joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Smolensko operacija

Smolensko operacija − Raudonosios armijos Vakarų ir Kalinino frontų puolamoji operacija 1943 m. rugpjūčio 7 d. − spalio 2 d., per Antrąjį pasaulinį karą.

Vakarų ir Kalinino frontai (vadai Vasilijus Danilovičius Sokolovskis ir A. I. Jeriomenka (Андрей Иванович Ерёменко) pralaužė Vokietijos armijų grupės „Centras“ (vadas G. fon Kliugė) gynybą 400 km fronte, sutriuškino 7 divizijas, 14 divizijų padarė didelių nuostolių, prasiveržė į vakarus 200–250 km, užėmė Smolensko sritį, dalį Kalinino srities ir Baltarusijos rajonų.

Smolensko operacija padėjo Raudonajai armijai sėkmingai baigti kontrpuolimą Kursko mūšyje.

Šaltiniai 

Antrojo pasaulinio karo operacijos
Smolenskas
Didžiojo Tėvynės karo mūšiai
Norkūnų piliakalnis

Norkūnų piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22576) Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į vakarus nuo Norkūnų, Balbieriškio seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Balbieriškis – Dubiai, pervažiavus Mikasą, paėjus į dešinę pietų kryptimi per griovą iki senojo kelio vietos, juo į rytus 50 m, palaukėje pasukus smailiu kampu į dešinę pietvakarių kryptimi, paėjus palauke ir vos žymiu keliuku per miškelį, iš viso 100 m – yra dešinėje.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Mikasos dešiniajame krante. Iš aikštelės išliko tik 4x4 m dydžio trikampis fragmentas, pailgas vakarų – rytų kryptimi. Kita nuplovė Mikasa. Jos rytiniame pakraštyje supiltas 1,5 m aukščio, 15 m pločio pylimas, už kurio iškastas 15 m pločio, 2,5 m gylio griovys. Šlaitai nuo upelio statūs, 20 m aukščio.

Piliakalnis apardytas XVI a. – XVII a. jame laidojant mirusiuosius – tyrimų metu aptikti 34 kapai. Pylimas nukirstas, šlaitai apaugę lapuočiais. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 31000 m².

Tyrimai 
1953 m. piliakalnį žvalgė ir 1965 m. tyrė Istorijos institutas. 1965 m. Vytautas Daugudis piliakalnyje ištyrė 220 m² plotą. Jame aptiktas 15­-30 cm storio kultūrinis sluoksnis su brūkšniuota, grublėta ir lygia keramika. Nustatyta, kad pylimas piltas per 2 kartus: pirmaisiais m.e. amžiais ir III a. – IV a. Pirmasis pylimas buvo 1,5 m aukščio nuo aikštelės, jo išorinis 2,5 m aukščio šlaitas leidosi į papėdėje iškastą griovį. Vėliau pylimas buvo paaukštintas iki 2 m, o griovys pagilintas.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.  750 m. į rytus yra vėlesnis Norkūnų II piliakalnis.

Į pietryčius nuo piliakalnio, 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė, tyrinėta 1965 m. Joje aptiktas I tūkstantmečio pirmosios pusės 20 cm storio kultūrinis sluoksnis su brūkšniuota ir grublėta keramika.

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.160
 Даугудис B. Apxeoлогические pacкoпки городищ в Норкунай (Пренайский р–н) в 1964–1965 гг. // Мaтериалы к отчетной конференции apxeoлогических и этнографических экспедиций 1964–1965 гг. Bильнюс, 1966. с. 5–6.
 Pranas Kulikauskas. 1982. Užnemunės piliakalniai. Vilnius, p. 21, 32, 79.
 Tayтавичюс A. Apxeoлогические исследования в Литве в 1962–1966 гг. // Acta Baltico–Slavica. Białystok. 1970. T. VII, p. 224­-225.
 Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius. 1997, p. 122­-123.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Norkūnai I

Piliakalniai Prienų rajone
Čiudiškių piliakalnis

Čiudiškių piliakalnis su gyvenviete, taip pat Pačiudiškių piliakalnis – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas ) Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, Čiudiškiuose, prie Pačiudiškių kaimo, Išlaužo seniūnija. Pasiekiamas keliu , už kanalizuotos Eglynės pasukus į kairę pietvakarių kryptimi 300 m per pievas.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Morkūnupio slėnio kairiojo kranto pakraštyje. Aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 22x13 m dydžio. Šlaitai vidutinio statumo, 3­-9 m.

Piliakalnis apardytas arimų ir duobių, rytinis šlaitas nuardytas kasant karjerą. Piliakalnis apaugęs mišriu mišku.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pirmąja puse. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 5800 m².

Tyrimai 
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.  

Pietinėje papėdėje 0,3 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.161
 Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.,1993, p.67

Nuorodos 

 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Pačiudiškiai

Piliakalniai Prienų rajone
Pathogen

Pathogen – death metalo muzikos grupė iš Australijos.

Nariai

Dabartiniai 

 Aidan Barton – gitara
 Jarrod Curley – gitara
 Aaron Rixon – bosinė gitara,
 James Parish – vokalas
 Chris Unsworth – būgnai

Buvę 
 Phil Norman – bosinė gitara
 Mark Rodregez – bosinė gitara
 Louis Dunstan - bosinė gitara
 Dave Sandstrom - gitara
 John Cuyperus - gitara
 Adam Ferguson - gitara
 Mark de Vattimo - gitara
 Glenn Dyson - gitara
 Justin Norton - vokalas
 Mike Lenane - vokalas
 Marc Henwood - vokalas
 Floppy - vokalas
 Cain Cressal - vokalas
 Gavin Irving - būgnai
 Louis Rando - būgnai
 Ben Mazzarol - būgnai
 Mark Boeijen - būgnai

Diskografija 
 Tyranny of Hatred (1996)
 Nightfall (1997)
 Bloodline (2005)
 Remnants (2009)

Nuorodos 
Oficiali svetainė
Oficialus MySpace puslapis

Australijos muzikos grupės
Death metalo atlikėjai
Arsenali T'bilisi

Tbilisio „Arsenali“ – Gruzijos futbolo klubas iš Tbilisio.

Istorija

Pasiekimai 

Šaltiniai:

Šaltiniai

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)

Arsenali
FC Čiatura

Čiaturos FC – Gruzijos futbolo klubas iš Čiaturos.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1936 m.

Pasiekimai 
 Gruzijos TSR čempionas (1975 m.)
 Gruzijos TSR taurės laimėtojas (1978, 1979 m.)

