joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Carthago delenda est

Carthago delenda est (liet. „Kartagina turi būti sunaikinta“) – populiari lotyniška oratorinė frazė. Pilnas pasakymas buvo „Ceterum censeo Carthaginem esse delendam“ arba „Ceterum autem censeo Carthaginem esse delendam“ ir reiškė maždaug „O taip pat, aš manau, kad Kartagina turi būti sunaikinta“. II a. pr. m. e., prieš trečiąjį pūnų karą romėnų senatorius Katonas Vyresnysis šitaip užbaigdavo kiekvieną savo kalbą, net ir nesusijusią su Kartagina. Jis siekė, kad po Antrojo pūnų karo susilpnėjusi Kartagina būtų sunaikinta galutinai, kol neatsigavo ir vėl nepradėjo kelti grėsmės Romai.

Vėliau šią frazę kartais naudodavo politikai siedami su totaliniu karu. Pavyzdžiui, 1673 m. prieš trečiąjį anglų-olandų karą kalboje Parlamente ją panaudojo anglų politikas Anthony Ashley Cooper, Angliją lygindamas su Roma, o Olandų respubliką – su Kartagina. Jis pasakė „Delenda est Carthago“, tikriausiai nuo tada ir išpopuliarėjo ši trumpesnė jos forma.

Šaltiniai 

Lotyniškos frazės
Lentvario–Virbalio geležinkelis

Lentvario–Virbalio geležinkelis – istorinė 1520 mm vėžės geležinkelio linija, jungianti Lentvario geležinkelio mazgą su Kybartais (XIX a. viduryje – Virbaliu).

Istorija 
Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelio atšaka iš Lentvario į Virbalį (Rusijos imperijos ir Prūsijos pasienis) pradėta statyti 1859 m. pavasarį. Galinės atkarpos stotys, Lentvario bei Kybartų, įrengtos kaip aukščiausios klasės. Atkarpoje įrengtas Kauno geležinkelio tunelis, pastatytas Kauno geležinkelio tiltas per Nemuną. Pirmieji traukiniai Kauno–Virbalio atkarpa paleisti 1861 m. balandžio 11 d. Po metų, 1862 m. kovo 15 d. atidarytas traukinių eismas Vilniaus–Virbalio linijoje.

1871 m. Kaišiadorių–Lentvario atkarpa tapo Liepojos–Romnų geležinkelio dalimi. Kaizerinės Lietuvos okupacijos metu šias dvi geležinkelio linijas papildomai sujungė Palemono–Gaižiūnų linija. 1924 m. nutiesta Kazlų Rūdos–Šeštokų atšaka.

Istorinis Lentvario–Virbalio geležinkelis dalimis persidengia su Vilniaus–Kauno bei Kauno–Marijampolės linijomis.

Stotys 
 Lentvario geležinkelio stotis
 Kariotiškių geležinkelio stotis
 Sausių geležinkelio stotis
 Rykantų geležinkelio stotis
 Lazdėnų geležinkelio stotis
 Baltamiškio geležinkelio stotis
 Vievio geležinkelio stotis
 Kaugonių geležinkelio stotis
 Žaslių geležinkelio stotis
 Kaišiadorių geležinkelio stotis
 Pagirių geležinkelio stotis
 Pamierio geležinkelio stotis
 Pravieniškių geležinkelio stotis
 Karčiupio geležinkelio stotis
 Palemono geležinkelio stotis
 Amalių geležinkelio stotelė
 Kauno geležinkelio stotis
 Jiesios geležinkelio stotis
 Garliavos geležinkelio stotis
 Mauručių geležinkelio stotis
 Pabališkių geležinkelio stotis
 Jūrės geležinkelio stotis
 Kazlų Rūdos geležinkelio stotis
 Bagotosios geležinkelio stotis
 Pilviškių geležinkelio stotis
 Alksnėnų geležinkelio stotis
 Vilkaviškio geležinkelio stotis
 Alvito geležinkelio stotis
 Kybartų geležinkelio stotis

Šaltiniai 

Lentvaris-Virbalis
Mevlan Adili

Mevlanas Adili (g. 1994 m. kovo 30 d.) – Makedonijos futbolininkas, žaidžiantis gynėjo pozicijoje.

Karjera 
Žaidėjas rungtyniavo gimtinėje bei Rumunijos lygose. Kitados atstovavo Makedonijos U-21 rinktinei.

Vilniaus "Žalgiris" 
2019 m. sausio mėnesį pasirašė sutartį  su Vilniaus „Žalgiriu“. 

Komandai atstovavo A lygoje devyneriose rungtynėse. Suspėjo užsidirbti dvi raudonas kortas. 

Kol turėdavo praleidinėti A lygos rungtynes, žaisdavo už Žalgiris B ekipą. Už žalgirio jaunimo komandą sužaidė ketverias rungtynes.

2019 m. birželio 19 d. pranešta, kad abipusiu susitarimu sutartis su futbolininku nutraukta.

Vėlesnė karjera 
Grįžęs į Balkanus 2019–2020 m. sezone rungtyniavo FK Shkupi, o 2020–2022 m.	atstovavo Vllaznia Shkodër.

Pasiekimai

Klubiniai 
su KF Shkëndija
 Makedonijos Pirma lyga: 1
 Čempionas: 2017–18
 Makedonijos futbolo taurė: 1
 Nugalėtojas: 2017–18

Šaltiniai

Nuorodos 
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 Transfermarkt
 FK ŽALGIRIO svetainė
 lietuvosfutbolas.lt

Adili
Adili
FC Telavi

FC Telavi – Gruzijos futbolo klubas iš Telavio. Namų rungtynes žaidžia miesto stadione.

Istorija 
Klubas įkurtas 2016 m. Prielaidos įkurti naują klubą atsirado po to, kai bankrutavo iki tol Telavyje veikęs kitas klubas Kaxet'i T'elavi.

2018 m. sezone dalyvavo Erovnuli Liga 2 pirmenybėse. Užėmė penktą vietą. O Gruzijos futbolo taurės turnyre pasiekė pusfinalį.

2019 m. užėmė trečią vietą Liga 2 ir žaidė pereinamąsias rungtynes. Jose nugalėjo varžovus ir iškopė į aukščiausia lygą.

2020 m. debiutavo Erovnuli Liga pirmenybėse.

Pasiekimai 
 Erovnuli Liga 2:
 3 vieta: 2019

Spalvinė gama 
 Mėlyna ir balta spalvos.
 Namuose rungtyniauja mėlynomis aprangomis.
 Svečiuose žaidžia baltomis aprangomis.

Sezonai 
Šaltiniai:

Sudėtis 
Atnaujinta; 2019 m. spalio 3 d.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 SOCCERWAY
 Facebook paskyra
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)

Telavi
FC Ševardeni-1906

FC Ševardeni-1906 () – Gruzijos futbolo klubas iš Tbilisio. Namų rungtynes žaidžia „Ševardeni“ stadione.

Istorija 
Klubas įkurtas 1906 m. Jaroslav Svatoš laikomas klubo įkūrėju. Jis iš savo gimtosios Čekijos pasikvietė keletą bičiulių ir subūrė klubą.

2018 m. sezone dalyvavo Erovnuli Liga 2 pirmenybėse. Užėmė šeštą vietą.

Pasiekimai 
 Erovnuli Liga 2: 0
 6 vieta: 2018

Spalvinė gama 
 Juoda ir balta spalvos.

Sezonai 
Šaltiniai:

Sudėtis 
Atnaujinta: 2019 m. spalio 3 d.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė 
 SOCCERWAY
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)

Ševardeni
Et cetera

Et cetera, trumpiniai etc., etc, &c., ar &c, – lotynų kalbos frazė, prigijusi daugelyje kalbų, reiškianti „ir taip toliau“, „ir panašiai“, arba sutrumpinus – „ir t. t.“, „ir pan.“ Frazė dėl patogumo dažnai vartojama sutrumpinta forma, be to, neverčiant iš originalo kalbos, ypač mokslinio stiliaus raštuose.

Kilmė 

Lotyniška et cetera yra vertinys iš  (kai ta hetera) - „ir kiti dalykai“, „ir kita“. Labiau paplitusia graikiška forma buvo laikoma και τα λοιπά (καὶ τὰ loipa) – „ir likutis“. Ampersando ženklas „&“ kildinamas iš poligrafinės ligatūros „et“.

