Anglų kalba

Anglų kalba – germanų kalbų grupės kalba, kilusi iš germanų prokalbės. Vartojama Jungtinėje Karalystėje, JAV, Australijoje, Airijos Respublikoje, Naujojoje Zelandijoje, 60 % Kanadoje, iš dalies Pietų Afrikos Respublikoje, Indijoje. Ji taip pat viena iš oficialių JT kalbų.

Per XX a. anglų kalba tapo pasauline lingua franca ir iš šio statuso išstūmė prancūzų kalbą. Daugelyje šalių anglų kalba mokoma mokyklose kaip pirmoji užsienio kalba, anglų kalba yra daugelio tarptautinių organizacijų kalba.

Istorija 

Skiriama senoji (V–XI a.), vidurinė (XI–XV a.) ir naujoji (nuo XVI a.).

Senoji anglų kalba, arba anglosaksų kalba, pradėjo formuotis, kai V a. į keltų (britų ir gėlų) gyvenamą Britaniją iš Europos atsikėlė germanų gentys (anglai, saksai, jutai). Skiriami keturi anglosaksų kalbos dialektai:
 anglų, kuri skirstoma į dvi patarmes:
 Nortumbrijos – į šiaurę nuo Humberio upės iki pat Edinburgo Škotijoje; vyravo literatūroje ir kultūroje iki vikingų invazijos (793 m. Lindisfarne antpuolis, 865 m. didysis išsilaipinimas), po to vyrauja Veseksas
 Mersijos
 saksų
 jutų
Nuo VI a. pab. pasipildė lotyniškais žodžiais. Lotyniška abėcėlė, kurios pagrindu formavosi anglų kalbos abėcėlė, išstūmė germanų rašmenis – runas. XI a. sustiprėjo skandinavų kalbų įtaka. Senoji anglų kalba turėjo daug galūnių, laisvą žodžių tvarką ir palyginti nedaug skolinių.

Vidurinė anglų kalba pradėjo formuotis po Hastingso mūšio, kai Anglijoje įsitvirtino normanų kunigaikštis Vilhelmas Užkariautojas. Dvaro kalba tapo normanų kalba (prancūzų kalbos variantas). Prancūzų kalba labai paveikė senąją anglų kalbą. Pakito kalbos struktūra. Sumažėjo galūnių, atsirado daugiau analitinių formų, žodžių tvarka tapo griežtesnė, žodynas pasipildė prancūziškais ir lotyniškais žodžiais.

Naujoji anglų kalba remiasi Londono tarme, kuri XVI a. paplito Britų salose (išskyrus Škotiją) kaip rašto kalba.

Paplitimas 

Anglų kalba yra didelės dalies gyventojų gimtoji kalba šiose šalyse:
 Jungtinėje Karalystėje:
 Anglijoje
 Škotijoje (kartu su škotų gėlų kalba)
 Velse (kartu su valų kalba)
 Šiaurės Airijoje
 Meno saloje (kartu su menksiečių kalba)
 Normandų (Čenelio) salose (kartu su prancūzų kalba)
 Gibraltare (kartu su ispanų kalba)
 Airijos Respublikoje (kartu su airių kalba)
 JAV
 Kanadoje (kartu su prancūzų kalba)
 Australijoje
 Naujojoje Zelandijoje (kartu su maorių kalba)
 Pietų Afrikos Respublikoje (kartu su afrikanso, zulų, kosų, svazių, ndebelių, bapedžių, sesuto, tsongų, tsvanų, vendų kalbomis)
 Maltoje (kartu su maltiečių kalba)
 Kai kuriose Afrikos, Pietų Amerikos ir Karibų salų šalyse

Valstybinė kalba 
Anglų kalba yra valstybinė arba de facto valstybinė kalba šiose valstybėse:

Anglų kalba Lietuvoje 
Lietuvoje anglų kalba pradėta dėstyti tik XIX amžiaus pradžioje Vilniaus universitete. Amžiaus pabaigoje JAV išleistos pirmosios mokomosios knygos – 1875 metais parengtas M. Tvarausko žodynas Tłumoczius arba Słownikas angielckaj-lietuwyszkas ir lietuwyszkaj-angielskas, 1903–1905 metais A. Lelio žodynai. Vėliau gramatikos ir žodynai ruošti VDU dėstytojų. 1962 metais Vilniaus universitete įkurta Anglų kalbos katedra (vėliau – Anglų filologijos), anglų kalba pradėta dėstyti daugelyje aukštųjų ir bendrojo lavinimo mokyklų. Po nepriklausomybės atkūrimo anglų kalbą mokytis pasirenka iki 93 % visų moksleivių. 2019 m. Lietuvoje anglų valstybinį brandos egzaminą laikė daugiau kandidatų, nei valstybinį lietuvių kalbos egzaminą (19160 lyginant su 17904 lietuvių).

Pasak VLKK pirmininko A. Adomaičio, anglų kalbos invazija į Lietuvos žmonių gyvenimą vyksta neįtikėtinai sparčiai ir sėkmingai. Tam ypač pasiduoda jaunimas.

Nevartotini anglicizmai kartais girdimi radijo, TV laidose. Kai kurie viešieji užrašai, įmonių pavadinimai, prekiniai ženklai Lietuvoje yra užrašomi angliškai. Angliški pavadinimai suteikiami verslo centrams, gyvenamųjų namų kvartalams.

