joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Okuličiūtės dvarelis

Okuličiūtės dvarelis – XIX a. I pusėje pastatyti neoklasicistiniai rūmai (seniausias miesto pastatas), įsikūrę Anykščių miesto centre, ant Šventosios upės kairiojo kranto, priešais užtvanką.

Nuo 2006 m. rūmai įtraukti į kultūros paveldo registrą  kaip regioninės reikšmės architektūros paminklas. 2018 m. pastatas restauruotas, pritaikytas viešojo kultūrinio turizmo reikmėms.

Istorija 

Iki šiol nėra aišku, kas buvo šių rūmų architektas. Architektas pasitelkė XIX a. neoklasicizmo formas, jas įjungė į vietos gamtinę ir architektūrinę aplinką.

Ši vieta buvo dvarininkų, prijaučiančių reformacijai, susibūrimo vieta. Pati dvaro savininkė bajoraitė Okuličiūtė iki šių dienų išliko mįslinga ir paslaptinga asmenybė, neturima duomenų nei apie jos kilmę, artimuosius, likimą.

Pasak rašytojo Antano Vienuolio, 1863 m. dvarelyje veikė 1863 m. sukilėlių štabas, buvęs įrengtas slaptas ginklų sandėlis. 

1863 m. sukilimui pralaimėjus, jo savininkė Okuličiūtė buvo ištremta, tikėtina, dvarelis buvo konfiskuotas ir atiteko carinės Rusijos imperijos generolui Amadai.  Įvairių šaltinių teigimu, jis dvarelyje negyveno, pastatą padovanojo Okuličiūtę įskundusiam savo sekretoriui.

Vėlesniais metais pastatas buvo nuomojamas, jame buvo įsikūręs paštas, antstoliai, miškininkai. Tarpukariu Okuličiūtės dvarelį valdė vaistininkas Antano Vienuolio-Žukausko bičiulis Donatas Šukevičius. Šukevičiai dvarelį valdė iki 1940 m., restauravo pastatą ir tuo pačiu atnaujino prie rūmų XIX a. įrengtą parką su likusiais retų rūšių medžiais ir dekoratyviniais krūmais.

Po karo rusai pastatą nacionalizavo, įkurdino jame valdžios organus, pionierių namus. Nuo 1955 m. Okuličiūtės dvarelyje buvo įsikūrusi Anykščių viešoji biblioteka (nuo 2007 m. pavadinta L. ir S. Didžiulių viešąja biblioteka).

Architektūra 

Dvaro pastatas vieno aukšto su žema mansarda. Pagrindinis, vakarų fasadas atgręžtas į upės užtvanką. Priekyje pastato – išraiškingas portikas. Jį sudaro ant išlenkto neaukšto pjedestalo stovinčio keturios jonėninio orderio kolonos. Jos remia puslankio formos prieangio stogelį. Antablementas juosia pastatą perimetru. Pastato kampus puošia rustuotos mentės. Stačiakampiai vidutinio dydžio dvivėriai langai kadaise buvo su įsprūdinėmis medinėmis langinėmis, kurios iki šių dienų neišliko.  Yra du rūsiai akmenų mūro sienomis su plytų mūro cilindriniais skliautais.

Šalia dvarelio buvo užveistas parkas.

Šaltiniai 

Anykščių rajono dvarai
Anykščiai
Druskių kaimo senosios kapinės

Druskių kapinės – neveikiančios kaimo kapinaitės Druskių kaime, Šimonių seniūnijoje, Kupiškio rajono savivaldybėje. Aptvertos akmenine, neaukšta tvorele, esančios viduryje lauko. Kapinaitės yra 100 m į rytus nuo kelio , 10 km į pietryčius nuo Šimonių ir  5 km į šiaurės vakarus nuo Svėdasų miestelių. Važiuojant nuo  Svėdasų pusės, pravažiavus Jaros upę, pakilus į kalvą, pravažiuoti stotelę pavadinimu „Visėtiškės“, už jos pasukti kaimo vieškeliu į dešinę. Ties vieškelio viduriu, į kairę pusę, viduryje lauko yra apaugusi medžiais teritorija.

Kapinės saugomos valstybės, nuo 1993 m. įrašytos Kultūros vertybių registre.

Kapinių būklė 
 
Kapinaitės yra medžių apsuptyje. Priėjimo tako nėra. Aptvertos krautų lauko akmenų tvora. Jos rytų pusėje yra raudonų plytų mūro vartai, susidedantys iš dviejų masyvių, stačiakampio profilio stulpų su betono keturšlaičiais stogeliais. Teritorija – nedidelė pakiluma, kurios paviršius apaugęs lapuočiais ir spygliuočiais medžiais, tankiais alyvų krūmais.

Istorija 

Šiose kapinaitėse buvo laidojami senieji Druskių kaimo gyventojai. 

Nėra aišku, nuo kurių metų pradėta laidoti, tačiau  tarpukario Lietuvos laikotarpiu žmonės kapinaitėse dar buvo laidojami. Virš kapinaičių, kylant į įkalnę, palei Aluoties upę buvo išsidėstęs senasis Druskių kaimas, vadinamas „ūlyčia“. 

Sovietmečiu apylinkių žmonės senosiose Druskių kapinaitėse jau nebebuvo laidojami.

Paskutinis čia palaidotas Jonas Semėnas 1943 metais.

Kapinių paminklai 

Kapinėse buvo senųjų Lietuvos skulptūros paminklų – metalinių kryžių. Juos fotografijose 1972 m. užfiksavo ir įamžino Lietuvos fotografas Mečislovas Sakalauskas.  Šiuo metu kapinėse likęs tik vienas toks metalinis kryžius ir du kapai. Likę du mediniai, prastos būklės kryžiai.

Galerija

Nuorodos 

 Geležinis kryžius Druskių kaimo kapinėse. Mečislovo Sakalausko fotografija, saugoma Lietuvos dailės muziejuje (LIMIS apraše sumaišyti rajonai – įrašytas Molėtų raj., tačiau iš nuotraukos reverse esančio įrašo matyti, jog tai Kupiškio raj.)

Šaltiniai 

Kupiškio rajono kapinės
Kilimo mazgo heliocentrinė ilguma

Kilimo mazgo ilguma (☊ arba Ω)  yra vienas iš orbitinių elementų, naudojamų apsakyti objekto orbitai kosminėje erdvėje. Tai kampas nuo atskaitos krypties, vadinamos ilgumos pradžia, iki Kilimo mazgo ilgumos, kai matuojama atskaitos plokštumoje. Kilimo mazgas yra taškas, kuriame objekto orbita kerta atskaitos plokštumą. Paprastai naudojamos atskaitos plokštumos ir ilgumos pradžios yra: 

 Geocentrinei orbitai, Žemės pusiaujas naudojamas, kaip atskaitos plokštuma ir pavasario lygiadienio taškas kaip ilgumos pradžia. Kampas matuojamas į rytus (arba, žiūrint iš šiaurės ašigalio, prieš laikrodžio rodyklę). 
 Heliocentrinei orbitai, ekliptika kaip atskaitos plokštuma ir pavasario lygiadienio taškas kaip ilgumos pradžia. Kampas matuojamas prieš laikrodžio rodyklę (žiūrint iš ekliptikos šiaurės).  
 orbitai už Saulės sistemos ribų, plokštuma, kuri liečia dangaus sferą dominančioje vietoje (vadinama dangaus plokštuma ), naudojama, kaip atskaitos plokštuma, ir statmena projekcija stebėtojo kryptimi į šiaurinį dangaus polių, kaip ilgumos pradžia.  Kampas matuojamas į rytus (arba, kaip mato stebėtojas, prieš laikrodžio rodyklę) žiūrint iš šiaurės į mazgą.  , pp.   40, 72, 137;    , sk. 17.

Išnašos
Valerija Bartuševičiūtė Mendziblocka

Valerija Bartuševičiūtė Mendziblocka (, ; 1840 m. birželio 4 d. – 1909 m. birželio 11 d.) – 1863 m. sukilimo dalyvė.

