joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Adomo Mickevičiaus muziejus Vilniuje

Adomo Mickevičiaus muziejus Vilniuje – memorialinis poeto Adomo Mickevičiaus muziejus, priklausantis Vilniaus universitetui. Muziejus veikia Bernardinų g. 11, Vilniuje, pastate, kuris yra XVII–XVIII a. architektūros paminklas.

Istorija 

XIX a. pradžioje Bernardinų g. 11 pastatas priklausė VU profesoriui Tomui Žickiui. Tai buvo dviejų aukštų namas. Šio namo pirmame aukšte iš kairės pusės 1822 m. gyveno Adomas Mickevičius, kuomet sugrįžo į Vilnių iš Kauno. Šiame name poetas užbaigė kurti poemą „Gražina”, ruošdamas ją publikavimui.

1906 m. Vilniaus Mokslo draugija nutarė šiame name įkurti poeto Adomo Mickevičiaus muziejų. Šis sumanymas buvo realizuotas 1911 m., kai draugijos narys ir sekretorius, leidėjas ir „Peterburgo naujienų žurnalo“ redaktorius Janas Obstas nupirko pastatą. Obstas pastatą suremontavo ir jo pirmame aukšte įrengė Adomo Mickevičiaus muziejų. Pastato frontone Obstas iškabino lentelę lenkų kalba „Čia Adomas Mickevičius parašė „Gražiną".
Šiuo metu ant pastato iškabintos lentelės lietuvių ir lenkų kalbomis.

1930 m. Obstas pastatą perdavė Vilniaus Stepono Batoro universitetui. Muziejus veikė iki II pasaulinio karo. Vilniaus okupacijos metu muziejus buvo išplėštas.

Po II pasaulinio karo pastate buvo įkurtos Vilniaus universiteto auditorijos, klasikinės filologijos katedra, taip pat dalis patalpų buvo skirta apgyvendinti dėstytojams. 1955 m. per 100-ąsias Adomo Mickevičiaus mirties metines jo vardo muziejus buvo atkurtas. Pastato restauracija vyko pagal Vladislovo Belzos paveikslą „Kambarys, kuriame buvo parašyta Gražina”. Šis paveikslas buvo Vladislavo Belzos albume „Album pamiątkowe Adama Mickiewicza“ (Lvovas, 1889 m.).

Muziejus buvo perduotas Vilniaus universiteto bibliotekos žinion ir iki šių dienų priklauso VU. 1979 m. švenčiant Vilniaus universiteto įsteigimo 400-ąsias metines, Adomo Mickevičiaus muziejus buvo dar kartą atnaujintas. Dabartinė muziejaus ekspozicija veikia nuo 1983 metų.

1997–1998 m. remontuojant pastato gotikinius rūsius po buvusiu Adomo Mickevičiaus kambariu muziejaus direktoriaus Rimanto Šalnos pastangomis, finansuojant Lenkijos ambasadoriui Lietuvoje Eufemijui Teichmanui, buvo atidaryta filomatų salė, kurioje vyksta seminarai, konferencijos, knygų pristatymai.

Ekspozicija 

Trijuose Adomo Mickevičiaus muziejaus kambariuose galima pamatyti stalą ir kėdę, kurie priklausė poetui ir buvo parvežti iš Paryžiaus, 1815 m. Vilniaus universiteto studentų registracijos knygą ir keletą kitų eksponatų, kurių skaičius daugiau kaip 200: filomatų laiškai Adomui Mickevičiui, dokumentai, pirmieji poeto kūrybos leidimai, skulptūros, portretai, medaliai, susiję su poeto asmenybe ir kūryba.

Adomo Mickevičiaus muziejaus darbo laikas antradieniais – penktadieniais 10–17 val.,
šeštadieniais ir sekmadieniais 10–14 val. Valstybinių švenčių dienomis muziejus nedirba. Muziejaus vadovas Rimantas Šalna.

Nuorodos 

Vilniaus muziejai
Adomas Mickevičius
Blackpink

„Blackpink“ – Pietų Korėjos K-pop muzikos merginų grupė, įkurta 2016 m.