Vartojimas  ir rašyba 

Užrašymas vienu žodžiu „etcetera“ pasitaiko kai kuriuose žodynuose. Trumpoji forma „&c.“ ar „&c“ taip pat retkarčiais dar sutinkama. Tam tikrų dalykų sąrašuose gali būti vartojami ir kiti, panašūs lotyniški posakiai. Pvz., vardijant vietoves tinkamas naudoti „et alibi“ (trumpinys „et al.“), reiškiantis „ir kitur“, kalbant apie žmones galima įterpti „et alii“ (trumpinio forma tokia pati „et al.“), reiškiantį „ir kiti“. Literatūroje, tekstuose, ypač teisiniuose dokumentuose  priimta vartoti, priklausomai nuo gramatinio skaičiaus, „et sequentes“ ar „et sequentia“ („et seq.“ ar „et seqq.“).

Gotiško šrifto tekste „etc.“ užrašoma kaip „ꝛc“. Čia „ꝛ“ – apvalioji r (r rotunda), kuri pakeičia „et“ vietoje panašiai atrodančios romėnų greitraščiuose sutinkamos „⁊“.

Lietuvių kalboje posakis „et cetera (etc.)“ reiškia „ir kita; ir taip toliau“.  Frazė įterpiama sakinyje ką nors išvardijus prieš „etc.“, kaip ir prieš lietuviškus junginius „ir taip toliau“, „ir kita“, „ir pan.“, be to, prieš juos nededamas kablelis, pvz. „renginyje dalyvavo Jonas, Petras, Kazys etc.“

Populiariojoje kultūroje 

2009 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse Airija pristatė dainą „Et cetera“.

Maskvoje (Rusija) veikia žinomas teatras „Et cetera“, kuriame 2005 m. spektaklį režisavo Oskaras Koršunovas.

Šaltiniai 

Lotyniškos frazės
AFF čempionatas

AFF čempionatas (seniau – ASEAN čempionatas) – regioninis futbolo turnyras, kuriame dalyvauja Pietryčių Azijos šalių nacionalinės rinktinės. Taurės varžybos rengiamos nuo 1996 m., kas antri metai. Pagal rėmėjus dar vadinta „Tiger“ taure ir „AFF Suzuki“ taure. Sėkmingiausiai šių varžybų istorijoje rungtyniauja Tailando rinktinė, 5 kartus laimėjusi AFF čempionatą.

Čempionatai

Rinktinių pasiekimai 

Azijos futbolas
Tarptautinės futbolo varžybos
EAFF E-1 futbolo čempionatas

EAFF E-1 futbolo čempionatas (seniau – Rytų Azijos futbolo čempionatas, EAFF Rytų Azijos futbolo taurė) – regioninis futbolo turnyras, kuriame dalyvauja Rytų Azijos šalių nacionalinės rinktinės. Taurės varžybos rengiamos nuo 2003 m., kas antri metai. Čempionato pirmtakas yra 1990–1998 m. vykusi Dinastijos taurė.

Sėkmingiausiai šių varžybų istorijoje rungtyniauja Pietų Korėjos rinktinė, 4 kartus laimėjusi EAFF E-1 čempionatą.

Čempionatai

Rinktinių pasiekimai 

Azijos futbolas
Tarptautinės futbolo varžybos
Jungtinių Valstijų Atstovų rūmų pirmininkas

JAV Atstovų rūmų pirmininkas () – pirmininkaujantis Jungtinių Amerikos Valstijų Atstovų rūmų pareigūnas. Šis politinis postas atsirado 1789 m., priėmus Jungtinių Amerikos Valstijų Konstituciją. JAV Atstovų rūmų pirmininkas yra faktinis politinis ir parlamentinis institucijos lyderis, institucijos administracijos vadovas. Atstovų rūmų pirmininkas taip pat atlieka kitas administracines ir procedūrines funkcijas. Atstovų rūmų pirmininkas dažniausiai pats nepirmininkauja posėdžiams, ši pareiga deleguojama daugumą Atstovų rūmuose turinčios partijos nariams.

JAV Konstitucijoje nėra numatyta reikalavimo, kad Atstovų rūmų pirmininkas turi būti išrinktas Atstovų rūmų nariu (t. y. gali būti išrinktas į JAV Kongresą neišrinktas asmuo), nors kol kas visi Atstovų rūmų pirmininkai buvo ir Atstovų rūmų nariai. JAV Atstovų rūmų pirmininkas taip pat yra antrasis žmogus JAV prezidento pareigų perėmimo linijoje po JAV viceprezidento.

Dabartinė JAV Atstovų rūmų pirmininkė yra JAV Demokratų partijos atstovė Nancy Pelosi. Į šias pareigas ji buvo išrinkta 2019 m. sausio 3 d. Tai ne pirmas kartas, kai Nancy Pelosi eina šias pareigas. Nancy Pelosi taip pat ėjo Atstovų rūmų pirmininkės pareigas nuo 2007 m. sausio 4 d. iki 2011 m. sausio 3 d. Ji yra pirmoji moteris, išrinkta į šias pareigas.

Šaltiniai 

JAV institucijos
JAV politinė sistema
2019 m. pasaulio šaudymo iš lanko čempionatas

2019 m. pasaulio šaudymo iš lanko čempionatas – pasaulio šaudymo iš lanko federacijos organizuotas geriausių pasaulio šaudymo iš lanko sportininkų čempionatas, kuris vyko birželio 10 d. – birželio 16 d. Nyderlandų mieste Hertogenbose.

Čempionatas taip pat buvo atranka į 2020 m. olimpines žaidynes.

Medalininkai

Medalių lentelė

Lietuva čempionate 
Komandos

Olimpiniai lankai

Olimpinė kvalifikacija 

Olimpines kvalifikacines kvotas į 2020 m. vasaros olimpines žaidynes iškovojo šios šalys:

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Pasaulio šaudymo iš lanko čempionatas
2019 sporte
Nyderlandų sportas
Pasaulio šaudymo iš lanko čempionatas

Pasaulio šaudymo iš lanko čempionatas – kas dvejus metus Pasaulio šaudymo iš lanko federacijos organizuojamas geriausių pasaulio šaudymo iš lanko sportininkų varžybos. Pirmasis pasaulio čempionatas įvyko 1931 m. Lenkijoje.

Čempionatai

Nuorodos
 Oficiali svetainė
Delavero įlanka

Delavero įlanka () – Atlanto vandenyno įlanka ties šiaurės rytiniais Jungtinių Amerikos Valstijų (Naujojo Džersio ir Delavero valst.) krantais; faktiškai Delavero upės estuarija. Ilgis 84 km, plotis ties žiotimis 19 km, vidurinėje dalyje ~40 km. Didžiausias gylis – 12 metrų. Užšąla tik šaltomis žiemomis.

Įlankos dugnu pravestas 11,8 m gylio kanalas, leidžiantis laivams įplaukti į Česapyko įlanką ir Delavero upę. Ties pastarosios žiotimis įsikūręs Vilmingtono uostas. Vystoma žvejyba, austrių auginimas.

Šaltiniai 

Atlanto vandenyno įlankos
Estuarijos
JAV geografija
Vilniaus geležinkelininkų kultūros rūmai

Vilniaus geležinkelininkų kultūros rūmai – kultūrinės paskirties pastatas Vilniuje, Kauno g. 5.

Istorija 
Kultūros namuose, pastatytuose 1958 m., vyko šokiai ir kino seansai, dirbo kavinė. 1963–1993 m. pastate veikė Vilniaus lenkų teatras. Ilgainiui pastatą perėmė alternatyvios kultūros atstovai, jame surengę „Fete de la Musique“ ir „Strokes Temple“ festivalius. 1994 m. frontono viduryje vietoje buvusio Tarybų Sąjungos herbo pritaisyta Mindaugo Navako skulptūra „Kablys“, dėl kurios pats pastatas imtas vadinti Kabliu. 1997 m. rūmuose įsikūrė muzikinis klubas „GreenClub“, antrame aukšte veikė „Geležinis kablys“. Pastatas kelis kartus degė. 2011 m. Viliaus Alesiaus iniciatyva pastate įkurtas alternatyvaus laisvalaikio jaunimo centras „Kablys“.

