangos jį ardo.

Šalia rago 1967 m. įrengtas Nidos oro uostas.

Pavadinimo kilmė 

Pavadinimą galbūt suteikė vikingai. Vietovės pavadinimas yra kildinamas iš skandinaviško bolja – „banga“, arba bol – „laužas“ + vik (labai dažnai sutinkamas Skandinavijos hidronimuose) – „įlanka“.  Taip pat yra neatmetama alternatyvi versija, jog pavadinimas kilo nuo kuršiškos pavardės Bulvikis.

Šaltiniai 

Lietuvos kyšuliai
Neringos savivaldybė
Vecekrugo kopa

Vecekrugo arba Senosios Smuklės kopa/kalnas – aukščiausia kopa Kuršių Nerijoje. Kopos aukštis – 67,2 m, ji yra apželdinta mažaūgėmis kalnų pušimis. Kopa yra maždaug 1,5 km į pietus nuo Preilos, netoli Kuršių marių kranto. Viršuje yra nedidelė atvira aikštelė nuo kurios (kaip nuo aukščiausio taško) atsiveria vaizdai į Nidos bei Pervalkos miškus, taip pat į jūrą ir marias.

Pavadinimas kilęs iš kuršiškų žodžių „vece“ (senas) ir „kruogs“ (smuklė) bei primena kopos papėdėje stovėjusią smuklę.

Nuorodos 
 Vecekrugo kalnas 

 
Lietuvos kopos
Lietuvos gamtos paminklai
Neringos savivaldybė
Pagėgių Šv. Kryžiaus bažnyčia

Pagėgių Šv. Kryžiaus bažnyčia – katalikų bažnyčia Pagėgiuose, naujai pastatyta 1997 m. senosios bažnyčios vietoje. 

Pagėgių klebonas taip pat aptarnauja Rukų šv. Antano Paduviečio ir Usėnų Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų parapijas.

Istorija 
Pagėgiuose katalikų bažnyčia pastatyta 1929–1930 m. 1932 m. gruodžio 19 d. įkurta parapija. Pirmasis kunigas buvo K. Prielgauskas, o 1935–1944 m. kunigavo P. Bajerčius. Antrojo pasaulinio karo išvakarėse parapijai priklausė apie pusantro tūkstančio katalikų, absoliuti jų dauguma buvo lietuviai. Po karo bažnyčios pastatą valdžia nusavino, vėliau nugriovė, paliko tik bokštą, prie kurio pristatytas gaisrinės priestatas. Katalikai kartu su liuteronais meldėsi mūrinėje liuteronų kapinių koplyčioje, kurią 1970 m. padidino. 

1994 m. pradėta statyti nauja bažnyčia (architektai Vaidotas Kuliešius, Gintautas Natkevičius). Pirmiausia įrengta koplyčia, 1996 m. užbaigtas montuoti stogas ir tų pačių metų Kalėdų šventėms jau rinkosi tikintieji. 1997 m. bažnyčią pašventino parapijos klebonas Petras Šiurys. Nuo 2009 m. pamaldos laikomos ir pačioje bažnyčioje, kuri baigta klebono Vytauto Gedvainio rūpesčiu. Už bažnyčios statybos organizavimo darbus V. Gedvainis 2008 m. išrinktas Pagėgių Metų žmogumi.

2016 m. rugsėjo 24 d. Telšių Jonas Boruta konsekravo Šventojo Kryžiaus bažnyčią bei centrinį altorių.

Architektūra

Tarpukaris 
Nuotraukos darytos apie 1941-1944 m.

Po Nepriklausomybės atkūrimo 
Bažnyčia trapecijos plano, bebokštė. Varpinė – buvusiame senosios bažnyčios bokšte.

Nuorodos 

 Telšių vyskupija. Pagėgių Šv. Kryžiaus parapija
  Pagėgiai pasistatė bažnyčią]

Pagėgių savivaldybės bažnyčios
Pagėgiai
Rusijos Premjer lyga

Rusijos Premjer lyga (Премьер-Лига) – stipriausias Rusijos futbolo sistemos divizionas, kuriame žaidžia 16 futbolo komandų.

Istorija 
Po Tarybų Sąjungos žlugimo 1992 metais suformuota 20 komandų Rusijos Aukščiausioji lyga. Vėliau komandų skaičius sumažintas iki 16, o 2001 metais aukščiausios lygos klubai atsiskyrė nuo Rusijos profesionalų futbolo lygos suformuodami Premjer lygą.

Formatas 
Varžybos organizuojamos šiaurės šalims įprastų pavasario-rudens principu, kiekvieno sezono metu komandos tarpusavyje sužaidžia po 2 rungtynes. Po sezono dvi paskutiniąsias vietas užėmusios komandos iškrenta į Profesionalios futbolo lygos organizuojamo futbolo čempionato pirmąjį divizioną, jas pakeičia dvi stipriausios pirmojo diviziono komandos. Dvi stipriausios Premjer lygos komandos patenka į kito sezono Čempionų lygos varžybas, trečią vietą užėmusi komanda dalyvauja UEFA taurė varžybose, ketvirtą - UEFA Intertoto taurė varžybose.

Komandos

Dalyviai 2020/21 m. sezone

Prizininkai

Taip pat skaitykite 
 Pirmasis divizionas (D2)
 Antrasis divizionas (D3)
 Profesionali futbolo lyga (likviduota D3 lyga)

Nuorodos 
 Lygos svetainė
 RSSSF: čempionai
 RSSSF: lentelės
 Foot.dk archyvas
 Soccerway.com
 The-sports.org

Rusijos futbolo varžybos
UEFA šalių pirmenybės