Kilmė 
Valerija Bartuševičiūtė–Mendziblocka gimė 1840 m. birželio 4 d. Panemunio dvare, vieno iš Birštono kurorto įkūrėjų Adomo Bartuševičiaus ir Dominykos Jodkovskos Bartuševičienės šeimoje. Prieš ją buvo gimę du broliai: Vaclovas Bartuševičius ir Adomas Dominykas Bartuševičius.  
1842 m. mirė motina Dominyka, todėl vaikų auklėjimo našta teko tėvui. Valerijai tuomet tebuvo tik dveji metukai.

Dalyvavimas 1863 m. sukilime 

Kilus 1863 m. sukilimui visa Bartuševičių šeima į jį įsitraukė. Valerijos brolis Adomas Dominykas Bartuševičius vadovavo sukilėlių būriui, brolis Vaclovas Bartuševičius gydė sukilimo dalyvius, kartu su tėvu Pelėšiškėse 1863 m. balandžio-liepos mėnesiais sužeistiems sukilėliams buvo įsteigę slėptuvę-ligoninę.

Valerija 1863 m. sukilimo metu gabeno maisto atsargas kartu su Bartuševičių dvariškiu Niemčinovskiu valtimi per Nemuno upę sukilėliams. Tuo ji buvo apkaltinta.

Šeima 

1865 m. vasario 11 d. Valerija Bartuševičiūtė Vilniuje Šv. Jonų bažnyčioje ištekėjo už bajoro Jono Mendziblockio. Pirmas jų sūnus Vaitiekus Jonas gimė 1866 m. vasario 8 d. Panemunio dvare Nemajūnuose kaip tik tuo metu, kai buvo keliamos naujos bylos prieš jos tėvą Panemunio dvaro savininką Adomą Bartuševičių, dėdę Leoną Jurgį Jodkovskį, kitus artimuosius. 

Po sūnaus gimimo Mendziblockių šeima persikėlė gyventi į Birštoną. Vėliau jie apsigyveno Vilniuje.

Valerija Bartuševičiūtė – Mendziblocka mirė 1909 m. birželio 11 d. Vilniuje jau būdama našle. Paliko sūnus: Vaitiekų – Joną, Samuelį, Sigizmundą, Izidorių, dailininką Adomą Mendziblockį bei dukterį Eugeniją. Palaidota Bernardinų kapinėse.

Literatūra

Dr. Irma Randakevičienė. Bartuševičiai, vieni 1863 m. sukilimo Trakų apskrityje, organizatorių. 
 Vytautas Kuzmickas. 1863-ieji Verknės ir Nemuno krašte: kovos, viltys ir netektys (I-XIII). , , , , , , , , , , , , 
Lietuvos valstybės istorijos archyve saugoma Bartuševičių geneologinė byla/ fondas 391, apyrašas Nr. 93.
Lietuvos valstybės istorijos archyve saugomos 1863 m. sukilimo bylos, kuriose kaltinama Valerija Bartuševičiūtė Mendziblocka -  fondas 378, apyrašas 1866 p/o, bylos Nr. 136, Nr. 136a, Nr. 136 b.

Lietuvos bajorai
 1863 m. sukilėliai
Diamond Dogs

„Diamond Dogs“ – aštuntasis britų atlikėjo David Bowie studijinis albumas, kurį išleido 1974 m. gegužės 24 d. Žvelgiant iš teminės pusės, tai buvo Džordžo Orvelo „1984“ knygos junginys su Bouvio glamroko suteiktu atspalviu ir poapokaliptinio pasaulio vizija. Deividas Bouvis norėjo iš esmės pradėti anos knygos teatrinę produkciją, tačiau Orvelo teisių paveldėtojai atsisakė užleisti autorines teises. Pabaigęs pastarąjį „Pin Ups“, šis iškart pradėjo ruoštis Diamond Dogs. Nepaisant to, kad jis negavo teisių, antroje albumo pusėje išliko keletas dainų su aliuzija į „1984“.

Dainų sąrašas 
Visas dainas parašė David Bowie, išskyrus kur pažymėta.

Pirmoji pusė 

 „Future Legend“ – 0:58
 „Diamond Dogs“ – 5:56
 „Sweet Thing“ – 3:37
 „Candidate“ – 2:39
 „Sweet Thing (Reprise)“ – 2:31
 „Rebel Rebel“ – 4:30

Antroji pusė 

 „Rock 'n' Roll with Me“ (Bowie/Warren Peace) – 3:57
 „We Are the Dead“ – 4:58
 „1984“ – 3:27
 „Big Brother“ – 3:21
 „Chant of the Ever Circling Skeletal Family“ – 1:58

Kolektyvas 

 David Bowie – pagrindiniai ir pritariamieji vokalai; gitaros; saksofonai; Moog sintezatorius; Mellotronas
 Mike Garson – klavišiniai
 Herbie Flowers – bosinė gitara
 Tony Newman – būgnai
 Aynsley Dunbar – būgnai
 Alan Parker – gitara dainoje „1984“

Šaltiniai 

David Bowie albumai
1974 albumai
Laisvės partija

Laisvės partija (LP) – Lietuvos politinė partija, įkurta 2019 m. birželio 1 d. steigiamajame suvažiavime Konstitucijos pr., Vilniuje.

Partija žada remtis politine liberalizmo ideologija, deklaruoja principus pagarbos įvairovei, ekonominei iniciatyvai ir vakarietišką geopolitinę kryptį. Anot pirmininkės Aušrinės Armonaitės, pagrindinė partijos vertybė yra pagarba asmens laisvei, vienas pagrindinių principų yra atvirumas, ekonominė laisvė ir švietimas.

Istorija 
Aušrinė Armonaitė ir Remigijus Šimašius pasitraukė iš Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio 2018 m. lapkričio mėn. pradžioje po nesusitarimų su vadovybe dėl Vilniaus skyriaus dalyvavimo savivaldybių rinkimuose. 2019 m. balandžio mėn. vidiniame steigėjų balsavime išrinko partijos pavadinimą „Laisvės partija“.

2019 m. birželio 1 d. įvyko steigiamasis partijos suvažiavimas, kuriame susirinko šimtai žmonių, kurie kartu su įgaliojimais sudarė daugiau nei 2500 steigėjų. Tų pačių metų rudenį įsteigti partijos skyriai Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje, Šiauliuose ir Panevėžyje.

2020 m. spalio 11 d., įvykus Lietuvos Respublikos Seimo rinkimams, partija, gavusi 107093 balsų (9,11%), peržengė 5% rinkimų ribą ir pateko į Seimą. Iš viso partija gavo 8 mandatus daugiamandatėje apygardoje, dar 3 iškovojo vienmandatėse per 2020 m. spalio 25 d. pakartotinį balsavimą.

Vadovybė 
Partijos pirmininke išrinkta viena iš steigimo iniciatorių Seimo narė Aušrinė Armonaitė. Susirinkimo metu buvo išrinkta 20 vadovybės narių, tarp kurių Vilniaus miesto tarybos narė Deimantė Rimkutė, Vilniaus miesto mero pavaduotojas Vytautas Mitalas, Vilniaus miesto savivaldybės administracijos direktorius Povilas Poderskis, inovatyviausiu Lietuvos mokytoju išrinktas dr. Algis Bitautas bei Vilniaus tarybos narys Gediminas Jaunius. Vilniaus miesto meras Remigijus Šimašius tapo partijos pirmininkės pavaduotoju. Taip pat pavaduotojais tapo Vaida Žvikienė, Silva Lengvinienė, Šakių tarybos narys Mindaugas Tarnauskas ir Vilniaus miesto tarybos narys Vincas Jurgutis. Etikos ir skaidrumo komisiją sudaro 9 nariai.

Nuorodos 

 Oficiali svetainė

Šaltiniai 

Lietuvos partijos
Liberalų partijos
Adolf Abicht

Adolfas Abichtas (, 1793–1860 m. liepos 15 d.) – Vilniaus universiteto profesorius, Vilniaus medicinos – chirurgijos imperatoriškoje akademijos Bendrosios terapijos katedros vedėjas.

