joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
FK Radnički Sremska Mitrovica

Sremska Mitrovicos „Radnički“ () – Serbijos futbolo klubas iš Sremska Mitrovicos.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1922 m. Ilgą laiką žaidė žemesniuose divizionuose.

2019–2020 m. Serbų lygoje (III pakopa; Vojvodina) liko vos dešimti, tačiau nepaisant to, buvo perkelti į Pirmą lygą.

Serbijos Pirma lyga 
2021–2022 m. pateko į stipriųjų grupę ir užsitikrino vietą Pirmoje lygoje.

Pasiekimai 
 Srpska liga 
 Septintoji vieta: 2016–2017 m.

Sezonai

Serbijos pirmenybėse 

|}

Stadionas 
Namų rungtynes žaidžia FK Radnički stadione (), Sremska Mitrovicoje, kuris talpina 244 žiūrovų (skaičiuojamos tik sėdimos vietos).

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose žaidžia balta apranga.

Šaltiniai

Nuorodos 
 [ Oficiali klubo svetainė]
 facebook paskyra
 Srbijasport.net
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 Globalsportsarchive

Radnički
FK IMT

Novi Belgardo „IMT“ () – Serbijos futbolo klubas iš Novi Belgardo.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1953 m. 

IMT futbolo klubas iš Naujojo Belgrado buvo įkurtas 1953 m. prie tuometinio Jugoslavijos traktorių ir žemės ūkio mašinų gamybos milžino – IMT gamyklos. Ilgą laiką žaidė žemesniuose divizionuose. 

ITM kubas 2013–2014 m. sezone tapo nugalėtojais ketvirtoje pakopoje Belgrado zonoje.

Nuo 2014–2015 m. sezono žaidė Serbijos lygoje (trečia pakopa). 

2019–2020 metų sezone dėl ​​COVID-19 viruso pandemijos čempionatas buvo nutrauktas. IMT tuo metu užėmė pirmąją vietą ir po sezono buvo perkelta į Pirmą lygą.

Serbijos Pirma lyga 
2020–2021 m. debiutavo Pirmoje lygoje ir užėmė aukštą ketvirtą vietą.

2021–2022 m. pateko į stipriųjų grupę ir kovojo dėl medalių Pirmoje lygoje.

Pasiekimai 
 Srpska liga Belgrado zona
 Nugalėtojai: 2019–2020

Sezonai

Serbijos pirmenybėse 

|}

Stadionas 
Namų rungtynes žaidžia FK IMT stadione (), Novi Belgradas, kuris talpina 1,1 tūkst. žiūrovų.

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose žaidžia raudona apranga.

Šaltiniai

Nuorodos 
 [ Oficiali klubo svetainė]
 facebook paskyra
 Srbijasport.net
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 Globalsportsarchive

IMT
Marvel Studios

„Marvel Studios, LLC“ (1993–1996 m. iš pradžių vadinosi „Marvel Films“) – amerikiečių filmų ir televizijos produkcijos kompanija. „Marvel Studios“ yra žinoma dėl „Marvel Cinematic Universe“ filmų, sukurtų pagal „Marvel Comics“ komiksų veikėjus, gamybos.

Nuo 2008 m. „Marvel Studios“ išleido 27 „Marvel Cinematic Universe“ filmus – nuo „Geležinis žmogus“ (2008 m.) iki "Žmogus voras: nėra kelio atgal" (2021 m.) ir penkis televizijos serialus – nuo „WandaVision“ (2021 m.) iki „Hawkeye“ (2021 m.). Televizijos serialas „What If...?“ (2021 m.) yra pirmoji studijos animacinė produkcija. Visi šie filmai ir televizijos serialai turi tęstinumą vieni su kitais. „Marvel Television“ kuriami televizijos serialai taip pat pripažįsta tęstinumą.

Išnašos 

JAV įmonės
JAV kinas
Kino kompanijos
Kostas Jagutis

Kostas Jagutis (1896 m. liepos 18 d. Kretingoje – 1974 m. liepos 30 d. Klaipėdoje) – Lietuvos fotografas.

Biografija 
Baigė Kretingos pradinę mokyklą, vėliau su motina ir broliu gyveno Klaipėdos krašte.

1914 m. gegužės 11 d. K. Jagutis mobilizuotas į kaizerinės Vokietijos imperijos kariuomenę, Rytprūsių ulonų pulką Nr. 8, 4 eskadroną.

1914-1918 m. dalyvavo mūšiuose prieš Rusiją, buvo apdovanotas antro laipsnio geležinio kryžiaus ordinu.

1918 m. gegužės 4 d. perkeltas į sunkiosios artilerijos pulką Nr. 28, 3 batalioną, 7 bateriją, kuriame tarnavo iki 1918 m. rugsėjo 18 d.

1920 m. kovo 10 d. paskirtas į atsargos pėstininkų kuopą, 6-tą pulką, 10 bateriją.

Mirė 1974 m. liepos 30 d. Klaipėdoje pas dukterį. Palaidotas Kretingos civilinėse kapinėse.

Šeima 

1925 m. rugsėjo 5 d. Kretingoje vedė Skolestiką Beniušytę, (g. 1896 m. rugpjūčio 15 d.). 1933 m. rugsėjo 13 d. susilaukė dukters Liucijos-Tutos.

1941 m. gegužės 5 d. nuo cukraligės mirė žmona, o 1942 m. balandžio 17 d. nuo širdies ligos mirė dukrytė. Abi palaidotos senosiose Kretingos kapinėse, netoli šv. Jurgio koplyčios.

1944 m. vedė Aldoną Anastaziją Miliūtę (g. 1924 m. birželio 5 d.). Susilaukė sūnų Vytauto, Algio, Antano, dukterų Vandos, Tulios bei Reginos.

Fotografinė veikla 
Tarnaudamas kariuomenėje iš vokiečių fotografų mėgėjų išmoko fotografuoti.

1919 m. Tauragėje atidarė fotografijos ateljė.

1920 m. Kretingoje, Birutės g. 6a, atidarė foto ateljė.

Apie 1920–1924 m. vasaromis fotografavo Palangoje, Basanavičiaus gatvėje buvo išsinuomavęs kambarį, kuriame įrengė foto ateljė, tačiau dirbo kaip laisvai samdomas fotografas.

Bendravo su fotografe Paulina Mongirdaite.

Nuo 1932 m. Klaipėdoje turėjo fotoateljė.

Kai 1935 m. Kretingos pranciškonų vienuolynas iš JAV gavo dovanų spaustuvę, Kostas Jagutis bendradarbiavo fotografuodamas Kretingos vaizdus atvirukų spausdinimui. Mainais iš vienuolyno gaudavo atvirukų, kuriuos pardavinėjo po 10 centų.

Pats gamino fotoatvirukus, kurie labai skyrėsi nuo kitų Kretingos fotografų darbų nes buvo papuošti įvairiais grafiniais piešiniais rėmeliais, ranka rašytu tekstu bei pailgu formatu.

1939 m., vokiečiams okupavus Klaipėdos kraštą, grįžo į Kretingą, nusipirko namą Žemaičių g. 3, kuriame su šeima gyveno ir trumpam įsirengė fotografijos laboratoriją, po kiek laiko fotoateljė įkūrė mūriniame name Akmenės g. 12.

Senatvėje Kretingos ir Šiaulių muziejams pats perdavė dalį savo nuotraukų, fotoaparatų, kitų priemonių.

Išnašos

Šaltiniai 
 KLIETKUTĖ, Jolanta. Kostas Jagutis. – Kretinga: J. Klietkutė, 2016. Nuoroda tikrinta 2022-03-20
 KLIETKUTĖ, Jolanta. Kostas Jagutis. VLE. Nuoroda tikrinta 2022-03-20
 KLIETKUTĖ, Jolanta. Kostas Jagutis – žinomas pamirštas Kretingos fotografas. Bernardinai.lt. Nuoroda tikrinta 2022-03-20
 MICKEVIČIUS, Juozas. Jagutis Kostas – fotografas. 1970, Kretingos muziejaus mokslinis archyvas, f. 3, b. 6, l. 30-31.
 Kosto Jagučio fotografijos Lietuvos muziejuose. LIMIS.lt. Nuoroda tikrinta 2022-03-20

Jagutis, Kostas
Koncertas fortepijonui Nr. 20 (Mocartas)

Koncertas fortepijonui Nr. 20 d-moll (K466) – austrų klasikinės muzikos kompozitoriaus V. A. Mocarto koncertas fortepijonui, parašytas 1785 metais. Tai vienas iš žinomiausių V. A. Mocarto koncertų.

