joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
János Kádár

Janošas Kadaras (, g. 1912 m. gegužės 26 d. Fiumė, tuometinė Austrija-Vengrija, dabar – Rijeka, Kroatija – 1989 m. liepos 6 d. Budapešte) – buvęs komunistinės Vengrijos vadovas, Vengrijos socialistinės darbininkų partijos generalinis sekretorius nuo 1956 iki 1988 m., 1956–1958 m. ir 1961–1965 m. buvęs Vengrijos Liaudies Respublikos Ministrų tarybos pirmininkas.

Biografija 
Nuo 1931 m. priklausė pogrindinei Vengrijos komunistų partijai (VKP), nuo 1942 m. buvo VKP CK narys. 1943 m. išrinktas VKP CK sekretoriumi, 1945 m. – VKP CK Politinio biuro nariu.

1945 m. balandžio mėn. išrinktas Vengrijos laikinojo nacionalinio susirinkimo deputatu. 1945–1948 m. buvo VKP Budapešto miesto komiteto sekretoriumi, 1946–1951 m. buvo ir VKP CK Generalinio sekretoriaus pavaduotoju.

1948–1950 m. buvo Vengrijos Vidaus reikalų ministras. Tuo metu J.Kadaras palaikė stalininį socializmo modelį, vykdė masines represijas, organizavo Laslo Raiko, apkaltinto „titoizmu“, suėmimą. M.Rakošio iniciatyva pats J.Kadaras buvo apkaltintas „titoizmu“, 1951 m. nuteistas kalėti iki gyvos galvos (1954 m. reabilituotas).

Nuo 1956 m. liepos mėn. – Vengrijos darbininkų partijos (VDP) Politinio biuro narys ir VDP CK sekretorius, nuo 1956 m. spalio 25 d. – partijos vadovas. Spalio 30 – lapkričio 4 dienomis buvo I.Nadžio vyriausybės Valstybės ministras. Paleidus VDP, lapkričio 1 d. tapo įkurtos VSDP Vykdomojo komiteto nariu.

Lapkričio 1 d. vakarą kartu su F.Miunichu slapta išskrido į Maskvą. Atsiribojęs nuo I.Nadžio, ėmėsi organizuoti TSRS remiamą „Vengrijos revoliucinę darbininkų ir valstiečių vyriausybę“, kuriai vadovavo iki 1958 m. 1961–1965 m. buvo VLR Ministrų tarybos pirmininkas. 1957–1985 m. buvo VSDP I sekretorius, 1988–1989 m. – šios partijos pirmininkas.

Veiklos vertinimas 
Janošas Kadaras – sudėtinga, prieštaringa ir tragiška asmenybė. Turėdamas aštuonių klasių išsilavinimą, nemokėdamas jokios užsienio kalbos kūrė savitą ekonominę sistemą, efektyviausią tarp visų socialistinių šalių. Jo valdymo pabaigoje Vengrija (skaičiuojant vienam gyventojui) užėmė pirmąją vietą Europoje pagal mėsos bei kviečių, antrąją – pagal kiaušinių gamybą. Pragyvenimo lygis J.Kadaro valdymo metais kilo, nors toli atsiliko nuo rinkos ekonomikos sąlygomis gyvenančių šalių.

Stalinistinis funkcionierius, aktyvus masinių represijų organizatorius, pats nuo jų vėliau nukentėjęs ir vadovas pačios liberaliausios komunistinės šalies. Tarybinė marionetė, „pakvietęs“ į Vengriją užsienio kariuomenę, jos pagalba gavęs valdžią ir kraujyje nuskandinęs demokratinį sukilimą, tapo šalies vadovu, kurį tomis sąlygomis iš esmės palaikė dauguma Vengrijos gyventojų.

Vengrai sakydavo, kad J.Kadaras „pastatė patį linksmiausią baraką socialistiniame lageryje“. Jo valdymo metais „geležinė uždanga“ Vengrijoje buvo pati ploniausia.

Papildoma informacija 
 Tikroji J. Kadaro pavardė – Čermanekas (), kurią jis pagal savo partinį slapyvardį pasikeitė 1945 m.

Taip pat skaitykite 
 Vengrijos revoliucija (1956)
 Guliašo komunizmas

Šaltiniai 

|-

|-

|-

|-

|-

Vengrijos asmenybės
Vengrijos ministrai pirmininkai
Gnileco geležinkelio stotelė

Gnileco geležinkelio stotelė () – geležinkelio stotelė Gnileco kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Narevkos valsčiuje. Per stotelę eina Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Novosadų geležinkelio stoties yra 3,7 km ir iki Bernadčiznos geležinkelio mazgo yra 2,1 km.

Nuorodos

 Aprašymas apie stotelę (lenk.).

Narevkos valsčius
Hainuvkos apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Nebenaudojamos geležinkelio stotys ir stotelės Palenkės vaivadijoje
Chrizanuvo geležinkelio stotis

Chrizanuvo geležinkelio stotis () – geležinkelio stotis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Narevkos valsčiuje. Per stotį eina Valstybės siena-Chrizanuvas geležinkelio linija ir Novosadai-Chrizanuvas geležinkelio linija.

Valstybės siena-Chrizanuvas geležinkelio linija

Nuo stoties iki Skupovo geležinkelio stoties yra 3,7 km.

Novosadai-Chrizanuvas geležinkelio linija

Nuo stoties iki Novosadų geležinkelio stoties yra 3,2 km.

Nuorodos

 Aprašymas apie stotį (lenk.).

Narevkos valsčius
Hainuvkos apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Nebenaudojamos geležinkelio stotys ir stotelės Palenkės vaivadijoje
Bernadčiznos geležinkelio stotis

Bernadčiznos geležinkelio stotis () – geležinkelio stotis šalia Bernacki Mosto kaimo, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Narevkos valsčiuje. Per stotį eina Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija ir Bernadčizna-Oskierkai geležinkelio linija.

Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija

Nuo stoties iki Gnileco geležinkelio stotelės yra 2,1 km ir iki Narevkos geležinkelio stoties yra 5,5 km.

Bernadčizna-Oskierkai geležinkelio linija

Iki Oskierkų geležinkelio stoties yra 3,6 km.

Nuorodos

 Aprašymas apie stotį (lenk.).

Narevkos valsčius
Hainuvkos apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Nebenaudojamos geležinkelio stotys ir stotelės Palenkės vaivadijoje
Km 143,8 (geležinkelio stotelė)

Km 143,8 geležinkelio stotelė () – geležinkelio stotelė netoli Semianuvkos kaimo, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Narevkos valsčiuje. Per stotelę eina Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Narevkos geležinkelio stoties yra 3,9 km ir iki Siemianuvkos geležinkelio stoties yra 2,3 km. Šioje vietovėje buvo privalomas traukinių sustojimo taškas ir kadangi šalia nebuvo jokios gyvenvietės, todėl buvo nuspręsta stotelei duoti jos kilometražinėje vietoje esantį skaičių kaip stotelės pavadinimą.

Narevkos valsčius
Hainuvkos apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Nebenaudojamos geležinkelio stotys ir stotelės Palenkės vaivadijoje
Narevkos žydų kapinės

Narevkos žydų kapinės () – žydų kapinės, įkurtos XIX a. viduryje Narevkos kaime. Kapinių teritorija 2 ha, kurioje išlikę apie 150 antkapių su užrašais hebrajų kalba.

Literatūra

 Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., s. 63.

Nuorodos

 Aprašymas apie kapines I (lenk.) 
 Aprašymas apie kapines II (lenk.);
 Aprašymas apie kapines III (lenk.) ;
 Aprašymas apie kapines IV (lenk.).

Narevka
Žydų kapinės Palenkės vaivadijoje
Istoriniai paminklai Palenkės vaivadijoje
Vižiskas

Vižiskas (, ) – miestas Lenkijoje, Didžiosios Lenkijos vaivadijoje, Pilos apskrityje.