Grupę sudaro Kim Ji-soo, Jennie Kim, Rosé ir Lisa.

Diskografija

Studijiniai albumai 
 2018: Blackpink in Your Area

EP 
 2016: Square 1
 2017:  Square 2
 2018: Square 3
 2019: Square up
 2020:  The Album

DVD 
 2019: Blackpink 2018 Tour 'In Your Area' Seoul

Turai 
 2018: Blackpink Arena Tour
 2018–2020: Blackpink 2019 World Tour in Your Area

Šaltiniai

Nuorodos 

 Oficiali svetainė internete
 Interscope Records Oficiali svetainė internete
 

Merginų grupės
Pietų Korėjos atlikėjai
Adomo Mickevičiaus muziejus Paryžiuje

Adomo Mickevičiaus muziejus Paryžiuje () – muziejus, skirtas poetui Adomui Mickevičiui Paryžiuje. Muziejus išsidėstęs Paryžiaus IV kvartale, lenkų bibliotekos pastate, esančiame Šv. Liudviko saloje.

Apie muziejų 
Muziejų 1903 m. įkūrė poeto sūnus Vladislavas Mickevičius. Tai seniausias poetui Adomui Mickevičiui skirtas muziejus.

Muziejaus kolekcijoje yra dokumentų, susijusių su Adomo Mickevičiaus asmenybe ir kai kuriais jo asmeniniais daiktais. Ekspozicijoje galima rasti Adomo Mickevičiaus krikšto metriką, mirties liudijimą, kandidatavimo į įvairias pareigas dokumentų kopijas, paskyrimo į Lozanos universiteto ir Prancūzijos koledžo profesoriaus pareigas. Muziejuje eksponuojama ir nemaža dalis žinomų autorių autografų.
Muziejuje yra poeto rankraščiai, įskaitant „Vėlinių” rankraštį, Bairono poemos „The Giaour“ vertimo rankraštį.

Muziejus yra nedidelis. Jis užima vieną lenkų bibliotekos pastato kambarį.

Ekskursijos vedamos ketvirtadienio popietę ir šeštadienio rytą pagal susitarimą. Muziejaus adresas – 6, quai d’Orléans, 75004 Paris.

Nuorodos 

Adomas Mickevičius
Paryžiaus muziejai
Asmenybių muziejai
Adomo Mickevičiaus muziejus Stambule

Adomo Mickevičiaus muziejus Stambule () – muziejus, skirtas poetui Adomui Mickevičiui Stambule, įsikūręs pastate, kuriame Adomas Mickevičius mirė 1855 m. lapkričio 26 d.

Apie muziejų 
1955 m. poeto Adomo Mickevičiaus mirties šimtmečio proga Stambule buvo atidaryta paroda. Pastato rūsyje buvo įrengta simbolinė poeto kripta su kryžiumi ir antkapiu su užrašu: Adomo Mickevičiaus poilsio vieta, 1855 m. lapkričio 26 d. – gruodžio 30 d.
Nuo 2005 m. muziejaus salėse veikia  Varšuvos Adomo Mickevičiaus vardo literatūros muziejaus parengta paroda.
Adomo Mickevičiaus muziejus yra Turkijos ir islamo meno muziejaus filialas Stambule.

Muziejaus adresas – Dolapdere, ul. Tatlı Badem 23, Beyoğlu.

Nuorodos

Išorinės nuorodos 
 Oficiali Stambulo meno ir islamo muziejaus interneto svetainė. 

Turkijos muziejai
Adomas Mickevičius
Stambulas
Asmenybių muziejai
Richárd Weisz

Richárd Weisz (1879 m. balandžio 30 d. – 1945 m. gruodžio 4 d.) – Vengrijos imtynininkas, olimpinis čempionas. Pirmasis šalies olimpinis medalininkas ir čempionas imtynių varžybose.