Šaltiniai:

Šaltiniai

Nuorodos 
 SOCCERWAY
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)

čiatura
Pagaršvio piliakalnis

Pagaršvio (Pošvenčio) piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22572) Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Pagaršvio, Ašmintos seniūnija. Pasiekiamas keliu Pociūnai – Ašminta Pagaršvyje pasukus į kairę pietų kryptimi ir pavažiavus 900 m.

Piliakalnio papėdėje stovinčioje lentoje įrašas byloja „Pošvenčio piliakalnis“ (greta yra Pošvenčio kaimas, teka Ošvenčia).

Piliakalnis 

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Nemuno kairiojo kranto slėnio pakraštyje. Aikštelė ovali, pailga pietų – šiaurės kryptimi, 6x4 m dydžio, ją žiedu juosia pylimas. Jis aukščiausias vakarų – šiaurės vakarų pusėje: 5 m aukščio, 14 m pločio, kitose pusėse – 1-1,5 m aukščio, 7 m pločio. Šlaitai statūs, 12­-13 m aukščio.

Šiaurinis šlaitas ir pylimas apardyti duobių. Piliakalnis dirvonuoja.

Tyrimai 
1953 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. 
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 35000 m². Fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 5700 m².

Gyvenvietė 
Piliakalnio rytų – pietryčių papėdėje, 2 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta brūkšniuotos, lygios, grublėtos ir žiestos keramikos.

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.159
 Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.,1993, p.60
 Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius. 1997, p. 126­-127.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Pagaršvys

Piliakalniai Prienų rajone
Čistopolis

Čistopolis arba Čistajus (; ; ) – miestas Tatarstano Respublikoje, Kamos kairiajame krante, prie Kuibyševo tvenkinio. Rajono centras. 63 029 gyventojų (2002 m. duomenimis).

Istorija 
Čistoje Polės kaimas pirmą kartą paminėtas XVII a. pabaigoje – XVIII a. pradžioje. Jis smarkiai plėtėsi ir 1761 m. jame buvo jau apie 1000 gyventojų. 1781 m. Čistoje Polės kaimas buvo pavadintas Čistopoliu ir gavo miesto teises (šias suteikė imperatorė Jekaterina II).

Žymūs žmonės 
Sofija Gubaidulina, kompozitorė
Nikolajus Lichačiovas (1862–1936), mokslininkas
Borisas Pasternakas, rašytojas

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Tatarstano miestai
Afroamerikiečiai

Afroamerikiečiai arba Afrikos amerikiečiai () – JAV gyvenantys juodaodžių kilmės asmenys, viena iš amerikiečių potaučių. Daugelis jų yra vergovės laikais iš Afrikos atgabentų vergų palikuonys, bet taip pat yra vėlesnių atvykėlių iš Afrikos, Karibų, Centrinės Amerikos ar Pietų Amerikos. Afroamerikiečių bendruomenė susiformavo XVII amžiuje, kolonizacijos laikotarpiu. Tai antra pagal didumą etninė grupė šalyje.  Kalba Amerikos anglų kalba, jos įvairiomis tarmėmis, o Luizianoje – ir vietos kreolų kalba (prancūzų k. pagrindu). Dauguma tikinčiųjų yra krikščionys protestantai (78 %, daugiausia baptistai, metodistai), taip pat yra katalikų (5 %), Jehovos liudytojų (1 %), musulmonų (1 %) ir kt.

Daugiausia gyvena Misisipėje, Luizianoje, Džordžijoje, Alabamoje, Merilande, Pietų Karolinoje, Delavere ir kt.

Afroamerikiečiai – vergų iš Vakarų Afrikos (ypač iš Vergų Kranto), atgabentų į Šiaurės Ameriką XVII–XIX a., ainiai. Nors pradžioje jie laikėsi izoliacijoje nuo kitų rasinių grupių, bet vėliau pradėjo maišytis su kitais amerikiečiais (baltaisiais, indėnais ir kt.), todėl XIX a. vid. apie trečdalis laisvųjų juodųjų buvo mulatai (ir tik 10 % vergų), o XX a. 4-ajame dešimtmetyje mutalai buvo jau 75 % afroamerikiečių. Po 1861–1865 m. JAV pilietinio karo atšaukta vergovė žymiai sumažino juodųjų atskirtį ir paspartino kultūrinį supanašėjimą (asimiliaciją). Tiesa, 1890–1910 m. pietinių valstijų konstitucijos afroamerikiečiams pilietinių teisių dar neužtikrino, veikė rasinės atskirties (segregacijos) sistema.

1910 m. pietinėse valstijose tebegyveno 90 % visų afroamerikiečių, tačiau maždaug nuo 1914 m. prasidėjo migracija į šiaurines ir vakarines valstijas, o 5–8 dešimtmečiais ji įgavo didžiausią mastą. Kadangi juodaodžiai kraustėsi išskirtinai į miestus, jie tapo labiausiai urbanizuota amerikiečių potaute (1980 m. miestuose gyveno 85,3 %).

Iki XX a. vid., veikiant griežtai JAV segregacijos politikai, atskirai skirti „negrai“ ir „mulatai“, tačiau 1950 m. „mulatų“ kategorija panaikinta, o mulatų rasės žmonės priskirti daugiausia „negrams“. XX a. 7-ajame dešimtmetyje vyko afroamerikiečių kova dėl lygių pilietinių teisių – jiems pavyko iškovoti rasinę segregaciją įtvirtinančių įstatymų panaikinimą, tačiau faktiškai afroamerikiečiai daug kur tebelieka apatiniuose visuomeniniuose sluoksniuose – dirba mažai apmokamus, „juodus“ darbus, gyvena uždarose bendruomenėse („getuose“), dažnai išgyvena skurdą, nedarbą, įsitraukę į kriminalinę veiklą. Diduma afroamerikiečių dalyvauja asimiliacijos procesuose, nors dalis pabrėžia savo rasinį išskirtinumą, kelia nacionalistines ir separatistines idėjas.

Afroamerikiečių muzika, folkloras išlaikė daug afrikietiškų tradicijų bruožų, patys yra žymiai paveikę amerikietišką kultūrą.

Išnašos 

JAV gyventojai‎
Pelekonių I piliakalnis

Pelekonių piliakalnis – buvęs piliakalnis Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Pelekonių, Jiezno seniūnija.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas Nemuno dešiniajame krante (dabar Kauno marių tvenkinys), santakoje su Juodija buvusioje kalvoje. Didžiąją jo dalį dar XIX a. nuplovė Nemunas, liko tik status 5 m aukščio, 35 m ilgio jo rytinis šlaitas. Vakarinis šlaitas palengva eroduoja toliau. Nekilnojamojo kultūros paveldo vertinimo tarybos aktas dėl duomenų patikslinimo: 2009-02-10; Nr.: KPD-RM-1027.