Istorija 
I tūkstantmečio pr. šioje teritorijoje apsigyveno keltai. Rašytiniuose šaltiniuose Vižiskas paminėtas 1326 m., vietovės pavadinimas buvo įrašytas vadinamajame Didžiosios Lenkijos kodekse. 

1565 m. miestui suteiktos Magdeburgo teisės. Po eilės karų, vykusių XVII a., XVIII a. pr. Vižiskas vėl tapo kaimu. Po 1772 m. ATR padalijimo Vižiskas buvo prijungtas prie Prūsijos. Miestui teisės 1773 m. grąžino Prūsijos karalius Frydrichas Didysis. Nuo 1807 iki 1815 m. miestas įėjo į Napoleono Bonaparto įkurtos Varšuvos kunigaikštystės sudėtį, o vėliau pagal Vienos kongreso sąlygas perleistas Prūsijai ir liko jos sudėtyje iki Pirmojo pasaulinio karo.

Po Versalio taikos sutarties grąžintas naujai susikūrusiai Lenkijos Respublikai. 1939–1945 m. miestas buvo okupuotas Nacistinės Vokietijos, o po karo vėl grąžintas Lenkijai.

Žymūs vietiniai 
 Rudolf Bauer (1889–1953) – vokiečių tapytojas
 Wernher von Braun (1912–1977) – vokiečių raketų konstruktorius, kosminės aviacijos inžinierius

Lenkijos miestai
Takna

Takna (, ), oficialiai San Pedro de Takna, – miestas pačiuose Peru pietuose, 35 km nuo Čilės sienos, Kaplinos upės slėnyje. Taknos departamento administracinis centras. Svarbus transporto mazgas: yra Taknos tarptautinis oro uostas, praeina Panamerikos plentas, atsišakoja keliai į Puną, Ilą, yra geležinkelis į Ariką. Takna yra svarbus prekybinis centras, vystomas turizmas.

Mieste yra Alto de la Alianza paminklas Ramiojo vandenyno karui, nacionalinis geležinkelių muziejus, neorenesansinė katedra, pirmoji šalyje mečetė.

Istorija 

XIX a. Takna suvaidino svarbią rolę Peru istorijoje. 1836–1839 m. miestas buvo Peru-Bolivijos konfederacijos ir Pietų Peru Respublikos sostine. Ramiojo vandenyno karo metu miestą okupavo Čilė. 1929 m. Takna buvo grąžinta Peru.

Peru miestai
Gildfordas

Gildfordas () – miestas Anglijoje, Pietryčių Anglijos regione; Sario grafystės centras. Miestas yra 43 km į pietryčius nuo Londono.

Miestų partnerystė 
 Breisgau Freiburgas, Vokietija
 Mukonas, Uganda

Anglijos miestai
Sario gyvenvietės
Ožeškovo geležinkelio stotelė

Ožeškovo geležinkelio stotelė () – geležinkelio stotelė Ožeškovo kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Hainuvkos valsčiuje. Per stotelę eina Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Vitovo geležinkelio stotelės yra 6,5 km ir iki Hainuvkos geležinkelio stoties yra 7,5 km.

Nuorodos

 Aprašymas apie stotelę I (lenk.);
 Aprašymas apie stotelę II (lenk.).

Hainuvkos valsčius
Hainuvkos apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
K-pop

K-pop () (populiariosios Korėjos muzikos trumpinys) – muzikos žanras, kilęs iš Pietų Korėjos, susidedantis iš pop, šokių, hip hop, roko, ritmenbliuzo, elektroninės muzikos stilių. Kartu su muzika, K-pop tapo populiaria subkultūra tarp paauglių ir jaunų suaugusiųjų visame pasaulyje. Tai pasireiškia išaugusiu susidomėjimu korėjiečių grupių stiliumi.

Dėl fanų klubų Facebook, prieinamumo iTunes, Twitter ir muzikinių klipų Youtube, K-pop galimybė internetu pasiekti anksčiau neprieinamą publiką, sukėlė didžiulį šio žanro išpopuliarėjimą. Šiandien populiarioji Pietų Korėjos kultūra yra pristatoma kaip pagrindinis įtakos šaltinis jaunimo kultūrai Ramiojo vandenyno baseino šalyse, ypatingai Kinijoje, Honkonge, Japonijoje, Filipinuose, Taivane ir Vietname.

Taip pat skaitykite 
 J-pop

Pop muzika
Pietų Korėjos kultūra
Zubkų-Berastavicos pasienio punktas

Zubkų-Berastavicos pasienio punktas () - nebenaudojamas Baltarusijos-Lenkijos valstybinės sienos pasienio punktas, šalia Zubkų kaimo, Grudeko valsčiuje, Balstogės apskrityje iš Lenkijos pusės ir šalia Didžiosios Berastavicos kaimo iš Baltarusijos pusės. Tai buvo traukinių transportui skirtas pasienio patikros punktas.

Šaltiniai

 Aprašymas apie pasienio punktą (lenk.) .

Grudeko valsčius
Lenkijos ir Baltarusijos pasienio punktai
Billy Idol

Billy Idol (tikras vardas William Michael Albert Broad, g. 1955 m. lapkričio 30 d.) – britų pankroko dainininkas, muzikantas ir aktorius. 8–ojo dešimt. antroje pusėje išgarsėjęs kaip grupės „Generation X“ vokalistas, 9–ojo dešimt. pradžioje pasirinko solinę karjerą ir susilaukė didžiulės pasaulinės šlovės, prie kurios stipriai prisidėjo ir stilingi vaizdo klipai, todėl Idolas vadinamas viena pirmųjų „MTV“ žvaigždžių. 

Dainininkas vis dar rengia sėkmingus koncertinius turnė kartu su savo ilgamečiu gitaristu Steve Stevensu. 2014 m. išleido autobiografinę knygą „Dancing with Myself“  bei 7-ą studijinį albumą „Kings & Queens of the Underground“.

Diskografija

Studijiniai albumai

 1982 m. – Billy Idol
 1984 m. – Rebel Yell
 1986 m. – Whiplash Smile
 1990 m. – Charmed Life
 1993 m. – Cyberpunk
 2005 m. – Devil's Playground
 2014 m. – Kings & Queens of the Underground

EP, rinktiniai ir kt. specialaus leidimo albumai

 1981 m. – Don't Stop EP
 1985 m. – Vital Idol
 1988 m. – Idol Songs: 11 of the Best
 2001 m. – Greatest Hits
 2002 m. – VH1's Storytellers
 2006 m. – Happy Holidays (kalėdinis albumas)
 2003 m. – Essential Billy Idol
 2008 m. – The Very Best Of Billy Idol : Idolize Yourself

Išnašos 

Anglijos dainininkai
Kleščelių žydų kapinės

Kleščelės žydų kapinės () – žydų kapinės, įkurtos XIX a. Kleščelės mieste. Kapinių plotas 0,3 ha. Kapinėse išlikę apie 250 antkapių su užrašais hebrajų kalba.

Literatūra

 Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., s. 61.

Nuorodos

 Aprašymas apie kapines (lenk.) 
 Aprašymas apie kapines ir jų nuotraukos (lenk.).

Kleščelė
Žydų kapinės Palenkės vaivadijoje
Istoriniai paminklai Palenkės vaivadijoje
Kleščelių senoji sinagoga

Kleščelės Senoji sinagoga () - medinė sinagoga stovėjusi Kleščelės mieste šalia turgaus aikštės.

Istorija

Sinagoga buvo pastatyta XIX a. pirmoje pusėje. Per 1881 m. mieste siautusį gaisrą sinagoga sudegė. Vietoje sudegusios sinagogos buvo pastatyta nauja medinė Kleščelės sinagoga.