Kilmė 
Adolfas Abichtas gimė 1793 m. Erlangene, Bavarijos žemėje, Vokietijoje. Jo tėvas Johanas Heinrichas Abichtas buvo Vilniaus universiteto filosofijos, logikos ir metafizikos profesorius.

Mokslo ir studijų metai 

Adolfas Abichtas 1810 m. baigė Vilniaus universitetą. 1811 m. tapo filosofijos magistru, 1815 (1816) m. – medicinos mokslų daktaru. Buvo vienas geriausių Gotfrydo Ernesto Grodeko studentų. 

Po mokslų kelerius metus tobulinosi Vokietijoje, Prancūzijoje. 

1816 m., nepaisant Jozefo Franko užtarimo, buvo paskirtas dirbti Joniškėlio ligoninės gydytoju. 

1824 m. Augustui Liudvikui Bekiu mirus, Adolfui Abichtui Vilniaus universitete pavestas patologijos ir papildomos higienos kursas.  Paskirtas universiteto terapinės klinikos profesoriaus padėjėju. 1827 m. Adolfui Abichtui suteiktas profesoriaus vardas. 1824–1842 m. Vilniaus universitete dėstė bendrosios patologijos kursą, paskelbė savo bendrosios patologijos paskaitas „Praelectionum pathologiae generalis, libri duo...Vilnae, 1831", bendrosios terapijos nuostatus „Institutiones Therapiae generalis, 1840". Kartu Abichtas buvo terapeutinės klinikos profesoriaus pagalbininkas.

Tolesnė veikla 
Po Vilniaus universiteto uždarymo 1832 metais, Abichtas užsiėmė medicinos praktika ir dėstė įsteigtoje Vilniaus medicinos – chirurgijos imperatoriškoje akademijoje. Buvo šios akademijos Bendrosios terapijos katedros vedėjas. Po šios akademijos uždarymo toliau vertėsi medicinos praktika.

1851 m. gydytojo Benedikto Balinskio, Panemunės dvaro savininko Adomo Bartuševičiaus ir Birštono klebono Sorokos prašymu, Vilniaus civilinis gubernatorius atsiuntė autoritetingą komisiją šaltinių mineraliniams vandenims ištirti. Šią komisiją sudarė Vilniaus universiteto prof. Adolfas Abichtas, sanitarijos inspektorius V. Povstanskis ir farmacijos magistras Justinas Kuševičius. Komisija ištyrė ne tik Birštono mineralinius šaltinius, bet ir gamtą, dirvožemį, nubraižė Nemuno kilpų žemėlapį ir nustatė, kad Birštonas ir jo mineraliniai šaltiniai bei aplinka tinka kurortui ir gydykloms kurtis.

Abichtas buvo populiarus vidsuomenėje, ypač vargšų tarpe. 

Adolfas Abichtas mirė 1860 m. liepos 15 d. Vilniuje, palaidotas Vilniaus evangelikų senųjų kapinių komplekso senosiose kapinėse.

Šeima 
Buvo vedęs. Adolfo Abichto sūnus Henrikas – 1863 m. sukilimo dalyvis. Sulaikytas Lenkijoje su dideliu kiekiu ginklų ir draudžiamos literatūros. Jam 1863 m. Varšuvoje buvo įvykdytas mirties nuosprendis.

Mokslo darbai 

 Adolfas Abichtas. Bendrosios patologijos paskaitos, 1831.
 Adolfas Abichtas. Bendrosios terapijos nuostatai, 1840.

Nuorodos

Išorinės unorodos 
 Vilniaus universiteto informacija apie Adolfą Abichtą  
 

Lietuvos medikai
Vilniaus universiteto dėstytojai
Young Americans

„Young Americans“ – devintasis britų atlikėjo David Bowie studijinis albumas, kurį išleido 1975 m. kovo 7 d. „RCA Records“ įrašų kompanija. Albumas pasižymėjo Bouvio nukrypimu nuo glamroko, skirdamas daugiau dėmesio soulo ir R&B muzikos žanrams. Deividas albumo skambesį pavadino "plastikiniu soulu", kadangi anot jo tai buvo suspaustos etninės muzikos liekanos, kurios pergyveno Muzak roko laikus ir buvo parašytos bei sudainuotos balto brito.

Diduma dainų įrašymo sesijų vyko Filadelfijoje su prodiuseriu Tony Visconti ir su keletas kitais muzikantais, įskaitanti ir gitaristą Carlos Alomar bei dainininką Luther Vandross. Vėliau dainos įrašinėtos ir Niujorke, kur ten Bouvis sutinka ir bendradarbiauja su Džonu Lenonu. Albumas sulaukė sėkmės Jungtinėse Valstijose, kur ten pateko į top dešimtuką, o daina „Fame“ tais pačiais metais, kai buvo išleistas albumas jau spėjo pasižymėti JAV topuose, užimdama pirmąją vietą. Bendrai albumas kritikų buvo vertinamas teigiamai.

Dainų sąrašas 
Visas dainas parašė David Bowie, išskyrus kur pažymėta.

Pirmoji pusė 

 „Young Americans“ – 5:11
 „Win“ – 4:44
 „Fascination“ (Bowie, Luther Vandross) – 5:45
 „Right“ – 4:15

Antroji pusė 

 „Somebody Up There Likes Me“ – 6:36
 „Across the Universe“ (John Lennon, Paul McCartney) – 4:29
 „Can You Hear Me?“ – 5:03
 „Fame“ (Bowie, Carlos Alomar, Lennon) – 4:16

Šaltiniai 

1975 albumai
David Bowie albumai
Deimantė Rimkutė

Deimantė Rimkutė (g. 1998 m. birželio 29 d. Vilniuje) – Vilniaus miesto politikė.

Biografija 

2017 m. baigė Vilniaus Jono Basanavičiaus gimnaziją. Nuo 2017 m. studijuoja Vilniaus universiteto Teisės fakulteto teisės vientisosiose studijose.

Lietuvos ir tarptautinių organizacijų savanorė, dirbo visuomeninį darbą:nuo 2014 m. Lietuvos liberalaus jaunimo narė, 2015–2016 m. Lietuvos mokinių parlamento atstovė Švietimo ir mokslo ministerijoje, 2016–2017 m. Vilniaus liberalaus jaunimo organizacijos pirmininkė,
2016–2018 m. Vilniaus jaunimo organizacijų sąjungos „Apskritas stalas“ valdybos narė,  2017 – 2019 m. nacionalinės jaunimo reikalų tarybos narė, nuo 2018 m. Europos liberalaus jaunimo valdybos narė.

2019 m. Vilniaus m. savivaldybės rinkimuose gavo daugiausiai balsų po Vilniaus mero Remigijaus Šimašiaus bei užėmė 4 vietą pagal gautus asmeninius balsus visos Lietuvos savivalybių rinkimuose. Būdama 20 m. amžiaus, tapo jauniausia išrinkta Vilniaus politike.

Nuo 2019 m. Vilniaus miesto tarybos narė bei Laisvės partijos valdybos narė.

Moka anglų kalbą, domisi teise, politine filosofija, Europos politika, keliavimu, laisvalaikiu rašo straipsnius žiniasklaidai. 2016 laimėjo „Duke of Edinburgh Awards“ bronzinį apdovanojimą. 2018 m. prisidėjo prie Europos liberalų forumo mokslinės monografijos

Šaltiniai

Nuorodos 

 Biografija (vrk.lt)

Vilniaus politikai
Gargždų Gargždai

Gargždų Gargždai – krepšinio klubas iš Gargždų.

Istorija 
Klubas įkurtas 1996 m. Su pertraukomis žaidė kone visose Lietuvos krepšinio piramidės lygiuose: LKBL, LKAL, RKL, NKL.

Jau debiutiniame savo sezone „Gargždų“ komanda iškovojo LKBL auksą, vėliau toks pasiekimas buvo pakartotas po 21 metų, kuomet Gargždų SC ekipa tapo 2017–2018 m. sezono RKL čempione.

