joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Club Tacuary

Club Tacuary – Paragvajaus futbolo klubas, 1923 metais įkurtas Asunsjone. Klubo komanda 2009–2010 m. sezone žaidžia Paragvajaus Liga Paraguaya lygoje.

Pasiekimai 
 Liga Paraguaya: Segunda División  (2002 m.)
 Liga Paraguaya: Tercera División  (1953, 1961, 1983, 1999 m.)

Komanda du kartus dalyvavo Copa Libertadores čempionate ir kartą Copa Sudamericana taurėje.

Žymūs žaidėjai 
 Cristian Riveros
 Fabián Caballero
 Maxi Biancucchi
 Manuel Maciel

Tacuary
Club Atlético 3 de Febrero

Club Atlético 3 de Febrero – Paragvajaus futbolo klubas, 1970 metais įkurtas Siudad del Estėje (Aukštutinė Parana). Klubo komanda 2009–2010 m. sezone žaidžia Paragvajaus Liga Paraguaya lygoje.

Pasiekimai 
Liga Paraguaya: Segunda División  (2004 m.)
Liga Paraguaya: Trečiasis divizionas (2000 m.)
Aukštutinės Paranos čempionatas (1973, 1975, 1977, 1986, 1992, 1997 m.)

Žymūs žaidėjai 
Óscar Cardozo
Saturnino Arrúa

Club Atlético 3 de Febrero
Club Silvio Pettirossi

Club Silvio Pettirossi – Paragvajaus futbolo klubas, 1926 metais įkurtas Asunsjone. Klubo komanda 2009–2010 m. sezone žaidžia Paragvajaus Tercera División lygoje.

Pasiekimai 
Liga Paraguaya: Segunda División  (1969, 2007 m.)
Liga Paraguaya: Tercera División  (1952, 1957, 1973, 1974, 1984, 1995, 2004 m.)
Torneo República (1988 m.)

Club Silvio Pettirossi
Rimantė Valiukaitė

Rimantė Valiukaitė (g. 1970 m.) – Lietuvos aktorė.

Biografija 
Baigė Vilniaus 54-ąją vidurinę mokyklą (4 laida).  1988–1992 m. studijavo Lietuvos muzikos akademijoje, aktorinio meistriškumo katedroje, kur įgijo aktorės specialybę (kurso vadovas Jonas Vaitkus). 1990 m. pradėjo dirbti Lietuvos nacionaliniame dramos teatre.

Ištekėjusi. Vyras Ramūnas Cicėnas (g. 1980 m.),  aktorius. Buvęs vyras Audrius Nakas (abiejų duktė - drabužių dizainerė Morta Nakaitė. 8 metus gyveno su aktoriumi Vytautu Šapranausku (g. 1958 m.).

Vaidmenys teatre 
 1988 m. „Revoliucijos lopšinė“, rež. Gintaras Varnas. „Šėpos teatras“
 1989 m. Vyr. Seselė, rež. Jonas Vaitkus, „Dar kartą apie tą patį“, rež. Jonas Vaitkus. LVADT
 1989 m. Moksleivė, rež. Jonas Vaitkus. „Antosė ir varnėnas“, rež. Jonas Vaitkus. LVADT
 1990 m. Fėja, Moteris. Daniil Charms. „Ten būti čia“, rež. Oskaras Koršunovas. LVADT
 1992 m. Grafienė de Sen Fon. Yukio Mishima. „Markizė de Sad“, rež. Jonas Vaitkus. LVADT
 1992 m. Jelizavet Bam, Motina. Daniil Charms. „Jelizaveta Bam“, rež. Audrius Nakas. LVADT
 1993 m. Mašininkė, Manekenas. Federico Garcia Lorca. „Jei praeitų penkeri metai“, rež. Gintaras Varnas. Valstybinis Vilniaus mažasis teatras
 1994 m. Motina. Aleksandr Vvedenskij. „Labas Sonia Nauji metai“, rež. Oskaras Koršunovas. LVADT
 1994 m. Donja Ana. Aleksandr Puškin, „Mažosios tragedijos“, rež. Eimuntas Nekrošius. LIFE
 1996 m. Auklė. Kazimieras Antanėlis, Sigitas Geda. „Meilė ir mirtis Veronoje“, rež. Eimuntas Nekrošius. LIFE
 1997 m. Elena, Džiuljeta, Dama. Federico Garcia Lorca. „Publika“, rež. Gintaras Varnas. LVADT
 1997 m. Motina. Roger Vitrac. „Meilės misterijos“, rež. Cezaris Graužinis. LVADT
 1997 m. Mari Štoiber. Botho Strauss. „Laikas ir kambarys“, rež. Gintaras Varnas. LVADT
 1998 m. Izadora Dunkan. Herkus Kunčius. „Genijaus dirbtuvės“, rež. Audrius Nakas. LNDT
 1999 m. Karalienė Elžbieta. Williams Shakespeare. „Ričardas III“, rež. Rimas Tuminas. LNDT
 2000 m. Frozina. Moliere. „Šykštuolis“, rež. Irena Bučienė. LNDT
 2001 m. Megi. Brian Friel. „Lugnazado šventės šokiai“, rež. Gytis Padegimas. LNDT
 2002 m. Ardelė. Jean Anouilh. Bamba, rež. Adolfas Večerskis. LNDT
 2006 m. Baronienė Kasteli-Glembaj. Miroslav Krleža. Elitas (Ponai Glembajai), rež. Ivica Buljan. LNDT

Vaidmenys kine 
 2001 m. Agnė. Gedimino 11, rež. Raimundas Banionis
 2002 m. Sybil. Angelai kariai
 2004 m. Saira. Specialiosios pajėgos
 2007 m. Olga. 42, rež. Maris Martinsons
 2007 m. Elvyra Laužikaitė. Nekviesta meilė, rež. Alvydas Šlepikas
 2008 m. Miriam. Defiance.
 2013 m. Kaip pavogti žmoną, rež. Donatas Ulvydas
 2017 m. Zero III, rež. E. Vėlyvis

Darbas televizijoje 
 Humoro laida "Dviračio šou"
 2002 m. „Pagauk kampą“
 2009 m. „Dar pažiūrėsim“

Šaltiniai 

Lietuvos aktoriai
Justinas Bautrėnas

Justinas Bautrėnas (1925 m. sausio 15 d. Kušliškiuose, Kalvarijos valsčius – 2010 m. balandžio 14 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro aktorius, teatro ir radijo režisierius, muziejininkas.

Biografija 
1945 m. baigė Marijampolės mokytojų seminariją vaidino Marijampolės dramos teatre. 1947–1951 m. mokėsi Vilniaus dramos teatro vaidybos studijoje, 1951–1957 m. šiame teatre vaidino. 1957–1988 m. Lietuvos Radijo ir televizijos režisierius. 1997 m. jo iniciatyva įkurtas Lietuvos Radijo ir televizijos muziejus, iki 2003 m. jam vadovavo. Vienas pagrindinių 1991 m. bado akcijos prie LRT organizatorių ir globėjų. 2003 m. įkūrė Geležinio Vilko paminklo paramos fondą.

Įvertinimas 
 2002 m. Sausio 13-osios atminimo medalis

Šaltiniai

Nuorodos 
 LRT muziejus 

Lietuvos režisieriai
Lietuvos aktoriai
Lietuvos muziejininkai
Kalidasa

Kalidasa ( – „Kali tarnas“) – žymus Sanskrito literatūros poetas ir dramaturgas, Meghadūtos, Abhidžnanašakuntalos, Kumarasambhavos ir kitų iki šiol garsių kūrinių autorius.

Sakoma, kad Kalidasa yra tiek pat svarbus Sanskrito literatūrai, kiek Šekspyras anglų. Pirmosios Kalidasos dramos ir poezija iš pradžių buvo pagrįstos hinduistine mitologija ir filosofija.

Biografija 
Nieko nežinoma apie paties poeto gyvenimą – tiek jo gyvenamoji vieta, tiek tikslus laikmetis, kada jis gyveno. Išliko jo rašytos 3 dramos ir 2 epinės poemos bei 2 lyrinės poemos. Kalidasos kūriniai laikomi Sanskrito literatūros šedevrais.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Iš sanskrito išversti Kalidasos darbai pagal Arturą V. Raiderį

Poetai
Sanskritas
Indijos rašytojai
Dramaturgai
Apylinkė

Apylinkė – buvęs Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas, mažiausias teritorinis vienetas respublikoje. Įvedus apylinkes 1940 m. vietoje seniūnijų jų buvo beveik trys tūkstančiai, panaikinant ir performuojant į seniūnijas 1995 m. – mažiau nei pusė tūkstančio.