Kleščelės sinagogos
Kleščelių sinagoga

Kleščelės sinagoga () - medinė sinagoga stovėjusi Kleščelės mieste šalia turgaus aikštės.

Istorija

Per 1881 m. mieste siautusį gaisrą sudegė anksčiau šioje vietoje stovėjusi Kleščelės Senoji sinagoga. 1881 m. rugsėjo 30 d. sudegusios sinagogos vietoje buvo pradėta statyti nauja medinė sinagoga. Per II pasaulinį karą 1941 m. sinagoga buvo nugriauta ir jos statybinės medžiagos panaudotos šalia statomam gyvenamajam namui. Sinagoga buvo pastatyta ant stačiakampio formos pagrindo.

Literatūra

 Tomasz Wiśniewski, Bóżnice Białostocczyzny, Białystok 1991, ISBN 83-90032-70-8

Kleščelės sinagogos
Bialoviežos rūmai

Bialoviežos rūmai () – rūmai pastatyti 1894 m. Belovežo girioje, Bieloviežos kaime, Rusijos imperijos caro Aleksandro III įsakymu.

Istorija

Apie 1426 m. netoli kaimo, šalia Lutovnios upelio buvo pastatyti mediniai rūmai, kuriuose medžioklės metu apsistodavo karaliaus Jogaila, vėliau ir karaliai Žygimantas Augustas ir Steponas Batoras. Rūmai buvo nudažyti balta spalva ir tapo būsimo kaimo ir girios pavadinimo pretekstu, nes išvertus iš lenkų kalbos Białowieża reiškia Baltas bokštas. Vėliau rūmai priklausė Vazų dinastijai. XVIII a. buvo pastatyti nauji rūmai, kuriuose 1752 m. buvo apsistojęs karalius Augustas III. Apie 1831 m. rūmai buvo nugriauti. 1889 m. Rusijos imperijos caro Aleksandro III įsakymu buvo pradėti statyti nauji rūmai, kurių architektas buvo Mikalojus de Rochefortas. Rūmų statyba kainavo 542,000 rublių. Rūmų viduje buvo iškaltos medinės apdailos. Ant sienų kabėjo įvairių medžioklės tematikos paveikslų. Rūmų rūsyje buvo įrengta vyno saugykla. 1895 m. įkurtas rūmų parkas angliškuoju stiliumi, architektas Walerian Kronenberg. Parke iškasti du tvenkiniai su salomis. 1897 m. šalia rūmų nutiesta geležinkelio linija ir pastatyta Białowieża Pałac geležinkelio stotis. Per I pasaulinį karą į Rusijos imperiją buvo išvežtas beveik visas rūmų turtas. 1930 m. rūmuose buvo apsistojęs Lenkijos prezidentas Ignacy Mościcki. II pasaulinio karo metu, medžioklės metu, rūmuose buvo apsistoję Hermann Göring ir Heinrich Himmler. 1958 m. Lenkijos komunistų valdžia nusprendė nugriauti rūmus, kurie 1961 m. buvo nugriauti. Vėliau šioje vietoje buvo įkurtas Belovežo girios nacionalinio parko administracijos pastatas. Pastate veikia muziejus, restoranas ir viešbutis.

Literatūra

 Tomasz Samojlik, "Ochrona i Łowy. Puszcza Białowieska w czasach królewskich" Zakład Badania Ssaków PAN, Białowieża 2005, ISBN 83-907521-5-8

 Rūmų nuotraukos (lenk.);
 Aprašymas apie rūmų vartus (lenk.);
 Aprašymas apie rūmus (lenk.) .

Bialovieža
Rūmai Palenkės vaivadijoje
Bialoviežos-Piererovo pasienio punktas

Bialoviežos-Piererovo pasienio punktas () – Baltarusijos-Lenkijos valstybinės sienos pasienio punktas, šalia Bialoviežos kaimo, Bialoviežos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje iš Lenkijos pusės ir šalia Piererovo kaimo iš Baltarusijos pusės. 2003 m. buvo nuspręsta šioje vietovėje atidaryti pasienio punktą, kuris pradėjo veikti 2005 m. balandžio 16 dieną. Punktas buvo pastatytas už Europos sąjungos pinigus. Pasienio punktas skirtas pėstiesiems, dviratininkams ir lengvosioms mašinoms. Kertant pasienio punktą be vizos reikia iš anksto užsisakyti Baltarusijos gido paslaugas. Punktas veikia nuo balandžio 1 d. iki rugsėjo 30 d. 8.00-20.00 valandomis ir nuo spalio 1 d. iki kovo 31 d. 8.00-18.00 valandomis. Ties pasienio punktu baigiasi vaivadijos kelias Nr. .

Bialovežos valsčius
Lenkijos ir Baltarusijos pasienio punktai
Vitovo geležinkelio stotelė

Vitovo geležinkelio stotelė () – geležinkelio stotelė Vitovo kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Dubičės Cerkevnės valsčiuje. Per stotelę eina Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Poličnos geležinkelio stotelės yra 6,1 km ir iki Ožeškowo geležinkelio stotelės yra 6,5 km.

Nuorodos

 Aprašymas apie stotelę (lenk.).

Dubičės Cerkevnės valsčius
Hainuvkos apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Poličnos geležinkelio stotelė

Poličnos geležinkelio stotelė () – geležinkelio stotelė Poličnos kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Kleščelės valsčiuje. Per stotelę eina Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Dobrovodos geležinkelio stotelės yra 3,8 km ir iki Vitovo geležinkelio stotelės yra 6,9 km.

Nuorodos

 Aprašymas apie stotelę (lenk.).

Kleščelės valsčius
Hainuvkos apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Dobrovodos geležinkelio stotelė

Dobrovodos geležinkelio stotelė () – geležinkelio stotelė Dobrovodos kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Kleščelės valsčiuje. Per stotelę eina Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Čeremchos geležinkelio stoties yra 5,8 km ir iki Poličnos geležinkelio stotelės yra 3,8 km.

Nuorodos

 Aprašymas apie stotelę (lenk.).

Kleščelės valsčius
Hainuvkos apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Staviščės geležinkelio stotelė

Staviščės geležinkelio stotelė () – geležinkelio stotelė Staviščės kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Čeremchos valsčiuje. Per stotelę eina Čeremcha–Brestas geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Čeremchos geležinkelio stoties yra 1,6 km ir iki Čeremchos-Vysokojės pasienio punkto yra 4,5 km.

Nuorodos

 Aprašymas apie stotelę (lenk.).

Čeremchos valsčius
Hainuvkos apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Nebenaudojamos geležinkelio stotys ir stotelės Palenkės vaivadijoje
Čeremchos-Vysokojės pasienio punktas

Čeremchos-Vysokojės pasienio punktas () - nebenaudojamas Baltarusijos-Lenkijos valstybinės sienos pasienio punktas, šalia Čeremchos kaimo, Čeremchos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje iš Lenkijos pusės ir šalia Vysokojės miesto iš Baltarusijos pusės. Tai buvo traukinių transportui skirtas pasienio patikros punktas. Per punktą ėjo Čeremcha–Brestas geležinkelio linija. Nuo pasienio punkto iki Staviščės geležinkelio stotelės yra 4,5 km.

Šaltiniai

 Aprašymas apie pasienio punktą (lenk.) .

Čeremchos valsčius
Lenkijos ir Baltarusijos pasienio punktai
Kleščelių geležinkelio stotis

Kleščelės geležinkelio stotis () – geležinkelio stotis Kleščelės mieste, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Kleščelės valsčiuje. Per stotį eina Čeremcha-Balstogė geležinkelio linija. Nuo stoties iki Čeremchos geležinkelio stotelės yra 5,6 km ir iki Suchovolcės geležinkelio stotelės yra 7,3 km.