Biografija 
Weisz sportinę karjerą pradėjo lengvosios atletikos ir akademinio irklavimo varžybose, bet vėliau persiorientavo į imtynes. 1899 m. sportininkas pirmą kartą tapo Vengrijos nacionaliniu čempionu Nuo 1903 m. iki 1909 m. vengras laimėjo nacionalinio čempiono titulus. Nuo 1905 m. iki 1908 m. Vengrijos nacionalinis sunkiosios atletikos čempionas sunkaus svorio kategorijoje.

Londone vykusiose ketvirtose moderniose 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vengras dalyvavo imtynių varžybose. Pirmą kartą vykusiose itin sunkaus svorio kategorijos (virš 93 kg) vyrų varžybose vengras pirmajame etape nugalėjo daną Carl Jensen, pusfinalyje įveikė daną Søren Marinus Jensen, o finale įveikė rusą Aleksandr Petrov ir tapo olimpiniu čempionu.

Vėliau po olimpiados Vengrijos imtynių federacija panaikino Weisz mėgėjo statusą dėl sportininko kovos su profesionalu Stanislaus Zbyszko ir pasirodymų cirke. To pasekoje sportininkas negalėjo startuoti varžybose. Vėliau sportininko statusas atkurtas, bet Weisz atsisakė vykti į 1912 m. vasaros olimpines žaidynes.

Nuorodos 
 TOK svetainėje

Vengrijos olimpiečiai
Imtynininkai
Sunkiaatlečiai
Rūta Žarskienė

Rūta Šimonytė-Žarskienė (g. 1964 m. sausio 6 d.) – Lietuvos etnomuzikologė, smuikininkė, mokslų daktarė.

Biografija 
1987 m. baigė Lietuvos konservatoriją (J. Dvariono smuiko klasę), 1992 – Lietuvos muzikos akademiją (R. Apanavičiaus etnomuzikologijos klasę). 1991 m. stažavo Helsinkio Sibelijaus muzikos akademijoje. Nuo 1991 m. dirba Lietuvių literatūros ir tautosakos institute, nuo 2002 m. – vyresnioji mokslo darbuotoja, 2002–2017 m. Tautosakos archyvo skyriaus vadovė. 1992–1998 m. folkloro ansamblio „Dijūta“ instrumentinės grupės vadovė, nuo 1998 m. ansamblio meno vadovė. 1999 m. apgynė humanitarinių mokslų daktarės disertaciją.

Veikla 

Rūtos Žarskienės tyrimų sritys: etninė instrumentinė muzika ir muzikavimas, tradicijos kaita ir folklorėjimo procesas, nematerialiojo paveldo išsaugojimas ir sklaida, pučiamųjų instrumentų ansambliai tradicinėje Lietuvos kultūroje, liaudiškasis pamaldumas.

Rūta Žarskienė yra Tarptautinės tradicinės muzikos tarybos (nuo 2000 m.) ir Europos etnomuzikologijos seminaro (nuo 2002 m.), žurnalo SOTER redakcinės kolegijos (nuo 2016 m.) narė.
 
Sudarė kompaktinę plokštelę Tradicinė Žemaitijos dūdų muzika ir giesmės (2013 m.), parengė folkloro ansamblio „Dijūta“ garso albumus Unksti rytėlio (2000 m.) ir Dai lakštava lakštuote (dvigubas, 2017 m.).

Bibliografija 

 Skudučiai ir jų giminaičiai. Lyginamieji tyrimai (1993 m.),
 Skudučiavimas Šiaurės rytų Europoje (2003 m.),
 Suvalkijos dainos ir muzika: 1933–1935 metų fonografo įrašai (su A. Nakiene, 2003 m.),
 Aukštaitijos dainos, sutartinės ir instrumentinė muzika: 1935–1939 metų fonografo įrašai (2004 m.),
 Žemaitijos dainos ir muzika: 1935–1941 metų fonografo įrašai (2005 m.),
 Dzūkijos dainos ir muzika: 1935–1941 metų fonografo įrašai (2005 m.),
 Lietuvių etnografinės muzikos fonogramos 1908–1942 (2007 m.),
 Eduardo Volterio Lietuvoje įrašyti voleliai (1908–1909), saugomi Berlyno fonogramų archyve (2011 m.),
 Lietuvių dainos Amerikoje, įrašytos Jono Balio 1949–1951 (2019 m.).