Istorija

Įvestas 1940 m. pabaigoje vietoje seniūnijos, iki 1950 m. administracinės reformos keletas apylinkių sudarydavo valsčių, vėliau jų skaičius sumažėjo (buvo sustambinamos), jos priskirtos tiesiogiai rajonams. Aukščiausias valdžios organas buvo apylinkės darbo žmonių deputatų taryba (DŽDT). Apylinkei vadovavo tarybos vykdomojo komiteto pirmininkas, vėliau iki 1990 m. – tarybos pirmininkas, 1990–1995 m. – viršaitis. 1995 m. apylinkės performuotos į seniūnijas.

Nuo 1990 m. apylinkės tapo žemesniosios pakopos savivaldybe. Pirmieji ir paskutinieji demokratiniai apylinkės deputatų tarybos rinkimai vyko 1990 m. kovo 24 d. pagal 1989 m. gruodžio 7 d. Lietuvos TSR vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymą  Rinkimai vyko pagal mažoritarinę sistemą. Apylinkės taryba rinko apylinkės viršaitį, bet turėjo ribotas savivaldos teises.

1992 m. spalio 25 d. Lietuvos Respublikos Konstitucijoje tolesnė apylinkių veikla nebebuvo numatyta. Pagal 1994 m. liepos 7 d. Lietuvos Respublikos vietos savivaldos įstatymą savivaldybėse įvesta seniūno, kuris yra administracijos pareigūnas seniūnijoje, pareigybė.

Reformos 

Apylinkių sudarymas ir pertvarkymas priklausė LTSR AT Prezidiumo kompetencijai. Pagrindiniai apylinkių stambinimai vykdyti vadovaujantis LTSR AT įsakais:
 1954 m. gegužės 25 d. – 1954 m. LTSR apylinkių reforma
 1963 m. sausio 12 d. – 1963 m. LTSR apylinkių reforma
 1973 m. kovo 28 d.
 1975 m. sausio 29 d.
 1977 m. balandžio 4 d.
 1986 m. spalio 20 d.
 1988 m. birželio 22 d.

Apylinkių skaičius 

Apylinkių skaičius:
 1940–1941 m. (be Klaipėdos) – 2866
 1948 m. – 2772
 1949-01-01 – 2774
 1954 m. – 1224
 1959-01-15 – 1207
 1960-01-01 – 1180
 1962-01-01 – 1158
 1963-04-01 – 1156
 1965-01-01 – 653
 1970-01-15 – 650
 1974-10-01 – 625
 1980 m. – 528
 1984 m. – 527 
 1990 m. – 426
 1994 m. – 427

Taip pat skaitykite 
 Notarinė apylinkė
 Apylinkės teismas

Šaltiniai
Hapoel Jerusalem FC

Jeruzalės „Hapoel“ – Izraelio futbolo klubas iš Jeruzalės.

Istorija 
1926 m. įkurtas klubas. Rungtyniavo aukščiausioje lygoje. Būta iškritimų į žemesnius divizionus, 2017–2018 m. sezone rungtyniavo trečioje pakopoje. Buvo šešti.

2020–2021 m. sezone rungtyniavo Liga Leumit ir antroje pakopoje užėmė antrą vietą. Po sezono perkelti į Ligat ha'Al – aukščiausią lygą.

Nuo 2021–2022 m. vėl rungtyniavo Premjer lygoje. 2021–2022 m. sezone tarp keturiolikos dalyvių buvo dvylikti ir išsaugojo vietą Premjer lygoje.

Pasiekimai

Sezonai 

|}

Apranga ir jos pokyčiai 
 Namuose žaidžia raudona juoda apranga.

Lietuviai 
 Igoris Kirilovas, 1999–2000 m.

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 SOCCERWAY

Hapoel Katamon Jerusalem
Hapoel Jerusalem
The Best Of Free

The Best Of Free yra 1991 metais grupės Free išleistas albumas, kuriame surinktos geriausios jų dainos.

Dainos 
 "Wishing Well"
 "All Right Now"
 "Little Bit of Love"
 "Come Together in the Morning"
 "The Stealer"
 "Sail On"
 "Mr. Big"
 "My Brother Jake"
 "Hunter"
 "Be My Friend"
 "Travellin' in Style"
 "Fire and Water"
 "Travelling Man"
 "Don't Say You Love Me"

1991 albumai
Paul Rodgers albumai
Laė

Laė () – miestas Papua Naujosios Gvinėjos šiaurės rytuose, svarbus uostas prie Saliamono jūros, šalia Marchamo upės žiočių. Morobės provincijos sostinė. 120 tūkst. gyventojų (antras pagal dydį šalies miestas). Greitkelis į Port Morsbį. Technologijų universitetas (įkurtas 1965 m.). Nadzabo oro uostas.

Papua Naujosios Gvinėjos miestai
Juozas Banionis (1956)

Juozas Banionis (g. 1956 m. vasario 12 d. Puziškėse, Kazlų Rūdos rajonas) – Lietuvos istorikas, enciklopedistas, matematikas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija 
1963–1971 m. mokėsi Jūrės stoties aštuonmetėje mokykloje, 1971–1974 m. – Kazlų Rūdos vidurinėje mokykloje.
1979 m. Vilniaus universitete baigė taikomąją matematiką, 1989 m. Vilniaus pedagoginiame institute – istoriją. 1995 m. humanitarinių mokslų (istorija) daktaras.

1979–1987 m. Vilniaus pedagoginio instituto Matematikos ir informatikos didaktikos katedros dėstytojas. 1987–1993 m. Lietuvos istorijos instituto, nuo 1994 m. Lietuvos gyventojų genocido tyrimų centro mokslinis bendradarbis. Nuo 1994 m. dar ir Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas, nuo 2002 m. docentas, nuo 2015 m. profesorius. 2007–2013 m. Lietuvos edukologijos universiteto Matematikos ir informatikos didaktikos katedros vedėjas. 

2002 –2012 m. žurnalo "Mokslas ir gyvenimas" redakcinės kolegijos narys.

2020 m. suteiktas Marijampolės apskrities Kazlų Rūdos savivaldybės garbės piliečio vardas.

Mokslinė veikla 
Tiria matematikos mokslo raidą Lietuvoje, nuo 1994 m. – daugiausia XX a. antrosios pusės kovas dėl nepriklausomos Lietuvos valstybės atkūrimo. Vienas iš Visuotinės lietuvių enciklopedijos autorių.

Bibliografija 
 Matematikos mokslo raida Lietuvoje 1920–1940 m. (monografija, 1994 m.),
 Lietuvos laisvės byla Vakaruose 1975–1990 m. (monografija, 2002 m.).
 Matematinės minties raida Lietuvoje: Istorinė apžvalga iki 1832 m. (metodinė priemonė studentams, 2001 m.)
 V. Bliznikas (1930–1997) – vienas Lietuvos geometrijos mokyklos kūrėjų. Lietuvos matematikos rinkinys, T. 43 (spec. nr.), Vilnius, MA MII, p. 324–329, 2003 m.
 B. V. Chmielevskis (1913–1980) ir senosios matematikos istoriniai tyrinėjimai Lietuvoje. Lietuvos matematikos rinkinys, T. 45, p. 226–231, 2005.
 Lietuva 1940–1990: okupuotos Lietuvos istorija. (kolektyvinė monografija, 2005 m.)
 Matematinė mintis Lietuvoje (istorinė apžvalga 1832–1990 m.) (metodinis leidinys bakalaurų studijoms). Vilnius, VPU leidykla, 2006 m.
 Dešimtmečio po lietuviškos spaudos atgavimo aritmetikos vadovėlių panorama. Lietuvos matematikos rinkinys, T. 46., Vilnius, MA MII, p. 208–212, 2006 m.
 Matematikos istorija: faktai ir uždaviniai (drauge su J.Žemaityte, metodinė priemonė studentams, 2011 m.)
 Matematinės minties raida Lietuvoje. Nuo matematikos žinijos atsiradimo iki matematikos mokslo įsitvirtinimo. (monografija, 2014 m.)
 Ignotas Domeika: geologas, minerologas, kalnų inžinierius. (kolektyvinė monografija, 2017 m.)
 Lietuvos laisvinimas Vakaruose 1940–1975. (monografija, 2010 m.)
 Lietuvos laisvinimas Vakaruose po Helsinkio 1975–1994. (monografija, 2017 m.)
 Prezidento Antano Smetonos misija JAV: grąžinti Lietuvai Nepriklausomybę. Nepriklausomybės sąsiuviniai, Nr. 2(32), p.29-42, 2020 m.