Dar du kartus gargždiškiai iškovojo bronzos medalius, tą jie padarė 1999 m. LKAL pirmenybėse ir 2017 metais RKL čempionate.

2021–2022 m. NKL sezone komanda tapo lygos čempione. LKL Valdyba suteikė licenciją ir leido dalyvauti 2022–2023 m. LKL sezone.

2022 m. rugsėjo 27 d. Pasvalyje sužaidė istorines rungtynes LKL. Debiutinėse rungtynėse 92:97 nusileido „Pieno žvaigždių“ ekipai.

Pasiekimai

Sudėtis

Žymesni žaidėjai 

 Simas Galdikas (2021–2022)

Treneriai 
 Mindaugas Bugys (2010–2012)
 Rytis Vaišvila (2012)
 Simonas Serapinas (2017–2019)
 Albertas Vilimas (2019)
 Erikas Kubilius (2019–2020)
 Paulius Juodis (2021–)

Šaltiniai

Nuorodos 
 LKL svetainė
 NKL svetainė

Lietuvos krepšinio klubai
Gargždai
2019 m. Afrikos Tautų taurė

2019 m. Afrikos Tautų taurė – 32-asis Afrikos Tautų taurės turnyras, vykęs Egipte 2019 m. birželio 21-liepos 19 dienomis. Tai pirmasis čempionatas, kuriame varžėsi nebe 16, o 24 rinktinės.

Šį turnyrą surengti turėjo Kamerūnas, bet 2018 m. lapkričio 30 CAF atsisakė rengti čempionatą šioje šalyje, nes vėlavo stadionų įrengimas, be to, šalyje kilo ginkluotas konfliktas (anglakalbė šalies dalis sukilo prieš centrinę valdžią ir pasiskelbė esant Ambazonijos valstybe). Čempionato rengimo teisės suteiktos Egiptui.

Čempionais tapo alžyriečiai, finale nugalėję Senegalo futbolininkus.

Stadionai 
Čempionatas vyko 4-se Egipto miestuose (6-se stadionuose).

Atranka 

Atrankoje į Afrikos Tautų taurę dalyvavo 51 rinktinė – atrankoje dalyvauti atsisakė Eritrėja ir Somalis, Čadas buvo diskvalifikuotas, o atrankos eigoje diskvalifikuota Siera Leonė. Kamerūno rinktinė atrankos turnyre pradžioje dalyvavo draugiškų varžybų formatu, bet perkėlus čempionatą Egiptan, kamerūniečių draugiškos varžybos buvo prilygintos atrankai.

Patekusios komandos:

  (kaip šeimininkai, jau dalyvavo 24 kartus)
  (17 k.)
  (18 k.)
  (19 k.)
  (15 k.)
  (debiutas)
  (22 k.)
  (2 k.)
  (4 k.)
  (11 k.)
  (12 k.)
  (23 k.)
  (7 k.)
  (6 k.)
  (19 k.)
  (19 k.)
  (18 k.)
  (debiutas)
  (8 k.)
  (debiutas)
  (3 k.)
  (4 k.)
  (2 k.)
  (10 k.)

Grupės lygmuo

A grupė

B grupė

C grupė

D grupė

E grupė

F grupė

Atkrintamosios varžybos

Aštuntfinaliai

Ketvirtfinaliai

Pusfinaliai

Dėl 3 vietos

Finalas

Pasižymėję žaidėjai 
5 įvarčiai
  Odionas Ighalas
3 įvarčiai
  Rijadas Mahrezas
  Amamas Unasas
  Sedrikas Bakambu
  Sadijo Manė
2 įvarčiai
  Jusefas Belaili
  Bagdadas Bunedžahas
  Mikaelis Potė
  Stefanas Bahokenas
  Ahmedas el Mohamadis
  Mohamedas Salahas
  Džordanas Ajū
  Mohamedas Jatara
  Džonatanas Kodžija
  Vilfredas Zaha
  Maiklas Olunga
  Karolas Andriamacinoras
  Jusefas en Nesiri
  Bonganis Zungu
  Jusefas Msakni
  Emanuelis Okvis
1 įvartis
  Sofianas Feguli
  Islamas Slimani
  Džalma
  Moisė Adilehu
  Klintonas Ndžijė
  Banana Jaja
  Britas Asombalonga
  Džonatanas Bolingis
  Čanselis Mbemba
  Trezegė
  Andrė Ajū
  Tomas Partėjus
  Soris Kaba
  Fransua Kamanas
  Maksvelas Kornė
  Serėjus Dijė
  Maksas Gradelis
  Džohana Omolo
  Anisetas Abelis
  Ibrahimas Amada
  Faneva Ima Andriacima
  Markas Ilaimaharaitra
  Lalaina Nomendžanaharis
  Abdulajus Diabi
  Amadu Haidara
  Musa Marega
  Diadijė Samaseku
  Adama Traorė I
  Adama Traorė II
  Moktaras Sidi el Hasenas
  Mbarakas Busufa
  Džoslinas Kamatuka
  Samuelis Čukvuezė
  Aleksas Ivobis
  Kenetas Omeruo
  Viljamas Trostas-Ekongas
  Keita Baldė
  Krepinas Diata
  Idrisa Gėjė
  Ismaila Saras
  Tembinkosis Lorčas
  Saimonas Msuva
  Mbvana Samata
  Vahbi Chazri
  Taha Jasinas Chenisis
  Ferdžanas Sasi
  Naimas Sliti
  Patrikas Kadu
  Khama Biliatas

Į savo vartus
  Itamunua Keimunė (Maroko naudai)
  Viljamas Trostas-Ekongas (Alžyro naudai)
  Rami Beduji (Ganos naudai)
  Dilanas Bronas (Senegalo naudai)

Šaltiniai 

Afrikos futbolo čempionatai
Afrikos Tautų taurė
Egipto sportas
2019 m. Copa América

2019 m. Copa América – CONMEBOL rengiamas Copa América futbolo turnyras, vykęs 2019 m. birželio 14–liepos 7 dienomis Brazilijoje. Čempionais tapo šeimininkai brazilai, finale 3–1 nugalėję Peru futbolininkus.

Dalyviai 

Čempionate tradiciškai dalyvavo visos CONMEBOL zonos komandos bei 2 kviestinės rinktinės. Seniau paprastai svečių teisėmis rungtyniaudavo dvi CONCACAF zonos narės, tačiau kadangi 2019 m. CONCACAF Aukso taurė vyko tuo pačiu metu, šios zonos komandos negalėjo dalyvauti. Svečių teisėmis pakviestos AFC zonos narės – Japonijos ir Kataro rinktinės.

 
 
  (šeimininkai)
  (ginantys titulą) 

 
 
  (kviestinė)
  (kviestinė)

Stadionai 

Čempionatas vyko 6 Brazilijos stadionuose.

Sudėtys 

Tradiciškai kiekvieną rinktinę sudaro 23 futbolininkai, iš jų 3 vartininkai.

Varžybos 
Po grupių turnyro į kitą etapą patenka 1-2 vietas grupėse užėmusios komandos bei dvi 3 vietas užėmusios komandos.

A grupė

B grupė

C grupė

Atkrintamosios varžybos

Ketvirtfinaliai

Pusfinaliai

Dėl 3-os vietos

Finalas

Įvarčiais pasižymėję žaidėjai 
3 įvarčiai
 Evertonas
 Paolas Gereras

2 įvarčiai

 Serchijus Agueras
 Lautaras Martinesas
 Gabrielis Žezus
 Filipė Koutinjas
 Robertas Firminas
 Aleksis Sančesas
 Eduardas Vargasas
 Duvanas Sapata
 Kodžis Mijošis
 Edisonas Floresas
 Edinsonas Kavanis
 Luisas Suaresas
 Darvinas Mačisas

1 įvartis

 Paulas Dibala
 Džiovanis Lo Selsas
 Lionelis Mesis
 Leonelis Chustinianas
 Marselas Martinsas
 Kazemiras
 Dani Alvešas
 Ričarlisonas
 Vilijanas
 Chosė Pedras Fuensalida
 Erikas Pulgaras
 Arturas Vidalis
 Gustavas Kueljaras
 Rodžeris Martinesas
 Anchelis Mena
 Eneras Valensija
 Šoja Nakadžima
 Oskaras Kardosas
 Derlisas Gonsalesas
 Ričardas Sančesas
 Džefersonas Farfanas
 Jošimaras Jotunas
 Almoezas Ali
 Chosė Chimenesas
 Nikolas Lodeiras
 Chosefas Martinesas

Į savo vartus
 Arturas Mina (Urugvajaus naudai)
 Rodrigas Rochasas (Kataro naudai)

Šaltiniai 

2019 sporte
Copa América čempionatai
2019 m. CONCACAF Aukso taurė

2019 m. CONCACAF Aukso taurė – penkioliktasis CONCACAF Aukso taurės turnyras, 2019 m. birželio 15–liepos 7 d. vykęs daugiausia Jungtinėse Amerikos Valstijose, nors keletas grupės varžybų vyks Kosta Rikoje ir Jamaikoje. Dalyvių skaičius išplėstas nuo 12 iki 16.