V. A. Mocartas „Koncertą fortepijonui Nr. 20“ D minorinėje tonacijoje pradėjo 1785 m. sausio trečiąją savaitę, Vienos koncertinio sezono įkarščio metu. Koncertas užbaigtas vasario 10, dieną prieš premjerą Mehlgriobėje, pastate Noimarkto aikštėje (dabar nebėra). Jame V. A. Mocartas užsisakė šešių koncertų ciklą penktadieniais. Šie pasirodymai sulaukė nemažai dėmesio, ir žinoma, kad daugiau nei 150 svečių užsiprenumeravo dalyvavimą sumokėdami po vieną auksinį siuvereną (palyginimui, V. A. Mocarto buto metinės nuomos kaina buvo apie 35 siuverenus). „Koncertas fortepijonui Nr. 20“ buvo atliktas pirmajame iš šių koncertų. 

V. A. Mocartas yra parašęs tik vieną kitą koncertą minorinėje tonacijoje ir iškelta versija, kad jo įtampa ir dramatiškumas susiję su pernelyg kompozitoriaus vaikystę kontroliavusio tėvo L. Mocarto artėjančiu atvykimu į Vieną. Tėvas atvyko kaip tik pirmą pasirodymų dieną ir, pasak jo, orkestras negalėjo parepetuoti kūrinio pabaigos, nes perrašinėtojas nespėjo ruošti partitūrų, tačiau pasirodymo metu atlikimas buvęs didingas ir orkestras pasirodęs įstabiai. Vasario 15 d. V. A. Mocartas pristatė šį koncertą Pilies teatre (Burgtheater).  

„Koncertas fortepijonui Nr. 20“ yra vienas iš žymiausių V. A. Mocarto koncertų. Savas kadencijas jam parašė L. van Betchovenas, J. B. Krameris, J. N. Humelis, F. Mendelsonas, J. Bramsas, K. Šuman, A. Rubinšteinas, Š. Alkanas, K. Reinekė, F. Buzonis ir A. Kasela. J. Bramsas 1878 m. paminėjo, jog „publika visuomet klausosi d minoro [koncerto] ... su pagarba.“

Koncerto dalys 

V. A. Mocarto „Koncertas fortepijonui Nr. 20“ skirtas atlikti fortepijonu su orkestro pritarimu ir sudarytas iš trijų dalių:

 Allegro. 
 Romanze.
 Rondo. Allegro assai.

Šaltiniai 
 Grayson, David. Mozart: Piano Concertos Nos. 20 and 21. Cambridge University Press, 1998

Nuorodos 
 „Koncerto fortepijonui Nr. 20“ įrašai, natos IMSLP projekte

Muzikos kūriniai
OFK Mladost Donja Gorica

Donja Goricos „Mladost“ – Juodkalnijos futbolo klubas iš Donja Goricos (Podgoricos pietvakarinės dalies).

Istorija 
Klubo ištakos siekia 2019 m. Tuo metu pradėjo žaisti Trečioje lygoje (3. CFL). Baćko Mugoša tapo ekipos vyr. treneriu.

Klubas bendradarbiavo su „Podgoricos“ klubu (Lješkopoljės „Mladost“), kurios jaunieji žaidėjai buvo skolinami OFK Mladost DG.

2019 m. vasarą klubas laimėjo Centrinio regiono taurę, kuri suteikė galimybę žaisti Juodkalnijos futbolo taurės turnyre. 

2019–2020 m. Juodkalnijos taurės turnyro pirmame etape pralaimėjo FK „Drezga“ (2:4). Tuo metu rungtyniavo Juodkalnijos Trečioje lygoje. Debiutiniame sezone tapo Trečios lygos Centro zonos nugalėtojais. Dėl patekimo į Antrą lygą kovojo prieš FK Igalo ir FK Berane. Klubui nepavyko patekti į Antrą lygą.

2020–2021 m. sezone klubas vėl tapo Centrinio regiono nugalėtojais. Iškovojo dvi pergales atkrintamosiose rungtynėse prieš FK Petnjica (2-0) ir FK Cetinje (6-0). Klubas iškovojo teisę žaisti Antroje lygoje.

2021–2022 m. sezone ekipa debiutavo Juodkalnijos Antroje lygoje.

Pasiekimai 
Trečia lyga - Centras – 1
Nugalėtojai (2): 2019–20, 2020–21
Centrinio Regiono taurė – 1
Nugalėtojai (1): 2019–20

Sezonai 

|}
Šaltiniai:

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose žaidžia raudona geltona apranga.

Stadionas 
Namų rungtynes žaidžia DG Arenoje, kuri talpina daugiau nei 4 tūkst. vietų. 

Arenoje įrengtos modernios patalpos, papildomos aikštelės. Atitinka Pirmos lygos ir UEFA rungtynių kriterijus.

Išnašos

Nuorodos 
 SOCCERWAY
 FLASHSCORE
 SOFASCORE
 Transfermarkt
 Globalsportsarchive

Juodkalnijos futbolo klubai
Mėlyna ir geltona

Mėlyna ir geltona – nevyriausybinė organizacija, remianti (jų pačių žodžiais) „ginkluotą Ukrainos pasipriešinimą prieš Rusijos agresiją“, nuo 2014 metų. Ji aprūpina Ukrainos karius ir savanorius įranga, kuri nėra būtent ginklai, tačiau aiškiai naudojama būtent kovoje ir ten reikalinga. Organizacija turi Ukrainos apdovanojimų. Oficialiai joje įdarbinti tik du darbuotojai.

Tiekiamos šarvinės liemenės, šalmai, mašinos, optika, naktinio matymo įranga, dronai, apranga bei taktinė medicina.

Surenkamos sumos 
2017–2019 metais organizacija per metus surinkdavo apie 100 000 eurų.

2022 m., prasidėjus Rusijos–Ukrainos karui, aukojamos sumos išaugo. Vien invazijos dieną, vasario 24 d., buvo paaukota maždaug milijonas eurų, iki vasario 25 d. paaukota apie du milijonus eurų.  Pirmojo Rusijos invazijos mėnesio metu organizacijai „Mėlyna ir geltona“ lietuviai paaukojo 10 mln. eurų.  Vidutinė auka siekia apie 100 eurų, aukoja tiek paprasti žmonės, tiek ir verslai. Pačios organizacijos duomenimis, 2022 m. kovo 16 dieną jau buvo ne šiaip surinkta bet ir išsiųsta paramos už 18 500 000 eurų.

LRT studijoje organizacija taip pat rengė paramos koncertus „Kartu iki pergalės“, kurių metu irgi buvo surinkta lėšų.

Registracija 
Registracija tinklalapyje reikalinga tik juridiniams asmenims, suteikiantiems daugiau nei 1500 eurų paramos. Fiziniams asmenims registracija nereikalinga.

Sukčiavimo atakos prieš organizaciją 
Socialiniuose tinkluose (Facebook ir pan.) būta apgalvotų sukčiavimo atakų prieš šią organizaciją, kurių metu buvo kviečiama aukoti neva jai, tačiau nurodant kitą banko sąskaitą. Ten sukurtos netikros paskyros iš pažiūros atrodo identiškai tikroms. Utenos policija perspėjo būti apdairiems ir prieš pervedant pinigus sutikrinti tinklalapio adresą bei banko sąskaitos numerį.

Šaltiniai 

Lietuvos paramos fondai
Lietuvos nevyriausybinės organizacijos
2022 m. Rusijos invazija į Ukrainą
Obelių geležinkelio stotis

Obelių geležinkelio stotis – geležinkelio stotis Obelių mieste (Rokiškio rajonas), Stoties g. 1, geležinkelio ruože Radviliškis–Daugpilis. Nebeveikianti.