Šaltiniai 

Lietuvos mokslo istorikai
Lietuvos matematikai
Lietuvos geometrai
Daugų rajonas

Daugų rajonas – 1950–1959 m. LTSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos pietuose. Centras – Daugai.

Istorija 

Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Alytaus apskrities 14 apylinkių, Trakų apskrities 8 apylinkių ir Varėnos apskrities 1 apylinkės. 1950–1953 m. priklausė Vilniaus sričiai.  1959 m. gruodžio 7 d. rajonas panaikintas:
 Daugai, Alovės apylinkė, Daugų apylinkė ir Junčionių apylinkė perduotos Alytaus rajonui;
 Pavarėnio apylinkė  perduota Varėnos rajonui;
 Pivašiūnų apylinkė perduota Jiezno rajonui;
 Dusmenų apylinkė ir Onuškio apylinkė perduotos Trakų rajonui. 

Rajone buvo leidžiamas laikraštis „Komunizmo aušra“.

|-
| 1950 m.  || 680 || || 23 apylinkės ||
|-
| 1954 m.  || || || 9 apylinkės || 1 miestas (Daugai), 2 miesteliai (Alovė, Onuškis)
|-
| 1959 m.  || 680 || || 9 apylinkės || 1 miestas
|}

Šaltiniai
Dotnuvos rajonas

Dotnuvos rajonas – 1950–1959 m. LTSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos viduryje. Centras – Dotnuva.

Istorija 

Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Kėdainių apskrities 38 apylinkių ir Radviliškio apskrities 4 apylinkių. 1950–1953 m. rajonas priklausė Šiaulių sričiai. 1954 m. 1 apylinkė prijungta prie Kėdainių rajono, 1957 ir 1958 m. šiek tiek keitėsi ribos. 1956 m. Dotnuva pertvarkyta į rajoninio pavaldumo miestą. 1959 m. sausio 23 d. rajonas panaikintas, visa jo teritorija perduota Kėdainių rajonui. 

Rajone buvo leidžiamas laikraštis „Kolektyvinis darbas“.

|-
| 1950 m.  || 772 || || 42 apylinkės ||
|-
| 1954 m.  || || || 16 apylinkių || 4 miesteliai (Dotnuva, Gudžiūnai, Krakės, Surviliškis)
|}

Šaltiniai
Madangas

Madangas (, ) – miestas Papua Naujosios Gvinėjos šiaurėje. Miestas yra ketvirtas pagal gyventojų skaičių Papua Naujojoje Gvinėjoje (27,4 tūkst.). Madango provincijos sostinė.

Istorija 
Miestas buvo pastatytas XIX amžiaus pabaigoje, kada Okeaniją kolonizavo Vokietijos imperija. Po Antrojo pasaulinio karo miestą buvo užėmę japonai. 1943 metais miestas buvo sugriautas. Po karo miestas buvo atstatytas. Dabar Madangas yra vienas svarbesnių Papua Naujosios Gvinėjos uostų.

Papua Naujosios Gvinėjos miestai
Juodkalnijos futbolo taurė

Juodkalnijos futbolo taurė – pagrindinis atkrintamųjų varžybų futbolo turnyras Juodkalnijoje. Vyksta nuo 2006 metų.

Finalai

Taip pat skaitykite

Išnašos

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė
 Foot.dk archyvas
 Soccerway

Juodkalnijos futbolo varžybos
UEFA šalių taurės
Dūkšto rajonas

Dūkšto rajonas – 1950–1959 m. LTSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje. Centras – Dūkštas.

Istorija 

Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Zarasų apskrities 24 apylinkių ir Švenčionių apskrities 1 apylinkės. 1950–1953 m. priklausė Vilniaus sričiai.  1959 m. gruodžio 7 d. rajonas panaikintas:
 Dūkštas, Beržininkų apylinkė, Gaidės apylinkė, Grybėnų apylinkė, Gubavos apylinkė, Kajatų apylinkė, Kazitiškio apylinkė, Medeišių apylinkė, Rimšės apylinkė, Sokiškių apylinkė, Šiūlėnų apylinkė perduotos Ignalinos rajonui;
 Salako apylinkė perduota Zarasų rajonui.

Rajone buvo leidžiamas laikraštis „Komunizmo švyturys“.

|-
| 1950 m.  || || || 25 apylinkės ||
|-
| 1954 m.  || || || 13 apylinkių || 3 miesteliai (Dūkštas, Rimšė, Salakas)
|-
| 1959 m.  || 760 || || 12 apylinkių || 1 miestas (Dūkštas)
|}

Šaltiniai
FK Mad̂ari Solidarnost

Skopjės „Mad̂ari Solidarnost“ – Makedonijos futbolo klubas, įkurtas Skopjėje suSIjungus Mad̂ari Skopje ir Solidarnost Skopje.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1992 m.

Pasiekimai

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė

Madari
Jiezno rajonas

Jiezno rajonas – 1950–1962 m. LTSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos pietinėje dalyje. Centras – Jieznas.

Istorija 

Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Alytaus apskrities 6 apylinkių, Prienų apskrities 17 apylinkių ir Trakų apskrities 7 apylinkių. Iki 1953 m. priklausė Kauno sričiai. 1955 m. jam perduota dalis Žiežmarių rajono. 1959 m. prijungta panaikinto Daugų rajono Pivašiūnų apylinkė. Jiezno rajonas panaikintas 1962 m. gruodžio 8 d., jo teritorija perduota Prienų rajonui ir Alytaus rajonui (4 apylinkės).  

Rajone buvo leidžiamas laikraštis „Lenino keliu“.

|-
| 1950 m.  || 676 || || 30 apylinkių
|-
| 1954 m.  || || || 13 apylinkių ||
|-
| 1959 m.  || 676 || 31 995 || 16 apylinkių || 1 miestas (Jieznas), 2 miesteliai (Aukštadvaris, Butrimonys)
|-
| 1962 m. || 754 || || 17 apylinkių || 1 miestas
|}

Šaltiniai
Diego Forlán

Diegas Forlanas Koracas (; g. 1979 m. gegužės 19 d.) – futbolininkas, Urugvajaus rinktinės ir Japonijos Cerezo Osaka klubo puolėjas. Žaidėjas pasižymi labai gera kamuolio kontrole, stipriais smūgiais į vartus bei itin geru standartinių padėčių realizavimu.

Forlanas yra visų laikų rezutatyviausias ir daugiausiai varžybų sužaidęs Urugvajaus rinktinės žaidėjas.

Karjera 

Jaunystėje Diegas buvo perspektyvus tenisininkas, svajojo tapti profesionaliu tenisininku. Bet po to, kai jo sesuo Alechandra Forlan (Alejandra Forlan) su savo vaikinu pakliuvo į mašinos avariją, kurioje žuvo sesers vaikinas, o ji buvo suparalyžiuota, Diegas nusprendė tęsti šeimos tradiciją ir sutelkti visą dėmesį į futbolą, nes futbolininkai daugiau uždirba, ir šitaip padėti apmokėti sesers gydymą.

Forlanas karjerą pradėjo Argentinos klube Club Atlético Independiente. 2002 m. persikėlė į Europą, Anglijos klubą Manchester United. Ten žaidė kaip atsarginis puolėjas. 2004 m. išvyko į Ispanijos Villarreal kur tapo klubo puolimo lyderiu. Forlanas padėjo Viljareliui patekti pirmakart į UEFA Čempionų Lygą, bei laimėjo Europos Auksinio batelio apdovanojimą. 2007 m. pradėjo rungtyniauti Atlético Madrid komandoje. 2012 m. liepos 6 d. pasirašė trejų metų sutartį su Brazilijos SC Internacional klubu.