Nuorodos

 Aprašymas apie stotį (lenk.).

Kleščelė
Hainuvkos apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Suchovolcės geležinkelio stotelė

Suchovolcės geležinkelio stotelė () – geležinkelio stotelė Suchovolcės kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Kleščelės valsčiuje. Per stotelę eina Čeremcha-Balstogė geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Kleščelės geležinkelio stotelės yra 7,3 km ir iki Gregorovcės geležinkelio stotelės yra 5,8 km.

Nuorodos

 Aprašymas apie stotelę (lenk.).

Kleščelės valsčius
Hainuvkos apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Čerlonkos geležinkelio stotelė

Čerlonkos geležinkelio stotelė () – geležinkelio stotelė Čerlonkos kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Bialoviežos valsčiuje. Per stotelę eina Levkai–Bialovieža Tovarova geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Nieznany Buro geležinkelio stotelės yra 7,2 km ir iki Grudkų geležinkelio stotelės yra 7,4 km.

Nuorodos

 Aprašymas apie stotelę (lenk.).

Bialovežos valsčius
Hainuvkos apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Grudkų geležinkelio stotelė

Grudkų geležinkelio stotelė () – geležinkelio stotelė Grudkų kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Bialoviežos valsčiuje. Per stotelę eina Levkai–Bialovieža Tovarova geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Čerlonkos geležinkelio stotelės yra 7,4 km ir iki Bialovieža Tovarovos geležinkelio stoties yra 3,4 km.

Nuorodos 

 Aprašymas apie stotelę (lenk.).

Bialovežos valsčius
Hainuvkos apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Chytros geležinkelio stotelė

Chytros geležinkelio stotelė () – nebenaudojama geležinkelio stotelė Chitros kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Hainuvkos valsčiuje. Per stotelę ėjo Levkai–Bialovieža Tovarova geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Stare Berezovo geležinkelio stotelės yra 4,1 km ir iki Hainuvkos geležinkelio stoties yra 4,8 km.

Nuorodos

 Aprašymas apie stotelę (lenk.).

Hainuvkos valsčius
Hainuvkos apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Nebenaudojamos geležinkelio stotys ir stotelės Palenkės vaivadijoje
Stare Berezovo geležinkelio stotelė

Stare Berezovo geležinkelio stotelė () – nebenaudojama geležinkelio stotelė Stare Berezovo kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Hainuvkos valsčiuje. Per stotelę ėjo Levkai–Bialovieža Tovarova geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Možės geležinkelio stotelės yra 4,1 km ir iki Chytros geležinkelio stotelės yra 4,1 km.

Nuorodos

 Aprašymas apie stotelę (lenk.).

Hainuvkos valsčius
Hainuvkos apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Nebenaudojamos geležinkelio stotys ir stotelės Palenkės vaivadijoje
Možės geležinkelio stotelė

Možės geležinkelio stotelė () – nebenaudojama geležinkelio stotelė Možės kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Čižų valsčiuje. Per stotelę ėjo Levkai–Bialovieža Tovarova geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Orlankos geležinkelio stotelės yra 3,3 km ir iki Stare Berezovo geležinkelio stotelės yra 4,1 km.

Nuorodos

 Aprašymas apie stotelę (lenk.).

Čižės valsčius
Hainuvkos apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Nebenaudojamos geležinkelio stotys ir stotelės Palenkės vaivadijoje
Azavadas

Azavadas (, , tif. ⴰⵣⴰⵓⴷ) arba Azavado Nepriklausoma Valstybė () – nepripažinta valstybė Vakarų Afrikoje, 2012 m. balandžio 6 d. vienašališkai paskelbusi nepriklausomybę nuo Malio. Apima visą šiaurės rytinę Malio dalį, o sostinę skelbia esant Gao mieste.

Priešingai nei likusioje Malio dalyje, kur gyvena daugiausia juodaodžiai, Azavade dominuoja berberams priklausanti klajoklių tauta tuaregai. Jie ne kartą rengė sukilimus prieš Malio bei kaimyninių šalių valdžią. Tačiau 2012 m. tuaregų sukilimo metu patys maliečiai nuvertė savo prezidentą Amadu Tumani Turė, o tuo pasinaudojęs Azavado išlaisvinimo nacionalinis judėjimas (MNLA) užvaldė pagrindinius šiaurinio Malio miestus – Gao, Timbuktu ir Kidalį.

Azavado kol kas nepripažino jokia valstybė, Afrikos Sąjunga, Europos Sąjunga, Prancūzija pasmerkė tokius MNLA veiksmus ir nepriklausomybės deklaraciją įvardino bereikšme.

Išnašos 

Šiaurės Afrika
Afrikos istorinės valstybės
Istorinės nepripažintos valstybės
Malio istorija
Berberų valstybės
Saldžioji stevija

Saldžioji stevija (Stevia rebaudiana) – astrinių (Asteraceae) šeimos, stevijų (Stevia) genties augalų rūšis.

Pavadinimas 
Dabartinio mokslinio lotyniško rūšies pavadinimo autorius šveicarų botanikas Moisés de Santiago Bertoni, 1884 emigravęs į Pietų Ameriką, gyvenęs 1857–1929 metais.

Paplitimas 
Natūraliai auga Pietų Amerikos žemyne – Paragvajaus plokščiakalniuose. Kaip cukraus pakaitalas introdukuota daugelyje šalių, įskaitant ir Lietuvą.

Augavietės 
Šis augalas natūraliai auga pusiau drėgno klimato Paragvajaus regione. Ten metinis kritulių kiekis apie 1500–1700 mm. Tad augalas puikiai ištveria drėgmę, bet neatlaiko sausros, kuri tiesiogiai pakenkia saldžiosios stevijos lapeliams. Ganėtinai pakanti žemesnei temperatūrai, nors žiemos periodu jų augimas lėtesnis. Idealiausia temperatūra sėklų sudaiginimui + 20ºC.

Morfologija 
Iš pirmo žvilgsnio labai panašiai atrodo į Lietuvoje gerai žinomas mėtų genties augalus, nors pagal mokslinę klasifikaciją priklauso skirtingoms augalų šeimoms. Užauga 70-100 cm aukščio su 2-3 cm ilgio lapeliais. Žydi baltais, smulkiais žiedeliais.

Istorija ir panaudojimas 
Pietų Amerikos indėnų gentis gvaraniai nuo seno šį augalą naudojo kaip saldiklį. O europiečiams tapo žinoma nuo XVI a., kada ten apie jos kaip saldiklio savybes pirmieji sužinojo ispanų konkistadorai. Vėliau ją apie 1888 metus tyrinėjo į Pietų Ameriką emigravęs šveicarų botanikas Moisés de Santiago Bertoni, kurią 1899 metais aprašė botaniškai.

Dėl lapų saldumo laikoma vienu saldžiausių pasaulyje augalu. Jos lapai 10-15 kartų saldesni už paprastą cukrų. O iš jos lapų išskiriamas natūralus, nemaistingas saldiklis neturintis kalorijų žinomas kaip steviozidas 250–300 kartų saldesnis už cukrų. Labai tinka vartoti sergantiems cukriniu diabetu. Saldžioji stevija dabar plačiai vartojama Japonijoje, Kinijoje ir kaip nuo seno – Pietų Amerikoje.