Istorija 

1872–1873 m. netoli Obelių nutiestas Radviliškio–Daugpilio geležinkelis. XX a. tarpukariu prie geležinkelio stoties įrengta muitinė su sandėliais ir vagonais-šaldytuvais, veikė geležinkelio remonto dirbtuvės, geležinkeliečių poilsio namai. 1941 m. birželį iš stoties ištremta 97 žmonių, tarp jų 22 mokytojai.

2001 m. keleivinių traukinių eismas iš Šiaulių dėl mažo keleivių srauto sutrumpintas iki Rokiškio. 2010 m. Vyriausybė nutarė uždaryti Obelių geležinkelio stotį motyvuodama galimu AB „Lietuvos geležinkeliai“ lėšų sutaupymu ir krovininių traukinių pagreitėjimu. 2010 m. stotis uždaryta.

Šaltiniai 

Obeliai
Lietuvos geležinkelio stotys
Vilkaviškio geležinkelio stotis

Vilkaviškio geležinkelio stotis – stotis prie Vilkaviškio miesto, Didžiųjų Šelvių kaime.

Istorija 

1925 m. projektuoto pastato architektas – Edmundas Frykas. Pastatas eklektiškos stilistikos – puošnus, barokinio silueto frontonas, kuris papuoštas smukiomis detalėmis: romaninėmis arkutėmis, tautine simbolika (Vytis, Gediminaičių stulpų motyvas). Interjere yra art deco elementų. Pagrindinis fasadas – modernizuoto istorizmo. Kaip tuomet buvo įprasta statant visuomeninius pastatus, įrengta ne tik stotis, bet ir gyvenamosios bei kitos patalpos.

2003–2005 m. stotis restauruota. 2014 m. birželio 14 d. ant stoties pašventinta Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centro suprojektuota atminimo lenta iš stoties masiškai tremtiems Lietuvos gyventojams atminti.

Šaltiniai 

Vilkaviškis
Lietuvos geležinkelio stotys
Pabradės geležinkelio stotis

Pabradės geležinkelio stotis – geležinkelio stotis Pabradės mieste, Bažnyčios g. 9. Stotyje stoja priemiestiniai keleiviniai traukiniai Vilnius–Ignalina ir Vilnius–Turmantas.

Istorija 

Stotis įkurta XIX a. 2-ojoje pusėje tarp Družilių ir Švenčionių stočių. Anksčiau joje atsiskirdavo geležinkelio linija Pabradė–Polockas, tačiau subyrėjus TSRS ji buvo apleista, o vėliau ir nuardyta.

Šaltiniai 

Lietuvos geležinkelio stotys
Pabradė
Vivian Ikechukwu

Vivian Ikečukvu (Vivian Ikechukwu g. 1997 m. liepos 10 d.) – Nigerijos futbolininkė, puolėja. Žaidė ir Lietuvoje. Atstovavo Šiaulių „Gintros“ klubui. Kitados buvo kviečiama į Nigerijos jaunimo rinktines.

Karjera 
Gimė Nigerijoje. Atstovavo „Rivers Angels” klubui, su kuriuo laimėjo Nigerijos čempionatą.

FC Gintra 
2022 m. persikėlė rungtyniauti į Lietuvą. Atstovavo „Gintros“ klubui.

2022 m. kovo 27 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš FC Hegelmann. Šiaulietės šiose rungtynės rezultatu 2:1 palaužė varžoves.

Statistika 
 A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
  Ekipa žaidė A lygoje;

Pasiekimai 
FC Gintra
 Lietuvos čempionė: 2022 m.

 River Angels FC
 Nigerijos čempionė

Įvertinimai 
 <...>

Šaltiniai

Nuorodos 
 gintra.lt (Apie žaidėją)
 lietuvosfutbolas.lt (Apie žaidėją)
 lietuvosfutbolas.lt (Gintra 2022 m. sezone)
 SOCCERWAY (Apie žaidėją)
 FLASHSCORE
 OGOL
 [ UEFA] (Apie žaidėją)

Nigerijos futbolininkės
Varėnos geležinkelio stotis

Varėnos geležinkelio stotis – geležinkelio stotis Varėnos miesto pietinėje dalyje, Savanorių g. 3, netoli Varėnos bažnyčios. Stoties vidus dekoruotas Senojoje Varėnoje gimusio Lietuvos menininko M. K. Čiurlionio kūrybos motyvais.

Istorija 
Varėnos geležinkelio stotis pastatyta 1862 m. tiesiant Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelį, tarp Marcinkonių ir Valkininkų stočių. Stotis pastatyta 5 varstus į pietus nuo Senosios Varėnos miestelio. Tuo metu keleivinės stoties pastatas buvo medinis. 1895 m. nutiesus Varėnos–Alytaus geležinkelio atšaką iki Poteronių tapo mazgine. I pasaulinio karo pabaigoje sunaikinus pirmąjį medinį stoties pastatą buvo pastatytas naujasis, mūrinis, kuris buvo visiškai sugriautas II pasaulinio karo metu. Dabartinė mūrinė stotis pastatyta XX a. viduryje.

2012 m. stotis rekonstruota.

Šaltiniai 

Lietuvos geležinkelio stotys
Varėna
Koncertas fortepijonui Nr. 21 (Mocartas)

Koncertas fortepijonui Nr. 21 C-dur (K467, „Elvira Madigan“) – austrų klasikinės muzikos kompozitoriaus V. A. Mocarto koncertas fortepijonui, parašytas 1785 metais. Tai vienas iš žinomiausių V. A. Mocarto koncertų.

V. A. Mocartas „Koncertą fortepijonui Nr. 21“ C mažorinėje tonacijoje pradėjo 1785 m., tikriausiai sausį, Vienos koncertinio sezono įkarščio metu. Jis buvo rašomas kartu ar beveik kartu su „Koncertu fortepijonui Nr. 20“. Koncerto rankraštyje užrašyta vasario mėn. data, tačiau asmeniniame žurnale V. A. Mocartas jo pabaigimo datą pažymėjo esant kovo 9, dieną prieš premjerą, kuriai kompozitorius išsinuomojo salę Pilies teatre (Burgtheater). Tuo metu Vienoje buvęs V. A. Mocarto tėvas Leopoldas tik paminėjo, kad pasirodymas atnešė 559 guldenus pajamų, daugiau nei tikėtasi. Taip pat jis paminėjo, kad fortepijono dalis yra ypač sudėtingo atlikimo.  

„Koncertas fortepijonui Nr. 20“ yra vienas iš žymiausių V. A. Mocarto koncertų. Jis ypač išpopuliarėjo, kai jo vidurinės lėtosios dalies tema buvo panaudota 1967 m. švedų filme „Elvira Madigan“. Pats filmas nuo to laiko buvo primirštas, tačiau jo pavadinimas prigijo koncertui. Savas kadencijas jam yra parašę ir modernieji kompozitoriai, pvz., A.Šnitkė, F. Glasas.

Koncerto dalys 

V. A. Mocarto „Koncertas fortepijonui Nr. 21“ skirtas atlikti fortepijonu su orkestro pritarimu 
ir sudarytas iš trijų dalių:

 Allegro maestoso. 
 Andante.
 Allegro vivace assai.

Šaltiniai 
 Grayson, David. Mozart: Piano Concertos Nos. 20 and 21. Cambridge University Press, 1998
  Betsy Schwarm, Encyclopaedia Britannica, 2013 m.

Nuorodos 
 „Koncerto fortepijonui Nr. 21“ įrašai, natos IMSLP projekte

Muzikos kūriniai
Apple A15

Apple A15 () – Apple sistema ant kristalo iš Apple Ax serijos, 2021 m. rudens modelis. Sistemoje yra 64 bitų 6 branduolių ARM mikroprocesorius. Ją sukūrė „Apple“ ir pagamino pagal sutartį gamintojas „TSMC“, naudodamas pažangų 5 nanometrų (N5P) procesą.
 Turi 15 milijardų tranzistorių.

Aprašymas 
Pagrindiniai A15 Bionic blokai – skaičiavimo ir grafikos branduoliai. Pačiame procesoriuje yra:

 du didelio našumo skaičiavimo branduoliai (sudėtingoms skaičiavimo užduotims atlikti);
 keturi padidinto energijos vartojimo efektyvumo skaičiavimo branduoliai (kasdienei veiklai);
 penki grafiniai branduoliai skirti iPhone 13 Pro / Pro Max / iPad mini 6 ir keturi iPhone 13 / 13 mini (su Metal 2 technologijos palaikymu).
 16 branduolių neuroninis variklis, užtikrinantis apdorojimą iki 15,8 trilijonų operacijų per sekundę.