 žaidžia nuo 2002 m. Diego Forlanas dalyvavo , 2001, 2004 ir 2007 m. Copa America čempionatuose. Itin sėkmingas žaidėjui buvo 2010 m. pasaulio čempionatas – jame Forlanas įmušė 5 įvarčius, aktyviai prisidėjo prie rezultatyvių komandos draugų atakų, kelis kartus išrinktas geriausiu varžybų žaidėju. Forlanas išrinktas geriausiu čempionato žaidėju (laimėjo „Auksinį kamuolį“). Kitais metais žaidėjas tapo Pietų Amerikos čempionu.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Laimėjimai 
Manchester United
 Premier League (1): 2002–03
 FA taurė (1): 2003–04
 FA Community Shield (1): 2003
Villarreal
 UEFA Intertoto taurė (1): 2004
Atlético Madrid
 UEFA Europos lyga (1): 2009–10

 2010 m. pasaulio čempionatas: 4 vieta
 2011 m. Copa América: 1 vieta
 2004 m. Copa América: 3 vieta

Asmeniniai
 Europos auksinis batelis (2): 2004–05, 2008–09
 Pichichi apdovanojimas (2): 2004–05, 2008–09
 Auksinis kamuolys (1): 2010

Šaltiniai 

Forlán, Diego
Kočabamba

Kočabamba (, ) – miestas centrinėje Bolivijoje, Andų kalnuose, 2570 m aukštyje. Kočabambos departamento centras. Tai trečias pagal dydį šalies miestas – jame gyvena 1,5 mln. gyventojų (2001 m.). Naftos perdirbimo, tekstilės, maisto, chemijos pramonė. Turizmas. Yra Jorge Wilstermann tarptautinis oro uostas. Yra 2 valstybiniai ir keletas privačių universitetų.

Istorija 

Kočabambos slėnyje nuo seno gyveno vietiniai indėnai. Čia vyravo Tihuanako, Omerekės, Mochokojos, Tupurajos, inkų kultūros. 1542 m. regione pradėjo kurtis ispanai. Miestas oficialiai įkurtas Villa de Oropesa pavadinimu 1571 m. Gyvavo kaip žemdirbystės centras, aprūpinantis kaimyninius kasyklų miestus.

Turizmas 

Kočabamba – svarbus Bolivijos turistinis centras. Čia yra didžiausias Pietų Amerikoje atviras turgus La Cancha. Ant San Pedro kalvos stovi 33 m aukščio Cristo de la Concordia Kristaus statula. Kiti lankytini objektai: eklektinio stiliaus Palacio Portales dvaras, Mariscal Santa Cruz parkas, keletas katalikų bažnyčių. Netolimame Vilja Tunario miestelyje yra Inti Wara Yassi gamtos draugija.

Bolivijos miestai
Virginija Balsevičiūtė

Virginija Balsevičiūtė-Šlekienė (g. 1958 m. balandžio 11 d. Naujasodė, Panevėžio raj.) – Lietuvos literatūros tyrinėtoja, habilituota humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija 
Mokėsi Jotainių aštuonmetėje ir Panevėžio J. Balčikonio vidurinėje mokykloje. 1981 m. baigė lituanistiką Vilniaus universitete. 2002 m. habilituota humanitarinių mokslų daktarė.

1981–1983 m. dirbo Knygų rūmuose. 1987–1989 m. Šiaulių pedagoginio instituto dėstytoja, nuo 1990 m. Vilniaus pedagoginio universiteto dėstytoja, nuo 2003 m. profesorė.

Mokslinė veikla 
Studijoje „Naujausios lyrikos semantika“ nagrinėja poetinio pasaulėvaizdžio, poezijos prasmių ir meninių struktūrų kaitą. Knygose „Vytauto Mačernio „Vizijos“: Semiotinis aspektas“, „Vytautas Mačernis ir jo karta“ analizuoja žemininkų kūrybos problemas, jos sąsajas su egzistencializmu, moderniąja katalikybe, jų įtaką lietuvių lyrikos modernėjimui.

Bibliografija 
 Naujausios lyrikos semantika. (1994 m.)
 Vytauto Mačernio „Vizijos“: Semiotinis aspektas. (1999 m.)
 Vytautas Mačernis ir jo karta. (2001 m.)
 Eilėraščio analizė: semantinis-struktūrinis aspektas. Vilnius, Vilniaus pedagoginio universiteto leidykla, 2005 m.

Šaltiniai 

Lietuvos literatūrologai
Lietuvos kritikai
FN Five-seveN

FN Five-seveN – kompanijos Fabrique Nationale de Herstal gaminamas savitaisis pistoletas. Pavadinimas rodo pistoleto kalibrą.

Pistoletas FN Five-seveN sukurtas naujam šoviniui 5,7x28 mm kaip priedas prie FN kompanijos asmeninės gynybos ginklo P90 irgi naudojančio šį šovinį.

Paprastai armijos pistoletai naudoja 9x19 mm Parabellum, .45 ACP ir panašius šovinius, kurie skirti nešarvuotiems taikiniams neutralizuoti. FN kompanija teigia, kad šių šovinių kulkas sulaiko lengvos kevlaro liemenės, kokias naudoja pusė pasaulio ginkluotųjų pajėgų ir vis daugiau nusikaltėlių, o 5,7x28 mm FN kulka (karinio šarvamušio SS190 šovinio), iššauta iš Five-seveN, pramuša iki 2003 m. naudotas JAV armijos liemenes PASGT per 300 m, o šalmus PASGT – per 240 m. Kiti šoviniai naudoja sunkesnes kulkas, skriejančias mažesniu greičiu.

Pistoletai
Garliavos valsčius

Garliavos valsčius (iki I pasaulinio karo Fredos valsčius; , ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio Lietuvos teritorijoje, piečiau Kauno. Centras – Freda, po I pasaulinio karo – Garliava. Išlikęs valsčiaus būstinės pastatas Vytauto g. 68 (dabar Krizių centras).

Istorija

Valsčius įkurtas XIX a. kaip Fredos valsčius, 1918 m. pervadintas Garliavos valsčiumi. XX a. tarpukariu pastatyta valsčiaus būstinė Vytauto g. 68.

Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Panemunės rajonui (14 apylinkių).

|-
| 1923 m. || 181 || 7 782 || 1523 || ||
|-
| 1932 m. || 151,98 || 10 354 || || 16 seniūnijų ||
|-
| 1949-01-01  || 154 || || || 14 apylinkių  ||
|}

Suskirstymas

Gyvenvietės

1923 m. valsčiuje buvo šios gyvenvietės:

 Alšėnų dv.
 Amuolės vns.
 Armaniškių k., dv.
 Bajorų k.
 Baraginės k.
 Budrių k.
 Čebeliškių k.
 Daugėliškių k.
 Daugėliškių plv.
 Dembavos vns.
 Dievogalos k.
 Digrių k.
 Dobilijos k.
 Dominikankos k.
 Draugovsčiznos vns.
 Fortas I-as
 Fortas III-čias
 Fredos Aukšt. k.
 Fredos dv.
 Fredos Nauj. k.
 Fredos Žem. k.
 Garančiškės k.
 Girininkų k.
 Godvaišių k.
 Grabavos k.
 Ilgakiemio k.
 Jesios k.
 Jiešių k.
 Jonučių k.
 Julijanavos dv.
 Juodvario dv.
 Juozapavo dv.
 Juraitiškių k.
 Jurginiškių k.
 Kalinavos dv.
 Kampiškių k.
 Kantališkių plv.
 Karkazų k.
 Karkiškių dv.
 Karkiškių k.
 Karkliškių k.
 Kazimieravo dv.
 Kazliškių dv.
 Kazliškių k.
 Kinderiškių k.
 Kineriškių dv.
 Kirkliškių dv.
 Kliukovsčiznos dv.
 Linksmadvario (Veselovos) dv.
 Linksmakalnio k.
 Marliavos dv.
 Marviankos k.
 Marviliaus dv.
 Marvos dv.
 Mastaičių k.
 Michalavo dv.
 Mineikių dv.
 Miriniškių k.
 Narsiečių k.
 Naugardiškės k.
 Naugardiškių dv.
 Naujos Tvirtos k.
 Noreikiškių dv.
 Noreikiškių k.
 Ožliškių k.
 Pabartupio k.
 Padainupio k.
 Padliesių k.
 Pagirių (Poliesių) k.
 Pagirių k.
 Pajiesio k.
 Pamaišupio k.
 Pavytės dv.
 Pavytės k.
 Pavytės plv.
 Pavytės-Rinkūnų k.
 Pavytės–Rinkūnų k.
 Poderiškių k.
 Povytės k.
 Rašnavos k.
 Ražiškių k.
 Ringaudų k.
 Ringvaldiškių plv.
 Rinkūnų k.
 Roželių k.
 Sakalų k.
 Seniavos k.
 Seniavos plv.
 Sokolovsčiznos k.
 Sokolovsčiznos dv.
 Sprindiškių k.
 Stanaičių k.
 Suvalkėlių (Grabovec) plv.
 Šniūrų k.
 Tabariškių dv.
 Tabariškių k.
 Teleičių k.
 Teliaičių k.
 Tirkiliškių k.
 Tvarkiškių k.
 Vaitapolės dv.
 Vesulavos dv.
 Zagrados dv.
 Žagariškių k. 
</div>