Tyrimai 
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.  1988 m. Gintautas Zabiela ištyrė piliakalnio liekanas – iš viso 33,5 m² dydžio plotą, aptiko vėlyvų kapinių suardyto kultūrinio sluoksnio likučius su lipdyta keramika, akmenų grindiniu.

Į vakarus nuo piliakalnio, kitapus daubos, 0,9 ha plote yra papėdės gyvenvietė, tyrinėta 2003 m. Joje rastas iki 1,1 m storio I tūkstantmečio antrojo ketvirčio – vidurio kultūrinis sluoksnis su stulpaviete, židiniu, brūkšniuota, grublėta, lygia ir gludinta keramika, titnaginėmis nuoskalomis ir skeltėmis.

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.160
 Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.,1993, p.67
 Покровский Ф. В. Археологическая карта Виленской губернии. Вильна, 1893, c. 197.
 Gintautas Zabiela. Pelekonių piliakalnio I (Prienų raj.) tyrinėjimai 1988 m. // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1988 ir 1989 metais. Vilnius, 1990. p. 36–37.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Pelekonys I

Piliakalniai Prienų rajone
Pelekonių IV piliakalnis

Pelekonių IV piliakalnis, Dambavos piliakalnis, Pilalė – piliakalnis Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Gegužinio kaimo, Jiezno seniūnija. Pasiekiamas važiuojant į šiaurę nuo Kašonių, pasukus link Dambavos, nuo jos lauko keliuku pavažiavus į šiaurės vakarų kyšulį, iš jo, laikantis kiek kairės, paėjus mišku į šiaurės vakarus 300 m, yra miške.

Piliakalnis 
Piliakalnis yra 2,35 km į šiaurę nuo Pelekonių pirmojo piliakalnio, 2,15 km į šiaurę nuo antrojo ir 900 m į šiaurės vakarus nuo trečiojo piliakalnio. Jis įrengtas Nemuno dešiniajame ir Viekšnios kairiajame krantuose, jų santakoje (dabar Kauno marių tvenkinys). Aikštelė trikampė, pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 85 m ilgio, 33 m pločio pietryčių gale. Jos pietryčių krašte supiltas 35 m ilgio, 5,5 m aukščio, 25 m pločio pylimas, kurio išorinis 9 m aukščio šlaitas leidžiasi į 30 m pločio, 2 m gylio griovį. Pylimo šiaurės rytų dalis viršuje, 6,5 m ilgyje ir 8 m plotyje, plokščia ir 2 m žemesnė už pietvakarinę. Šiaurės rytų piliakalnio šlaite, link Viekšnios, 6 m žemiau aikštelės yra 27 m pločio terasa, per 3 m žemėjanti į šiaurę. Šlaitai statūs, 30 m aukščio.

Piliakalnis apaugęs mišriu mišku.

Tyrimai 
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.  Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia.

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Pelekonys IV

Piliakalniai Prienų rajone
Pelekonių III piliakalnis

Pelekonių III piliakalnis, Pilalė – piliakalnis Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Dambavos, Jiezno seniūnija. Pasiekiamas važiuojant į šiaurę nuo Kašonių, pasukus link Dambavos, iš čia laukais palei miško šiaurinį kraštą paėjus į vakarus 600 m ir už lauko krašte esančio griovio posūkio į mišką paėjus į pietvakarius, į mišką 50 m, yra kitapus griovos.

Piliakalnis 
Piliakalnis yra 2,15 km į šiaurės rytus nuo pirmojo, 1,45 km į šiaurę nuo antrojo ir 900 m į pietryčius nuo ketvirtojo piliakalnio. Jis įrengtas Šlaitų Ravo upelio kairiajame krante. Aikštelė trikampė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 15 m ilgio, 8 m pločio rytiniame gale. Čia supiltas 4 m aukščio, 19 m pločio pylimas, kurio išorinis 5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 25 m pločio, 3 m gylio griovį. Pylime yra daug perdegusio molio. Šlaitai statūs, 20 m aukščio.

Šiaurinė piliakalnio šlaitas eroduoja. Piliakalnis apaugęs tankiais krūmais, atsiradusiais iškirtus mišką.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia.

Tyrimai 
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. 

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.160
 Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.,1993, p.67

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Pelekonys III

Piliakalniai Prienų rajone
Pelekonių II piliakalnis

Pelekonių II piliakalnis, Pilikė – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 5517; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A220P) Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Pelekonių, Jiezno seniūnija. Pasiekiamas keliu Kašonys – Pelekonys, slėnio pradžioje, ties Pelekonių kapinėmis pasukus į dešinę šiaurės rytų kryptimi, pavažiavus 250 m – yra 30 m į dešinę rytuose nuo kelio, alksnyne.

Piliakalnis 
Piliakalnis yra 1,1 km į rytus nuo pirmojo ir 1,45 km į pietus nuo trečiojo piliakalnio. Jis įrengtas atskiroje kalvoje, Nemuno slėnio pakraštyje, kairiajame Sobuvos upelio krante. Aikštelė nuplauta upelio, likęs tik 9 m ilgio, 2 m aukščio, 15 m pločio pylimas 10 m aukščio šoniniu šlaitu. Jis apardytas duobių. Piliakalnis dirvonuoja, pietiniame šlaite auga kelios eglės.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.

Tyrimai 
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.  

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Pelekonys II

Piliakalniai Prienų rajone
Prienlaukio piliakalnis

Prienlaukio piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas ) Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į vakarus nuo Prienlaukio kaimo, Šilavoto seniūnija. Pasiekiamas plentu  prieš Verksnios upelį pasukus į kairę pietvakarių kryptimi, pavažiavus 300 m link čia esančios sodybos, yra 100 m į dešinę šiaurėje nuo jos.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė keturkampė, pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 26x22 m dydžio, buvusi apjuosta pylimu, kurio pietvakarių pusėje yra iki 0,2 m aukščio, 6 m pločio pakilimas. Joje buvo randama žalvarinių papuošalų, puodų šukių. Šlaitai vidutinio statumo, 3­-11 m aukščio.

Piliakalnis labai suardytas arimų, dirvonuoja, šiaurės rytų šlaitas apaugęs medžiais.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 29 500 m².

Tyrimai 
1953 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.  

Vakarų – rytų papėdėse, 1,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.162
 Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.,1993, p.67
 Juozapas Radziukynas. Suvalkų redybos pilekalniai su žemlapiu. Varšuva. 1909, p. 15­-16;.
 Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius. 1997, p. 134­-135.