Čempionais (8-ą kartą) tapo meksikiečiai, įveikę nuolatinius savo varžovus dėl titulo amerikiečius.

Stadionai 

Čempionato varžybos vyko 15 JAV stadionų bei viename Jamaikos ir viename Kosta Rikos stadionuose.

Dalyviai 

Į čempionatą tiesiogiai pateko 6 rinktinės, patekusios į 2018 m. pasaulio futbolo čempionato atrankos Šiaurės Amerikoje galutinį etapą. Kitos komandos dėl kelialapių varžėsi 2019–2020 m. CONCACAF tautų lygoje.

Pateko šios rinktinės:
  (15 kartas; šeimininkai)
  (15 kartas)
  (14 kartas)
  (14 kartas)
  (14 kartas; šeimininkai)
  (11 kartas)
  (11 kartas; šeimininkai)
  (10 kartas)
  (9 kartas)
  (9 kartas)
  (7 kartas)
  (6 kartas)
  (3 kartas)
  (2 kartas)
  (debiutas)
  (debiutas)

Grupių lygmuo

A grupė

B grupė

C grupė

D grupė

Atkrintamųjų varžybų lygmuo

Ketvirtfinaliai

Pusfinaliai

Finalas

Įvarčius mušė 
6 įvarčiai
  Džonatanas Deividas

5 įvarčiai
  Lukas Kavalinis
  Raulis Chimenesas

4 įvarčiai
  Urielis Antuna

3 įvarčiai
  Neilas Dansas
  Kristianas Pulisičius
  Gyasis Zardesas

2 įvarčiai

  Nahki Velsas
  Džunioras Hoiletas
  Elijas Agilaras
  Dakensas Nasonas
  Francdi Pjero
  Rubilijus Kastiljas
  Deveris Orgilas
  Šamaras Nikolsonas
  Andresas Guardadas
  Polas Ariola
  Taileris Boidas
  Aronas Longas
  Vestonas Makenis

1 įvartis

  Dantė Leverokas
  Ledžuanas Saimonsas
  Skotas Arfildas
  Selsas Borchesas
  Alanas Krusas
  Mainoras Džordžas
  Brajanas Ovjedas
  Brajanas Ruisas
  Alvaras Saborijas
  Leandras Bakuna
  Jurijenas Gaaris
  Nelsonas Bonilja
  Džimis Aleksis
  Hervė Bazilis
  Vaildas Donaldas Gerijė
  Stivenas Saba
  Brajanas Akosta
  Chorchė Alvaresas
  Emilijus Isagirė
  Entonis Losanas
  Damijanas Lou
  Darenas Matoksas
  Stefanas Abaulis
  Džordis Delemas
  Kevinas Fortunė
  Žori Marvo
  Kevinas Parsemanas
  Robertas Alvaradas
  Džonatanas dos Santosas
  Fernandas Navaras
  Diegas Rejesas
  Aleksis Vega
  Abidelis Arojas
  Edgaras Barsenasas
  Armandas Kuperis
  Erikas Deivis
  Gabrielis Toresas
  Kevinas Molinas
  Džozis Altidoras

Į savo vartus
  Terensas Vankutenas (Panamos naudai)
  Manuelis Rosas (Haičio naudai)

Nuorodos 
 RSSSF statistika

2019 sporte
CONCACAF Aukso taurė
Kauno apskrities vyriausiasis policijos komisariatas

Kauno apskrities vyriausiasis policijos komisariatas (Kauno apskrities VPK) – policijos komisariatas Kauno apskrityje, įsikūręs Kaune, Vytauto pr. 91.

Veiklos sritys 

Kauno apskrities VPK užtikrina viešąją tvarką ir gyventojų saugumą, atskleidžia ir tiria nusikalstamas veikas, vykdo transporto eismo saugumo priežiūrą.

Struktūra 

 Kauno miesto Centro policijos komisariatas
 Kauno miesto Panemunės policijos komisariatas
 Kauno miesto Santakos policijos komisariatas
 Kauno miesto Žaliakalnio policijos komisariatas
 Jonavos rajono policijos komisariatas
 Kaišiadorių rajono policijos komisariatas
 Kauno rajono policijos komisariatas
 Kėdainių rajono policijos komisariatas

Nuorodos 

 Oficiali svetainė 

Kauno miesto administracija
Lietuvos policijos komisariatai
Kauno modernistinė architektūra
Station to Station

„Station to Station“ – dešimtasis britų atlikėjo David Bowie studijinis albumas, kurį išleido 1976 m. sausio 23 d. kompanija „RCA Records“. Dažniausiai šis albumas yra laikomas vienu svarbiausių Bouvio darbų. Tai buvo varomasis albumas jo naujam sceniniam personažui pasireikšti – The Thin White Duke (liet. Liesasis baltasis kunigaikštis). Albumas buvo įrašytas po Nicolas Roeg’o filmo „The Man Who Fell to Earth“, kuriame Bouvis atliko pagrindinį vaidmenį. Įdomu tai, kad paties albumo viršelio nuotrauka yra paimtas kadras iš filmo. Įrašinėdamas albumą, Deividas buvo kaip niekad pasinėręs į priklausomybę nuo narkotikų, daugiausiai kokaino. Dėl to jis vėliau netgi tvirtino neprisimenąs albumo kūrimo detalių.

Iš muzikinės pusės, šis albumas Bouviui buvo tolimesnis funk ir R&B muzikos žanrų vystymas, kas buvo panašiai ir ankstesniajame „Young Americans“. Čia jis panaudoja ir sintezatorius bei motorik ritmą, kurie buvo įtakoti anuometinių vokiečių elektroninės muzikos grupių, tokių kaip „Neu!“ bei „Kraftwerk“. „Station to Station“ galų gale baigiasi kulminacija, kuri duoda pradžią jo vadinamajai Berlyno trilogijai (1977–1979). Pats Deividas teigia, kad albumas jam buvo tarsi maldavimas sugrįžti į Europą. Dainų tekstai atspindėjo jo susidomėjimą Frydrichu Nyče, Alisteriu Krauliu, mitologija bei religija.

Vedinas singlo „Golden Years“, albumas sugebėjo užkopti į top penketuką tiek JAV, tiek Jungtinės Karalystės pardavimuose. 2012 m. albumui buvo skirta 324-ta vieta žurnalo „Rolling Stone“ geriausių 500 visų laikų albumų sąraše.

Dainų sąrašas 
Visas dainas parašė David Bowie, išskyrus kur pažymėta.