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1894 || Jurginiškiai || Antanas Gylys, gydytojas || 1966
|-
| 1911 || Žagariškės || Aleksandras Marčiulionis, skulptorius || 1998
|-
| 1927 || Bajorai || Jonas Algirdas Martišius, fizikas || 2006
|-
| 1929 || Tabariškiai || Vytautas Dovydaitis, agronomas || 2022
|-
| 1930 || Rinkūnai || Vytautas Kairiūkštis, kompozitorius || 2020
|-
| 1935 || Jonučiai || Robertas Keturakis, rašytojas || 2021
|-
| 1942 || Sakalai || Antanas Danielius, psichologas || 2002
|}

Šaltiniai

Kauno apskrities valsčiai
Marijampolės apskrities valsčiai
Byglio sąsiauris

Beagle sąsiauris () – siauras sąsiauris pačiuose Pietų Amerikos pietuose, Ugnies Žemės salyne. Skiria pagrindinę salyno salą Isla Grande nuo kitų salų (Nuevos, Piktono, Lenokso, Navarino, Hosto, Londonderio, Stiuarto ir kt.). Sąsiaurio ilgis yra 240 km, o plotis siekia 5 – 13 km. 1978–1984 m. dėl piečiau Byglio sąsiaurio esančių salų vyko konfliktas tarp Argentinos ir Čilės. Nors sąsiauris laivuojamas, saugesni yra Dreiko ir Magelano sąsiauriai. Pagrindiniai uostai – Ušuaja (Argentina) ir Puerto Viljamsas (Čilė).

Ledinis vanduo Atlanto ir Ramiojo vandenyno sandūroje yra geras maisto šaltinis daugybės išilgai kanalo išsibarčiusių salų gyventojams. Byglio sąsiauris yra tolima, tuščia įvairiausių jūros gyvenimo apraiškų buveinė. Statūs kalnai, ledynai ir kriokliai sudaro natūralų amfiteatrą, kuriame savo grožybėje vaidinamas gamtos spektaklis. Joje yra didžiulė paukščių įvairovė: kirai, audrapaukščiai, albatrosai, pingvinai.

Sąsiauris pavadintas, pro jį praplaukusio laivo HMS Beagle (juo vyko Č. Darvino ekspedicija) vardu.

Šaltiniai 

Sąsiauriai
Čilės geografija
Argentinos geografija
Armanavičiai

Armanavičiai – gyvenvietė Baltarusijoje, apie 50 km nuo Lietuvos ir Baltarusijos valstybinės sienos sienos.

Istorija 

Armanavičiai minimi 1563 m. XIX a. Rusijos imperijos valdininkų pradėti vadinti Germanavičiais. 1922–1939 m. priklausė Lenkijai.

1787 m. pastatyta katalikų bažnyčia, 1905 m. – sentikių cerkvė, 2002 m. – stačiatikių cerkvė. Išlikę dvaro, unitų vienuolyno, kuris uždarytas XIX a. viduryje, pastatai. Veikia Jazepo Drazdovičiaus meno ir etnografijos muziejus.

Lietuviai 
Iki XVIII a. Armanavičiai priklausė etniniam lietuvių kalbos arealui. XIX a. pab.- XX a. pr. apylinkėje gyveno apie 600 lietuvių. 1864–1909 m. visoje Dysnos apskrityje jų buvo nuo 700 iki 2200. 1898–1899 m. Sinicų (dab. Zorka, 12 km nuo Armanavičių), Baltojo dvaro (5 km nuo Armanavičių) ir Ivanskijos (15 km nuo Armanavičių) kaimuose įsikūrė lietuvių ūkininkų nuo Švenčionių, Adutiškio. Prieš Antrąjį pasaulinį karą Armanavičiuose dirbo lietuvių kunigai P. Būdvytis, Masiulionis (1942 m. nacių sušaudytas). 2003 m. vyriausieji kaimo gyventojai mokėjo lietuviškai, moterys audė lietuviškus kilimus.

Žymūs žmonės 
Armanavičiuose gimė žymus dailininkas ir etnografas Jazepas Drazdovičius (1888–1954 m.)

Šaltiniai

Nuorodos 
 м. Германавічы
 Baltarusijos pilys Jazepo Drazdovičiaus graviūrose

Šarkauščinos rajono gyvenvietės
Kelias E262

E262 – Europos tinklo kelias, einantis per Lietuvą, Latviją ir Rusiją nuo Kauno iki Ostrovo.

Tęsia kelią E85 iš Europos pietų.

Maršrutas 
 Lietuva
 Kaunas 
 Ukmergė 
 Utena
 Latvija
 Daugpilis
 Rezeknė 
 Rusija
 Ostrovas

Iš viso apie 417 km.

E262
Pageležiai (Jonava)

Pageležiai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, netoli Upninkų.

Gyventojai

Išnašos 

Jonavos rajono savivaldybės gyvenvietės
Keriobliškis

Keriobliškis – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurėje, prie Skudutiškio.

Istorija 

1613 metais Noliškio dvaro palivarką Keriaubliškį, esantį Noliškio lauke, Jonas Mykolas Šunkas pardavė Elijui Koriznai.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Ditva

Ditva () – upė Lietuvoje ir Baltarusijoje, Nemuno dešinysis intakas.

Ilgis 87 km, iš jų Lietuvoje 3 km, baseino plotas – 176 km², Lietuvoje 8 km². Prasideda 6 km į pietryčius nuo Eišiškių. Aukštupyje teka Baltarusijos pasieniu, įtekėjus Dumblei – Baltarusijos teritorija į pietus, žemupyje – į pietryčius. Įteka į Nemuną 16 km į pietryčius nuo Lydos.

Intakai: Kamenka, Asava, Niaškrupa, Krupka, Lidzeja (kairieji), Dumblė, Rodūnia, Načia, Čarniauka (dešinieji).

Vaga nuo ištakos iki Krupkos žiočių reguliuota (plotis 6–12 m), žemiau – labai vingiuota, dalijasi į protakas; natūralios vagos plotis 16-30, gylis 1-2,5 m. Vidutinis debitas žiotyse 7,64 m³/s.

Upėvardis neaiškios kilmės. Šaknis dit- kildinama nuo  „švytėti, rodytis“ (plg. trak. Διτας, Διτα,  „diena“ ir kt.).

Šaltiniai 

 Ресурсы поверхностных вод СССР. Описание рек и озёр и расчёты основных характеристик их режима. Т. 5. Белоруссия и Верхнее Поднепровье. Ч. 1–2. –Л., 1971.

Šalčininkų rajono upės
Baltarusijos upės
Nemuno intakai
Zoranas Džindžičius

Zoranas Džindžičius (, 1952 m. rugpjūčio 1 d. Bosanski Šamac, Bosnija – 2003 m. kovo 12 d. Belgradas) – Serbijos filosofas, politikas, disidentas.

Biografija 
1974 m. baigė Belgrado universitetą. Už nekomunistinės studentų organizacijos sukūrimą 1974 m. kalintas. Emigravo į Vokietiją, dėstė įvairiuose universitetuose. 1979 m. filosofijos daktaras. 1989 m. sugrįžo i Jugoslaviją, su kitais įkūrė Demokratų partiją, nuo 1994 m. jos pirmininkas. Nuo 1990 m. Serbijos parlamento narys. 1996–1997 m. Belgrado meras.

Vienas opozicijos prezidento S. Miloševičiaus režimui vadovų, jį nuvertusių 2000 m. spalio mėn. protesto akcijų organizatorius. Per 2000 m. lapkričio mėn. parlamento rinkimus vadovavo Serbijos demokratinei opozicijai – 18 partijų koalicijai, kuri laimėjo rinkimus. Nuo 2001 m. sausio mėn. Serbijos ministras pirmininkas. Provakarietiškų pažiūrų, pradėjo liberalią ekonominę reformą. Nužudytas, manoma, nusikalstamų grupuočių užsakymu.

Šaltiniai 

Serbijos ministrai pirmininkai
Henrikas Dmachauskas

Henrikas Dmachauskas (, , taip pat Henry D. Saunders, Henry D. Sanders, 1810 m. spalio 23 d. Zabalacė, dab. Dokšicų rajonas, Vitebsko sritis – 1863 m. gegužės 26 d. prie Dokšicų) – Lietuvos skulptorius, 1831 m. ir 1863 m. sukilimų dalyvis.