Nuorodos 

 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Prienlaukys

Piliakalniai Prienų rajone
Sabalėnų piliakalnis

Sabalėnų piliakalnis, Sabakalnis – piliakalnis ir gyvenvietė Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Sabalėnų kaimo, Pakuonio seniūnija. Pasiekiamas iš plento Purvininkai – Rokai Laukiškėse pasukus rytų kryptimi į dešinę žvyrkeliu, pavažiavus 1 km, už dviejų stačių posūkių pasukus į dešinę pietų kryptimi, 1,6 km link Sabalėnų – yra dešinėje, vakaruose nuo kelio.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas atskiroje didelėje kalvoje. Aikštelė netaisyklingo keturkampio formos, pailga rytų – vakarų kryptimi, 72x40 m dydžio. Šlaitai nuolaidūs, 6­-8 m aukščio. Piliakalnis labai suardytas arimų, dabar dirvonuoja, šiaurinis šlaitas dirbamas.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia.

Tyrimai 
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.  

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Sabalėnai

Piliakalniai Prienų rajone
Stakliškių I piliakalnis

Stakliškių piliakalnis, žinomas ir Piliakalnio vardu – piliakalnis Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į rytus nuo Stakliškių, Stakliškių seniūnija. Pasiekiamas iš Stakliškių rytinio galo keliu Stakliškės–Užuguostis pavažiavus 500 m ir paėjus į dešinę rytų kryptimi per laukus 100 m, yra kitapus upelio.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Guostės dešiniajame krante, santakoje su mažu upeliu. Aikštelė trapecinė, orientuota šiaurės – pietų kryptimi, 38 m ilgio, 42 m pločio šiauriniame krašte, 21 m ­- pietiniame. Aikštelės šiauriniame krašte supiltas 42 m ilgio, 2 m aukščio, 15 m pločio pylimas, kurio išorinis 3,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 14 m pločio, 2 m gylio griovį. Pietinėje pusėje aikštelė nuo toliau į pietus esančio 11x6 m dydžio trikampio smaigalio atskirtas 15 m ilgio, 10 m pločio, 3 m gylio grioviu. Šlaitai statūs, iki 13 m aukščio.

Piliakalnis apardytas arimų, nuslinkę rytinis ir vakarinis aikštelės kraštai ir šlaitai bei smaigalio rytinis šonas. Šlaitų apačios eroduoja ir dabar. Aikštelė dirvonuoja, šlaitai ir pylimas apaugę lapuočiais.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 7000 m². 850 m į pietryčius yra Stakliškių II piliakalnis.

Tyrimai 
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. 

Piliakalnio apylinkėse 1957 m. buvo rastas XIV a. sidabrinių papuošalų ir monetinių lydinių Stakliškių lobis.

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.162

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Stakliškės I

Piliakalniai Prienų rajone
Žarijų I piliakalnis

Žarijų II piliakalnis, Bagrėnas – piliakalnis Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į pietryčius nuo Žarijų kaimo, Ašmintos seniūnija. Pasiekiamas keliu Strielčiai – Pociūnai pravažiavus Bagrėną, prieš pirmąjį didesnį kelio posūkį į kairę pasukus į dešinę pietų kryptimi, 120 m link sodybos – yra 100 m į pietus nuo jos, miško pakraštyje.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas Nemuno kairiojo kranto aukštutinės terasos pakraštyje. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 40x26 m dydžio, 5 m žemesne pietvakarine dalimi. Jos šiaurės rytų krašte supiltas 6,5 m aukščio, 34 m pločio pylimas plokščiu 7x9 m viršumi. Pylimo išorinis 10 m aukščio šlaitas leidžiasi į 24 m ilgio, 32 m pločio, 4 m gylio griovį. Šlaitai statūs, 18 m aukščio.

Pylimas apardytas duobių, apaugęs lapuočiais. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 10 000  m².

Tyrimai 
1953 m. ir 1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Šiaurinėje papėdėje, 0,2 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta lipdytos brūkšniuotu ir grublėtu paviršiumi, taip pat žiestos keramikos. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.  

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.160
 Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.,1993, p.61
 Zigmantas Gliogeris. Nemunu. Vilnius. 1992.
 Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius. 1997, p. 136­-137.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Žarijos I

Piliakalniai Prienų rajone
Babronių piliakalnis

Babronių piliakalnis – piliakalnis Birštono savivaldybės teritorijoje, Babronyse, Birštono seniūnija. Pasiekiamas iš plento A16 Prienai – Trakai pasukus į kairę šiaurėn link Babronių, juose pasukus į dešinę rytų kryptimi, už 300 m yra kairėje, šiaurėje privažiavus Narupę.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas Verknės ir Narupės kairiuosiuose krantuose, jų santakoje esančioje kalvoje. Aikštelė trapecinė, orientuota rytų – vakarų kryptimi, 50 m ilgio ir 74 m pločio rytų pusėje bei 17 m pločio vakarų pusėje. Iš vakarų pusės aikštelė įtvirtinta 3 pylimais ir grioviais. Aikštelės krašte supiltas 0,2 m aukščio, 6 m pločio pylimas, už kurio iškastas 5 m pločio, 0,3 m gylio griovys. Už šio griovio supiltas antras 0,3 m aukščio, 6 m pločio pylimas, kurio išorinis 1 m aukščio šlaitas leidžiasi į 4 m pločio, 0,2 m gylio antrą griovį. Už šio griovio supiltas trečias 0,3 m aukščio, 5 m pločio pylimas ir iškastas trečias 12 m pločio, 1 m gylio griovys. Toliau į vakarus nuo gynybinių įtvirtinimų tęsiasi ožnugaris su 25x10 m dydžio greičiausiai natūralia trikampe aikštele. Šiauriniame šlaite, 4 m žemiau aikštelės yra iki 10 m pločio natūrali terasa, į šiaurę nuolaidėjanti per 1,5 m.

Piliakalnis apardytas arimų, šiaurės rytų šlaitą plauna Narupė, šiaurės rytų papėdę – Verknė. Apaugęs lapuočiais, paskiromis eglėmis bei krūmais, kurių dalis nuo aikštelės nukirsta.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pr. m. e. pabaiga – I tūkstantmečiu. 
Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 12000 m².

Tyrimai 
1953 m. ir 1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.  