Šaltiniai 

Vilniaus pastatai
Cristian Portilla

Kristijanas Portilja Rodrigesas (; g. 1988 m. rugpjūčio 28 d.) – Ispanijos futbolininkas, žaidžiantis saugo pozicijoje.

Karjera 
Žaidėjas yra rungtyniavęs gimtinėje bei Graikijos, Kipro, Vengrijos, Indonezijos ir Šiaurės Amerikos lygose. Yra atstovavęs Ispanijos jaunimo rinktinėms.

Vilniaus „Žalgiris“ 
2019 m. sausio mėnesį pasirašė sutartį su Vilniaus „Žalgiriu“. A lygos starte šio žaidėjo nebuvo.Pasak oficialių šaltinių, žaidėjas neįtikino, kad gali būti svarbiu žaidėju komandoje ir sutartis buvo nutraukta abipusiu susitarimu. 

Jau kovo 4 d. pranešė, kad šis žaidėjas atstovaus trečiojo diviziono Unionistas de Salamanca komandą .

Šaltiniai

Nuorodos 
 bdfutbol.com
 Soccerway

Portilla
Portilla
Medžio stilius

„Medžio stilius“ – lietuviško kapitalo medienos apdirbimo įmonė, gaminanti ąžuolo produkciją. Įmonė įsikūrė 1999 m.  ir gamina ąžuolines grindis, vidaus laiptus ir vidaus duris. Salonus turi didžiuosiuose Lietuvos miestuose – Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje, Panevėžyje, Šiauliuose, Alytuje. 
Įmonė eksportuoja 50 % produkcijos, svarbiausios šalys – Latvija, Estija. Jungtinėje Karalystėje gaminiai parduodami didmenininkams. Produkcija pasiekia ir Australiją bei Šiaurės šalis

Istorija 
1999 m. įkurta įmonė gamino ąžuolines grindis, po trejų metų, 2002 m., įkūrė gamybinę įmonę „UAB Ecowood“ Vilkijoje. 2010 m. pradėjo gamybą ir prekybą ąžuolinėmis masyvo vidaus durimis, po metų – ąžuoliniais laiptais.
Nuo 2013-ųjų pradėta plėtra į Lenkiją.

Veikla 
Gamyboje ąžuolo žaliava naudojama atsivežta iš Ukrainos (35%)  ir Lenkijos (35%), lietuviška žaliava sudaro 5%. Visame prekybos tinkle Lietuvoje dirba apie 60 žmonių.

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali įmonės svetainė
 Gamybinė įmonė

Lietuvos medienos pramonės įmonės
Petras Lygnugaris

Petras Lygnugaris SJ (1909 m. Ližių kaime, Kretingos apskritis, Rusijos imperija – 1985 m. Žemaičių Kalvarija, LTSR) – jėzuitų vienuolis, Romos katalikų kunigas Lietuvoje ir Rusijoje.

Biografija 
Kunigu įšventintas 1935 m., Antrojo pasaulinio karo metais tarnavo vikaru Plungės bažnyčioje. 1941 m. liepos mėn. 12 d. pakrikštijo 75 žydaites, kurias vis dėl to lietuviai aktyvistai išprievartavo ir nužudė kartu su kitais Plungės žydais.  Šis įvykis kunigą nepaprastai sukrėtė.

Pokaryje – Girdžių Šv. Marijos Magdalietės bažnyčios klebonas. 1950 m. spalio 19 d. NKVD areštuotas, Ypatingasis pasitarimas jį nuteisė dešimčiai metų kalėjimo. Bausmę atliko Urallage ir Sevurallage (abu Sverdlovsko srityje) bei Dubrovlage (Mordovija).

1956 m. paankstintai išleistas į laisvę. Atvyko į Lietuvos TSR ir, gavęs Vilniaus vyskupijos kurijos pažymą, kad gali vykdyti katalikų kunigo patarnavimus, vėl grįžo į Sibirą. Nuolatinės tarnybos vietos neturėjo – nuolat keliavo po regioną ir teikė religines paslaugas tikintiesiems. Savo veiklą derino su kitais Sibire panašiai veikusiais jėzuitais: kun. Jonu Paukščiu (darbavosi Jakutijoje), kun. Jurgiu Smilgevičiumi (Tomske), kun. Antanu Šeškevičiumi (Altajaus krašte). Pats Petras Lygnugaris aptarnavo Tomsko srities, Krasnojarsko krašto ir Buriatijos katalikus (kartais ir to pageidavusius stačiatikius). Kartu jis palaikė ryšį su savo provincijolu (įsikūrusiu Lietuvoje) kun. Jonu Danyla. Lėšų pragyvenimui ir kelionėms gaudavo iš tikinčiųjų aukų. Dalį pinigų išdalindavo skurstantiems, dalį kaip pagalbą siųsdavo į Lietuvą.

1958 m. P.Lygnugarį sovietiniai organai buvo areštavę Baturino gyvenvietėje, vietos spaudoje apie jį paskelbti kompromituojantys straipsniai, bet kunigas toliau dirbo nelegalų sielovadininko darbą. 1962 m. Taišete jį nuteisė penkeriems metams tremties į Železnogorsko gyvenvietę Irkutsko srityje. 1970 m. sunkiai sergančiam tremtiniui leido pasirinkti gyvenamąją vietą, kartu uždraudę jam likti Sibire.

Tais pačiais metais grįžo į Lietuvą, tarnavo Akmenės Šv. Onos bažnyčioje. Dalyvavo leidžiant ir platinant Lietuvos katalikų bažnyčios kroniką. Paskutiniaisias gyvenimo metais buvo Žemaičių Kalvarijos Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bazilikos altaristas, palaidotas šio miestelio Beržų kalno kapinėse.

Šaltiniai  
 Viktor Bilotas. Миссия иезуитов в Сибири в период правления Н. Хрущева 
 Irena Petraitienė. Gedulo ir vilties dienai: Sibiro apaštalai // bernardinai.lt
 Лигнугарис Пятрас (Lygnugaris Petras) // gulagmuseum.org

Nuorodos  
 Kun. P.Lygnugario Sibire naudota maldaknygė Kauno istorijos muziejuje // gulagmuseum.org

Lietuvos kunigai
Lietuvos jėzuitai
Rusijos lietuviai
Romos katalikų dvasininkai
Viktoras Bilotas

Viktoras Bilotas (; g.1971 m. spalio 16 d. Rusijos Tomsko srities Čajos rajono Kopanojė Ozero kaime) – VDU doktorantas, projekto "Lietuvių Sibiriada" vadovas.

Biografija 
Gimė tautiškai mišrioje šeimoje, tėvas Petras Bilotas į Sibirą pateko per 1951 m. Lietuvoje vykdytą trėmimo operaciją „Osenj“. Viktoras Bilotas gimtajame kaime lankė aštuonmetę, o rajono centre Podgorne – vidurinę mokyklą. 

Krasnojarske baigęs Sibiro technologijos instituto Miškininkystės fakultetą, dirbo pagal specialybę gimtinėje, vėliau tarnavo Čitos srityje Tarybinėje armijoje. Po studijų Šv. Jono institute Sankt Peterburge, 2005 m. grįžo į Sibirą. Trejus metus tarnavo administratoriumi Kristaus Atsimainymo katedroje Novosibirske, dirbo su Caritas organizacija. 2008 m. nukreiptas studijuoti į Romą: bažnyčios istorijos studijos Popiežiškajame Grigaliaus universitete. Apgynė licencijato darbą apie lietuvių jėzuitų misiją Sibire Nikitos Chruščiovo valdymo laikais.

Po baigimo grįžo atgal į Vakarų Sibirą. Paskirtas steigiamos parapijos Novosibirsko srities Krasnozerskojės gyvenvietėje administratoriumi, kartu dėstė Novosibirsko proseminarijoje. Toliau tyrinėjo katalikybės ir lietuvių Sibire istoriją. Dalyvavo Sibiro lietuvių veikloje , kartu rūpinosi ir tremtinių kapinių išsaugojimu. Jo iniciatyva 2015 m. Tomsko srities „86 kvartalo“ gyvenvietėje iškilo tautiečiams skirtas memorialinis paminklas. Yra VDU doktorantas, projekto "Lietuvių Sibiriada" vadovas.