Biografija 
Kilęs iš dvarininkų. Tėvas Mykolas Dmachauskas buvo Edukacinės komisijos sekretorius Vilniuje. Baigė teisę Vilniaus universitete, studijavo skulptūrą, K. Jelskio mokinys. Per 1831 m. sukilimą veikė Trakų apskrityje. Sukilimui pralaimint su sukilėliais pasitraukė į Varšuvą, iš čia emigravo į Prancūziją. Ten priklausė Lietuvos ir rusų žemių draugijai.

1833 m. su J. Zalivskiu Austrijos valdomoje Galicijoje bandė sukelti valstiečių sukilimą. 1834 m. suimtas, iki 1837 m. tardomas, 1837-1841 m. kalintas. 1841-1851 m. tobulinosi Dailės mokykloje Paryžiuje, skulpt. F. Rudo, P. J. Davido d’Anžero dirbtuvėse. 1851-1861 m. gyveno JAV.

Užsienyje gyveno ir kūrė Henry D. Saunderso slapyvardžiu. Rengiant 1863 m. sukilimą buvo Dysnos apskrities karinis komisaras, per sukilimą – sukilėlių būrio vadas. Siekė valstiečius aprūpinti žeme. Žuvo per susirėmimą su Rusijos kariniu daliniu.

Kūryba 
Sukūrė plakečių (J. Zalivskis, 1849 m.), portretinių biustų (Džordžas Vašingtonas, Bendžaminas Franklinas, Tomas Džefersonas, Tadas Kosciuška 1852-1861 m., M. Balinskis, 1863 m.), figūrinių antkapinių paminklų (savo žmonai, 1858 m., Filadelfija, Vladislovas Sirokomlė, 1862 m. Vilnius), skulptūrų (šv. Vladislovas, 1862 m., Vilniaus arkikatedra), medalionų (žudynėms Galicijoje atminti, 1846 m., M. Balinskis, 1861 m., Barbora Radvilaitė, 1862 m.).

Kūriniai romantinės krypties, patosiški, laisvos, impulsyvios lipdybos, kai kurie klasicizmui būdingų raiškos formų.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Straipsnis su portretu  (baltarusių kalba)
 Sculptor Henry Dmochowski Saunders (anglų kalba)
 Posag zwrocony ku rzece. „Przegląd Polski“

Lietuvos skulptoriai
1831 m. sukilėliai
1863 m. sukilėliai
Vokietijos kariuomenė

Vokietijos kariuomenė – Vokietijos ginkluotosios pajėgos, turėjo atskirus istorijos etapus ir pavadinimus:
 Vokietijos imperijos kariuomenė – kariuomenė Vokietijos imperijoje 1871–1918 m. ir Pirmojo pasaulinio karo metu;
 Reichsveras – Vokietijos kariuomenė 1919–1935 m.;
 Vermachtas – Vokietijos kariuomenė 1935–1945 m. ir Antrojo pasaulinio karo metu;
 Nacionalinė liaudies armija – Rytų Vokietijos (VDR) kariuomenė 1956–1990 m.;
 Bundesveras – Vakarų Vokietijos (VFR, iki 1990 m.) ir dabartinės Vokietijos kariuomenė.
Tove Ditlevsen

Tovė Ditlevsen (, 1918 m. gruodžio 14 d. Vesterbro, Kopenhaga – 1976 m. kovo 8 d. Kopenhaga) – danų rašytoja.

Kūryba 
Parašė eilėraščių, novelių, romanų, išleido atsiminimų. Jos kūryboje atskleidžiamas moters ir menininkės konfliktas, plėtojamos vaikystės, vienatvės, mirties, pamišimo temos. Kūriniams būdinga asmeniškumas, autoironija, lyriškumas.

Rašytojos novelių paskelbta lietuvių kalba.

Bibliografija 
 Mažas pasaulis (Lille verden), eilėraščių rinkinys, 1942 m.
 Moters siela (Kvindesind), eilėraščių rinkinys, 1955 m.
 Slaptasis langas (Den hemmelige rude), eilėraščių rinkinys, 1961 m.
 Suaugę (De voksne), novelių rinkinys, 1969 m.
 Visiška laisvė (Den fulde frihed), novelių rinkinys, 1944 m.
 Pikta laimė (Den onde lykke), novelių rinkinys, 1963 m.
 Nuskriaustas vaikas. (Man gjorde et barn fortrœd), romanas, 1941 m.
 Vaikystės gatvė (Barndommens gade), romanas, 1943 m.
 Veidai (Ansigterne), romanas, 1968 m.
 Vaikystė. (Barndom), atsiminimai, 1967 m.
 Jaunystė. (Ungdom), atsiminimai, 1967 m.
 Nuodai. (Gift), atsiminimai, 1971 m.

Šaltiniai 

Danijos rašytojai
Kamčiatkos Petropavlovskas

Kamčiatkos Petropavlovskas – miestas Rusijoje, Tolimuosiuose Rytuose, rytinėje Kamčiatkos pusiasalio pakrantėje, 11900 km į rytus nuo Maskvos; Kamčiatkos srities centras. Svarbus jūrų uostas, oro uostas. Žvejybos laivyno bazė, išvystyta žvejybos, laivybos, statybų, lengvoji, maisto pramonė.

Veikia Tolimųjų Rytų vadybos, verslo ir teisės akademija, Kamčiatkos valstybinė žvejybos laivyno akademija, pedagogikos institutas. Yra dramos teatras, kraštotyros muziejus. Paminklai: 1854 m. Krymo karo aukoms, V. Beringui, prancūzų jūrų keliautojui Laperuzui.

Istorija 

Tai vienas seniausių miestų Tolimuosiuose Rytuose. Įkurtas 1740 m. kamčiadalų gyvenvietės Аушин vietoje kaip V. Beringo ir A. Čirikovo ekspedicijos ostrogas Петропавловский острог. Taip jis pavadintas pagerbiant ekspedicijos laivų pavadinimus („Šv. apaštalas Petras“ ir „Šv. apaštalas Povilas“). XIX a. pradžioje tapo svarbiausiu uostu Tolimuosiuose Rytuose. 1822 m. tapo miestu, pervadintas Петропавловский Порт (neoficialiai vadintas tiesiog Petropavlovsku), 1924 m. pavadintas Kamčiatkos Petropavlovsku siekiant skirti vardą nuo Petropavlovsko Kazachijoje.

Šaltiniai 

Kamčiatkos krašto miestai
Joniškėlio rajonas

Joniškėlio rajonas – 1950–1959 m. LTSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos šiaurėje. Centras – Joniškėlis.

Istorija 

Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Pasvalio apskrities 31 apylinkės ir Panevėžio apskrities 1 apylinkės. 1950–1953 m. priklausė Šiaulių sričiai.   1959 m. kovo 18 d. rajonas panaikintas:
 Adomavos apylinkė, Skaisgirio apylinkė ir Vilkiškių apylinkė perduotos Panevėžio rajonui;
 Joniškėlis, Gružių apylinkė, Jociūnų apylinkė, Jurgėnų apylinkė, Kriklėnių apylinkė, Meškalaukio apylinkė, Pumpėnų apylinkė, Pušaloto apylinkė, Švobiškio apylinkė, Valdeikių apylinkė ir Vildūnų apylinkė perduotos Pasvalio rajonui.

Rajone buvo leidžiamas laikraštis „Komunizmo pergalė“.

|-
| 1950 m.  || || || 32 apylinkės || 1 miestas (Joniškėlis)
|-
| 1954 m.  || || || 14 apylinkių ||
|-
| 1959 m.  || 670 || || 14 apylinkių || 1 miestas, 3 miesteliai (Krikliniai, Pumpėnai, Pušalotas)
|}

Šaltiniai
Mičoakanas

Mičoakanas, pilnas pavadinimas Mičoakanas de Okampas, (; nah. Michhuacān, „žvejų vieta“) – valstija vidurio pietų Meksikoje. Sostinė – Morelija.

Mičoakano valstijos plotas yra 59 864 km², ji ribojasi su Kalima ir Chalisku vakaruose, Guanachuatu ir Keretaru šiaurėje, Meksiko valstija rytuose, Gereru pietryčiuose bei Ramiuoju vandenynu pietuose.