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai 

 Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.,1993, p.56
 Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 1, p. 112-113.
 Algimantas Merkevičius. Prienų rajono archeologijos paminklų žvalgymas // Archeologijos paminklų tyrinėjimai 1988 ir 1989 metais, 1990. p. 196–198.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Babronys

Piliakalniai Birštono savivaldybėje
Tupolev Tu-95

Tu-95 (, pagal NATO kodifikaciją Bear) – tarybinis turbosraigtinis strateginis bombonešis-raketnešis, vienas greičiausių sraigtinių lėktuvų, tapęs šaltojo karo simboliu. Vienintelis serijiniu būdu gamintas turbosraigtinis bombonešis. Šio lėktuvo paskirtis - svarbių objektų, esančių priešo užnugaryje, sunaikinimas bet kuriuo paros metu ir esant bet kokioms oro sąlygoms. 

Pirmasis skrydis įvyko 1952 m. TSRS karinėje aviacijoje naudojamas nuo 1956 m. iki šiol.

Techniniai duomenys ir ginkluotė 
 Ekipažas: 7 žm. 
 Ilgis: 47,09 m 
 Aukštis: 13,2 m
 Sparnų mojis: 50,05 m 
 Sparnų plotas: 295 м² 
 Lėktuvo masė: 94 400 kg
 Maksimali pakilimo masė: 187 700 kg 
 Varikliai: ТВД НК-12МП 
 Variklių galia: 4×15 000 AG
 Мaksimalus greitis: 920 km/h
 Kovinio veikimo spindulys: 6 500 km 
 Didžiausias skrydžio atstumas: 13 000 km 
 Skrydžio aukštis: 12 000 m

Ginkluotė 
 Nuo 6 iki 16 sparnuotųjų raketų Х-55, fiuzeliažo uodegoje - dvi gynybinės patrankos GŠ-23(АМ-23).

Tupolev Tu-95
Tupolev Tu-95
Nemajūnų piliakalnis

Nemajūnų piliakalnis (arba Pilalė) – piliakalnis Birštono savivaldybės teritorijoje, į šiaurės rytus nuo Nemajūnų, Birštono seniūnija. Pasiekiamas iš plento A16 Prienai – Trakai ties Būdomis pasukus į Nemajūnus, jų neprivažiavus už Geležiūnų nusileidus į Nemuno slėnį, pasukus į dešinę vakarų kryptimi, už 300 m – yra 100 m į dešinę šiaurėje, į pietus nuo elektros linijos. Piliakalnis vietovėje nepažymėtas.

Piliakalnis 

Piliakalnis įrengtas Nemuno viršutinės terasos pakraštyje esančioje atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga pietų – šiaurės kryptimi, 37x23 m dydžio. Šlaitai statūs, 10 m aukščio. Vėliau, aikštelėje, atrodo, buvo įrengtos kapinaitės. Piliakalnis apaugęs krūmokšniais.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 5000 m².

Tyrimai 
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. 

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.160
 Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 1, p. 116–117.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Nemajūnai

Nemajūnai (Birštonas)
Piliakalniai Birštono savivaldybėje
FC Kobuleti

Kobulečio „Šukura“ arba Kobulečio FC – Gruzijos futbolo klubas iš Kobulečio.

Istorija
Klubas įkurtas 1968 m. Pavadintas „Šukura“, o lietuviškai būtų švyturys (). Vėliau žinomas ir „Kobuleti“, ir „Šukura“ pavadinimais.

Pasiekimai 

Šaltiniai:

Sezonai 

|}

Sudėtis 
Atnaujinta: 2019 m. spalio 3 d.

Šaltiniai

Nuorodos 
 [ Oficiali klubo svetainė]
 SOCCERWAY
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)

Kobuleti
Mercxali Ozurgeti

Mercxali Ozurgeti – Gruzijos futbolo klubas iš Ozurgečio.

Istorija

Pasiekimai 
 Gruzijos TSR čempionas (1967, 1982, 1987 m.)
 Gruzijos TSR taurės laimėtojas (1982 m.)

Šaltiniai:

Šaltiniai

Nuorodos 
 SOCCERWAY
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)

Mercxali
Iveria Xašuri

Iveria Xašuri – Gruzijos futbolo klubas iš Chašurio.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1926 m.

Pasiekimai 

Šaltiniai:

Šaltiniai

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)

Iveria Xasuri
Amirani Oč'amč'ire

Amirani Očamčira – Gruzijos futbolo klubas iš Očamčiros (Abchazija).

Istorija 
Nuo 1990 m. rungtyniavo Gruzijos futbolo čempionate.

Aukštais pasiekimais negali pasigirti. 

1993 m. pasitraukė iš Gruzijos varžybų dėl politinių priežasčių.

Pasiekimai 

Šaltiniai:

Šaltiniai

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)

Amirani
Sulori Vani

Vanio „Sulori“ – Gruzijos futbolo klubas iš Vanio.

Pasiekimai 
 Gruzijos TSR čempionas (1969 m.)
 Gruzijos TSR taurės laimėtojas (1980, 1981 m.)

Šaltiniai:

Šaltiniai

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)

Sulori
Egrisi Senaki

Senakio „Egrisi“ – Gruzijos futbolo klubas iš Senakio.

Pasiekimai
 Gruzijos TSR taurės laimėtojas (1970 m.)

Šaltiniai:

Šaltiniai

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)

Egrisi
Anatolijus Rybakovas

Anatolijus Naumovičius Rybakovas (; 1911 m. sausio 14 d. Černigovas – 1998 m. gruodžio 23 d. Niujorkas) – rusų rašytojas, romanistas. Stalino, SSRS ir Rusijos TFSR premijų laureatas. Žymiausi A. Rybakovo kūriniai yra „Sunkus smėlis“ ir trilogija „Arbato vaikai“.

Palaidotas Kuncevo kapinėse Maskvoje.

Kūryba 
 „Кортик“ („Durklas“); apysaka, 1948 m.
 „Водители“ („Vairuotojai“); romanas, 1950 m.
 „Екатерина Воронина“ („Ekaterina Voronina“); romanas, 1955 m.
 „Бронзовая птица“ („Bronzos paukštis“); apysakos „Durklas“ tęsinys, 1956 m.
 „Приключения Кроша“ („Krošo nuotykiai“); apysaka, 1960 m.
 „Лето в Сосняках“ („Vasara Sosniakuose“); romanas, 1964 m.
 „Каникулы Кроша“ („Krošo atostogos“); apysakos „Krošo nuotykiai“ tęsinys, 1966 m.
 „Выстрел“ („Šūvis“); apysakų „Durklas“ ir „Bronzos paukštis“ tęsinys, 1975 m.
 „Тяжёлый песок“ („Sunkus smėlis“); romanas, 1978 m.
 „Дети Арбата“ („Arbato vaikai“); romanas, 1987 m.
 „Тридцать пятый и другие годы“ („Trisdešimt penktieji ir kiti metai“); romano „Arbato vaikai“ tęsinys, 1989 m.
 „Страх“ („Baimė“); romano „Arbato vaikai“ tęsinys, 1990 m.
 „Прах и пепел“ („Dulkės ir pelenai“); romano „Arbato vaikai“ tęsinys, 1994 m.
 „Роман-воспоминания“ („Romanas − prisiminimai“); autobiografija, 1997 m.