Parengė leidinį Paklausykit manę, jauno bernelio, Jauniaus Vyliaus užrašytos suvalkiečių tautosakos rinktinę (su P. Krikščiūnu, A. Žičkiene, 2011 m.).

Šaltiniai 

Lietuvos etnomuzikologai
Dviračių sportas 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

Dviračių sportas 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko ketvirtą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Londone vykusiose varžybose dominavo Jungtinės Karalystės sportininkai. Olimpiadoje varžėsi tik vyrai.

Žaidynėse pirmą kartą pristatytos komandinio persekiojimo ir tandemo rungtys.

Individualaus sprinto varžybų finale nei vienas iš dalyvių nekirto finišo linijos per numatytą laiko limitą (1 min 45 s). To pasekoje medaliai šioje rungtyje neįteikti.

Dalyvavusios šalys 
97 dviratininkai iš 11 šalių dalyvavo olimpinėse žaidynėse:

Medalininkai

Medalių lentelė

Šaltiniai

Nuorodos 
 TOK svetainė

1908 metų vasaros olimpinės žaidynės
Dviračių sportas olimpinėse žaidynėse
Ludwik Masłowski

Liudvikas Maslovskis (, 1847 m. gegužės 27 d. Horodiščių kaimas prie Baranovičių, Rusijos imperija  – 1928 m. rugsėjo 11 d. Bydgoščius, Lenkija) – publicistas, vertėjas, vienas pirmųjų lenkų sociologų, politinis rašytojas.

Dalyvavo 1863 m. sukilime.

Biografija

Liudvikas Maslovskis gimė 1847 m. gegužės 27 d. Horodiščių kaime, netoli Baranovičių miesto, gubernijos bajorų sekretoriaus Onufrijaus Maslovskio ir Eufemijos Ivickos šeimoje. 
Liudvikas Maslovskis Paryžiuje studijavo mediciną ir gamtos mokslus. Panašiai kaip Liudvikas Mieroslavskis, jis siekė suburti Lenkijos jaunimą, studijuojantį Vakarų Europoje. 

Paryžiuje L.Maslovskis prisijungė prie  studentų asociacijos. Taip pat Paryžiuje buvo žurnalo „Przyczesność“ (1866 m.) redakcinės kolegijos narys. Vėliau emigravo į Lvovą. Buvo pirmasis „Kurier Lwowski“ redaktorius. 1921 m. persikėlė į Bydgoščių, kur pradėjo dirbti žurnale „Dziennik Bydgoski“. 

Iš pradžių L. Maslovskis buvo didelis darvinizmo šalininkas - gavęs Čarlzo Darvino sutikimą, jis pirmą kartą į lenkų kalbą išvertė Č. Darvino veikalus „Apie žmogaus kilmę“ (1874 m., Krokuva) ir „Natūralioji atranka“ (Lvovas, 1876 m.). Vėliau L. Maslovskis tapo Darvino teorijos kritiku. 

Jis buvo vienas „Listów do przyjaciela” autorių.

Literatūra 
Włodzimierz Wincławski, Słownik biograficzny socjologii polskiej, PWN 2001.
Maciej Janowski, Polska myśl liberalna do 1918 roku, Kraków 1998.
Jerzy Mazurek, Wspomnienia z lat 1914-1915, 2006.

Lenkijos leidėjai
1863 m. sukilėliai
Benedykt Kołyszko

Benediktas Koliška (, 1750 m. kažkurioje Voluinės vietovėje, Abiejų Tautų Respublika  – 1834 m. balandžio 16 d. Lvovas, Austrijos imperija) – 1794 m. sukilimo ir 1831 m. sukilimo dalyvis, generolas - majoras.