Didžiausi miestai 
 Morelija – 626,7 (tūkst. gyv., 2007 m.)
 Uruapanas – 243,1
 Samora de Idalgas – 128,3
 Lasaro Kardenasas – 75,3

Meksikos valstijos
Agvaskaljentesas (valstija)

Agvaskaljentesas () – valstija Meksikos centrinėje dalyje. Sostinė – Agvaskaljentesas. Ją nuo šalies sostinės Meksiko skiria 483 km.

Agvaskaljenteso valstija užima 5 471 km² ir turi šiek tiek daugiau nei 1 mln. gyventojų. Regionas nėra tankiai apgyvendintas, dauguma valstijos gyventojų susikoncentravę sostinėje ir aplinkiniuose jos rajonuose.

Agvaskaljentesas įsikūrė 1875 m. spalio 27 d., kai atsiskyrė nuo gretimos valstijos Sakateko ir gavo didžiausio to regiono miesto pavadinimą.

Meksikos valstijos
Alfonsas Dobkevičius

Alfonsas Dobkevičius (1919 m. gegužės 19 d. Sintautai – 1978 m. balandžio 17 d. Šiauliai. Palaidotas Donelaičio kapinėse) – Lietuvos aktorius.

Biografija 
1945–1947 m. mokėsi Kauno dramos teatro vaidybos studijoje. 1944–1951 m. vaidino Kauno jaunojo žiūrovo, nuo 1954 m. Šiaulių dramos teatre. Teatre sukūrė daugiau, kaip 90 vaidmenų.

Vaidmenys teatre 
 Respoleženskis – Aleksandras Ostrovskis. Savi žmonės – susitarsime, 1950 m.,
 Olegas – Viktoras Rozovas. Džiaugsmo beieškant, 1958 m.,
 Vabalas – Kazys Saja. Jo ekscelencija Vabalas, 1965 m.,
 Gžegožas – Aleksandras Fredras, Damos ir husarai, 1968 m.,
 Karlsonas – Mažylis ir Karlsonas, kuris gyvena ant stogo, pagal Astrida Lindgren, 1968 m.,
 Tėvas – Žanas Anujis. Euridikė, 1972 m.,
 Fortūnatas – Karlas Goldonis. Kivirčai Chioggioje, 1974 m.,
 Francas – Balys Sruoga. Pajūrio kurortas, 1975 m.

Vaidmenys kine 
 Kalakutai. 1958 m., rež. Vytautas Mikalauskas
 Akmuo ant akmens. 1971 m., rež. Raimondas Vabalas
 Ties riba. 1972 m., rež. Raimondas Vabalas
 Naktibalda. 1973 m., rež. Arūnas Žebriūnas
 Virto ąžuolai. 1976 m., rež. Gytis Lukšas
 Riešutų duona. 1978 m., rež. Arūnas Žebriūnas.

Šaltiniai 

Lietuvos aktoriai
Najaritas

Najaritas () – valstija vidurio Meksikoje, vakarinėje šalies pakrantėje ties Ramiuoju vandenynu. Sostinė – Tepikas. 

Najarito valstijos plotas yra 26 908 km², ji ribojasi su Sinaloa šiaurės vakaruose, Durangu šiaurėje, Sakateku šiaurės rytuose ir Chalisku pietuose.

Didžiausi miestai 
 Tepikas – 295,2 (tūkst. gyv., 2005 m.)
 Tukspanas – 22,5

Meksikos valstijos
Bronius Dobrovolskis

Bronius Dobrovolskis (g. 1930 m. gruodžio 18 d. Butkuose, Žarėnų valsčius) – Lietuvos pedagogas, kalbininkas, lietuvių kalbos vadovėlių autorius.

Biografija 
1951 m. baigė Telšių mokytojų seminariją, 1953 m. Klaipėdos mokytojų institutą, 1956 m. Vilniaus pedagoginį institutą, 1965 m. Vilniaus universitetą. 1968 m. pedagogikos mokslų kandidatas. 

1951–1953 m. mokytojavo Klaipėdos, 1953–1956 m. Klaipėdos rajono mokyklose. 1956–1958 m. Klaipėdos rajono Plikių vidurinės mokyklos direktorius. 1958–1962 m. dirbo Pedagogikos mokslinio tyrimo institute, 1965–1993 m. šio instituto sektoriaus vedėjas, 1980–1987 m. direktorius. 1973–1980 m. LSSR Švietimo ministerijos Mokyklų valdybos viršininkas. 1987–1993 m. Lietuvos pedagogų kvalifikacijos instituto lietuvių kalbos ir literatūros katedros vedėjas, 1984 m. docentas. 1993–2000 m. dėstė Vilniaus universitete.

Parašė lietuvių kalbos vadovėlių šeštai (su kt., 1973–1983 m.), septintai ir devintai (1988 m.), devintai (su kt., 1999 m.), dešimtai (su kt., 2000 m.) klasei, metodinių ir mokomųjų priemonių.

Įvertinimas 
 1971 m. LTSR nusipelnęs mokytojas
 1980 m. LSSR valstybinė premija (su kitais)

Šaltiniai 

LTSR valstybinės premijos laureatai
Lietuvos pedagogai
Lietuvos kalbininkai
Regina Rasa Dočkutė

Regina Rasa Dočkutė (1938 m. rugpjūčio 12 d. Pumpėnuose, Panevėžio apskritis – 2012 m. gruodžio 28 d.) – Lietuvos dailininkė grafikė.

Biografija 
1956 m. baigė Kauno vidurinę meno mokyklą, 1962 m. LSSR dailės instituto Grafikos fakultetą. Nuo 1962 m. leidyklų „Vaga“, „Šviesa“, „Mintis“, „Vyturys“ bendradarbė. 1964–1988 m. dirbo Eksperimentiniame meninio konstravimo biure Vilniuje.

Kūryba 
Nuo 1965 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje. Nuo 1966 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narė. Surengė individualias parodas Vilniuje (1982 m., 1985 m.), Kaune (1985 m.). Sukūrė apie 50 plakatų, taip pat pramoninės grafikos kūrinių, atvirukų, emblemų, vaikų knygų iliustracijų. Pastele nutapė portretų (Autoportretas, 2001 m.; Juzefa Čeičytė, 2002 m.).

Iliustracijos artimos vaikų pasaulėjautai, poetiškos, dekoratyvios, stilizuotos, sąlygiškų formų, ryškių spalvų; gausu fantastinių elementų. Plakatai lakoniškų raiškos priemonių. 

Iliustravo knygas:
 Juozas Aleksandravičius: Lietuvių kalbos vadovėlis VI klasei, 1972 m.
 Jonas Avyžius: Ožio daržas, 1977 m.
 Sigitas Geda: Mėlynas autobusiukas, 1980 m.; Baltoji varnelė, 1985 m., 2000 m.
 Ramutė Girkontaitė: Rudens papartėlis, 1981 m.
 Gediminas Isokas: Kur skraido sfinksai, 1972 m.
 Kostas Kubilinskas: Katinėlis ir gaidelis, 1976 m.
 Justinas Marcinkevičius: Grybų karas, 1988 m.
 Anzelmas Matutis: Girios televizorius, 1973 m.; Tai margumai genelio, 1984 m.
 Juozas Nekrošius: Vyturio lizdas, 1974 m.
 Vacys Reimeris: Kodėl daiktai prašneko piktai, 1964 m.
 Martynas Vainilaitis: Pupų pėdas, 1962 m.; Grigo ratai, 1964 m.

Šaltiniai 

Lietuvos grafikai
Lietuvos plakatistai
Kajeturo krioklys

Kajeturo krioklys () – krioklys Pietų Amerikoje, centrinėje Gajanoje, ant Potaro upės, prasidedančios Pakaraimos kalnuose. Krioklio aukštis yra 226 metrai. Kajeturo tarpeklio ilgis yra 8 km.

Gajanos geografija
Pietų Amerikos kriokliai
Sakatekas (valstija)

Sakatekas () – valstija Meksikoje, šiaurinės šalies dalies centre. Sostinė – Sakatekas.

Sakateko valstijos plotas – 73 252 km², ji ribojasi su Durangu šiaurės vakaruose, Koauila ir Naujuoju Leonu šiaurėje, San Luis Potosi rytuose, Aguaskaljentesu ir Guanachuatu pietuose bei Chalisku ir Najaritu pietvakariuose.

Sakatekas garsėja dėl didelių sidabro atsargų, kolonijinio laikotarpio architektūros ir savo svarbumu revoliuciniais metais. Valstija yra viena saugiausių Meksikoje. Ji suskirstyta į 58 savivaldybes, pagrindinės ekonomikos šakos yra naudingųjų iškasenų gavyba, žemės ūkis ir turizmas.