Ekranizacija 
 „Кортик“ („Durklas“), 1954 m. 
 „Екатерина Воронина“ („Ekaterina Voronina“), 1957 m. 
 „Приключения Кроша“ („Krošo nuotykiai“), 1961 m. 
 „Бронзовая птица“ („Bronzos paukštis“), 1974 m. 
 „Последнее лето детства“ („Paskutinė vaikystės vasara“) pagal apysaką „Šūvis“, 1974 m. 
 „Каникулы Кроша“ („Krošo atostogos“), 1980 m. 
 „Дети Арбата“ („Arbato vaikai“), 2004 m. 
 Sunkus smėlis (TV serialas), 2008 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Biografija 
 Biografija

Rusijos rašytojai
Mosėdžio tvenkinys

Mosėdžio tvenkinys arba Mosėdžio I tvenkinys – tvenkinys šiaurės vakarų Lietuvoje, Skuodo rajone, Bartuvos upės slėnyje. Susidarė 1973 m., patvenkus Bartuvos upę 77,3 km nuo jos žiočių, ties Mosėdžiu. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę - 2,52 km, plotis - iki 0,39 km. Rytuose yra 0,6 km ilgio įlanka (su 6 a sala), į kurią įteka Bartuva. Tvenkinio gylis iki 5 m. Altitudė 48 m. Krantai daugiausia neaukšti. Pietinė tvenkinio dalis plačiai apaugusi mišku, užpelkėjusi. Šiaurinėje pakrantėje, šalia užtvankos, įrengta poilsiavietė su apžvalgos bokšteliu ir paplūdimiu. Tvenkinys skirtas laukų drėkinimui.

Tvenkinys įeina į Salantų regioninį parką, 1976 m. paskelbtas ornitologiniu draustiniu. Greta įsikūrusios gyvenvietės: Mosėdis, Naujukai, Šerkšniai, Šaukliai, Paeiškūnė. Tvenkinio 0,79 ha saloje, vadinamoje Žydsaliu, yra Mosėdžio žydų kapinės.

Šaltiniai 

 Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998

Skuodo rajono tvenkiniai
Mosėdis
Mošia

Mošia – ežeras Lietuvoje, Trakų rajono šiaurės vakaruose, Aukštadvario regioniniame parke, 3 km į šiaurės rytus nuo Aukštadvario, į rytus nuo kelio . Ilgis iš šiaurės į pietus 0,88 km, plotis iki 0,61 km. Altitudė 146 m. Gylis siekia 4,15 m. Kranto linija labai vingiuota. Krantai žemi, pelkėti, rytinė ir šiaurinė įlankos užpelkėjusios. Ežeras susidarė ledynmečiu, patvenktinis. Aplink ežerą daugiausia plyti pievos. Šiaurės vakaruose įteka M-1 upelis iš Antakmenių ežero, pietuose išteka Mošios upelis į Aukštadvario tvenkinį (Strėvos baseinas).

Sugaunama karšių, lydekų, karosų, ešerių, lynų, kuojų.

Prie Mošios įsikūrę Čižiūnų, Tamašiavos kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba.

Šaltiniai 

Trakų rajono ežerai
Paverknių piliakalnis

Paverknių piliakalnis su gyvenviete (arba Ginkaus piliakalnis, Žydeikonių piliakalnis, Kisieliškės piliakalnis) – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22968) Birštono savivaldybėje, Paverknių I kaime. Pasiekiamas iš plento , Būdose pasukus į kairę šiaurės kryptimi, pavažiavus 3,5 km, nusileidus į Verknės slėnį, pasukus į dešinę rytų kryptimi, už 450 m yra priekyje, kairėje.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas Verknės kairiajame krante, slėnyje buvusioje atskiroje kalvoje. Duomenų apie buvusią aikštelę ir įtvirtinimus nėra, nes beveik visą piliakalnį nuplovė Verknė. Išliko tik jo pietvakarinis kampas stačiais, 14 m aukščio šlaitais su 6x8 m dydžio aikštelės kampu viršuje. 

Piliakalnis buvo tvarkomas: padaryti laiptai, nukirsti želdiniai, pradėta tvarkyti šiaurinio ir rytinio šlaitų erozija.

Gyvenvietė 
Vakarinėje ir pietinėje piliakalnio papėdėse 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė, buvusi apjuosta Verknės senvagės. Joje aptikta lygios ir grublėtos keramikos.

Tyrimai 
1953 m. ir 1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.  1994 m. Gintautas Zabiela piliakalnio aikštelės liekanų šiaurės vakarų dalyje ištyrė 10 m² dydžio plotą, rado iki 1,3 m storio kultūrinį sluoksnį su gausiais radiniais. 

Nustatyta, kad piliakalnyje stovėjusi pilaitė buvo užpulta ir sudeginta du kartus. Apatiniame sluoksnyje aptiktos stulpinės konstrukcijos gynybinės sienos liekanos, sudegusių žalvarinių papuošalų: žvangučių, antkaklių, žiedų, įvijų ir grūdų liekanų, lygios, grublėtos ir žiestos keramikos, geležinė strėlė. Šį puolimą galima datuoti XI a. 

Po puolimo pilis buvo atstatyta, gaisravietė užpilta iš Verknės pakrančių iškastu iki 60 cm storio smėlio sluoksniu, aikštelės kraštas sutvirtintas akmenimis. Ši pilis XII a. vėl buvo užpulta ir sudeginta. Puolimo metu ji buvo apšaudyta iš lankų nuo papėdės gyvenvietės pusės (rasta strėlių su užbarzdomis), o šturmuojant naudoti plačiaašmeniai kirviai (aptikta jų ašmenų dalių).

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio antra puse – XII a. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 38 300 m².