A15 Bionic yra patobulinta Apple A14 procesoriaus versija, kuri gavo patobulintą ir optimizuotą Metal 4 API ir 5 branduolių grafikos greitintuvą. Šis naujasis procesorius sunaudoja 15% mažiau elektros energijos ir yra našesnis nei Apple A14.

Gali būti, kad „A15 Bionic“ yra sukurtas pagal platformą, pavadintą kodiniu pavadinimu T8103, kurios pagrindas yra Apple M1 procesorius, ir palaiko Thunderbolt prievadą.

Pritaikymas 
Įrenginiai, naudojantys Apple A15:

 iPhone 13 ir iPhone 13 mini
 iPhone 13 Pro ir iPhone 13 Pro Max (5 branduolių GPU);
 iPhone SE (3-os kartos) (2022);
 iPad mini (6-os kartos).

Taip pat skaitykite 
 Snapdragon
 Apple silicon

Išnašos 

Procesoriai
IPad
iPhone
Onuškio dvaras (Trakai)

Onuškio dvaras – buvęs dvaras Onuškyje (Trakų rajone), buvusio Skundonių kaimo žemėse.

Istorija 
1511 m. minimas Onuškio dvaras (manoma, įkurtas dar XV a. pabaigoje ar XVI a. pradžioje buvusio Skundonių kaimo žemėse). Jam priklausė Taučionių, Vanagų, Niūronių, Bičiūnų ir kiti kaimai. Kuriantis dvarui, aplinkiniai miškai pateko jo žinion.

1511 m. gegužės 20 d. Žygimanto Senojo dovanojimo aktu arklininkui Jokūbui Kuncevičiui suteikta teisė valdyti Onuškio dvarą Trakų vaivadijoje.

1524 m. Lietuvos didysis kunigaikštis Žygimantas Senasis suteikė jo savininkui J.Kuncevičiui privilegiją steigti Onuškio miestelį.

1511 m. istoriniuose šaltiniuose minima, kad Onuškio dvaras dovanojimu aktu atitenka LDK pareigūnui J.Kuncevičiui. Priešingai R.Šalūgos teiginiui, Onuškio dvaras buvo įkurtas ne savavališkai, o teisėtai įsigytas Kuncevičių. Miesto gyvenviečių tinklo tyrėjai mano, jog Onuškio gyvenvietės įkūrimą lėlė ūkiniai interesai, nes prie XV-XVI a. pradžioje įsteigtų dvarų įsikūrė gyvenvietės, nieko bendro neturinčios su šalies gynyba. Tad Onuškio gyvenvietė įsikūrė bent XV a. pabaigoje, o dvaras dar anksčiau.

1559 m. dvarą nusipirko Mikalojus Naruševičius. Už jo lėšas 1567-1568 m. buvo pastatyta antroji Onuškio bažnyčia. Mikalojus Naruševičius ėjo aukštas pareigas kunigaikščio dvare. Jis buvo LDK žemės iždininkas ir raštininkas sekretorius. Iždininkas buvo artimiausias paiždininkio padėjėjas. Jis priimdavo ir išduodavo pinigines lėšas. Raštininkai kunigaikščio rūmuose buvo žemesnio rango urėdininkai. Už tarnybą gaudavo žemės, atlyginimą pinigais. Svarbiausi iš raštininkų buvo sekretoriai. Kunigaikštis, Ponų taryba arba kancleris sekretoriams pavesdavo tvarkyti svarbiausius valstybinius raštus. Raštininko parašas ant dokumento rodė, jog rašto (akto) turinys tikras.

Dvaro centre Onuškyje 1670 m. buvo tik 14 kiemų. 1722 m. - 36 šeimos.

Po 1863 m. sukilimo Onuškio dvaras buvo Rusijos valdžios konfiskuotas ir padovanotas grafui Aleksiejui Olsufjevui, kuris buvo Rusijos valstybės tarybos narys ir Rusijos sužeistųjų komisijos narys.

Svarbiausių biografinių žinių apie didikus, valdžiusius Onuškio dvarą, yra lenkų istorikų tęstiniame leidinyje „Polski Słownik Biograficzny“.

Išnašos

Nuorodos

Trakų rajono dvarai
Onuškis
2022 m. pasaulio orientavimosi sporto slidėmis čempionatas

2022 m. pasaulio orientavimosi sporto slidėmis čempionatas – Tarptautinės orientavimosi sporto federacijos organizuotas geriausių pasaulio orientavimosi sporto slidėmis atletų čempionatas, kuris vyko kovo 15 d. – 19 d. Suomijoje.

Reaguojant į 2022 m. Rusijos invazija į Ukrainą, čempionate neleista startuoti atletams iš Rusijos ir Baltarusijos.

Medalininkai

Vyrai

Moterys

Mišrios rungtys

Medalių lentelė

Dalyvaujančios šalys 

  (2)
  (2)
  (8)
  (8)
  (16)
  (1)
  (4)
  (4)
  (7)
  (4)
  (4)
  (16)
  (1)
  (15)
  (12)
  (2)

Lietuvos komanda 

Individualios rungtys

Estafetės

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Pasaulio orientavimosi sporto slidėmis čempionatai
2022 sporte
Suomijos sportas
.ac

.ac () – interneto šalies kodo aukščiausio lygio domenas (ccTLD) Dangun Žengimo salos (Jungtinė Karalystė) interneto domenų vardų sistemoje. Įsigaliojo nuo 1997 m..

Antrojo lygio domenai 

 .org.ac – ne pelno organizacijos
 .gov.ac – valstybinės institucijos

Šaltiniai
Tereza Romanovskaja

Tereza Romanovskaja (g. 2003 m. gruodžio 17 d.) – Lietuvos futbolininkė. Atstovavo Lietuvos jaunimo rinktinėms, kviečiama į nacionalinę moterų futbolo rinktinę. Atstovauja ir Lietuvos futsalo rinktinei. Gynybinio plano žaidėja, kuri gali rungtyniauti saugės, gynėjos pozicijose.

Karjera 
Iš Zarasų krašto (Turmanto) kilusi futbolininkė persikėlė į Panevėžį 2018 m., kur mokėsi futbolo paslapčių Panevėžio Raimundo Sargūno sporto gimnazijoje. Treniravosi pas garsų Lietuvos futbolo specialistą Virginijų Liubšį.

Žaidėją į kvietėsi Šiaulių ir Vilniaus moterų futbolo klubai, bet Tereza Romanovskaja pasirinko Kauną. Atstovavo Kauno Žalgiriui moterų A lygoje (nuo 2019 m. antros pusės) ir LMFA I lygoje dalyvavusioms panevėžietėms.

2019 m. sezone MFK Kauno Žalgiris Lietuvos moterų futbolo A lygoje iškovojo sidabro medalius, o panevėžietės Lietuvos moterų futbolo asociacijos I lygoje taip pat liko antroje vietoje ir tenkinosi sidabro medaliais.

2020 m. sezone MFK Kauno Žalgiris Lietuvos moterų futbolo A lygoje iškovojo 3-iąją vietą, o panevėžietės Lietuvos moterų futbolo asociacijos I lygoje 5-ąją vietą.

FC Gintra 
Nuo 2021 m. rungtyniavo Šiaulių „Gintroje“. Žaidė Lietuvos moterų futbolo A lygoje. Atstovavo ir Šiaulių Futbolo akademijos ekipai.

„Gintros” sudėtyje 2022 m. įvyko milžiniškos permainos: iš 2021 m. sezono liko tik trys futbolininkės – Tereza Romanovskaja, Aušrinė Bikutė ir Trudi Carter. Pagrindinę „Gintros“ komandą papildė būrys legionierių ir merginų iš jaunimo ekipos. Nepaisant šių pokyčių FC Gintra iškovojo LMFA Žiemos taurę.