Pirmoji pusė 

 „Station to Station“ – 10:15
 „Golden Years“ – 3:59
 „Word on a Wing“ – 6:04

Antroji pusė 

 „TVC 15“ – 5:31
 „Stay“ – 6:16
 „Wild Is the Wind“ (Ned Washington, Dimitri Tiomkin) – 6:06

Išnašos

Šaltiniai 
 
 

1976 albumai
David Bowie albumai
Low (David Bowie albumas)

„Low“ – 1977 m. kompanijos „RCA Records“ išleistas vienuoliktasis studijinis britų atlikėjo David Bowie albumas. Jis įrašinėtas tuo metu, kai Bouvis nusprendė vykti į Vakarų Berlyną, kur vyko dalis albumo įrašinėjimų sesijų. Be to, jis pažymėjo jo atsigavimą po chroniško narkotikų vartojimo bei nestabilios asmenybės problemų. Albumas tapo pirmuoju iš trijų Berlyno trilogijos albumų, kuris buvo kurtas kartu su Brian Eno, bei prodiuseriu Tony Visconti. Tiesa, daugiausiai buvo įrašytas Prancūzijoje, tačiau čia Bouvis plačiai naudojo tuometines elektroninės muzikos naujoves, kas būdinga ir tolimesniems albumams „Heroes“ (1977) bei „Lodger“ (1979).

Pradžioje kritikų buvo vertinamas įvairiai, tiek neigiamai, tiek teigiamai, tačiau per laiką įgijo vieno geriausių Bouvio albumų titulą.

Dainų sąrašas 
Visas dainas parašė David Bowie, išskyrus kur pažymėta.

Pirmoji pusė 

 „Speed of Life“ – 2:46
 „Breaking Glass“ (Bowie, Dennis Davis, George Murray) – 1:51
 „What in the World“ – 2:23
 „Sound and Vision“ – 3:03
 „Be My Wife“ – 2:51
 „A New Career in a New Town“ – 2:51

Antroji pusė 

 „Warszawa“ (Bowie, Brian Eno) – 6:20
 „Art Decade“ – 3:43
 „Weeping Wall“ – 3:26
 „Subterraneans“ – 5:39

1977 albumai
David Bowie albumai
Heroes (David Bowie albumas)

"Heroes" – britų atlikėjo David Bowie 12-asis studijinis albumas, išleistas 1977 m. spalio 14 d. kompanijos „RCA Records“. Tai antrasis Bouvio Berlyno trilogijos albumas, įrašytas su Brian Eno bei Tony Visconti. "Heroes" tęsia Bouvio ambientinės ir elektroninės muzikos eksperimentus, muzika turi panašumų su „Low“, išleistu dar tų pačių metų pradžioje. Albumą įrašinėjant prisideda ir „King Crimson“ roko grupės gitaristas Robert Fripp. Iš visų trijų Berlyno trilogijos albumų, tai buvo vienintelis, kuris buvo įrašytas vien tik Vakarų Berlyne. 

Kritikai teigiamai atsiliepė apie albumą, buvo netgi įvardytas NME Album of the Year – metų albumu. O daina, kurios pavadinimas toks pats kaip ir albumas, „"Heroes"“ po šiai dienai yra vienas žinomiausių Bouvio kūrinių.

Dainų sąrašas 
Visas parašė David Bowie, išskyrus kur pažymėta.

Pirmoji pusė 

 „Beauty and the Beast“ – 3:32
 „Joe the Lion“ – 3:05
 „"Heroes"“ – 6:07
 „Sons of the Silent Age“ – 3:15
 „Blackout“ – 3:50

Antroji pusė 

 „V-2 Schneider“ – 3:10
 „Sense of Doubt“ – 3:57
 „Moss Garden“ – 5:03
 „Neuköln“ – 4:34
 „The Secret Life of Arabia“ – 3:46

CD leidime albumai buvo sukombinuoti nuo 1 iki 10.

Šaltiniai 

1977 albumai
David Bowie albumai
Boris Vallejo

Borisas Valjechas (g. 1941 m. sausio 8 d. Limoje) – Peru kilmės JAV dailininkas, piešiantis maginės fantastikos ir erotinius paveikslus. Daugumos jo kūrinių tema yra kalavijas ir burtai – pabaisos, raumeningi barbarai, dievai ir mistinės būtybės, pusnuogės moterys, moterys – karės ir panašiai.

Piešti Vallejo pradėjo dar trylikos metų. Limoje lankė menų mokyklą (). 1963 m., būdamas 23 metų amžiaus, išvyko į JAV. Gyveno Bonkse, Niujorke, ir dirbo iliustratoriumi parduotuvei, kur susipažino su savo pirmąja žmona Doris. Po aštuonerių metų metė darbą ir pradėjo nepriklausomo iliustratoriaus karjerą, susidomėjo kalavijo ir burtų žanru. Netrukus išgarsėjo savo Tarzano bei Konano piešiniais, pradėjo gauti užsakymų kurti filmų plakatus. Devintajame dešimtmetyje tapo vienu produktyviausių iliustratorių, sukūręs virš trijų šimtų iliustracijų filmų plakatams, knygų viršeliams, reklamoms, kalendoriams. 1979 m. laimėjo Britų maginės fantastikos premiją už paveikslą „The Amazon Princess and Her Pet“.

Šiuo metu Boris Vallejo dažnai piešia bendrus paveikslus su žmona Julie Bell.

Knygos 
Yra išleistas ne vienas Boris Vallejo paveikslų rinkinys.

 „The Fantastic Art of Boris Vallejo“ (1980 m.)
 „Fantasy Art Techniques“ (1985 m.)
 „Mirage“ (1997 m.)
 „Dreams: The Art of Boris Vallejo“ (1999 m.)
 „Fantasía Digital“ (2003 m.)
 „Imaginistix“ (2007 m.)

Ir kiti.

Nuorodos ir šaltiniai 
 Oficiali Boris Vallejo ir jo žmonos Julie Bell svetainė
 Boris Vallejo internetinėje fantastikos duomenų bazėje

Išnašos 

dailininkai
Maginė fantastika
Peru asmenybės
NK BSK Bijelo Brdo

BSK futbolo klubas, o trumpai tiesiog NK BSK – Kroatijos futbolo klubas iš Bijelo Brdo kaimo.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1935 m. Buvo sunykęs.

Atkurtas 2002 m. ir tuo metu žaidė penktos pakopos pirmenybėse. Nuolat kildavo į aukštesnį lygmenį, kol pateko į Antrą lygą. 

2020–2021 m. sezone liko antroje vietoje, bet į Pirmą lygą nepateko. Šiuo metu žaidžia Antroje lygoje.

2021–2022 m. sezone runtgyniavo Antroje lygoje. Užėmė dvyliktą vietą.

Pirma lyga (II pakopa) 
Nuo 2022–2023 m. žaidė Pirmoje lygoje (antra pakopa). Buvo įvykdyta lygų reorganizacija ir Pirmoji lyga tapo SuperSport lyga, o Antroji tapo Pirmąja.

Pasiekimai 
 Treća HNL – Rytai:
Nugalėtojai (1): 2011–2012 m.

Sezonai 

|}

Lietuviai 
 Edvinas Kloniūnas, saugas 2019–2020 m.

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 FLASHSCORE
 SOFASCORE
 Transfermarkt
 YouTube platforma
 Globalsportsarchive

BSK
NK Varaždin (2012)

„Varaždino“ futbolo klubas, o kitaip NK „Varaždin“ – Kroatijos futbolo klubas iš Varaždino.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 2012 m. Kai NK Varaždin (1931–2015), dar žinomas Varaždino „Vartos“ pavadinimu, įklimpo į skolas, tada buvo įkurtas Varaždin ŠN.

2015 m. senasis klubas pervadintas VŠNK Varaždin ir galiausiai bankrutavo. O Varaždin ŠN tapo NK Varaždin.

2018–2019 m. rungtyniavo Antroje lygoje ir tapo šios lygos nugalėtojais.

2019–2020 m. debiutavo aukščiausioje šalies lygoje (1. HNL). Liko aštunti ir išsaugojo vietą elito divizione.

2020–2021 m. Pirmoje lygoje (1. HNL) liko dešimti (paskutinėje vietoje ir po sezono buvo pašalinti į žemesnį divizioną.

2021–2022 m. rungtyniavo Antroje lygoje (2. HNL) ir tapo šios lygos nugalėtojais.

2022–2023 m. sezone vėl rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.

Pasiekimai

Sezonai 

|}

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 Facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt

Varaždin
OFK Sloga Gornje Crnjelovo

OFK Sloga – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Gorne Crnelovo.