Nuorodos 
 Mokslinis lotyniškas rūšies pavadinimas per theplantlist.org svetainę, Anglų k.
 Mokslinis lotyniškas rūšies pavadinimas per ipni.org svetainę, Anglų k.
 Apie Saldžiosios stevijos panaudojimą per stevija.lt svetainę 
 Saldžioji žolė , Straipsnelis apie Saldžiąją steviją iš laikraščio „Valstietis“, 2011 balandžio mėn. 18 d.
 Saldžioji mįslė, Straipsnelis apie Saldžiąją steviją iš laikraščio „Kauno diena“, 2006 balandžio mėn. 25 d.
 Plačiau pasiskaityti apie Saldžiąją stevija per stevia-paraguay.com svetainę , Ispanų k. ir Anglų k.
 Plačiau pasiskaityti apie Saldžiąją stevija per rebaudiana-stevia.com svetainę, Prancūzų k.
 Apie Saldžiąją steviją per steviarebaudiana.com svetainę, Anglų k.
 Apie Saldžiąją steviją per steviainfo.com svetainę, Anglų k.

Galerija 

Astriniai
2012 m. pasaulio treko čempionatas

2012 m. pasaulio treko čempionatas – geriausių pasaulio dviračių treko sportininkų varžybos, vykusios 2012 m. balandžio 4 - balandžio 8 dienomis Melburne, Australijoje.

Rezultatai

Medalių lentelė

Lietuvos dalyvavimas 

 NBG* - sportininkė nebaigė rungties dėl dviračių susidūrimo, DSQ(7) – sportininkės užėmė septintą vietą, bet dėl taisyklių pažeidimo teisėjai skyrė paskutinę vietą, F2L - sportininkė laimėjo antrą važiavimą, bet teisėjai pergalės neužskaitė.

Nuorodos 
Oficiali svetainė 

2012 sporte
Pasaulio treko čempionatas
Zalesiai (reikšmės)

Zalesiais vadinami kaimai:

 Lenkijoje
 Palenkės vaivadijoje:
 Zalesiai (Balstogės apskritis);
 Zalesiai (Bielsko apskritis);
 Zalesiai (Grajevo apskritis);
 Zalesiai (Malų Plocko valsčius);
 Zalesiai (Staviskų valsčius);
 Zalesiai (Monkų apskritis);
 Zalesiai (Nužeco Stacjos valsčius);
 Zalesiai (Semiatičės valsčius);
 Zalesiai (Sokulkos apskritis).
 Mazovijos vaivadijoje:
 Zalesiai (Losicės apskritis);
 Zalesiai (Sedlcų apskritis);
 Zalesiai (Sadovnės valsčius).
 Liublino vaivadijoje:
 Zalesiai (Palenkės Bialos apskritis). 

 Lietuvoje
 Buvęs Ažumedžio (Šalčininkų rajonas) kaimo lenkiškas pavadinimas ().
Erne Gere

Erne Gere (, tikroji pavardė – Erne Singer, 1891 m. liepos 8 d. dab. Trebušovce, Slovakija – 1980 m. kovo 12 d. Budabešte) – vengrų politinis veikėjas, trumpą laiką buvęs faktiniu komunistinės VLR vadovu.

Biografija 
Gimė žydų šeimoje. Nuo 1918 m. buvo VKP narys, aktyviai dalyvavo kuriant Vengrijos Tarybų Respubliką. Po jos žlugimo 1919 m. emigravo į Vokietiją. Vėliau gyveno TSRS, dirbo Kominterne. Ispanijos pilietinio karo metu buvo respublikonų prezidento Ch. Negrino patarėjas.

Antrojo pasaulinio karo metais tarnavo NKVD kariuomenėje. 1944 m. pabaigoje kartu su Tarybine Armija grįžo į Vengriją ir tapo vienu iš komunistinio režimo vadovų, partinėje hierarchijoje užimdamas antrąją vietą po M.Rakošio. 1948–1949 m. buvo Finansų ministras, 1953–1954 m. – Valstybės saugumo ministras. Vadovavo Vengrijos ūkio trimečio (1947–1949 m.) plano kūrimui, pagal tarybinį pavyzdį forsuodamas industrializaciją.

Prasidėjus destalinizacijos procesams ir nušalinus M. Rakošį, 1956 m. liepos 21 d. buvo išrinktas Vengrijos darbininkų partijos Pirmuoju sekretoriumi, stabdė demokratines reformas. Prasidėjus antikomunistiniam sukilimui, tarybinių kariškių ir saugumo pajėgomis bandė jį malšinti. Spalio 25 d. vietoje partijos vadovu tapo Janošas Kadaras, o Ministrų tarybos pirmininku paskirtas Imrė Nadis.

Numalšinus sukilimą pabėgo į TSRS, čia gyveno iki 1962 m. Už masinių represijų organizavimą buvo pašalintas iš partijos. Grįžęs į Vengriją politinėje veikloje nedalyvavo, dirbo vertėju.

Šaltiniai 

Vengrijos asmenybės

|-
Pasinkai (reikšmės)

Pasinkais () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

 Pasinkai (Bielsko apskritis);
 Pasinkai (Balstogės apskritis).
Pošvientnė (reikšmės)

Pošvientne () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

 Pošvientnė (Balstogės apskritis);
 Pošvientnė (Sokulkos apskritis).
Rudnikai (reikšmės)

Rudnikais () vadinamos šios gyvenvietės:

Lenkijoje:
 Rudnikai (Suvalkų apskritis);
 Rudnikai (Balstogės apskritis);
 Rudnikai (Palenkės Sokoluvo apskritis);
 Rudnikai (Liublino vaivadija).
Lietuvoje:
 () buvęs Rūdninkų kaimo lenkiškas pavadinimas.

Nuorodos

 Rudniki Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom IX (Poźajście – Ruksze) z 1888 r. (lenk.).
Novosiulkai (reikšmės)

Novosiulkais vadinamos šios gyvenvietės:

 Lenkijoje ():
 Novosiulkai (Grudeko valsčius);
 Novosiulkai (Dobžinevo Dužės valsčius);
 Novosiulkai (Semiatičės apskritis);
 Novosiulkai (Slavatičės valsčius);
 Novosiulkai (Zalesių valsčius).
 Lietuvoje:
 () buvęs Naujasodžio (Šalčininkų rajonas) lenkiškas kaimo pavadinimas.

Taip pat žiūrėkite 
 Navasiolkai

Nuorodos 

 Nowosiółki Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom VII (Netrebka – Perepiat) z 1886 r. (lenk.).
Ogrodnikai (reikšmės)

Ogrodnikais () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

 Palenkės vaivadijoje:
 Ogrodnikai (Bielsko apskritis);
 Ogrodnikai (Balstogės apskritis);
 Ogrodnikai (Hainuvkos apskritis);
 Ogrodnikai (Monkų apskritis);
 Ogrodnikai (Seinų apskritis);
 Ogrodnikai (Semiatičės apskritis);
 Ogrodnikai (Sokulkos apskritis).
 Mazovijos vaivadijoje:
 Ogrodnikai (Sedlcų apskritis).
 Liublino vaivadijoje:
 Ogrodnikai (Tučnos valsčius);
 Ogrodnikai (Piščaco valsčius);
 Ogrodnikai (Palenkės Bialos valsčius).
Zelona (reikšmės)

Zelona () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

 Zelona (Supraslio valsčius);
 Zelona (Grudeko valsčius).

uk:Зелена
Borkai (reikšmės)

Borkais () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

 Borkai (Balstogės apskritis);
 Borkai (Hainuvkos apskritis);
 Borkai (Palenkės Sokoluvo apskritis).
Grudekas (reikšmės)

Grudeku () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

 Grudekas (Balstogės apskritis);
 Grudekas (Mazovijos Vysokio apskritis);
 Grudekas (Palenkės Sokoluvo apskritis).
Krinica (reikšmės)

Krinica () Lenkijoje vadinama:

 Upė:
 Krinica (upė).
 Gyvenvietės:
 Krinica (Hainuvkos apskritis);
 Krinica (Balstogės apskritis);
 Krinica (Monkų apskritis);
 Krinica (Mazovijos vaivadija).