Pasiekimai 
 su FC Gintra
 Čempionė: 2021, 2022 m.
 Žiemos taurės turnyro nugalėtoja: 2022 m.

 su MFK Kauno Žalgiris
 antroji vieta: 2019 m.
 trečia vieta: 2020 m.

 su FA FK Panevėžys
 LMFA I lyga: 2019 m. antroji vieta.

asmeniniai
 2020 m. Panevėžio Raimundo Sargūno sporto gimnazija išrinko dvylikos sporto šakų geriausius sportininkus. Geriausia futbolininke buvo pripažinta Tereza Romanovskaja.
 Geriausia jaunoji futbolininkė.

rekordai
 2021 m. balandžio 16 d. LMFA I lyga rungtynėse prieš Joniškio „Saned“ pasižymėjo pelnydama net šešis įvarčius.

Rinktinės 
 WU-17 rinktinė
 2019 m. pakviesta į WU-17 rinktinę. Žaidė UEFA WU-17 atrankos turnyre.

 WU-19 rinktinė
 2021 m. pakviesta į WU-19 rinktinę. Žaidė UEFA WU-19 atrankos turnyre.

 Nacionalinė rinktinė
 2021 m. susilaukė kvietimo į nacionalinę rinktinę.
 2022 m. vasario 16 d. žaidė draugiškose rungynėse prieš Uzbekistaną. Varžovės nugalėjo rezultatu 1:0.
 2022 m. vasario 19 d. žaidė draugiškose rungtynėse prieš Bulgarijos rinktinę. O lietuvės nugalėjo varžoves rezultatu 3:2.
 2022 m. vasario 22 d. žaidė draugiškose rungtynėse prieš Latvijos rinktinę. Varžovės nugalėjo rezultatu 1:0.

Šaltiniai

Nuorodos 
 SOCCERWAY
 FLASHSCORE
 lietuvosfutbolas.lt
 UEFA svetainė
 Globalsportsarchive
 fbref.com statistika 
 fkgintra.lt
 zalgiris.lt

Lietuvos futbolininkės
Lietuvos futbolo taurė 2022 m.

Lietuvos futbolo taurė 2022 m. – 34–asis nepriklausomos Lietuvos futbolo taurės turnyras. 

Pagal turnyro generalinį rėmėją, oficialus 2022 m. turnyro pavadinimas – Hegelmann LFF Taurė.

Turnyro dalyviai 

 Turnyre privalomai dalyvauja ekipos iš A lygos, Pirmos lygos bei Antros lygos. 
 Sumažėjus COVID-19 pandemijos apribojimams, po dvejų metų pertraukos, vėl buvo kviečiamos žemesnių lygų komandos. 
 Dublerių komandos taurės varžybose nedalyvauja. 
 A lygos komandos turnyre dalyvauja nuo vėlesnio etapo.

Šių metų turnyre viso dalyvauja 54 komandos. Privalomi 32 dalyviai: 10 A lygos dalyvių, 11 I lygos dalyviai ir 11 II lygos dalyvių. Norą dalyvauti turnyre taip pat išreiškė 17 III lygos bei 5 SFL dalyviai.

Turnyro formatas 

Iš viso dalyvavo 54 ekipos. 

 Pirmasis etapas
Pirmajame taurės etape nedalyvavo A lygos komandos, o iš likusių 44 komandų burtų keliu buvo sudarytos 22 poros. 

 Antrasis etapas – šešioliktfinalis
Antrame etape prie 22 pirmojo etapo laimėtojų prisijungė ir A lygos ekipos. 32 komandos burtų keliu buvo suskirstytos į poras. 

 Kiti etapai
Po antrojo etapo sužaistas aštuntfinalis, ketvirtfinalis, pusfinalis ir finalo rungtynės. 

 Papildoma informacija
Visuose etapuose buvo žaidžiamos vienerios rungtynės, kurių laimėtojai pateks į kitą etapą. 

Visuose taurės etapuose žemesniame divizione žaidžianti komanda turėjo namų pranašumą; jeigu ištraukiamos dvi tos pačios lygos komandos – namuose žais ištraukta pirmoji.

Pirmojo etapo burtai ištraukti 2022 m. balandžio 15 d. 11 valandą. Tiesioginė traukimo ceremonija buvo rodoma „Lietuvos futbolas“ YouTube kanalu.

Turnyro tvarkaraštis 
Registracija vyko iki 2022 m. balandžio 8 d.

Rezultatai

I etapas

Šešioliktfinalis 
Į šį etapą vietas iškovojo 9 Pirmos lygos, 6 II lygos, 6 III lygos bei 1 SFL komanda. Šiame etape prisijungia 10 A lygos komandų.

Žalgiris v. Kauno Žalgiris 

 FK Žalgiris nugalėjo varžovus pratęsimo metu ir pateko į finalą.

Hegelmann v. Panevėžys 

 FC Hegelmann varžovus palaužė tik baudinių serijos metu (4:3) ir pateko į finalą.

Finalas 
2022 m. spalio 16 d. Kauno S. Dariaus ir S. Girėno stadione įvyko finalo rungtynės. Tai buvo inauguracinės rungtynės šiame stadione po 4 metus trukusios rekonstrukcijos.

 FK Žalgiris palaužė varžovus pratęsimo metu ir iškovojo LFF taurę.

Taip pat skaitykite 
 Lietuvos futbolo varžybos 2022 m.
 Sąrašas:2022 m. A lygos rungtynės
 2022 m. A lyga
 2022 m. LFF I lyga
 2022 m. LFF II lyga
 2022–2023 m. Futzalas
 Lietuvos futbolo sistema

Šaltiniai

Nuorodos 
 Flashscore archyvas

LFF taurės sezonai
Marija Ivaškevičiūtė

Marija Ivaškevičiūtė (g. 1999 m. rugpjūčio 5 d. Šiauliuose) - lietuvių šiuolaikinio šokio šokėja, "Auksinio scenos kryžiaus" laureatė.

Biografija 
Marija Ivaškevičiūtė gimė ir augo Šiauliuose. Vaikystėje šoko "showdance" šokio klube „Flamingas“. Jame rengė solo numerius, duetus, dalyvavo šokio stovyklose, varžybose, čempionatuose, juose pelnė  prizinių vietų. Nebelikus jos amžiaus merginų,"showdance" šokio grupė išsiskirstė. Į šiuolaikinį šokį 9–10 metų amžiaus Mariją patraukė choreografė Rūta Butkus, Šiauliuose vedusi seminarą. Būdama 16 metų, 10 klasėje Marija įstojo į M. K. Čiurlionio menų mokyklą ir nuo to laiko gyveno Vilniuje. 

2018 m. baigė Nacionalinę M. K. Čiurlionio menų mokyklą, modernaus (šiuolaikinio) šokio specialybę. Po to pradėjo dirbti Klaipėdoje, Šeiko šokio teatre. Sukūrė vaidmenų Lietuvos ir užsienio choreografų šokio spektakliuose (juos režisavo Agnija Šeiko, Vilma Pitrinaitė, Dalija Acin Thelander Murphy, Ugnė Dievaitė, Palle Granhoj, Daphnis Kokkinos ir kt.). Šoko įvairiuose festivaliuose, pasirodė ir užsienio šalyse (Vokietijoje, Norvegijoje, Ispanijoje, Maltoje).

Vaidmenys 
 „Pamirštos princesės“ (spektaklis vaikams), choreografė Inga Kuznecova
 Duetų spektaklis kartu su Agnija Šeiko „Nakties mirgėjimai“, choreografė Ugnė Dievaitė
  Šokio video „Šokis plius miestas“
 Šokio spektaklis „Klajojančios kopos“ (Šeiko šokio teatras)

Apdovanojimai  
 2020 m. Auksinis scenos kryžius "Metų Šokėjos" kategorijoje - už vaidmenį šokio spektaklyje „Klajojančios kopos“ (Šeiko šokio teatras)

Šaltiniai 
 https://www.lrt.lt/naujienos/kultura/12/1454261/sokeja-marija-ivaskeviciute-gal-juokiasi-kas-is-manes-tokiu-metu-gavau-apdovanojima
 http://dance.lt/new/2021/04/06/marija-ivaskeviciute-jaunimui-svarbu-suprasti-kad-sokejas-yra-tikra-profesija/
 https://seikodancecompany.com/komanda/sokejai/

Lietuvos šiuolaikinio šokio atlikėjai
Nacionalinis universitetas Lvovo Politechnika

Nacionalinis universitetas „Lvovo Politechnika“ () – valstybinė aukštoji technikos mokykla Lvove, Ukrainoje. Nuo pat įkūrimo 1816 m. jis buvo vienas svarbiausių mokslo ir technologijų plėtros centrų Vidurio Europoje. Tarpukaryje „Lvovo Politechnika“ kartu su „Varšuvos Politechnika“ buvo viena svarbiausių Lenkijos technikos mokyklų. 2020 m. universitetas įtrauktas į pasaulio 1000 geriausių universitetų sąrašą pagal „Times Higher Education“ reitingą.