Išnašos

Šaltiniai 
 «Наша община – частичка большой Церкви»
 Dalia Žemaitytė. Kun. Viktoras Bilotas. Apie lietuvius Sibire, Katalikų bažnyčią Rusijoje ir nacionalizmą // bernardinai.lt 
 Виктор Билотас. Прикоснуться к истокам веры… // «Сибирская Католическая Газета»

Nuorodos 
 Виктор Билотас. Миссия иезуитов в Сибири в период правления Н. Хрущева

Lietuvos kapelionai
Rusijos lietuviai
Romos katalikų dvasininkai
Glebavičiai

Glebavičiai () – XV a. – XVII a. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės (LDK) didikų giminė.

Giminė 
Katalikai, kilę iš etninės Lietuvos. Pirmasis iš XV a. antrosios pusės žinomas giminės atstovas Glebas Vėžaitis. Per herbus (Lelija (herbas)Leliva) giminiavosi su tuo metu įtakingais didikais Manvydais. Dėl to ir dėl glaudžių ryšių su valdančiąja Jogailaičių dinastija iškilo jo sūnūs Jurgis, Stanislovas ir Petras Glebavičiai.

Glebavičiai nuolat būdavo skiriami LDK rusiškų žemių (Smolenskas, Polockas, Vitebskas) vietininkais arba vaivadomis, neretai – centrinės valdžios pareigūnais (buvo Vilniaus ir Trakų vaivados, LDK maršalkos, iždininkai). Pasižymėjo XV a. pab.- XVI a. pirmosios pusės karuose su Maskvos didžiąja kunigaikštyste, dalyvavo pasiuntinybėse.

Žymiausi giminės atstovai 
 Glebas Vėžaitis – giminės pradininkas
 Jurgis Glebavičius (?-po 1520) – 1492-1499 m. Smolensko vietininkas, 1508-1514 m. Smolensko vaivada , išgarsėjo gindamas Smolenską. Jurgis Glebavičius savo giminės herbą suteikė Brastos muitininkui Mykolui Juozapavičiui, taip padėjo šiai žydų giminei įsitvirtinti LDK valdančiajame elite.
 Mikalojus Jurgaitis Glebavičius (?-1514) – išgarsėjo gindamas Smolenską
 Jonas Glebavičius (?-1549) – Glebavičių įtaką ypač sustiprino Jurgio sūnaus  veikla. Kaip ištikimas Bonos Sforcos šalininkas, jai konfliktuojant su Lietuvos ponais parėmęs Žygimanto Augusto kandidatūrą į didžiojo kunigaikščio sostą, jis 1542 m. tapo Vilniaus vaivada, 1546 m. – LDK kancleriu. Buvo vienas turtingiausių Lietuvos didikų: pagal 1528 m. LDK kariuomenės surašymą duodavo 148 raitelius, o tai atitiko 184 valstiečių tarnyboms iš savo ir dar 88 iš žmonos valdų. Valdovo pavyzdžiu kūrė savo dvarą – jo pareigūnai vadinti maršalkomis, pakamariais ir kt.
 Jonas Glebavičius (?-1590) – Ryšius su LDK valdovo gimine išsaugojo ir jo sūnus Jaunystėje lavinosi Šv. Romos (Vokietijos) imperatoriaus dvare, kurį laiką buvo Žygimanto Augusto dvariškis, 1580-1586 m. – LDK didysis iždininkas, 1586-1590 – Trakų vaivada. Perėjęs į evangelikų reformatų tikėjimą globojo kalvinų spaustuvę Vilniuje, rėmė Andrių Volaną ir Joną Lasickį.
 Stanislovas Glebavičius (?-1513) – 1495-1501 m. Vitebsko vietininkas, 1501-1513 m. Polocko vaivada 1492-1511 m. buvo vienas svarbiausių Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės derybininkų su Maskva.
 Petras Glebavičius –

Paskutinis žymus LDK veikėjas iš Glebavičių giminės – Smolensko vaivada Jurgis Karolis Glebavičius (?-1669) – XVII a. vidurio karų su Rusija ir Švedija dalyvis. 1655 m. atsisakė pripažinti Švedijos karaliaus Karolio X Gustavo valdžią, nors buvo vedęs Kėdainių sutarties su švedais iniciatoriaus Jonušo Radvilos seserį Kotryną. Aktyviai dalyvavo rengiant 1667 m. Andrusovo paliaubų sutartį su Maskva. 1668-1669 m. – Vilniaus vaivada.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Glebavičių giminės medis @ Geni.com

Glebavičiai
Eugenijus Valatka

Eugenijus Valatka (g. 1971 m. balandžio 19 d. Sokonių kaime, Prienų rajone) – lietuvių chemikas, cheminės inžinerijos mokslų daktaras, profesorius, Kauno technologijos universiteto (KTU) rektorius.

Biografija 
1989 m. pradėjo studijuoti Kauno politechnikos institute (nuo 1990 m. – Kauno technologijos universitetas), 1993 m. įgijo inžinerijos bakalauro laipsnį. 1994–1996 m. studijas tęsė KTU ir Anžė universitete Prancūzijoje, įgijo aplinkosaugos inžinerijos magistro laipsnį. Disertaciją rengęs KTU ir 13-ajame Paryžiaus universitete, E. Valatka ją apgynė 2000 m., jam suteiktas cheminės inžinerijos daktaro laipsnis.

2000–2002 m. E. Valatka dirbo vyr. asistentu ir lektoriumi KTU Cheminės technologijos fakulteto Fizikinės chemijos (dabar – Fizikinės ir neorganinės chemijos) katedroje, 2002–2012 m. šios katedros docentas, nuo 2012 m. – profesorius. 2006–2011 m. ėjo Cheminės technologijos fakulteto studijų prodekano, nuo 2011 m. – dekano pareigas. 2018 m. išrinktas KTU rektoriumi.

2019-2021 m. – Lietuvos universitetų rektorių konferencijos viceprezidentas.

Nuo 2019 m. Lietuvos energetikos instituto mokslo tarybos narys.

Nuo 2020 m. ISM Vadybos ir ekonomikos universiteto valdybos narys.

Nuo 2020 m. LRT Tarybos narys.

Nuo 2020 m. Kauno prekybos, pramonės ir amatų rūmų tarybos narys.

Nuo 2021 m. Kauno krašto pramonininkų ir darbdavių asociacijos viceprezidentas.

Nuo 2021 m. Gdansko technologijų universiteto (Politechnika Gdańska) (Lenkija) Tarptautinės mokslo tarybos narys.

Veikla 
Mokslinės interesų sritys – katalizė, elektrochemija, fotochemija. Per mokslinę karjerą dalyvavo daugiau kaip 40 nacionalinių ir tarptautinių konferencijų, paskelbė daugiau kaip 70 mokslo darbų, kurių dalį sudaro publikacijos, paskelbtos tarptautiniuose, citavimo reitingą turinčiuose mokslo žurnaluose. 

Turi dalyvavimo ir vadovavimo mokslinių tyrimų ir eksperimentinės plėtros (MTEP) projektams patirties, yra aktyvus tarptautinių ir Lietuvos organizacijų – Tarptautinės elektrochemijos draugijos (ISE), Europos chemijos tematinio tinklo (ECTN) ir kt. – narys, Lietuvos chemikų draugijos pirmininko pavaduotojas.

Kaip ekspertas aktyviai dalyvavo studijų projektų veiklose rengiant Europos kreditų perkėlimo ir kaupimo sistemos (ECTS) nacionalinę koncepciją, plėtojant studijas reglamentuojančių aprašų sistemą.

Nuorodos 
Eugenijaus Valatkos gyvenimo aprašymas

Šaltiniai 

Kauno technologijos universiteto rektoriai
Lietuvos chemikai
Víctor Pérez Alonso

Viktoras Peresas Alonzas (; g. 1988 m. sausio 12 d.) – Ispanijos futbolininkas, žaidžiantis saugo pozicijoje.

Karjera 
Žaidėjas yra rungtyniavęs gimtinėje bei Lenkijos, JAV, Indijos lygose.