Nuorodos

 Krynica Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom IV (Kęs – Kutno) z 1883 r. (lenk.).
Antanas Šleikus

Antanas Šleikus (1933 m. rugpjūčio 8 d. Sirvyduose, Kavarsko valsčius, Ukmergės apskritis – 2018 m. balandžio 24 d. Kavarske, Anykščių rajonas) – Lietuvos pedagogas, literatas, tautodailininkas.

Biografija 
1941–1945 m. mokėsi Dabužių (Anykščių r.) pradžios mokykloje, 1953 m. baigė Kavarsko vidurinę mokyklą. 1953–1959 m. Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą, įgijo filologinį išsilavinimą.

1958–1961 m. dirbo Kavarsko rajono laikraščio „Stalino vėliava“ redakcijoje literatūriniu bendradarbiu, atsakinguoju sekretoriumi, buvo Kavarsko rajono Vykdomojo komiteto Liaudies švietimo skyriaus inspektorius. 1962–1970 m. Kavarsko vidurinės mokyklos direktorius, 1970–1986 m. Ukmergės A. Smetonos ir Ukmergės 5-osios vidurinių mokyklų direktorių pavaduotojas. 1986–1991 m. Jono Basanavičiaus vidurinės mokyklos direktorius. Jo iniciatyva pastarajai mokyklai 1989 m. buvo grąžintas Jono Basanavičiaus vardas. Išėjęs į pensiją, dar kiek laiko dirbo Dabužių Konstantino Sirvydo pagrindinėje mokykloje (Anykščių raj.) mokytoju. 

Palaidotas Kavarsko kapinėse.

Kūryba 
Nuo 1995 m. Lietuvos kaimo rašytojų sąjungos narys. Sudarė, redagavo ir iliustravo Lietuvos kaimo rašytojų sąjungos Anykščių rajono skyriaus narių kūrybos almanachą „Prie Šventosios“ (1998 m.), taip pat savo poezijos rinkinius „Gimtinės vėjas“ (1995 m.), „Vidudienio saulė“ (1999 m.). A. Šleikaus kūrybos buvo publikuota Lietuvos mokytojų poezijos rinktinėje „Pabūk džiaugsmu“ (1987 m.), Lietuvos mokytojų ir kultūros darbuotojų kūrybos almanache „Lėkimas virš žemės“ (2005 m.), Anykštijos autorių lyrikos rinkinyje „Išpažįstame šį jausmą ir meile vadiname“, Ukmergės „Poezijos pavasarėlių“ laureatų kūrybos almanache „Ten, kur Šventoji melsvą juostą pina“ (2007 m.).

Laisvalaikiu tapė paveikslus, organizavo jų parodas.

Bibliografija 
 Gimtinės vėjas. – Ukmergė: Ukmergės spaustuvė, 1995. – 62 p.: iliustr. – ISBN 9986-9036-2-9
 Vidudienio saulė: lyrika ir satyra. – Utena: Utenos sp., 1999. – 95 p.: iliustr. – ISBN 9986-945-22-4
 Vidudienių atogrąžos: eilėraščiai. – Utena: Utenos Indra, 2015. – 79 p.: iliustr. – ISBN 978-609-455-285-4
 Toks gyvenimas: eilėraščiai. – Utena: Utenos Indra, 2015. – 142 p.: iliustr. – ISBN 978-609-455-282-3
 Ten, vaikystės šaly… : eilėraščiai. – Utena: Utenos Indra, 2015. – 118 p.: iliustr. – ISBN 978-609-455-284-7
 Skubūs metai: eilėraščiai. – Utena: Utenos Indra, 2016. – 71 p.: iliustr. – ISBN 978-609-455-296-0
 Rugsėjų takais: eilėraščiai. – Utena: Utenos Indra, 2016. – 110 p.: iliustr. – ISBN 978-609-455-298-4
 Gyvenimo miražai: eilėraščiai. – Utena: Utenos Indra, 2016. – 107 p.: iliustr. – ISBN 978-609-455-297-7

Šaltiniai 

Lietuvos kaimo rašytojų sąjungos nariai
Lietuvos mokyklų direktoriai
Lietuvos tautodailininkai
Novinai (reikšmės)

Novinais () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

 Novinai (Hainuvkos apskritis);
 Novinai (Lomžos apskritis);
 Novinai (Vlodavos apskritis).
Slobudka (reikšmės)

Slobudka vadinamos šios gyvenvietės:

Lenkijoje ():
 Slobudka (Hainuvkos apskritis);
 Slobudka (Sokulkos apskritis);
 Slabada (Šipliškės valsčius).
Baltarusijoje:
 () buvęs Slabados kaimo lenkiškas pavadinimas.
Osoviecas (reikšmės)

Osoviecu () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

 Osoviecas (Lomžos apskritis);
 Osoviecas (Zambruvo apskritis);
 Osoviecas (Monkų apskritis).
Grabovas (reikšmės)

Grabovu vadinamos šios gyvenvietės:

 Lenkijoje ():
 Grabovas (Lomžos apskritis);
 Grabovas (Sokulkos apskritis);
 Grabovas (Kolno apskritis);
 Grabava (Augustavo valsčius);
 Grabava (Geldapės apskritis).

 Lietuvoje:
 () buvęs Grabių (Šalčininkų rajonas) kaimo lenkiškas pavadinimas.
Švobiškio evangelikų reformatų bažnyčia

Švobiškio evangelikų reformatų bažnyčia − evangelikų reformatų bažnyčia Švobiškyje, prie Mūšos, Pasvalio rajone.

Istorija 

1606 m. liepos 22 d. Švobiškio savininkas Martynas Švoba testamentą savo turtus ir žemę užrašė Švobiškio bažnyčiai. Martyno Švobos testamento, liečiančio Švobiškį, turinys: „Aš, Martynas Švoba, dovanoju dvarą Švobiškį, stovintį ant upės Mūšos, su miesteliu Švobiškiu, su bažnyčia, visais kaimais, žeme ir valdiniais: su kaimais Žydoniais, Bonžoniais, Pivovarais, Narykoniais, Janiūnais (dabar Joniškėlis), Parobkais, - su visais trobesiais, gyvuliais, arkliais ir kumelėmis, su javais iškultais ir svirnuose sukrautais, su pievomis ir su ariama žeme, su tvenkiniais ir malūnais, su pusčia - giria prie Joniškiu ir miškais, su gojais, su aviliais ir bitėmis, su bajorais, žmonėmis, su bernais ir jų žmonomis ir vaikais - visa tai duodu, dovanoju ir amžiniems laikams užrašau Dievo garbei ir Švobiškio bažnyčios naudai. Švobiškyje turi būti pastatyta nauja bažnyčia, senosios bažnyčios vietoje...". 

Tuo metu evangelikų reformatų dvarininkas Bialozoras pralaimėjo teismą Žemaičių katalikų vyskupui Merkeliui Giedraičiui ir Upytės teismo sprendimu turėjo grąžinti Linkuvos bažnyčią katalikams, o evangelikų parapija buvo perkelta į Švobiškį. 

1773 m. Švobiškio bažnyčia buvo sena, medinė, dengta šiaudais, viduje buvo įrengtas naujas vargonų choras. 

1784 m. kunigas Adomas Močiulskis Švobiškyje pastatė naują kleboniją, buvo sutvarkyti kiti apleisti bažnytiniai trobesiai, bet pati bažnyčia buvo medinė ir labai pasenus. Todėl bažnyčios sinodas 1785 m. birželio 24 d. nutarė Švobiškyje statyti naują, mūrinę bažnyčią. Sinodas bažnyčios statybai skyrė 13,9 tūkst. auksinų. Buvo surinkta ir aukų. Bažnyčios statyba ir jos įrengimas kainavo apie 15 tūkst. auksinų.

Apie 1858 m. Švobiškio kunigo Konstantino Jungo (1829-1868 m.) dėka, vietoj medinės tvoros, bažnyčia buvo apmūryta akmens mūro šventoriumi. 