Veikla 

„Lvovo Politechniką“ sudaro 18 švietimo ir mokslo institutų. 2019 m. universitete studijavo apie 35 000 studentų. Ugdymo procesą vykdė 2200 dėstytojų kolektyvas, iš kurių daugiau nei 320 buvo mokslų daktarai. Ugdymo procese dalyvavo mokslininkai iš Ukrainos nacionalinės mokslų akademijos mokslo įstaigų, specialistai iš pramonės įmonių. 2018-2019 mokslo metais parengti 66 mokymo sričių specialistai.

Istorija 

1844 m. įkurta Technikos akademija. Joje įvyko pirmasis pokalbis telefonu Austrijos-Vengrijos teritorijoje tarp akademijos aktų salės ir chemijos fakulteto. Tais pačiais metais akademijos rektoriumi tapo žinomas Lvovo architektas Julianas Zacharevičius, o akademija pervadinta į Politechnikos mokyklą (). J. Zacharevičius suprojektavo pagrindinio korpuso ir chemijos fakulteto pastatus. Pagrindinis įstaigos pastatas, vadinamas „Lenkijos technikos universitetų motina“, buvo suprojektuotas tuo metu madingu eklektišku neorenesanso stiliumi.

1880 m. Politechnikos mokykloje apsilankė imperatorius Pranciškus Juozapas I. Jo įsakymu pas tapytoją Janą Mateiką buvo užsakyta nutapyti 11 drobių, vaizduojančių mokslo ir technikos pažangą. Paveikslai pakabinti universiteto pagrindinių rūmų aktų salėje.

1919 m., per Lenkijos–Ukrainos karą, lenkai universitete įrengė įtvirtintą punktą, kuriame šaukė naujokus į Lenkijos kariuomenę.

1920 m. aukštoji mokykla pervadinta į „Lvovo Politechniką“ (), priimtas naujas statutas.

1941 m. liepos mėn. vokiečių okupacinė kariuomenė įvykdė egzekuciją lenkų profesoriams.

1939-1993 m. sovietų valdžia švietimo įstaigą pervadino į Lvovo politechnikos institutą. Po Antrojo pasaulinio karo jis buvo vadinamas Lvovo Lenino komjaunimo vardo Lenino ordino politechnikos institutu.

1993 m. politechnikos institutui suteiktas universiteto statusas,  įstaiga pavadinta Valstybiniu universitetu „Lvovo Politechnika“. 2000 m. tapo Nacionaliniu universitetu „Lvovo Politechnika“.

2009 m. liepos 8 d. „Lvovo politechnikai“ suteiktos savivaldos teisės – autonominio, nacionalinio mokslinių tyrimų universiteto statusas..

Žymūs alumnai 

 Brunonas Abakanovičius, inžinierius
 Stepanas Bandera, ukrainiečių nacionalistas (OUN)
 Boleslovas Liutikas, lietuvių politikas
 Denysas Šmyhalis, Ukrainos premjeras
 Boleslavas Toločko, Varšuvos technikos universiteto profesorius

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

 Oficiali svetainė

Lvovas
Ukrainos universitetai
Technikos universitetai
Rusofobija

Rusofobija arba antirusiškas nusistatymas () – priešiškas požiūris į visa, kas susiję su Rusija ir rusus. Terminą sugalvojo Fiodoras Tiutčevas, 1867 m., norėdamas įvardinti neracionalią baimę ar antipatiją Rusijos kitoniškumui.

Teigiama, kad rusofobijos ištakos sieka anksčiau jos vykdytą politinę bei kultūrinę priespaudą, posovietinėje erdvėje. Anot jos kritikų, rusofobiją palaiko prieš Vakarus veikianti ekspansyvios politikos, jos autokratinio režimo ir liberalių vertybių visuomenėje nepripažinimo bei kitų etninių grupių engimo jos įtakos zonoje mitai.

Tokį požiūrį kursto propaganda. Teigiama, neva Vakarai seniai niekina Rusijos tautą, laiko ją prastesne, besižvalgančia į praeitį, barbariška Azijos civilizacija Europos pašonėje. Įvardija grėsme, galinčia sužlugdyti Vakarų civilizaciją, kurią reiktų suvaldyti arba nugalėti. Neva rusai gali tik pasimokyti iš Vakarų kaip reiktų gyventi, kaip tai buvo Petro I valdymo laikais.

1812–1830 m. rusofobija buvo Prancūzijos, 1900–1914 m. Vokietijos valstybinės propagandos dėmeniu. JAV šaltojo karo metais rusai dažnai tapatinti su sovietais ir komunistais, o JAV gyvenantys rusai (nors dažniausiai būdami antikomunistai) susidūrė su rusofobija.

Rusijos Vyriausybės kritika ar ją lydintys protesto veiksmai nėra rusofobija. XXI a. kritišką požiūrį Rusijos ir rusų atžvilgiu paskatino Abchazijos ir Pietų Osetijos užgrobimas, Krymo aneksija, ypač Ukrainos užpuolimas.

„Rusofobiją“ dažnai pasitelkia Rusijos politikai, visuomenės veikėjai bei propapandistai, atsakydami į V. Putino rėžimo kritiką. Rusofobija kaltinamos Baltijos šalys, Lenkija, Ukraina, kitos Vakarų valstybės. Konkretūs kaltinimai šalims skiriasi. Skirtumus lemia ne tik skirtinga šalių užsienio politika, bet ir tariamos rusų diskriminacijos apraiškos. Esant daugiau rusų, rusofobija traktuojamas atsisakymas rusų paskelbti valstybine kalba ar įtraukties ir lojalumo siekianti natūralizacija. Kur rusų mažuma nedidelė, priekaištaujama dėl sovietmečio paminklų šalinimo, požiūrio į sovietinę simboliką, objektyvaus istorinių įvykių vertinimo. Tokie veiksmai Rusijos traktuojami kaip rusofobija.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Russophobia in Russian official statements and media. A word frequency analysis

Diskriminacija
Gintarė Raznauskaitė

Gintarė Raznauskaitė (g. 2004 m. gegužės 13 d.) – Lietuvos futbolininkė, žaidžianti FC Gintra klube gynėjos pozicijoje.

Karjera 
Iš Jonavos kilusi žaidėja sportuoti pradėjo gimtame mieste. Nuo 2018 m. vasaros atstovavo „Jonavos“ klubo ekipai, kuri žaidė LMFA I lygoje.

2019 m. persikėlė į Šiaulius ir mokėsi Šiaulių sporto gimnazijoje. Atstovavo Šiaulių SG-FA; žaidė 2019 m. moterų A lygoje 2019 m. rungtyniavo ir „Jonavos“ ekipoje, kuri žaidė LMFA I lygoje.

2020 m. atstovavo Šiaulių SG-FA; žaidė 2020 m. moterų A lygoje, bei „Jonavos“ ekipai, kuri žaidė LMFA I lygoje.

2021 m. nuomos pagrindais žaidė „Kauno Žalgiryje“. Atstovavo ir Gintra B-ŠSG („Gintros“ klubo jaunimo komandai), kuri žaidė LMFA I lygoje. Kartu su Eitvyde Partikaite iškovojo LMFA I lygos sidabrą bei A lygos bronzos medalius.

„Gintros“ klubas 
2022 m. vasario mėn. pasirašė sutartį su FC Gintra.

2022 m. kovo 27 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš FC Hegelmann. Šiaulietės šiose rungtynės rezultatu 2:1 palaužė varžoves.

Statistika 
 A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
  Ekipa žaidė A lygoje;

Rinktinės 
Kviečiama į WU-15 (2018 m.), WU-17 bei WU-19 rinktines.

2022 m. balandžio 9 d. atstovavo WU-19 rinktinei prieš Serbijos WU-19 rinktinę.