Vilniaus „Žalgiris“ 
2019 m. sausio mėnesį pasirašė sutartį su Vilniaus „Žalgiriu“. 2019 m. A lygos sezone sužaidė 21 rungtynes ir pelnė du įvarčius.

2020 m. sausio mėn. tapo aišku, kad žaidėjas Vilniaus „Žalgiryje“ neberungtyniaus.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Soccerway
 bdfutbol.com

Perez
Perez
Edinburgh City FC

„Edinburgh City Football Club“ – Škotijos futbolo klubas iš Edinburgo.

Istorija 
Klubas įkurtas 1966 m. Orginalusis Edinburgh City Football Club buvo įkurtas 1928 m., tačiau 1955 m. nutraukė savo veiklą.

Aprangos ir jų pokyčiai 
Sportinių aprangų gamos pokyčiai
 Namuose žaidžia baltos spalvos aprangomis.

Sezonai 

|}

Šaltiniai

Nuorodos 
 http://www.edinburghcityfc.com/

Edinburgh City
Švč. Lurdo Dievo Motinos bažnyčia Sankt Peterburge

Švenčiausios Lurdo Dievo Motinos bažnyčia  () – Romos katalikų šventovė Rusijos Sankt Peterburgo mieste. Moderno stiliaus architektūros paminklas iškilęs Kauno skersgatvyje, administraciškai priklauso Maskvos Dievo Motinos arkivyskupijai. Pamaldos vyksta rusų, lenkų ir lotynų kalbomis.

Istorija 
XIX a. pabaigoje tuometinėje Rusijos imperijos sostinėje Sankt Peterburge gyveno skaitlinga prancūzų bendruomenė. Minint Švč. Dievo Motinos apsireiškimo Lurdo mieste jubiliejų, 1898 m. ji kreipėsi į carinę administraciją, prašydama leisti pasistatyti katalikišką bažnyčią. 1900 m. naujosios parapijos klebonas Ambrozijus Kiuni nupirko sklypą, kuriame buvo įrengta laikina medinė koplyčia.

Projektą paruošė peterburgietis architektas Leontijus Benua (1856–1928). Lėšos buvo renkamos prancūzų bendruomenės tarpe, įmonė „Batinjol“ padovanojo granitinius blokus, atlikusius po Trejybės tilto statybos, o „Černomorskyj“ gamykla () padovanojo cementą. Visgi pinigų trūko ir L.Benua kartu su kitu architektu Marijonu Peretetkovičiumi (1872–1916) buvo priversti projektą supaprastinti ir tuo pačiu jį atpiginti.

Iškilo vienanavis pastatas, perdengtas gelžbetonine perdanga. Fasadas su aukštoku bokštu padengti skaldytu granitu. 1909 m. lapkričio 22 d. (senuoju stiliumi) vyskupas Janas Cepliakas bažnyčią pašventino. Po Spalio perversmo šventovė nebuvo uždaryta, bet miesto blokados metu per Antrąjį pasaulinį karą neveikė. 1941 m. klebonas Klovis Floran buvo išsiųstas į Prancūziją. 

Pokaryje apleistą pastatą remontavo kun. Juozapas Kazlas (tarnavo 1945–1963 metais). Ilgą laiką Švč. Lurdo Dievo Motinos šventovė buvo vienintelė katalikiška bažnyčia tuometiniame Leningrade, be kitų tikinčiųjų ją lankė ir skaitlingi turistai. Karingojo ateizmo laikotarpiu nuo 1966 m. klebonavęs Juozapas Povilionis vykdė apdairią bažnytinę politiką. 1991 m. jis išvyko į Lietuvą ir rezidavo Kauno Šv. Antano parapijoje.

Savo šimtmetį šventovė pasitiko pasikeitusi: atliktas remontas, įrengta centrinė šildymo sistema.

Šaltiniai 

 Parapijos internetinė svetainė (ru)
 Parapijos istorija (ru)
 Katalikiška Lurdo Dievo Motinos bažnyčia // Sankt Peterburgo enciklopedija (ru)

Sankt Peterburgo bažnyčios
Paulius Normantas (1925)

Paulius Normantas (g. 1925 m.) – Lietuvos sporto pedagogas ir keliautojas, antinacinio pasipriešinimo dalyvis.

Biografija 
Antrojo pasaulinio karo metais kovojo antinacinio pasipriešinimo gretose ir buvo suimtas. 1944 m. dalyvavo sukilime, atidariusiame lagerio vartus.

1949 m. baigė Lietuvos valstybinį kūno kultūros institutą, toliau mokėsi aspirantūroje Leningrade. Apgynė pedagogikos mokslų kandidato disertaciją. 1969–1970 m. Ufos aviacijos institute dirbo Fizinio lavinimo katedros vedėju, vėliau docento pareigose dėstė Vilniaus valstybiniame universitete ir Vilniaus pedagoginiame institute, Centrinėje trenerių mokykloje (dab. Maskvos fizinės kultūros akademija). 

Turistinių kelionių mėgėjas, kultivavo slidinėjimo, irklavimo ir buriavimo sportą, povandeninę medžioklę. 1958 m. su dviviete baidare dalyvavo 2200 km ilgio vandens žygyje iš Baltijos jūros į Juodąją. Su mokslo tiriamaisiais laivais kelis kartus plaukė ekspedicijose po Japonų ir Ochotsko jūras.

1974 m. kovo viduryje žvejojo Aralo jūroje. Išlipus į salą, valtį netikėtai nunešė potvynis. Liko puskepalis duonos, truputis kito maisto, povandeninis šautuvas ir nardymo įranga. Penkiasdešimt penkias paras žvejys turėjo praleisti negyvenamoje saloje: medžiojo žuvis, lauže kepė paukščių kiaušinius, rinko žoleles. Nuo gyvačių ir skvarbaus vėjo saugojo iškasta žieminė, troškulį jis malšino ant Aralo paviršiaus susirenkančiu lengvesniu gėlu vandeniu. Kai vėlyvą pavasarį ežeras ėmė sekti ir vanduo sušilo iki +16°С, P.Normantui pavyko nuplaukti dvidešimt kilometrų ir išlipti į krantą. 

Savo pakartotus Robinzino Kruzo nuotykius negyvenamoje saloje doc. Paulius Normantas aprašė apsakyme, kuris daug kartų buvo išspausdintas knygose ir žurnaluose.

Bibliografija 
 Профессионально-прикладное физическое воспитание: Учеб. пособие – Вильнюс: МВССО ЛитССР, 1981
 Спортивная работа в Смалининкском совхозе-техникуме: Обобщение опыта – Вильнюс: МСХ ЛитССР, 1984

Šaltiniai 
 Нормантас Паулюс Клементьевич // УГАТУ 
 Кафедра физического воспитания // УГАТУ
 Кафедра теории и методики зимних видов спорта // МГАФК

Nuorodos 
 «В плену Арала» П. Нормантас. Часть 1 
 «В плену Арала» П. Нормантас. Часть 2 

Lietuvos rezistentai
Lietuvos pedagogai
Lietuvos keliautojai
2019 m. pasaulio rogučių sporto čempionatas

2019 m. pasaulio rogučių sporto čempionatas – Tarptautinė rogučių sporto federacijos organizuojamas geriausių pasaulio rogučių sporto atletų čempionatas, kuris vyko sausio 24 d. – sausio 27 d. Vokietijos mieste Vinterberge.

Medalininkai

Medalių lentelė

Nuorodos 
 Oficiali svetainė 

Pasaulio rogučių sporto čempionatai
2019 sporte
Vinterbergo ledo trasa

Vinterbergo ledo trasa () – ledo trasa Vinterberge, Vokietijoje. Trasa pritaikyta bobslėjaus, skeletono ir rogučių varžyboms.

Čia trys kartus vyko Pasaulio rogučių sporto čempionatas.

Charakteristika

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Vokietijos sporto statiniai
Ledo trasos
Busan IPark

„Busan IPark FC“ ()– Pietų Korėjos futbolo klubas iš Busano.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1983 m., kai buvo įkurtas Daewoo Royals klubas.

Pasiekimai 
 Keturis kartus tapo šalies čempionais.
 Vieną kartą iškovojo futbolo taurę.