1918 m. Švobiškyje apsigyveno generalinis senjoras kunigas Vilius Meškauskas. Jo rūpesčiu 1919 m. Švobiškyje buvo sušauktas pirmasis valstybingumą atkūrusioje Lietuvoje evangelikų reformatų bažnyčios sinodas.

Išnašos

Nuorodos 
 Parapijos svetainė 
 Reformatų parapija 

Pasvalio rajono bažnyčios
Lietuvos evangelikų reformatų bažnyčios
Kongo Demokratinės Respublikos herbas

Kongo Demokratinės Respublikos herbas pasikeitė keletą kartų nuo 1997 m. Dabartinis herbas buvo pasiūlytas 2006 m., jis vaizduoja leopardo galvą, apsuptą dramblio ilties kairėje ir ieties dešinėje. Žemiau yra parašyti trys žodžiai, sudarantys nacionalinį devizą: Justice, Paix, Travail (). Šis herbo variantas buvo priimtas 2006 m. vasario 18 d. Kongo Demokratinės Respublikos prezidento Žozefo Kabilos.

Herbas detaliai aprašomas 2005 metų konstitucijos 1 skyriaus 1 straipsnyje. 

Emblema, kuri buvo pristatyta 2003 m., vaizdavo tris susikabinusias rankas, apsuptas kukurūzų vainiko. Viršuje yra pavaizduota liūto galva, o apačioje užrašytas devizas: Démocratie, Justice, Unité ().

1999 metų Kongo Demokratinės Respublikos herbas sudarytas iš šviesiai mėlyno skydo. Viduryje skydo yra geltona žvaigždė, virš kurios yra šešios mažesnės žvaigždės. Šis herbas buvo pristatytas kartu su vėliava.

Dar senesnis herbas, galiojęs nuo 1971–1997 m., kai ši tauta buvo žinoma kaip Zairas, vaizdavo leopardo galvą, žemiau buvo dvi sukryžiuotos ietys, iš šonų šakelė ir dramblio iltis. Žodžiai Paix, Justice, Travail buvo parašyti ant baltų juostų po sukryžiuotomis ietimis. Šis devizas oficialiai buvo pristatytas 1964 m. rugpjūčio 1 d..

Taip pat skaitykite 
 Kongo Demokratinė Respublika
 Herbas
 Heraldika

Šaltiniai 

Valstybiniai herbai
Kongo Demokratinės Respublikos atributika
Saldutiškio dvaras

Saldutiškio dvaras – dvaras, buvęs Saldutiškyje. Išlikę dvaro rūmai, svirno liekanos, ledainė, tvarto ir ledainės liekanos, parkas. Buvusiame dvaro parke buvo Meilės alėja, šiuo metu apleista ir netvarkoma. Greta miestelio kapinių išlikusios dvarininkų Jaloveckių šeimos kapinaitės.

Istorija 

Minimas nuo XVIII a. pabaigos. Pagal 1811 m. surašymą Saldutiškį valdė Martyno Valiulio sūnus Antanas Valiulis.

Paskutinis dvaro savininkas buvo Boleslovas Jaloveckis – karo inžinierius, rusų tarnybos generolas, žymus visuomenės veikėjas, kvietęs jungtis lenkus ir gudus lygiomis teisėmis. Jis vadovavo bendrovei, 1895–1899 m. tiesusiai siauruką Panevėžys–Pastovys, kuris ėjo ir per Saldutiškį. B. Jaloveckis įrengė turtingą parką, dendrologinį sodą, keletą miško kvartalų užsodino maumedžiais.

Sovietmečiu dvaras priklausė valdžios įstaigoms.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Saldutiškio dvaro istorija

Saldutiškis
Utenos rajono dvarai
Kuktiškių dvaras

Kuktiškių dvaras – dvaras, buvęs Kuktiškėse.

Istorija

Minimas XVI a. kaip vyskupo dvaras. Nuo XVIII a. pabaigos buvo Ferdinando Franko nuosavybė. Po jo mirties dvarą paveldėjo dukra Eleonora Frank-Jančevska. Pastarajai mirus dvaras atiteko savininkės dukrai Marijai Pšibilskai. Praskolintą dvarą iš jos nupirko Saldutiškio dvaro savininkas Boleslovas Jaloveckis, po kurio mirties dvarą paveldėjo trys jo vaikai. 1930 m. B. Jaloveckio palikuonys dvarą pardavė Povilui Jankauskui, vėliau jis nacionalizuotas. Po Nepriklausomybės atkūrimo į dvarą sugrįžo gyventi P. Jankausko našlė ir sūnaus šeima.

Utenos rajono dvarai
Meksikinė guoba

Meksikinė guoba (Ulmus mexicana) – guobinių (Ulmaceae) šeimos, guobų (Ulmus) genties augalas.

Pavadinimas 
Botaniškai pirmą kartą rūšis buvo aprašyta 1873 metais. Mokslinio lotyniško (Ulmus mexicana (Liebm.) Planch.) rūšies pavadinimo autorius - Jules Émile Planchon, gyvenęs 1823-1888 metais. Turi (Chaeto ptelea mexicana Liebm.) sinonimą.

Ispaniškai ir augimo regionuose Meksikinė guoba vadinama šiais pavadinimais:
baqueta, cempoalebatl, cempoaléhuatl, ceniza, Cenizo, chaperna, chaperno, chuchum, cuero, cuerillo, ilite, mezcal, moreno, noculpat, nuculpat, olmo, olmo mexicano, palo baqueta, palo de baqueta, palo de huarache, palo rey, papalote, petatillo, quebracho, quiebra hacha, sacpucté, sacpcaché, sapuché, tirrá, tlacacuáhuitl, tza, tzapasnaca, zempaléhuatl.

Paplitimas 
Tai Šiaurės Amerikos medžių rūšis. O paplitusi Meksikoje ir Centrinėje Amerikoje.

Praeityje dėl kavos plantacijų plėtimosi, Meksikinių guobų arealas žymiai sumažėjo ir geriausi egzemplioriai - aukšti su tiesiu kamienu medžiai buvo iškirsti medienai.

Augavietės 
Aptinkama 150–2150 m aukščio altitudėse kur į metus iškrenta apie 2-4 metrai kritulių. Auga rūko ir drėgnuosiuose atogrąžų miškuose kartu su ąžuolais ir netoli upių bei kitų vandens šaltinių.

Meksikinės guobos matmenys 
Manoma kad tai aukščiausia tarp visų guobų genties medžių rūšių. Paprastai užauga apie 35 m aukščio ir iki 1 m kamieno skersmeniu. Bet pasitaiko iki 50–70 m aukščio ar dar aukštesnių, iki 84 m (ar 87 m) aukščio ir iki 2,5 m kamieno skersmens. Tai kartu ir viena aukščiausių medžių rūšių, bei aukščiausias vietinis Meksikos medis.

Morfologija 
Kamienas ilgas, tiesus, be šakų. Tai lapus metantis medis. Lapai pailgos formos, su didžiausiu praplatėjimu viduryje arčiau kotelio. Jie labai skirtingo ilgio, nuo 3 iki 16 cm ir 2-7 cm pločio. Lapkotis 0,5-1 cm ilgio. Lapo galas kiek smailėjantis. Lapų kraštai nežymiai dantyti. Jų viršutinė pusė tamsiai žalia ir blizganti. Apatinė lapų pusė gerokai skiriasi su kur kas šviesesne žalia spalva. Žydi tarp gruodžio - vasario mėnesiais. Vaisiai vasario - kovo mėnesiais. Sparnavaisis 9 mm ilgio ir 2,3 mm pločio padengtas ilgais, tiesiais plaukeliais. Sėklų sudygimas priklauso nuo jų kokybės, tad užtrukti gali tarp 20-38 dienų.