Pasiekimai 
 su FC Gintra
 Lietuvos moterų futbolo A lyga: 2022 m.
 Baltijos moterų futbolo lyga:
 LMFA Žiemos taurės turnyro nugalėtoja: 2022 m.

 su MFK Kauno Žalgiris
 Lietuvos moterų futbolo A lyga: 
 trečioji vieta: 2021 m.

su MFK Jonava
 LMFA Futsal lyga
 antroji vieta 2017–2018 m. sezone
 LMFA I lyga
 Nugalėtojos: 2018 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 fkgintra.lt info
 Soccerway (Apie žaidėją)
 [ lietuvosfutbolas.lt]
 [ lietuvosfutbolas.lt] (Gintros 2022 m. sezonas)
 [ Globalsportsarchive]

Lietuvos futbolininkės
Oluwadamilola Iyabo Koko

Koku (Oluwadamilola Koku g. 2002 m. birželio 16 d.) – Nigerijos futbolininkė, puolėja. Žaidė ir Lietuvoje. Atstovavo Šiaulių „Gintros“ klubui. Kitados buvo kviečiama į Nigerijos jaunimo rinktines.

Karjera 
Gimė Nigerijoje. Atstovavo „Rivers Angels” klubui, su kuriuo laimėjo Nigerijos čempionatą.

FC Gintra 
2022 m. persikėlė rungtyniauti į Lietuvą. Atstovavo „Gintros“ klubui.

2022 m. kovo 27 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš FC Hegelmann. Šiaulietės šiose rungtynės rezultatu 2:1 palaužė varžoves.

Statistika 
 A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
  Ekipa žaidė A lygoje;

Pasiekimai 
FC Gintra
 Lietuvos čempionė: 2022 m.

 River Angels FC
 Nigerijos čempionė

Įvertinimai 
 <...>

Šaltiniai

Nuorodos 
 gintra.lt (Apie žaidėją)
 lietuvosfutbolas.lt (2022 m. sezone)
 SOCCERWAY (Apie žaidėją)
 [ FLASHSCORE]
 zerosero.pt
 [ OGOL]

Nigerijos futbolininkai
Eitvydė Partikaitė

Eitvydė Partikaitė (g. 2004 m. sausio 20 d.) – Lietuvos futbolininkė, žaidžianti FC Gintra klube saugės pozicijoje. Kitados atstovavo Lietuvos jaunimo rinktinėms, kviečiama į nacionalinę rinktinę.

Karjera 
Iš Naujosios Akmenės kilusi žaidėja sportuoti pradėjo gimtame mieste. Vėliau persikėlė į Šiaulius ir mokėsi Šiaulių sporto gimnazijoje. Nuo 2017 m. rudens atstovavo Šiaulių SG-FA; žaidė 2017 m. moterų A lygoje. Sekančiais metais ekipa žaidė 2018 m. moterų A lygoje bei 2019 m. moterų A lygoje bei 2020 m. moterų A lygoje.

2021 m. nuomos pagrindais žaidė „Kauno Žalgiryje“. Atstovavo ir Gintra B-ŠSG („Gintros“ klubo jaunimo komandai), kuri žaidė LMFA I lygoje. Kartu su Gintare Raznauskaite iškovojo LMFA I lygos sidabrą bei A lygos bronzos medalius.

„Gintros“ klubas 
2022 m. kovo mėn. pasirašė sutartį su FC Gintra.

2022 m. kovo 27 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš FC Hegelmann. Šiaulietės šiose rungtynės rezultatu 2:1 palaužė varžoves. Šiose rungtynėse ryšėjo kapitonės raištį.

Statistika 
 A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
  Ekipa žaidė A lygoje;

Rinktinės 
Kviečiama į WU-17 bei WU-19 rinktines.

Pasiekimai 
 su FC Gintra
 Lietuvos moterų futbolo A lyga: 2022 m.
 Baltijos moterų futbolo lyga:
 LMFA Žiemos taurės turnyro nugalėtoja: 2022 m.

 su MFK Kauno Žalgiris
 Lietuvos moterų futbolo A lyga:
 trečioji vieta: 2021 m.

su Gintra B-ŠSG
 LMFA I lyga
 Sidabro medaliai: 2021 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 fkgintra.lt info
 lietuvosfutbolas.lt (Apie žaidėją)
 lietuvosfutbolas.lt (Gintros 2022 m. sezonas)
 SOCCERWAY
 [ FLASHSCORE]
 Globalsportsarchive

Lietuvos futbolininkės
Velingboras

Velingboras () – miestas Jungtinėje Karalystėje, Anglijoje.

Istorija 
1160 m. pastatyta seniausia mieste Velingboro Visų Šventųjų bažnyčia. 1201 m. karalius Jonas Bežemis suteikė Velingborui prekybinio miestelio statusą.

1857 m. pradėjo veikti Velingboro geležinkelio stotis.

1942 m. rugpjūčio 3 d. Antrojo pasaulinio karo metu miestas bomborduotas, žuvo 6 gyventojai ir dar 55 sužeisti.

Sportas

Futbolas 
 Wellingborough Town F.C.
 Wellingborough Whitworth F.C.

Miestų partnerystė 
Miestai, su kuriais Velingboras yra užmezgęs partnerystės ryšius:

  Njoras, Prancūzija
  Vitlichas, Vokietija

Šaltiniai 

Anglijos miestai
Nortamptonšyro gyvenvietės
Tigrė (upė)

Tigrė ( – 'jaguaro upė') – upė Pietų Amerikoje, Ekvadore ir Peru; Maranjono kairysis intakas (Amazonės baseinas). Prasideda rytų Ekvadore, susiliejus Kunambo ir Pintojako upėms, nešančioms savo vandenis nuo Andų pašlaičių, Pastasos provincijoje, prie pat sienos su Peru. Toliau teka į pietryčius Peru Loreto departamentu pro Amazonės žemumą – smarkiai vinguriuoja, palieka daug senvagių. Įteka į Maranjoną 86 km nuo jo santakos su Ukajaliu, ties Puerto Orlando gyvenviete.

Didžiausi intakai: Pukakuras (kairysis), Korjentesas (dešinysis).

Priskiriama prie Amazonijos skaidriavandenių upių. Vagos plotis nuo 80 m pradžioje iki 300 m ties žiotimis. Krantai daugiausia žemi, užliejami. Vandeningiausia nuo vasario iki liepos. Vandens lygio svyravimo amplitudė – 7 m. 

Didesnė gyvenvietė prie Tigrės – Intutas (Peru). Laivuojama iki Korjenteso žiočių, toliau – tik mažais laivais.

Šaltiniai 

Peru upės
Ekvadoro upės
Hostomelis

Hostomelis () – miesto tipo gyvenvietė Ukrainoje, Kijevo srityje, į šiaurės vakarus nuo Kijevo. Hostomelis išsidėstęs prie Irpinės upės, yra Kijevo aglomeracijos dalis. 2021 m. turėjo apie 17,5 tūkst. gyventojų. Daugiausiai žinomas dėl čia įsikūrusio Antonovo oro uosto.

Nuo 2022 m. – Ukrainos miestas-didvyris.

Istorija 

1494 m. datuojamas pirmasis rašytinis Hostomelio paminėjimas. 1614 m. Lenkijos karalius Zigmantas Vaza suteikė Hostomeliui Magdeburgo teises.

Per Chmelnickio sukilimą buvo Kijevo pulko kazokų šimtinės miesteliu, o 1654 m. prijungtas prie Rusijos valstybės. 1694 m. pastatyta cerkvė.

1866 m. Hostomelis tapo Kijevo gubernijos valsčiaus centru Rusijos imperijos sudėtyje.

1938 m. tapo miesto tipo gyvenviete.

Per II pasaulinį karą buvo okupuotas vokiečių kariuomenės.

1962 m. kartu su aplinkinėmis gyvenvietėmis tapo pavaldus regioniniam Irpinės miestui.

1971 m. gyveno 6 tūkst. žmonių, veikė stiklo taros gamykla, krakmolo gamykla, automobilių transporto įmonė, pramonės kombinatas ir Bučos tarybinis ūkis, turėjęs 3600 ha žemės.

1972 m. prie Hostomelio prijungtas Mostiščės kaimas.