Sezonai 

|}
Šaltiniai:

Spalvinė gama 
Raudona ir balta spalvos.

Aprangų pokyčiai

Sudėtis 
Atnaujinta: 2019 m. rugsėjo 12 d.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė
 Soccerway
 RSSSF duomenų bazė (čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrų istorija)

Busan IPark
Daejeon Hana Citizen FC

„Daejeon Citizen FC“ ()– Pietų Korėjos futbolo klubas iš Tedžono.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1997 m., kai buvo įkurtas Daejeon Citizen.

Pasiekimai 
 Vieną kartą iškovojo futbolo taurę.

Sezonai 

|}
Šaltiniai:

Spalvinė gama 
Mėlyna ir raudona spalvos.

Aprangų pokyčiai

Sudėtis 
Atnaujinta: 2019 m. rugsėjo 12 d.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė 
 Soccerway
 RSSSF duomenų bazė (čempionai ir sezonai)

Daejeon Citizen
Gwangju FC

„Gwangju FC“ ()– Pietų Korėjos futbolo klubas iš Kvandžu.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 2010 m., kai buvo įkurtas Gwangju FC.

Žaidė elito divizione, bet jame įsitvirtinti nepavyko.

2017 m. sezone liko paskutiniai (12-ti) ir iškrito į žemesnį divizioną.

Pasiekimai 
 K Lyga 2: (D2)
 Nugalėtojai: 2019
 Antroji vieta: 2014

Sezonai 

|}
Šaltiniai:

Spalvinė gama 
Geltona ir juoda spalvos.

Aprangų pokyčiai

Sudėtis 
Atnaujinta; 2019 m. rugsėjo 12 d.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė
 Soccerway
 RSSSF duomenų bazė (čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrų istorija)

Gwangju
1988 m. AFC Azijos taurė

1988 m. AFC Azijos taurė – devintasis AFC Azijos taurės turnyras, 1988 m. gruodžio 2–18 d. vykęs Katare. Turnyre dalyvavo 10 komandų, kurios pradžioje buvo suskirstytos į 2 grupes. Čempionais tapo titulą gynę Saudo Arabijos futbolininkai, finale nugalėję Pietų Korėjos futbolininkus.

Stadionai 

Čempionato varžybos vyko 2 Kataro stadionuose.

Atranka 

Atrankoje į čempionatą dalyvavo 24 AFC narės, tačiau atrankos metu pasitraukė Irakas, Singapūras, Birma ir Omanas. Kataras kaip šeimininkai, ir Saudo Arabija kaip tuometiniai čempionai pateko be atrankos.

Grupių turnyras

A grupė 

  2 – 0 
  0 – 1 
  0 – 0 
  2 – 1 
  2 – 0 
  1 – 0 
  2 – 3 
  1 – 0 
  3 – 0 
  0 – 3

B grupė 

  0 – 2 
  0 – 0 
  3 – 0 
  0 – 0 
  0 – 1 
  1 – 0 
  1 – 1 
  2 – 2 
  0 – 1 
  0 – 1

Atkrintamosios varžybos

Rezultatyviausi žaidėjai 
3 įvarčiai
  Li Tėho

2 įvarčiai
  Ma Linas
  Sie Jusinas
  Faršadas Pijusas
  Bjun Bjungdžo
  Čung Hėvonas
  Hvang Sunhongas
  Kim Džosungas
  Adelis Chamisas
  Mansūras Mufta
  Chalidas Salmanas

Nuorodos 
 RSSSF statistika

AFC Azijos taurė
1988 sporte
Kataro futbolas
1984 m. AFC Azijos taurė

1984 m. AFC Azijos taurė – aštuntasis AFC Azijos taurės turnyras, 1984 m. gruodžio 1–16 d. vykęs Singapūre. Turnyre dalyvavo 10 komandų, kurios pradžioje buvo suskirstytos į 2 grupes. Čempionais pirmąsyk tapo Saudo Arabijos futbolininkai, finale nugalėję kinus.

Stadionai 

Čempionato varžybos vyko 1 Singapūro stadione.

Atranka 

Atrankoje į čempionatą dalyvavo 29 AFC narės, tačiau atrankos metu pasitraukė Birma, Bahreinas, Libanas, Makao, Brunėjus, Irakas ir Pietų Jemenas. Singapūras kaip šeimininkai, ir Kuveitas kaip tuometiniai čempionai pateko be atrankos.

Grupių turnyras

A grupė 

  1 – 0 
  1 – 1 
  1 – 0 
  0 – 1 
  0 – 0 
  1 – 0 
  1 – 1 
  3 – 1 
  0 – 1 
  0 – 1

B grupė 

  3 – 0 
  2 – 0 
  2 – 0 
  2 – 0 
  0 – 2 
  0 – 0 
  0 – 1 
  3 – 0 
  1 – 1 
  5 – 0

Atkrintamosios varžybos

Rezultatyviausi žaidėjai 
3 įvarčiai
  Dzia Siučuanas
  Šahrochas Bajani
  Naseras Mohamadchanis

2 įvarčiai
  Gu Guangmingas
  Žao Daju
  Madžedas Abdula
  Razalis Saadas

Nuorodos 
 RSSSF statistika

AFC Azijos taurė
1984 sporte
Singapūro sportas
1956 m. AFC Azijos taurė

1956 m. AFC Azijos taurė – pirmasis AFC Azijos taurės turnyras, 1956 m. rugsėjo 1–15 d. vykęs tuometėje britų kolonijoje Honkonge. Turnyre dalyvavo 4 komandos, kurios varžėsi grupės turnyre. Pirmaisiais čempionais tapo pietų korėjiečiai.

Stadionai 

Čempionato varžybos vyko 1 Honkongo stadione.

Atranka 

Atrankoje į čempionatą varžėsi 7 AFC narės, dar keletas rinktinių pasitraukė prieš atranką.

Grupės turnyras 

  2 – 3 
  2 – 2 
  1 – 2 
  2 – 2 
  2 – 1 
  5 – 3

Nuorodos 
 RSSSF statistika

AFC Azijos taurė
1956 sporte
Honkongo sportas
Gulsčiasis karklas

Gulsčiasis karklas (Salix repens) – gluosninių (Salicaceae) šeimos gluosnių genties (Salix) krūmas. Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.

Paplitimas 

Paplitęs Vakarų, Vidurio ir Šiaurės Europoje bei Baltijos pajūrio (Kaliningrado sritis, Lietuva, Latvija, Estija) smėlynuose.

Lietuvoje retas augalas, radavietės susitelkusios Vakarų Lietuvos pajūryje.

Biologija 
Krūmas – 0,5-1 m aukščio. Stiebas šliaužiantis, lengvai įsišaknijantis ir kartais sudarantis nemažo ploto krūmynus.  Ūgliai  geltoni ar rausvai žali, plaukuoti. Laja išsidraikiusi, netaisyklinga, šliaužianti. Šakelės plonos, tiesios, beveik plikos, geltonos ar rusvai gelsvos. Pumpurai švelniai plaukuoti. Lapai trumpakočiai, iki 6,5 cm ilgio ir 2 cm pločio ovališki, pailgai elipsiški ar lancetiški su maža, atgal atsilenkusia viršūne; jauni lapai būna plaukuoti.  Žirginiai išauga kartu su lapais arba anksčiau.  Kuokeliai 2, dulkinės iš pradžių rausvos, vėliau geltonos, peržydėjusios – juosvos.

Žydi balandžio-gegužės mėn. Vaisiai prinoksta gegužės-birželio mėn. Dauginasi sėklomis ir vegetatyviškai – iš šakniastiebio išaugančiais ūgliais. Kryžminasi su žilvičiu (S. viminalis), purpuriniu (S. purpurea),  pajūriniu (S. daphnoides) bei pelkiniu (S. rosmarinifolia) karklais.

Polimorfiška rūšis, turinti daug variantų.

Apsauga 
Lietuvoje rūšis saugoma nuo 1981 m. Augavietėms pajūryje kenkia poilsiautojai.

Nuorodos 
 Gulščiojo karklo mokslinis lotynų kalba pavadinimas ir sinonimai per theplantlist.org  (anglų k.)''