Didžiausi miestai 
 Fresniljas – 196,5 (tūkst. gyv., 2005 m.)
 Sakatekas – 122,8
 Sombreretė – 61,0
 Rio Grandė – 59,5
 Cheres de Garsija Salinasas – 54,7

Meksikos valstijos
Kalvarijos apskritis

Kalvarijos apskritis (, ) – administracinis vienetas, gyvavęs 1795–1917, per savo istoriją priklausęs skirtingoms valstybėms, dabartinės Lietuvos pietvakariuose, Užnemunėje. Centras – Kalvarija. 

Iki I pasaulinio karo apskritis ribojosi su Suvalkų gubernijos Marijampolės, Seinų, Suvalkų ir Vilkaviškio apskritimis bei Vilniaus gubernijos Trakų apskritimi.

Gyventojai 

Pagal 1897 m. Rusijos imperijos gyventojų surašymą apskrityje gyveno 70 425 žmonės. Kalvarijos mieste gyveno 9 378 žmonės.

Tautinė sudėtis 

 Lietuviai – 72,6 % (51 142);
 Lenkai – 10 % (7 094);
 Žydai – 9,25 % (6 521);
 Rusai – 3,66 % (2 578);
 Vokiečiai – 3,56 % (2 511);
 Ukrainiečiai – 0,38 % (274);
 Totoriai – 0,17 % (123);
 Gudai – 0,12 % (87);
 Čiuvašai – 0,04 % (35);
 Čeremisai – 0,009 % (7);
 Kiti – 0,07 % (53).

Istorija 

Apskritį 1795 m. sudarė Prūsijos karalystės valdžia, 1795–1807 m. ji priklausė Naujosios Rytų Prūsijos provincijos Balstogės departamentui. XVIII a. pabaigoje apskrityje buvo 6 karališkieji miestai (Kalvarija, Liubavas, Simnas, Vilkaviškis, Virbalis, Vištytis) ir 1 dvarininkui priklausęs miestas (Rudamina) bei karališkasis Alytaus dvaras. Apskrities sudėtyje buvo ir 13 valsčių: Aniškio, Bartninkų, Igliškėlių, Kalvarijos, Karalynės, Karalkrėslio, Krokialaukio, Lankeliškių, Liudvinavo, Rudaukos, Ūdrijos, Vilkaviškio ir Vištyčio.

1807–1816 m. Kalvarijos apskritis įėjo į Varšuvos kunigaikštystės (priklausė Rusijos imperijai) Lomžos departamentą, 1816–1837 m. priklausė Lenkijos karalystės Augustavo vaivadijai, 1837–1867 m. Augustavo gubernijai, 1867–1915 m. Suvalkų gubernijai. 1867 m. iš dalies Kalvarijos apskrities sudaryta Vilkaviškio apskritis. 1913 m. apskrityje buvo 15 valsčių: Alytaus valsčius, Balkūnų valsčius, Jonų valsčius, Kalvarijos valsčius, Kirsnos valsčius, Krokialaukio valsčius, Krosnos valsčius, Liubavo valsčius, Liudvinavo valsčius, Padovinio valsčius, Panemunės valsčius, Raudenio valsčius, Rudaminos valsčius, Simno valsčius ir Ūdrijos valsčius.

1915–1916 m. Kalvarijos apskritis priklausė Oberosto Suvalkų, 1916–1917 m. Vilniaus-Suvalkų sričiai. 1917 m. vasarį buvo prijungta prie Marijampolės apskrities. 

1948 m. gruodžio 17 d. Kalvarijos apskritis atkurta LTSR sudėtyje.

|-
| XVIII a. pabaiga || || || 13 valsčių: Aniškio valsčius, Bartninkų valsčius, Igliškėlių valsčius, Kalvarijos valsčius, Karalynės valsčius, Karalkrėslio valsčius, Krokialaukio valsčius, Lankeliškių valsčius, Liudvinavo valsčius, Rudaukos valsčius, Ūdrijos valsčius, Vilkaviškio valsčius ir Vištyčio valsčius ||
 7 miestai: Kalvarija, Liubavas, Rudamina, Simnas, Vilkaviškis, Virbalis, Vištytis
|-
| 1897 || 1280 || 70 425 || ||
 1 miestas: Kalvarija
 miesteliai: Krosna, Liubavas, Liudvinavas, Padovinys, Rudamina, Simnas
|-
| 1914 || 1257 || 95 000 || ||
|}

Šaltiniai

Nuorodos 
 Aprašymas apie Kalvarijos apskritį Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom III (Haag – Kępy) z 1882 m. (lenk.).
Medilas

Medilas – miestas prie Mėstro ežero į šiaurės vakarus nuo Minsko, Baltarusija, Medilo rajono centras.

Istorija 
Pirmą kartą Medilas minimas 1324 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino laiške Rygai ir Livonijos vyskupams. XIV a. priklausė Krėvos kunigaikštystei, vėliau – Vilniaus vaivadijos Ašmenos apskričiai. Kilus epidemijai buvo perkeltas į kitą vietą – Mėstro ežero pakraštį. Nuo XV a. gyvavo dvi gyvenvietės – Senasis ir Naujasis Medilas.

Senasis Medilas 
Senasis Medilas XV amžiuje – Andriaus Sakaičio, vieno įtakingiausių Lietuvos didžiojo kunigaikščio Kazimiero laikų didikų, tėvonija. Žinomas 1457 m. Medilo bažnyčios aprūpinimo aktas, išduotas Andriaus Sakaičio. 1484 m. Senasis Medilas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Kazimiero patvirtintas Andriaus Sakaičio sūnui Bagdonui.

Po Bagdono Sakaičio mirties 1490 m. per jo dukterį Elžbietą, Mikalojaus Radvilos II žmoną, Senasis Medilas atiteko Radvilų giminei.

Per 1500–1503 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės karą su Maskvos didžiąja kunigaikštyste 1500 m. Senasis Medilas buvo sugriautas.

1546 m. Radvilų giminės Medilo linijai pasibaigus, Senasis Medilas atiteko bajorų Franckevičių, 1621–1680 m. Raiskių, 1680–1687 m. Grabovskių, nuo 1687 m. Koščicų giminėms.

1754 m. pastatyta mūrinė bažnyčia ir vienuolynas. 1762 m. Senajam Medilui suteiktos Magdeburgo teisės. 1793 m. jį užėmė Rusijos imperija. 1885 m. Senajame Medile pastatyta cerkvė, nuo 1886 m. veikė parapinė mokykla.

Gyventojai

Naujasis Medilas 

Naujasis Medilas istorijos šaltiniuose minimas nuo 1463 m. kaip kunigaikščių Svirskių giminės valda. 1519 m., per 1512–1522 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės karą su Maskvos didžiąja kunigaikštyste, Naujasis Medilas buvo sugriautas. 1557 ir 1569 m. jis minimas kaip karališkasis dvaras. Medinis tiltas jį jungė su mūrine pilimi, XVI a. antroje pusėje – XVII a. pradžioje pastatyta Mėstro ežero saloje; pilis sugriauta per 1700–1721 m. Šiaurės karą.

1588–1742 m. Naujasis Medilas priklausė didikų Sapiegų, 1742–1766 m. Bžostovskių ir kitoms giminėms. Nuo XVII a. pradžios iki 1775 m. Naujajame Medile rinkosi žemės teismas, nuo 1661 m. – Vilniaus vaivadijos, Lydos apskrities bajorų seimeliai. 1793 m. užimtas Rusijos.

Gyventojai

Lietuviai 

1857 m. Naujojo Medilo valsčiaus 8 kaimuose gyveno daugiau kaip 600 lietuviškai kalbančių žmonių. Neturėdami savo mokyklų, taip pat pamaldų bažnyčioje lietuvių kalba, Naujojo Medilo gyventojai ilgainiui nutautėjo.

Naujieji laikai 
1904 m. Senasis ir Naujasis Medilai buvo sujungti. 1921–1939 m. Medilą valdė Lenkija. 1939 m. užėmė sovietai, priklauso Baltarusijai. Nuo 1959 m. miesto tipo gyvenvietė. Nuo 1998 m. miestas.

Gyventojai

Kultūra 
Medile yra bažnyčia (1754 m., vėlyvasis barokas), cerkvė (2006 m.), dvi vidurinės mokyklos, gimnazija.

Šaltiniai