1990 m. patvirtintas Hostomelio herbas, kuris pakeistas nauju herbu 2003 m. 

2022 m. per Rusijos invaziją į Ukrainą, įvyko Antonovo oro uosto mūšis. Kautynėse sunaikintas čia stovėjęs didžiausias pasaulyje lėktuvas Antonov An-225. Gyvenvietei buvo suteiktas Ukrainos miesto-didvyrio titulas.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

 Oficiali svetainė
 Hostoml // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1882. — Т. III. — S. 161. (пол.)— S. 161—165. (пол.)

Kijevo srities gyvenvietės
FC Rosengård

FC Rosengård () – Švedijos futbolo klubas iš Malmės. Šis straipsnis apie Švedijos moterų futbolo ekipą, kuri rungtyniauja moterų futbolo varžybose. 

Kitados žinomas Malmö FF Dam (1970–2007) ir LdB FC Malmö (2007–2013) pavadinimais.

Istorija

1970 – 2007 m. 
1970 m. suburta ekipa, kuri vadinosi Malmö FF Dam. Iš pradžių dalyvavo žemesnių pakopų pirmenybėse. Vėliau pateko į aukščiausią šalies lygą.

2007 – 2013 m. 
2007 m. balandžio 11 d. klubas pakeitė pavadinimą ir tapo LdB FC Malmö; rungtyniavo Damallsvenskan. 

2010 m., 2011 m., 2013 m. iškovojo čempionių titulą.

Nuo 2014 m. 
2013 m. gruodžio 12 d. tapo Fotboll Club Rosengård; žaidė Damallsvenskan. 

2014 m., 2015 m., 2019 m., 2021 m. iškovojo čempionių titulą.

Sezonai

Lait de Beauté Football Club Malmö

Fotboll Club Rosengård

Spalvinė gama

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Rungtyniauja Puma firmos apranga.
 Namuose žaidžia balta apranga.

Sudėtis 
Atnaujinta; 2022 m. balandžio 4 d.

Žinomesnės žaidėjos 
 Caroline Seger, saugė
 Stefanie-Antonia Sanders, puolėja
 Fiona Brown, gynėja, saugė
 Charlotte Grant, gynėja

Treneriai 
  Renée Slegers, (nuo 2021 m. rugpjūčio mėn.)

Lietuvės 
  Ieva Kibirkštis, trenerės asistentė, jaunimo ekipos trenerė nuo 2021 m.

Stadionas 
Malmö IP – futbolo stadionas Malmės mieste, Švedijoje. Dar žinomas Gamla idrottsplatsen pavadinimu.

Stadionas talpina 7,6 tūkst. žiūrovų.

Taip pat žiūrėti 
 Damallsvenskan
 Elitettan

Šaltiniai

Nuorodos 
 FC Rosengård svetainė
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE

Švedijos moterų futbolo ekipos
Linköpings FC

Linköpings FC () – Švedijos futbolo klubas iš Linšiopingo. Šis straipsnis apie Švedijos moterų futbolo ekipą, kuri rungtyniauja moterų futbolo varžybose.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 2003 m. lapkričio 4 d., kai Kenty DFF moterų futbolo klubas susijungė su ledo ritulio klubu Linköpings HC.

Nuo 2004 m. rungtyniavo aukščiausioje moterų divizione („Damallsvenskan“). Debiutantės baigė sezoną šeštoje vietoje. 

2005 m. užėmė ketvirtą vietą, o 2006 m. – trečią vietą. 

2006 m. „Svenska Cupen“ („Švedijos taurės“) turnyro finale nugalėjo Umeå IK 3:2. 2007 m. užėmė vos šeštąją vietą.

2008 m. ilgą laiką pirmavo, bet liko antroje vietoje, o čempionėmis tapo Umeå IK. Tačiau laimėjo Svenska Cupen, finale įveikę Umeå IK 1:0.

2009 m. iškovojo pirmą čempionių titulą. Kitą titulą iškovojo po ilgesnės pertraukos – 2016 m., o 2017 m. pavyko apginti titulą.

Sezonai

Spalvinė gama

Apranga 

 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Rungtyniauja Select firmos apranga.
 Namuose žaidžia tamsiai mėlyna apranga.

Sudėtis 
Atnaujinta; 2022 m. balandžio 5 d.

Žinomesnės žaidėjos 
  Cajsa Andersson, (2020–)
  Nilla Fischer, (2019–)
  Nadija Kunina, (2021–)
  Yuka Momiki, (2022–)
  Heidi Ellingsen, (2021–)

Treneriai 
 Michael Bornehav (2004–2005)
 Per–Johan Karlsson (2006)
 Daniel Pettersson (2007–2008)
 Magnus Wikman (2009)
 Jörgen Petersson (2010–2012)
 Peter Kuno Johansson (2010)
 Denise Reddy (2011–2012)
 Christian Andersson (2012)
 Martin Sjögren (2012–2016)
 Kim Björkegren (2017)
 Marcus Walfridson (2018)
 Henrik Jensen (2018)
 Olof Unogård (2018–2020)
 William Strömberg (2020)
  Andrée Alexander Jeglertz, nuo 2021 m. sausio.

Stadionas 
Linköping Arena – futbolo stadionas Linčiopingo mieste, Švedijoje.

Stadionas talpina 8,5 tūkst. žiūrovų.

Taip pat skaitykite 
 Damallsvenskan
 Elitettan

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE

Švedijos moterų futbolo ekipos
KIF Örebro DFF

KIF Örebro DFF () – Švedijos futbolo klubas iš Erebru. 

Šis straipsnis apie Švedijos moterų futbolo ekipą, kuri rungtyniauja moterų futbolo varžybose.

Istorija

Karlslunds Idrottförening 
Klubo ištakos siekia 1980 m., kuomet buvo suburta moterų ekipa, kuri atstovavo Karlslunds Idrottförening. 

Kitados rungtyniavo žemesniųjų pakopų pirmenybėse.

2002 m. rungtyniavo Division 1 Norrettan (antra pakopa) ir tapo pirmenybių nugalėtojomis. Po sezono perkeltos į stipriausią šalies lygą.

2003 m. debiutavo aukščiausioje šalies lygoje – Damallsvenskan. Liko aštuntoje vietoje ir išsaugojo vietą elito divizione.

Karlslunds Idrottförening Örebro Damfotbollsförening 
2005 m. buvo sukurta Karlslunds Idrottförening Örebro Damfotbollsförening.

2010 m. iškovojo Švedijos futbolo taurę.

2014 m. sezone iškovojo sidabro medalius, kai Damallsvenskan užėmė antrą vietą. Tai aukščiausias klubo pasiekimas.

2017 m. liko dvyliktoje vietoje ir iškrito į 2018 m. Elitettan. 

2018 m. Elitettan liko antroje vietoje, tačiau šis pasiekimas suteikė galimybę sugrįžti į aukščiausią lygą.

Nuo 2019 m. rungtyniavo Damallsvenskan. 2019 m. buvo aštuntos, o 2020 m. – septintos.

2021 m. klubo nariai nusprendė pakeisti klubo emblemą ir klubo spalvas. Naujoji emblema reiškė, kad klubas visiškai atsisako Karlslundo IF tapatybės.

Sezonai

Karlslunds Idrottförening

Karlslunds Idrottförening Örebro Damfotbollsförening

Spalvinė gama

Apranga 

 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Rungtyniauja Umbro firmos apranga. Ankstesniais metais dėvėjo Nike apranga.
 Namuose žaidžia raudona apranga.

Sudėtis 
Atnaujinta; 2022 m. balandžio 6 d.

Žinomesnės žaidėjos 
 Nathalie Persson, (2020–)
 Tove Enblom, (2021–)
 Heidi Kollanen, (2019–)
 Elli Pikkujämsä, (2020–)
 Berglind Rós Ágústsdóttir, (2021–)

Treneriai 
  Rickard Johansson, nuo 2021 m. sausio.

Stadionas 
Behrn Arena – futbolo stadionas Erebru mieste, Švedijoje. Ankstesniais metais vadinosi Eyravallen.

Stadionas talpina 12,6 tūkst. žiūrovų.

Taip pat skaitykite 
 Damallsvenskan
 Elitettan

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE

Švedijos moterų futbolo ekipos