Literatūra 
 Lietuvos raudonoji knyga. Red Data Book of Lithuania, Vilnius, 2007, 445 p.
 Lietuvos TSR Flora, Lietuvos TSR mokslų akademija (dab. Lietuvos mokslų akademija), Vilnius, Mokslas, 1961, III tomas, 55-56 p.

Gluosniniai
Medžiai ir krūmai
Kyburių valsčius

Kyburių valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje. Centras – Kyburiai.

Istorija

Valsčius gyvavo carmečiu, minimas 1868 m. iki I pasaulinio karo.

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1867 || Velžiai || Kazimieras Jasėnas, dvasininkas, meno istorikas || 1950
|-
| 1912 || Velžiai || Mykolas Jasėnas, žurnalistas, teisininkas, bibliotekininkas || 2009
|}

Šaltiniai

Panevėžio apskrities valsčiai
Muzikos asociacijos metų apdovanojimai 2018

M.A.M.A. muzikiniai apdovanojimai 2018 buvo surengti Žalgirio arenoje, Kaune, 2019 m. sausio 25 d. Apdovanojimus vedė dainininkas Vidas Bareikis ir komikas Justinas Jankevičius. Daugiausia apdovanojimų – 3 – gavo elektroninės muzikos DJ Dynoro.

Nominacijos 
Laimėtojai pažymėti paryškintu šriftu.

Metų proveržis 
 Dynoro
 Flying Saucer Gang
 Ieva Zasimauskaitė
 8 kambarys
 Kiti kambariai

Metų elektroninės muzikos grupė, atlikėjas, atlikėja 
 Beissoul & Einius
 Dynoro
 Happyendless
 Junior A
 Ten Walls

Metų alternatyvos grupė, atlikėjas, atlikėja 
 Alina Orlova
 Golden Parazyth
 Migloko
 Shishi
 Timid Kooky

Metų hip-hop grupė, atlikėjas, atlikėja 
 Despotin Fam
 Flying Saucer Gang
 G&G Sindikatas
 8 kambarys
 Mad Money

Metų roko grupė, atlikėjas, atlikėja 
 Colours of Bubbles
 Freaks On Floor
 Garbanotas
 Mountainside
 The Station

Metų grupė 
 Colours of Bubbles
 Freaks On Floor
 Garbanotas
 G&G Sindikatas
 Golden Parazyth

Metų koncertinė grupė, atlikėjas, atlikėja 
 Andrius Mamontovas
 Daddy Was A Milkman
 G&G Sindikatas
 Leon Somov ir Jazzu
 SEL

Metų atlikėja 
 Alina Orlova
 Ieva Narkutė
 Ieva Zasimauskaitė
 Jazzu
 Moniqué

Metų atlikėjas 
 Daddy Was A Milkman
 Dynoro
 Justinas Jarutis
 Saulius Prūsaitis
 Vidas Bareikis

Metų vaizdo klipas 
 Antikvariniai Kašpirovskio dantys – „Daug dienų“
 Beissoul & Einius – „Rooftop“
 Donatas Montvydas – „Žiūrėk, ką padarei“
 Garbanotas – „Liūdnos akys“
 Moniqué – „Žinau, ką turiu“

Metų albumas 
 Daddy Was A Milkman – „Intimate us“
 Garbanotas – „Room for you“
 G&G Sindikatas – „99“
 Happyendless – „Kinetika“
 Ieva Narkutė – „Kai muzika baigias“

Metų daina, kūrinys 
 Donatas Montvydas ir SEL – „Nieko verta“
 Dynoro – „In my mind“
 Ieva Zasimauskaitė – „When We're old“
 Jovani feat. Jazzu – „Keep it to myself“
 Saulius Prūsaitis – „39“

Apdovanojimas už nuopelnus lietuviškai muzikai 
 Teisutis Makačinas

Šaltiniai 

M.A.M.A. muzikiniai apdovanojimai
2018 muzikoje
KS Turbina Cërrik

„KS Turbina“ – Albanijos futbolo klubas iš Ceriku. Namų rungtynes žaidžia „Nexhip Trungu“ stadione.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1956 m.

Nuo 2017–2018 m. sezono žaidė Pirmoje lygoje, „B“ grupėje. Pirmuose etapuose nesisekdavo ir pakliūdavo į silpnųjų grupes, o kovoje dėl išlikimo išvengdavo iškritimo į žemesnį divioną.

2021/22 m. Pirmasis divizionas buvo sujungtas ir jame žaidė 16 ekipų. „Turbina“ įpusėjus prmenybėms buvo paskutinėje vietoje.

Sezonai 

|}

Šaltiniai

Nuorodos 
 facebook paskyra
 SOCCERWAY 
 SOFASCORE
 Transfermarkt
 RSSSF duomenų bazė

Turbina
KF Oriku

„Klubi i Futbollit Oriku“, trumpiau „KF Oriku“ – Albanijos futbolo klubas iš Oriku. Namų rungtynes žaidžia „Petro Ruci“ stadione.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 2012 m. 

2017/2018 m. žaidė antros pakopos pirmenybėse ir užėmė antrą vietą, kuri leido kilti į Pirmą divizioną.

Žaidžia Pirmoje lygoje, „B“ grupėje.

Sezonai 

|}

Šaltiniai

Nuorodos 
 SOCCERWAY
 RSSSF duomenų bazė

Oriku
FK Vora

„Vorės“ futbolo klubas, o trumpai FK „Vora“ bei KF „Vora“ arba „Vora“ – Albanijos futbolo klubas iš Vorės. Namų rungtynes žaidžia „Fusha Sportive Vorë“ stadione.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 2011 m. 

2017/18 m. sezone tapo Antrojo diviziono (trečia pakopa) A grupės nugalėtojais.

2018/19 m. sezono žaidė Pirmame divizione, „A“ grupėje, tačiau liko paskutinėje vietoje ir buvo perkelti į Antrą divizioną.

2019/20 m. sezone tapo Antrojo diviziono (trečia pakopa) A grupės nugalėtojais.

2020/21 m. sezono žaidė Pirmame divizione, „A“ grupėje užėmė ketvirtą vietą.

Sezonai 

|}

Šaltiniai

Nuorodos 
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 Transfermarkt
 Globalsportsarchive
 RSSSF duomenų bazė

Vora
KF Veleçiku Koplik

„KF Veleçiku Koplik“ – Albanijos futbolo klubas iš Kopliku. 

Namų rungtynes žaidžia „Reshit Rusi“ stadione, Škoderyje.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1948 m.

Žaidė Pirmoje lygoje, „A“ grupėje.

2020–21	m. Kategoria e Parë, A grupėje liko devinti ir iškrito į žemesnį divizioną.

Pasiekimai 
 Antrasis divizionas (Kategoria e Dytë)
 Nugalėtojai (2): 1986/87, 2000/01
 Antrieji (1): 2012/13

Sezonai 

|}

Šaltiniai

Nuorodos 
 Soccerway (apie klubą)
 SofaScore (apie klubą)
 Transfermarkt (apie klubą)
 Panorama (sport)
 RSSSF duomenų bazė

Veleçiku
FK Shënkolli

„Šenkolio“ futbolo klubas, o trumpai FK „Shënkolli“ bei „Shënkolli“ – Albanijos futbolo klubas iš Šenkolio. Namų rungtynes žaidžia „Shënkolli“ stadione.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 2011 m.

Žaidžia Pirmoje lygoje, „B“ grupėje.

Sezonai 

|}

Sudėtis

Šaltiniai

Nuorodos 
 SOCCERWAY
 RSSSF duomenų bazė

Shënkolli
Lirema

UAB „Lirema“ yra Lietuvos ir Vokietijos kapitalo įmonė. „Lirema“ atidarė pirmąją privačią akių chirurgijos klinika Vilniuje ir vieną pirmųjų tokių klinikų Lietuvoje. Šiuo metu „Lirema“ valdo didžiausią akių chirurgijos klinikų tinklą Lietuvoje. Lietuvoje veikia trys „Lirema“ akių chirurgijos klinikos – Vilniuje (nuo 2003 m.), Kaune (nuo 2011 m.) ir Klaipėdoje (nuo 2007 m.). Taip pat „Lirema“ įkūrė ir valdo tris akių chirurgijos klinikas Švedijoje – Stokholme (nuo 2015 m.), Malmėje (nuo 2018 m.) ir Geteborge (nuo 2019 m.), vieną – Danijoje, Kopenhagoje (nuo 2019 m.).