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.160
 Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 1, p. 118-119.
 Vytautas Kazakevičius. Geležies amžiaus strėlės Lietuvoje II–XII/XIII a. Vilnius. 2004, p. 21, 23, 27. 
 Покровский Ф. В. Археологическая карта Ковенской губернии. Вильна, 1899, c. 127.
 Gintautas Zabiela. Paverknių piliakalnio liekanų tyrinėjimai 1994 metais // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1994 ir 1995 metais. Vilnius, 1996. p. 68–72.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Paverkniai

Piliakalniai Birštono savivaldybėje
Šaltinėnų piliakalnis

Šaltinėnų piliakalnis, Aštrusis kalnas, Šaltinėliai – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 31475; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. VT496) Birštono savivaldybės teritorijoje, į vakarus nuo Šilėnų, Birštono seniūnija. Pasiekiamas keliu Nemajūnai–Siponys Šaltinėnų pradžioje, už miško pasukus į dešinę šiaurės rytų, 400 m iki sodybos, yra į šiaurės vakarus nuo jos.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulio pietrytiniame krašte. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 25x20 m dydžio. Jos šiaurės vakarų pusėje yra 0,5 m aukščio, 9 m pločio pylimas, kurio išorinis 2 m aukščio šlaitas leidžiasi į 10 m pločio griovio vietą; už jo yra 15 m pločio, 0,3 m aukščio greičiausiai natūralus kauburys, primenantis nuskleistą pylimą. Šlaitai statūs, 12 m aukščio. Piliakalnio vieta buvo užmiršta ir piliakalniu pradėtas vadinti 50 m į vakarus esantis aukštumos kyšulys be piliakalnio požymių. Piliakalnis apaugęs pušimis su tankiu krūmų pomiškiu.

Tyrimai 
1953 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.  Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Įregistravimo registre data: 2007-09-26. Paminklo teritorijos plotas 1,30 ha.

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai 

 Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t.1, p. 120-121.
 Arūnas Strazdas. 2006 m. rugsėjo 13 d. komandiruotės ataskaita. Kultūros paveldo centro duomenų skyriaus vietų poskyris.
 Nekilnojamojo kultūros paveldo vertinimo tarybos aktas 2007-09-26; Nr.: KPD-RM-496 Dėl teisinės apsaugos suteikimo.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Šaltinėnai

Piliakalniai Birštono savivaldybėje
Šilėnų piliakalnis (Birštonas)

Šilėnų piliakalnis, Aštrusis kalnas – piliakalnis Birštono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Šaltinėnų, Birštono seniūnija. Pasiekiamas keliu Nemajūnai – Vėžionys prieš Šilėnus, miške esančios laukymės pradžioje pasukus į dešinę pietų kryptimi, 1,5 km pavažiavus iki nebegyvenamos sodybos – yra 100 m į šiaurę nuo jos ūkinių pastatų, miške, einant tarp dviejų kalvų esančia griova, priekyje.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas atskirame pailgame aukštumos atragyje. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 41 m ilgio, 10 m pločio pietiniame bei 8 m pločio šiauriniame gale. Šiauriniame jos gale supiltas 0,5 m aukščio, 11 m pločio pylimas. Šlaitai statūs, 12 m aukščio. Aikštelės pietinę dalį apardė duobė. Piliakalnis yra pušyne.

Tyrimai 
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.  Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 9200 m².

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.160
 Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 1, p. 120-121.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Šilėnai

Piliakalniai Birštono savivaldybėje
Dulinčiškių piliakalnis

Dulinčiškių piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24750) Šakių rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Dulinčiškių ir į vakarus nuo Ilguvos, Kriūkų seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Sabališkiai – Ilguva prieš pat Ilguvą pasukus per dirvonus į kairę vakarų kryptimi, nusileidus į Nykos slėnį, perėjus Nyką ir pakilus į statų medžiais apaugusį jos kairįjį krantą šiaurės vakarų kryptimi – iš viso 400 m.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Nykos kairiajame krante, 0,5 km nuo jos žiočių, jos santakoje su Velniaraviu. Rytinis šlaitas leidžiasi į Nyką, šiaurinis ir vakarinis – į Velniaravį. Šlaitai statūs, 25-29 m aukščio. Aikštelė beveik keturkampė, pailga pietų – šiaurės kryptimi, 50 m ilgio, 55 m pločio. Pietiniame jos krašte supiltas 58 m ilgio, 19 m pločio, 1,2 m aukščio pylimas, kurio išorinis 1,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 10 m pločio, 0,5 m gylio griovį.

Piliakalnis apardytas arimų, aikštelės vakarinis, šiaurės vakarų ir šiaurinis kraštai nugriuvę. Apaugęs lapuočiais medžiais.

Gyvenvietė 
Į pietus nuo piliakalnio, 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta lipdytos keramikos šukių.

Tyrimai 
1965 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.  Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 40 000 m².

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.172.
 Pranas Kulikauskas. Užnemunės piliakalniai, V., 1982.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Dulinčiškiai

Piliakalniai Šakių rajone
Klepų piliakalnis

Klepų piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis Šakių rajono savivaldybės teritorijoje, į rytus nuo Klepų, Kudirkos Naumiesčio seniūnija. Pasiekiamas keliu Turčinai – Sintautai, kairėje pravažiavus Klepų fermas, už kelio posūkio į dešinę pavažiavus į dešinę pietų kryptimi keliuku 200 m link čia esančios sodybos, nuo jo miško dešinėje pradžios paėjus 150 m į dešinę vakarų kryptimi.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Novos dešiniajame krante. Aikštelė keturkampė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 60x40 m dydžio. Rytiniame jos krašte buvęs nedidelis pylimas sunaikintas. Aikštelėje buvo randama anglių, apdegusio molio. Šlaitai statūs, 6-7 m aukščio.

Piliakalnis labai apardytas arimų, apaugęs alksniais, pietinis šlaitas dirvonuoja.

Tyrimai 
1965 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.  2001 m. Povilas Tebelškis aikštelėje ištyrė 37 m² dydžio plotą, rado neaiškios chronologijos duobę.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.171
 Povilas Tebelškis. Žvalgomieji archeologiniai tyrimai Šakių rajone // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2001 metais. Vilnius, 2002. p. 248–249.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Klepai

Piliakalniai Šakių rajone
Rock That Body

„Rock That Body“ yra daina iš Jungtinių Amerikos Valstijų hiphopo grupės Black Eyed Peas penktojo albumo The E.N.D.. Tai bus ketvirtasis oficialusis singlas išleistas Jungtinėje Karalystėje. Singlas bus išleistas 2010 m. kovo 1 d.  Taip pat, po Imma Be tai bus penktasis oficialus singlas JAV. O Australijoje tai bus ketvirtasis singlas. Ši daina taip pat dažnai transliuojama per Kanados radijo stotis, todėl irgi bus išleistas kaip ketvirtasis singlas Kanadoje.