Istorija 
Klubo įkūrimo data laikoma 1961 m. 

Klubas žaidė Serbų respublikos Pirmoje lygoje.

2019/20 m. buvo pašalinti iš Pirmos lygos.

Pasiekimai 
2018/2019 m. sezone Serbų respublikos Antroje lygoje, vakarų regione užėmė antrą vietą.

Sezonai 

|}

Nuorodos 
 Facebook paskyra
 Transfermarkt

Sloga
Lodger

„Lodger“ – tryliktasis britų atlikėjo David Bowie studijinis albumas, išleistas 1979 m. gegužės 18 d. kompanijos „RCA Records“. Tai paskutinysis albumas iš Berlyno trilogijos. Albumas buvo įrašytas Šveicarijoje ir Niujorke, bendradarbiaujant su Brian Eno bei prodiuseriu Tony Visconti. Priešingai negu ankstesnieji, šis albumas pasižymėjo tuo, kad nebuvo nei vieno instrumentalinio įrašo, vietoj to Bouvis pasuko daugiau į pop pusę, tuo pačiu parodydamas susidomėjimą pasaulio muzika.

Lyginant su ankstesniais darbais, šis nebuvo tiek komerciškai sėkmingas, jis buvo abejingai priimtas kritikų, tačiau šiandienai „Lodger“ laikomas vienu labiausiai nuvertintų Bouvio albumų. Jungtinėje Karalystėje į top dešimtuką pardavimuose pateko singlas „Boys Keep Swinging“.

Dainų sąrašas 
Visas dainas parašė David Bowie ir Brian Eno, išskyrus kur pažymėta.

Pirmoji pusė 

 „Fantastic Voyage“ – 2:55
 „African Night Flight“ – 2:54
 „Move On“ (Bowie) – 3:16
 „Yassassin“ (Bowie) – 4:10
 „Red Sails“ – 3:43

Antroji pusė 

 „DJ“ (Bowie, Eno, Carlos Alomar) – 3:59
 „Look Back in Anger“ – 3:08
 „Boys Keep Swinging“ – 3:17
 „Repetition“ (Bowie) – 2:59
 „Red Money“ – 4:17

Papildom įrašai (1991) 

 „I Pray, Olé“ (įrašyta 1979) – 3:59
 „Look Back in Anger“ (įrašyta 1988) – 6:59

1979 albumai
David Bowie albumai
Tasius Ereminas

Tasius Ereminas I.C. (1915 m. rugpjūčio 11 d. prie Skuodo (Kretingos apskritis) – 2001 m. sausio 6 d. Italijoje) – Romos katalikų vienuolis rosminietis Italijoje.

Biografija 
Studijavo filosofiją ir teologiją Turino universitete, vėliau mokėsi Trapanio mokykloje. 1940 m. balandžio 14 d. įšventintas kunigu. Fraskatyje tarnavo valstybinės aukštesniosios mokyklos kapelionu. Nuo 1968 m. gyveno Domodosoloje, vietos rosminiečių gimnazijoje dirbo pedagoginį darbą. 

Milano katalikiškame universitete  () dėstė lietuvių kalbą. Aktyviai veikė Italijos lietuvių bendruomenėje: 1970 m. Borgomanero mieste suruošė pamaldas Šiaurės Italijos lietuviams, organizavo Europos lietuviškųjų studijų XXII savaitę Palancoje.

Šaltiniai 
 Kunigas Tasius Ereminas dvigubas jubilietas // Draugas,  1990 m. liepos mėn. 28 d. , psl. 6
 ŠLB Valdybos pirmininkės J.Survilaitės-Vaitkevičienės pranešimas, skirtas bendruomenės 50-mečiui, visuotiniame Šveicarijos lietuvių susirinkime

Vienuoliai
Italijos lietuviai
Jonas Juraitis

Jonas Juraitis (1926 m. gegužės 12 d. Vilkaviškio apskrities Alvito valsčiais 
Boblaukio kaime – 2010 m. spalio 30 d. Šveicarijos Valės kantono Brigo apskrities Termeno miestelyje) – Romos katalikų kunigas, teologas ir pedagogas, sielovados darbą dirbęs Šveicarijoje ir Lietuvoje.

Biografija 
Įgijęs brandos atestatą, įstojo į Vilkaviškio kunigų seminariją. Po metų, artėjant Antrojo pasaulinio karo frontui, pasitraukė į vakarinę Vokietijos dalį. Mokslus tęsė Eichštato vyskupijos Aukštesniojoje teologijos filosofijos mokykloje ir kunigų seminarijoje. Nuo 1945 m. Popiežiškajame Grigaliaus universitete studijavo Filosofijos, o 1947–1953 m. – Teologijos fakultetuose, studijas baigė teologijos ir filosofijos licenciatų laipsniais. 1950 m. spalio 10 d. Romoje įšventintas kunigu, nuo 1951 m. buvo Šveicarijos lietuvių bendruomenės kapelionas. 1955 m. apgynė asketinės teologijos mokslų doktoratą tema „Kaip Bažnyčia vertina kandidatų į palaimintuosius dažnai keistokas priemones, siekiant aukščiausio dorybės laipsnio”. Nuo 1957 m. trylika metų dėstė teologiją ir filosofiją Siono kunigų seminarijoje (Šveicarijos Valė kantonas), o 1962–1991 m. – Mokytojų seminarijoje ir Valstybinėje gimnazijoje Brigo mieste (Valė kantonas).    

1992–2002 m. buvo Vytauto Didžiojo universiteto Katalikų teologijos fakulteto kviestiniu profesoriumi, išrinktas Vytauto Didžiojo universiteto senatoriumi, Katalikų teologijos fakulteto tarybos nariu ir fakulteto doktorantūros komiteto pirmininku. Dėstė ir Vilniaus universitete, Vilniaus šv. Juozapo, Vilkaviškio vyskupijos palaimintojo Jurgio Matulaičio bei Kauno kunigų seminarijose. Socialinėmis, teologinėmis ir filosofinėmis temomis įvairiuose leidiniuose paskelbė daugybę straipsnių, pasirašydamas slapyvardžiu Fater Leo.

1998 m. Šveicarijoje įkūrė Fondą Lietuvos sielovadai () remti. Ir po kunigo mirties, neliečiant sukaupto kapitalo, šis fondas Lietuvos sielovadai kasmet skiria apie 30 000 Šveicarijos frankų: organizacija finansiškai padeda lietuviams kunigams ir parapijoms, siunčia lėšas Popiežiškajai lietuvių Šv. Kazimiero kolegijai Romoje.

Įvertinimas 
 Vytauto Didžiojo ordino Riterio kryžius (2003 m.)

Šaltiniai 
 VDU bendruomenė neteko prof. Jono Juraičio // www.vdu.lt, 2010 m. lapkričio 2 d.
 Kan. Kęstutis Žemaitis. Jį gerbė šveicarai ir lietuviai // XXI amžius Nr. 80 (1865), 2010 m. lapkričio 5 d.
 Janina Survilaitė. Vidinės ramybės pranašas, Kunigui Jonui Juraičiui atminti // Bernardinai.lt, 2010 m. lapkričio 8 d.
 Dievas ne tik atima, Jis ir duoda/ Jūratė Caspersen, Šveicarijos lietuvių bendruomenė // „Pasaulio lietuvis”, 2015 m., nr. 1/533
 Verta prisiminti. Kun. Jonas Juraitis: Meilė ir skalbimo mašina // Tiesos.lt, 2016 m. gegužės 1 d.

Šveicarijos lietuvių bendruomenės veikėjai‎
Lietuvos pedagogai
Mecenatai
Teologai
Scary Monsters (and Super Creeps)

„Scary Monsters (and Super Creeps)“ – keturioliktas studijinis britų atlikėjo David Bowie albumas, išleistas 1980 m. rugsėjo 12 d. Tai paskutinis Bouvio albumas, kurį išleido „RCA“, taip pat pirmasis albumas po Berlyno trilogijos. Nors ankstesnieji trys albumai laikomi svarbiu tašku atlikėjo karjeroje, jie nepasiekė tokios komercinės sėkmės kaip Scary Monsters. Pasak biografo David Buckley, Bouvis šiuo albumu atrado idealų balansą kūryboje bei sėkmėje. Kritikai taipogi negailėjo liaupsių, albumas pasiekė pirmą vietą Jungtinės Karalystės pardavimuose ir tapo platininiu – šitaip Deividas grįžo į senosios sėkmės vėžes.