Šaltiniai

Nuorodos 

Vilniaus įmonės
Tossaint Ricketts

Taucendas Riketsas (Tossaint Ricketts; g. 1987 m. rugpjūčio 6 d.) – Kanados futbolininkas, žaidžiantis puolėjo pozicijoje. Buvęs FK Sūduva Marijampolė narys. 

Yra atstovavęs ir Kanados nacionalinę futbolo rinktinę.

Karjera 
Kanadietis žaidė Suomijoje, Norvegijoje, Turkijoje, Izraelyje. Buvo grįžęs į gimtinę.

2019 m. sausį atvyko į Lietuvą. Atstovauja FK Sūduva Marijampolė.2018 m. gruodžio mėn. žaidė paplūdimio tinklinį su Sūduvos klubo atstovu ir po to užsimezgė darbo santykiai.

2019 m. vasario 24 d. vykusiose Supertaurės rungtynėse pelnė antrą komandos įvartį ir padėjo iškovoti marijampoliečiams trofėjų.

2019 m. rugpjūčio 9 d. pranešta, kad futbolininkas palieka FK Sūduva Marijampolė ir grįžta į Kanadą. Karjerą tęs MLS pirmenybėse. Per pusmetį praleistą Lietuvoje atstovaudamas „Sūduvos“ ekipą įvairiuose turnyruose pelnė dešimt įvarčių (aštuonis iš jų A lygoje).

Nuo 2019 m. žaidė Kanadoje ir atstovavo Vancouver Whitecaps FC.

Pasiekimai 
FK Sūduva Marijampolė
 LFF Supertaurės laimėtojas: 2019 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 soccerway
 CanadaSoccer national team profile
 Tosaint Ricketts at Green Bay Athletics

Ricketts
Ricketts
Vilniaus plokštelių studija

Vilniaus plokštelių studija – Lietuvos garso įrašų studija, įkurta 1958.

Istorija 
1958 m. rugsėjo 10 d. įkurta plokštelių studija oficialiai darbą pradėjo kaip Rygos plokštelių fabriko „Līgo“ padalinys. Iš pradžių studija veikė Lietuvos radijo patalpose (dabartinėje Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos centrinėje būstinėje Konarskio g.), kur plokštelėms gaminti buvo atrenkami techniniu ir meniniu požiūriu kokybiškesni Lietuvos radijo įrašai. 1962 m. studija buvo perkelta į pastatą Jaunimo sode, kuriame tuo metu greta veikė Liaudies kūrybos namai ir Dainų šventės būstinė (dabar Barboros Radvilaitės g. 8). Prieš perkėlimą pastato pirmas aukštas buvo rekonstruotas ir pritaikytas garso įrašymui pagal architekto Romano Jalovecko projektą. 1964 m. pagal inžinieriaus V. Bangaičio projektą pagerinta 280 m² ploto įrašų kambario akustika įrengiant 32 pakabinamas piramides bei penkis Bekešio skydus, išrastus vengro Georg von Békésy.

1964 m. įkūrus visasąjunginę įrašų kompaniją „Melodija“ Vilniaus plokštelių studija perėjo jos žinion kartu su analogiškomis studijomis Maskvoje (centrinė „Melodijos“ studija), Leningrade, Tbilisyje, Taškente, Almatoje, Taline ir Rygoje. Įrašų studija „Melodijos“ padaliniu išbuvo iki Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo. XX a. devintojo dešimtmečio pabaigoje studija turėjo daugiakanalį magnetofoną, garso įrašymo pultą, didžiojoje įrašų salėje stovėjo du „Petrof“ ir „Bechstein“ firmų fortepijonai. Toks aprūpinimas technika buvo žymiai prastesnis nei centrinės studijos Maskvoje. Dėl miesto triukšmo įrašai Vilniaus plokštelių studijoje būdavo daromi vakarais, sesijos užtrukdavo iki nakties. Lietuvai atgavus nepriklausomybę plokštelių studija veikė iki 2004 m.

Produkcija 
Vilniaus plokštelių studijos produkciją sudarė muzikiniai įrašai, skaitovų įkalbėti literatūros kūriniai, liaudies pasakos vaikams, folkloro, restauracijos, metodinės mokomosios medžiagos ir specialių užsakymų įrašai. Įrašai buvo atliekami tik su LTSR kultūros ministerijos bei „Melodijos“ vadovybės pritarimu, daug dėmesio skirta tarybinei ideologijai. Studija per metus įrašydavo 30-35 plokšteles, nors Lietuvai skirtas įrašų limitas buvo kiek didesnis, 38 vienetai. Dariaus Pocevičiaus skaičiavimu 1962-1991 m. plokštelių studija įrašė apie 1000 plokštelių.

Šaltiniai 

Lietuvos muzikinės organizacijos
Tūbausių I senosios kapinės

Tūbausių I senosios kapinės, vadinamos Markapiais, Maro kapais, Senovės kapais (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – , senas registro kodas – L841) – neveikiančios kapinės pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Tūbausiuose (Kretingos seniūnija), 65 m į šiaurės vakarus nuo Užtvankos gatvės (kelio Kurmaičiai–Genčai), kairiajame Akmenos krante.

Kapinės 

Įrengtos aukštumos pakraštyje, kurį iš vakarų juosia Akmenos slėnis, o šiaurėje – griova, kuria seniau tekėjo bevardis upokšnis.

Kapinės netaisyklingo, šiaurės vakarų–pietryčių kryptimi nežymiai ištęsto ovalo plano, 25 m ilgio ir 20 m pločio, apjuostos palaidų akmenų pylimu, kurio perimetras – 104 m, aukštis – iki 0,7 m, plotis – 1–1,2 m. Šiaurės rytinėje pylimo dalyje paliktas 1,5 m pločio įėjimas.

Paviršius nelygus, banguotas, nuolaidėja į šiaurę, link griovos. Laidojimo žymių nesimato. Pietrytinėje dalyje stovi medinė, stačiakampė stačiasienė, vienkamarė koplytėlė su Švč. Mergelės Marijos skulptūra (registrinis objektas ). Pakraščiuose palei pylimą auga lapuočiai medžiai.  

Teritorijos plotas – 575 kv. metrai.

Kapinės patenka į priešistorinės gyvenvientės () šiaurės vakarinį pakraštį. 2,2 km į šiaurės rytus-šiaurę yra antrosios senosios kapinės.

Istorija 

Kapinės vadinamos Markapiais, Maro kapais, Senovės kapais. Įrengtos XVI a. dirbamos kaimo žemės pakraštyje. Veikė iki XVIII a. pabaigos, laidoti Tūbausių kaimo gyventojai.

Jas uždarius, nuo XIX a. iki XX a. 2 dešimtmečio pabaigos retsykiais be kunigo buvo laidojami nekrikštyti mirę kūdikiai, savižudžiai, skenduoliai, užkrečiamų ligų epidemijų aukos.

Mirusiems atminti nuo seno stovėjo koplytėlė (1913 m. atnaujino Antanas Rimkus), stogastulpis, trys monumentalūs kryžiai. Prie koplytėlės per Gegužines pamaldas kaimo gyventojai rinkdavosi pasimelsti už mirusiuosius, giedojo Visų Šventųjų litaniją.

1936 m. žvalgė Kretingos muziejus, 1959 m. – Juozas Mickevičius (Kretingos kraštotyros muziejus),  1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (ekspedicijos vadovas Romas Olišauskas), 1993 m. – Julius Kanarskas (Kretingos muziejus), 1995 m. – Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė (Kultūros paveldo centras), 2013 m. – Arūnas Strazdas (Kultūros paveldo centras). 

1972–1984 m. registruotos vietinės reikšmės archeologijos paminklų sąraše (eilės Nr. AV-527), 1998 m. – nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąraše (registro kodas L841), 2005 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.

Šaltiniai

Nuorodos 
 
 Kretingos krašto enciklopedija: Tūbausių k. I senosios kapinės (Markapiai)

Kretingos rajono paveldas
Kretingos rajono kapinės