Angliškas pavadinimas „Independence“ suteiktas Lietuvai skirtam SGD laivui-saugyklai.

Gramatika 

Anglų kalba – analitinė, palyginti su kitomis indoeuropiečių kalbomis, kaityba anglų kalboje yra minimali. Gausu pagalbinių žodžių, maža galūnių, santykiai tarp žodžių sakinyje reiškiami griežta žodžių tvarka. Yra trys linksniai: vardininkas (arba subjektyvinis linksnis, nurodo veikėją ― Mary washes her car 'Merė plauna savo automobilį'), kilmininkas (arba posesyvinis linksnis, nurodo priklausymą ― This is Mary’s car 'Tai yra Merės automobilis') ir papildinio linksnis (arba objektyvinis linksnis ― I see Mary 'Aš matau Merę', I live with Mary 'Aš gyvenu su Mere'), kuris yra naudininko, galininko ir kitokių linksnių su prielinksniais junginys. Santykius, kurie lietuvių kalboje nusakomi atskirais linksniais, parodo prielinksniai. Kai kurių įvardžių objektyvinio linksnio forma skiriasi nuo subjektyvinio (he 'jis' ― him 'jam / jį', with him 'su juo').

Šiuolaikinėje anglų kalboje, skirtingai nei dabartinėse vokiečių, olandų, romanų, baltų ir slavų kalbose, daiktavardžiai ir būdvardžiai neturi giminių ir derinimo. Būdvardžiai iš viso nelinksniuojami (big dog 'didelis šuo', big dog’s 'didelio šuns', with big dog 'su dideliu šunimi', big dogs 'dideli šunys').

Veiksmažodžiai, išskyrus to be 'būti', turi tik esamojo laiko vienaskaitos trečiojo asmens galūnę -s, -es, o visi kiti asmenys ir laikai – be galūnių, neasmenuojami. Veiksmažodžiai pasižymi išplėtota laikų ir veikslų sistema, yra 12 pagrindinių laikų formų: 2 vientisinės ir 10 sudėtinių (lietuvių kalboje taip pat yra 12 laikų formų: 4 vientisinės ir 8 sudėtinės).

Žodyne daug prancūzų, lotynų, skandinavų ir kt. kalbų žodžių. Rašyba archajiška, per šimtmečius nutolusi nuo tarimo. Pati kalba turi daugybę tarmių bei regioninių variantų, kai kurie labai skiriasi nuo bendrinės kalbos.

XVII–XIX a. anglų kalba paplito Didžiosios Britanijos kolonijose. Jungtinėje Karalystėje, Šiaurės Amerikoje ir Australijoje vartojama anglų kalba šiek tiek skiriasi tarimu ir žodynu.

Žodynas 

Anglų kalbos leksika šimtmečių eigoje stipriai kito.

Thomas Finkenstaedt ir Dieter Wolff 1974 m. atlikto 80 000 žodžių kompiuterizuoto tyrimo duomenimis, anglų kalbos žodžiai kilę iš šių kalbų:
 Langues d'oïl, įskaitant prancūzų ir senąją normanų kalbas – 28,3 %
 Lotynų kalba, įskaitant moderniąją mokslinę lotynų kalbą – 28,24 %
 Kitos germanų kalbos (jų tarpe – ir žodžiai, tiesiogiai perduoti senosios anglų kalbos) – 25 %
 Graikų kalba – 5,32 %
 Kilmė nežinoma – 4,03 %
 Kilę iš tikrinių pavadinimų – 3,28 %
 Kitos kalbos, iš kurių paveldėta mažiau nei 1 % žodžių.

Džozefo Viljamso atlikto 10 000 žodžių tyrimo, publikuoto veikale „Anglų kalbos ištakos“, duomenimis gauta tokia statistika:
 Prancūzų kalba (langue d’oïl): 41 %
„Gryna“ anglų kalba: 33 %
Lotynų kalba: 15 %
Senovės skandinavų kalba: 2 %
Olandų kalba: 1 %
Kitos kalbos: 10 %

Išnašos

Nuorodos 
 Žiūrėti anglų kalbos, britų dialektu (BBC News) TV žinių kanalą
  Pasiklausyti anglų kalbos, britų dialektu (BBC World Service News) radijo stotį 
 Pasiklausyti anglų kalbos, amerikiečių dialektu, Niujorko (77 WABC) radijo stotį
 Pasiklausyti anglų kalbos, amerikiečių dialektu, Čikagos (720 WGN) radijo stotį
  Pasiklausyti anglų kalbos, amerikiečių dialektu, Los Andželo (790 KABC) radijo stotį
 Pasiklausyti anglų kalbos, kanadiečių dialektu, Toronto (CBC Radio One) radijo stotį
 Pasiklausyti anglų kalbos, kanadiečių dialektu, Vankuverio (News1130) radijo stotį 
 Pasiklausyti anglų kalbos, australiečių dialektu, (ABC NewsRadio) radijo stotį
 Pasiklausyti anglų kalbos, naujazelandiečių dialektu, (Radio New Zealand National) radijo stotį

 
 Re-Romanization of English