Pasirodymas topuose 

2009 m. gruodį daina debiutavo #31 pozicijoje Australijos ARIA tope. O jau kitą savaitę, 2010 m. sausio 4 d. „Rock That Body“ pakilo į #27-ąją vietą. O Kanados Canadian Hot 100 tope daina debiutavo 52-oje vietoje.

Topai

Šaltiniai

Nuorodos 
  Oficialus grupės tinklalapis

The Black Eyed Peas singlai
2010 singlai
Iljušin Il-62

Il-62 (, pagal NATO kodifikaciją Classic) – tarybinis keleivinis reaktyvinis lėktuvas ypač ilgiems skrydžiams, sukurtas 1960 m. Iljušino konstruktorių biure. Pirmasis skrydis šiuo lėktuvu įvyko 1963 m. sausio 2 d. Keleivius skraidina nuo 1967 m.

Antros kartos reaktyvinis lėktuvas Il-62 buvo pirmasis tarybinis lėktuvas galintis be nutūpimo atlikti tarpkontinentinius skrydžius, juo pasiekta keletas pasaulinių greičio ir skrydžio nuotolio rekordų. Keliolika metų Il-62 buvo TSRS „lėktuvas Nr.1“, skraidinęs šalies vadovus.

Savo konstrukcija lėktuvas panašus į britų Vickers VC10.

Eksploatacija 
Il-62 serijiniu būdu buvo gaminami 1969–1995 m. Kazanės aviacijos gamykloje. Pastatyta 290 tokių lėktuvų. Paskutinis egzempliorius (borto Nr.2357711) pastatytas 2004 m. Sudano vyriausybės užsakymu. Eksportui pagamintas 81 lėktuvas socialistinio bloko šalims: Angolai, Kubai, Vengrijai, VDR, Korėjos LDR, Kinijai, Mozambikui, Lenkijai, Čekoslovakijai.

Šis lėktuvas paskutiniame XX a. dešimtmetyje moraliai paseno, kuro kiekis, skaičiuojant vienam keleiviui, buvo pernelyg didelis, todėl nerentabilus. Aeroflot lėktuvų Il-62 atsisakė 2005 m., nuo 2008 m. Rusijoje jie nebenaudojami reguliariam keleivių pervežimui.

2009 m. pradžioje buvo eksploatuojami 39 Il-62 lėktuvai: 20 Rusijoje, 10 Kazachstane, 4 KLDR, 2 Kuboje ir Ukrainoje bei 1 Sudane. Lėktuvai aptarnauja vyriausybes, skraido užsakomaisiais reisais bei pristato krovinius.

Techniniai lėktuvo duomenys 

Il-62 – žemasparnis monoplanas. Lėktuvo priekyje įrengtos vietos penkiems ekipažo nariams. Keleivių krėslai – po tris dviejose eilėse. Sparnų aukštyje įrengta virtuvė. Papildomi kuro bakai įrengti sparnuose (bendra kuro talpa – 100 tonų)
 Sparnų mojis: 42.5 m
 Sparnų ilgis: 53.12 m
 Aukštis: 12.35 m
 Sparno strėliškumas: 32.5°
 Didžiausias skrydžio nuotolis: 10 000 km (Il-62М – 11,050 km)
 Maksimali pakilimo masė: 161,6 t (Il-62М – 165 t)
 Važiuoklės bazė: 24,48 m
 Kreiserinis greitis: 850 km/h
 Didžiausias greitis: 870 km/h
 Keleivių skaičius: 186.

Papildoma informacija 

 1975 m. šis lėktuvas perskrido iš Maskvos į Sietlą (JAV) per Šiaurės ašigalį.
 Avarijose sudužo 23 lėktuvai (žuvo 1054 žmonės).
 Išskirtinis lėktuvo konstrukcinis bruožas – keturi suporinti šalia vienas kito varikliai bei nedidelė ketvirtoji dviratė atraminė važiuoklė, naudojama stovint ir važiuojant (nes tuščio lėktuvo svorio centras yra už pagrindinių važiuoklių)
 Il-62 buvo pirmasis tarybinis reaktyvinis lėktuvas, kuriame panaudotas variklio traukos reversas.
 1970 m. už IL-62 sukūrimą konstruktoriai G. Novožilovas, J. Kutepovas, V. Smirnovas, D. Leščineris, V. Šeininas ir V. Ovčarovas gavo Lenino premiją (Sergejus Iljušinas Lenino premiją jau buvo gavęs ir antrą kartą negalėjo būti ja apdovanotas).

Nuorodos 
 Apie Il-62
 Lėktuvo nuotraukos ir aprašymas (anglų kalba)
 Il-62 pakilimas (video)

Iljušin oro laineriai
ÍR Reykjavík

Reikjaviko ÍR – Islandijos futbolo klubas iš Reikjaviko.

Istorija 

Klubo ištakos siekia 1907 m. kovo 11 d. Užsiima rankiniu, krepšiniu ir futbolu.

Futbolo komanda negali pasigirti aukštais rezultatais ir pasiekimais. Balansuoja tarp antros ir trečios pakopos pirmenybių.

Pasiekimai

Sezonai 

|}

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 Globalsportsarchive

IR
Mikytų piliakalnis (Šakiai)

Apie gynybinį kompleksą Skuodo rajone skaitykite Mikytų piliakalnis

Mikytų piliakalnis su gyvenviete, Smailakalnis – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24751) Šakių rajono savivaldybės teritorijoje, į rytus nuo Mikytų, Lekėčių seniūnija. Pasiekiamas keliu Pavilkijys – Zapyškis, yra 50 m į dešinę vakaruose nuo kelio, už 350 m nuo Mikytų kapinių kairėje; piliakalnio rytinėje papėdėje stovi sodyba.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas Nemuno kairiojo kranto kyšulyje, suformuotame daubų. Aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 16x12 m dydžio, kiek žemesniu rytiniu galu. Jos vakarų gale supiltas 0,8 m aukščio, 11 m pločio pylimas 1,5 m aukščio išoriniu šlaitu. Šlaitai statūs, 15 m aukščio.

Piliakalnis apardytas arimų, pradeda užaugti krūmais, aikštelė dirvonuoja. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 5800 m².

Gyvenvietė 
Į vakarus ir rytus nuo piliakalnio, 16 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos keramikos. 500 m į rytus nuo piliakalnio yra X a. – XII a. Mikytų kapinynas, tyrinėtas 1967 ir 2001 m.

Tyrimai 
1960 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. 

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Mikytai

Piliakalniai Šakių rajone