Panaudojimas 
Mediena kieta ir sunki, sudėtinga džiovinti ir gali stipriai deformuotis. Mediena naudojama stulpams (poliams) ir kaimo vietovėse statyboje, taip par gaminami laiptai, baldai. Praeityje Meksikinės guobos žievę naudodavo sandalų padams gaminti. Lapai naudojami kaip gyvulių pašarui.

Nuorodos 
 Mokslinis lotyniškas Meksikinės guobos pavadinimas per theplantlist.org svetainę , Anglų k.
 Mokslinis lotyniškas Meksikinės guobos pavadinimas per ipni.org svetainę, Anglų k.
 Plačiau apie Meksikinę guobą per globaltrees.org svetainę , Anglų k.
 Papildomai apie Meksikinę guobą per books.google.co.uk svetainę, Anglų k.
 Papildomai apie Meksikinę guobą per biogeodb.stri.si.edu svetainę , Anglų k.

Guobiniai
Medžiai ir krūmai
Galvės regata

Galvės regata – Trakų Galvės ežere, Pilies salos prieigose kasmet vykstančios tarptautinės baidarių ir kanojų irklavimo varžybos.

Istorija 

Tarptautinė regata „Galvė“ užgimė, kai prasidėjo artimesnis sportininkų iš Lenkijos ir Lietuvos TSR bendravimas. Pirmosios tarptautinės varžybos tarp abiejų šalių įvyko 1966 m. rugsėjo 17-18 dienomis Trakuose „Žalgirio“ irklavimo bazėje. Regatos vyriausiuoju varžybų teisėju 1967–2005 m. buvo tarptautinės kategorijos teisėjas, 1957 m. Europos čempionas, Romos vasaros olimpinių žaidynių (1960 m.) ketvirtos vietos laimėtojas Mykolas Rudzinskas.

Nuo 2002 m. regatoje kartu pradėtos organizuoti ir veteranų varžybos. 2011 m. pirmą kartą vykdant pasaulio jaunių čempionato varžybas Trakuose, paminėta Tarptautinės regatos „Galvė“ 45 metų sukaktis.

Pavadinimų kaita 

 1967 m. įvyko „Baidarių ir kanojų irklavimo varžybos tarp Lenkijos LR, Baltarusijos TSR ir Lietuvos TSR komandų“.
 1969 m. suorganizuotos „Tarptautinės Neu-Brandenburg (VDR) – Gdansk (LR) – Lietuvos TSR irklavimo baidarėmis ir kanojomis varžybos“. 
 Vėliau vyko „Tarptautinė regata“.
 1978 m. šiai regatai oficialiai buvo suteiktas „Galvės“ vardas.

Regatos programa 

Regatos programos irklavimo varžybos vykdomos suaugusiųjų ir jaunių amžiaus grupėse:
 Vyrai:
 vienvietėmis, dvivietėmis ir keturvietėmis baidarėmis,  500 ir 1000 m;
 vienvietėmis, dvivietėmis kanojomis, 500 ir 1000 m.
 Moterys:
 vienvietėmis, dvivietėmis baidarėmis, 500 ir 1000 m.

Dalyvių geografija 

Galvės regatoje, be pirmųjų dalyvių iš Lenkijos, yra dalyvavę sportininkai iš Latvijos, Estijos, Vengrijos, Vokietijos, Bulgarijos, Moldovos, Baltarusijos, Ukrainos, Uzbekijos, Kirgizijos, Tadžikijos, Armėnijos, Gruzijos, Azerbaidžano. Jie vėliau tapo olimpiniais čempionais (V.Didenko, V.Morozov, A.Grišin, A.Vinogradovas, V.Romanovskij), olimpiadų prizininkais (A. Melnikova, W. Szuskiewicz), pasaulio ir Europos čempionais (G. Sledzevskij, A. Lezniov, A. Vinogradov, V. Vorobjov, A. Vodovatov, V. Naumov).

Lietuvos sportininkai 

Regatoje tapo nugalėtojais:
 olimpinis čempionas Vladas Česiūnas,
 triskart pasaulio čempionai Artūras Vieta, Alvydas Duonėla, Egidijus Balčiūnas,
 pasaulio čempionai Natalija Kalašnikova, Anatolijus Korolkovas, Petras Šiurskas, Vitalijus Trukšinas, 
 pasaulio čempionatų prizininkai Vygantas Čekaitis, Romas Vienažindis,
 Europos ir pasaulio čempionai ir prizininkai Tomas Gadeikis, Raimundas Labuckas, Jevgenijus Šuklinas, 
 SSRS čempionai Algis Montvydas, Zbignevas Survutas ir kt.

Nuorodos 

 Lietuvos baidarių ir kanojų irklavimo istorija
 Regatos veteranų varžybos
 Regatos fotoalbumas fotki.com portale

Lietuvos sporto varžybos
Trakų rajono savivaldybė
Žabnas

Žabnas – kaimas Lenkijos vakaruose, Brodnicos valsčiuje, Sremo paviete, Didžiosios Lenkijos vaivadijoje. Kaimas yra apie 16 km į šiaurės vakarus nuo Sremo ir apie 28 km į pietus nuo vaivadijos sostinės Poznanės.
Pro kaimą praeina Šv. Jokūbo kelias.

Yra medinė Šv. Jokūbo bažnyčia, pastatyta 1789–1792 ir XIX a. dvaras. Netoli kaimo senųjų evangelikų-liuteronų kapinių liekanos.

Didžiosios Lenkijos vaivadija
Olga Žalienė

Olga Žalienė (g. 1956 m. sausio 23 d., Gargždai) – muziejininkė, istorikė. Lietuvos jūrų muziejaus direktorė , Lietuvos muziejų asociacijos pirmininko pavaduotoja, valdybos narė, Muziejų tarybos pirmininkė. 

Ilgametė Lietuvos jūrų muziejaus darbuotoja, čia dirbanti nuo 1979 m., viešųjų ryšių skyriaus vadovė, direktorė nuo 2002 m.  2006 m. išrinkta metų klaipėdiete, 2007 m. apdovanota ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ medaliu.

Šaltiniai 

Lietuvos muziejų direktoriai
Bažnyčia 2011

Bažnyčia 2011 (, pilnas pavadinimas Kirche 2011: Ein notwendiger Aufbruch, Bažnyčia 2011. Reikalingos permainos) – katalikų teologijos profesorių, daugiausia iš Vokietijos, Šveicarijos ir Austrijos paskelbtas memorandumas, kuriuo reikalaujama modernizuoti Romos Katalikų Bažnyčią atsakant į vokiečių kunigų pedofilijos skandalus.

Memorandumu reikalaujama
 Dalyvavimo santvarkos: leisti daugiau dalyvauti visiems Katalikų Bažnyčios nariams, ypač renkant vyskupus ir kunigus;
 Parapijos bendruomenė: daugiau padėti katalikų bendruomenėms, atviriau dalytis pareigomis. Kunigams neturėtų būti draudžiama tuoktis, o moterims – tapti kunigėmis.
 Teisiniai principai: Katalikų Bažnyčia turėtų inicijuoti bažnyčios jurisdikciją
 Sąžinės laisvė: pagarba asmeninei sąžinei, ypač išsiskyrusių žmonių, norinčių dar kartą tuoktis, taip pat ir homoseksualių civilinių sąjungų, atžvilgiu;
 Sutaikinimas. Geriau priimti savo istoriją pačiai bažnyčiai;
 Apeigos: reformuoti Romos katalikų liturgiją (leidžiant ją modernizuoti ir pritaikyti prie šalių kultūrinio gyvenimo).

Iki 2012 m. memorandumą pasirašė 311 akademikų.  Vokietijos vyskupų konferencija memorandumą įvertino teigiamai.

Šaltiniai 

Katalikybė