Fanai daugiausiai dėmesio atkreipė į singlą „Ashes to Ashes“, kuris labiausiai pasižymėjo albume. Jis buvo išleistas vienu mėnesiu anksčiau ir jau sugebėjo užkopti į 1-ą vietą Jungtinėje Karalystėje. Dainoje Bouvis vėl trumpam sugrįžta prie savo seniau sugalvoto personažo Major Tom (prieš tai minėto dainoje „Space Oddity“).

Dainų sąrašas 
Visas dainas parašė David Bowie, išskyrus kur pažymėta.

Pirmoji pusė 

 „It's No Game (No. 1)“ (Bowie, Hisahi Miura) – 4:20
 „Up the Hill Backwards“ – 3:15
 „Scary Monsters (And Super Creeps)“ – 5:12
 „Ashes to Ashes“ – 4:25
 „Fashion“ – 4:49

Antroji pusė 

 „Teenage Wildlife“ – 6:56
 „Scream Like a Baby“ – 3:35
 „Kingdom Come“ (Tom Verlaine) – 3:45
 „Because You're Young“ – 4:54
 „It's No Game (No. 2)“ – 4:22

CD leidime dainos suskirstytos nuo 1 iki 10.

Šaltiniai 

1980 albumai
David Bowie albumai
Let's Dance (albumas)

„Let's Dance“ – penkioliktasis britų atlikėjo David Bowie studijinis albumas, išleistas 1983 m. balandžio 14 d, praėjus beveik trejiems metams po pastarojo „Scary Monsters“, kompanijos „EMI Records“, su kuria Bouvis pasirašė kontraktą. Albume yra trys sėkmingiausi jo singlai: „Let's Dance“, „Modern Love“ bei „China Girl“. Albumas buvo nominuotas Grammy metų albumo apdovanojimui 1984 m. tačiau pralaimėjo M. Džeksono „Thriller“.

Dainų sąrašas 
Visas dainas parašė David Bowie, išskyrus kur pažymėta.

Pirmoji pusė 

 „Modern Love“ – 4:46
 „China Girl“ (Iggy Pop, Bowie) – 5:32
 „Let's Dance“ – 7:37
 „Without You“ – 3:08

Antroji pusė 

 „Ricochet“ – 5:14
 „Criminal World“ (Peter Godwin, Duncan Browne, Sean Lyons, Bowie) – 4:25
 „Cat People (Putting Out Fire)“ (muzika: Giorgio Moroder) – 4:09
 „Shake It“ – 3:49

1983 albumai
David Bowie albumai
The Man Who Sold the World

„The Man Who Sold the World“ – trečiasis britų atlikėjo David Bowie studijinis albumas, išleistas 1970 m. lapkričio 4 d. kompanijos „Mercury Records“ (JAV), vėliau 1971 m. balandį ir Jungtinėje Karalystėje. Šiam albumui, priešingai negu pirmiesiems dviem Bouvio albumams, būdinga sunkiojo roko muzika.

Dainų sąrašas 
Visas dainas parašė David Bowie.

Pirmoji pusė 

 „The Width of a Circle“ – 8:05
 „All the Madmen“ – 5:38
 „Black Country Rock“ – 3:32
 „After All“ – 3:52

Antroji pusė 

 „Running Gun Blues“ – 3:11
 „Saviour Machine“ – 4:25
 „She Shook Me Cold“ – 4:13
 „The Man Who Sold the World“ – 3:55
 „The Supermen“ – 3:38

CD leidimuose dainos suskirstytos 1–9.

Šaltiniai 

David Bowie albumai
1970 albumai
David Bowie (1969 albumas)

„David Bowie“ – antrasis studijinis britų atlikėjo David Bowie albumas, išleistas 1969 m. Šiuo pavadinimu albumas buvo išleistas Jungtinėje Karalystėje „Philips Records“ įrašų kompanijos, JAV albumas išleistas „Mercury Records“ kompanijos, pavadinimu „Man of Words/Man of Music“. Galų gale perleistas 1972 m. kompanijos „RCA Records“, pavadinimu „Space Oddity“. Pastarasis pavadinimas naudotas ir 1984, 1990 bei 1999 m. CD formato leidimuose. Tačiau 2009 bei 2015 m. leidimuose naudotas originalus „David Bowie“ pavadinimas.

Albumas dėl savo baladiškumo, folkloro, bei progresyviojo roko dominavimo „NME“ redaktorių įvardijamas kaip tarpusavy nesuderinamas, kadangi kai kurie įrašai atspindėjo 1967-uosius, kai kurie 1972-uosius ir tai nelyginant Bouvis, kuris čia panašus į senąjį save ir į tą, kuris dar bus ateity, ko pasekoje šio albumo muzika netilpo į 1969-ųjų rėmus.

Dainų sąrašas 
Visas dainas parašė David Bowie.

Pirmoji pusė 

 „Space Oddity“ – 5:16
 „Unwashed and Somewhat Slightly Dazed“ – 6:13
 „Letter to Hermione“ – 2:33
 „Cygnet Committee“ – 9:35

Antroji pusė 

 „Janine“ – 3:25
 „An Occasional Dream“ – 3:01
 „Wild Eyed Boy from Freecloud“ – 4:52
 „God Knows I'm Good“ – 3:21
 „Memory of a Free Festival“ – 7:09

Šaltiniai 

1969 albumai
David Bowie albumai
Cyberpunk 2077

Cyberpunk 2077 – kompiuterinis veiksmo vaidmenų žaidimas (RPG), kuriamas lenkų „CD Projekt RED“ studijos. Išleistas 2020 m. gruodžio 10 d. Microsoft Windows, PlayStation 4 ir Xbox One platformoms.

Žaidimas paremtas 1988 m. išleistu kiberpanko žanro stalo vaidmenų žaidimu Cyberpunk 2020 ir vyksta praėjus 57 metams. Žaidimo veiksmas vyks atvirame 6 rajonų Naktiniame mieste (Night City). Žaidime veiks pilnas dienos ir nakties ciklas, taip pat keisis orų sąlygos.

Žaidėjas pirmo asmens stiliumi valdys personažą prekeivį V, kuris galės tobulinti savo sugebėjimus trijuose lygmenyse – NetRunner (hakerio sugebėjimai), Techie (mechanizmų taisymo) ir Solo (kovos). Personažas galės naudoti šaunamuosius ginklus, taip pat esant reikalui kovoti plikomis rankomis. Žaidėjas galės pasirinkti savo personažo lytį, išvaizdą, kūno tobulinimus, aprangą ir kt.

2019 m. pradžioje žaidimo kūrimui buvo įkurta atskira studija Vroclave, kurioje dirbo virš 400 darbuotojų.

2019 m. Electronic Entertainment Expo parodoje buvo atskleista žaidimo išleidimo data (tuomet planuota 2020 m. balandžio 16 d.), o scenoje žaidimą pristatė aktorius Keanu Reeves, sutikęs, kad jo atvaizdas būtų panaudotas vienam iš žaidimo personažų – Johnny Silverhand.

2020 m. spalio 5 d. žaidimo leidėjai pranešė, kad „Cyberpunk 2077“ perėjo į galutinę išleidimo stadiją.

2020 m. spalio 28 d. leidėjai dar kartą nukėlė išleidimo datą, šį kartą į 2020 m. gruodžio 10 d.

2022 m. rugsėjo 25 d. buvo pranešta apie 2023 m. pasirodysiantį pirmąjį papildinį Phantom Liberty.

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Šaltiniai 

2020 kompiuteriniai žaidimai
Kompiuteriniai vaidmenų žaidimai
Kiberpanko kompiuteriniai žaidimai