Biografija

Benediktas Koliška gimė 1750 m. Voluinėje. 
Į tarnybą kavalerijoje jis įstojo 1778 m. Koliška kovėsi mūšiuose su Rusijos imperijos kariuomene 1792 m. Kovose jis pasižymėjo, buvo apdovanotas „Virtuti Militari“ ordinu ir gavo majoro laipsnį. Koliška dalyvavo 1794 m. sukilime.  Vadovavo II ukrainiečių kavalerijos brigadai. 1794 m. Koliškai buvo suteiktas generolo – majoro laipsnis. Sukilimo metu jis buvo sužeistas į ranką. 

Po sukilimo pralaimėjimo Koliška pasitraukė į užsienį, į Veneciją. Vėliau grįžo į gimtinę ir apsigyveno savo dvare. Kilus 1831 m. sukilimui, prisijungė prie sukilėlių. Vadovavo sukilimui Podolėje. Pralaimėjo mūšį prie Daševo rusų kariuomenei, vadovaujamai Logino Roto. Koliška kirto Rusijos imperijos sieną ir buvo internuotas Austrijos imperijoje.

Mirė Lvove, palaidotas Ličiakovo kapinėse.

Literatūra 

K. Bauer — Wojsko koronne powstania kościuszkowskiego, Wyd. MON, Warszawa 1981
M. Tarczyński — Generalicja powstania listopadowego, Warszawa 1980
Henryk Piotr Kosk. Generalicja polska. — Pruszków: Oficyna Wydawnicza «Ajaks», 2001. — Т. 1. — ISBN 83-87103-81-0.

1794 m. sukilėliai
1831 m. sukilėliai
Nikolajus Šustovas

Nikolajus Šustovas (, 1834 m. gruodžio 29 d. Sankt Peterburgas, Rusijos imperija – 1868 m. gruodžio 5 d. ten pat) – rusų istorinio žanro tapytojas, Sankt Peterburgo dailės akademijos akademikas, keturiolikos maišto dalyvis, vienas iš „Dailininkų artelės“ steigėjų.

Biografija 

Nikolajus Šustovas gimė 1834 m. gruodžio 29 d. Sankt Peterburge, Rusijos imperijoje. Studijavo Peterburgo dailės akademijoje. Jo klasei vadovavo profesorius Piotras Basinas. Savo sugebėjimais Šustovas gana anksti patraukė dėstytojų dėmesį. 1856 m. jis gavo mažąjį sidabro medalį už tapybą iš natūros, kitais metais tą patį medalį – už tapybą iš natūros bei didįjį sidabro medalį už eskizą iš gamtos. 1858 m. Šustovas Dailės akademijos tarybai pristatė savo programą gauti mažajam aukso medaliui, t. y. paveikslą: „Ivanas III nuverčia totorių jungą, nuplėšdamas chano atvaizdą ir liepdamas nužudyti ambasadorius“. Akademija išreiškė padėką Šustovui už šį paveikslą ir 1861 m. jam buvo įteiktas mažasis aukso medalis. 

1863 m. lapkričio 9 d. Nikolajus Šustovas dalyvavo Dailės akademijos keturiolikos studentų maište. Studentai atsisakė dalyvauti konkurse dėl didžiojo aukso medalio. Konkursas buvo skirtas Dailės akademijos 100-osioms gyvavimo metinėms. Nuo 1863 m. Nikolajus Šustovas buvo Sankt Peterburgo dailininkų artelės, kuriai vadovavo Ivanas Kramskojus, nariu. Buvo vienas šios artelės steigėjų.

Šioje dailininkų artelėje Nikolajus Šustovas dirbo iki pat savo mirties.
1865 m. dailininkų artelės parodoje Šustovo nutapytas portretas „Rytų Sibiro generalgubernatorius Michailas Korsakovas“ patraukė dėmesį ir Dailės akademijos taryba už šį portretą Šustovui suteikė istorinio žanro akademiko vardą.

Be Korsakovo portreto, Šustovas paliko dar keletą portretų, iš kurių žinomi: „Bajoro Michailo Fiodorovičiaus Romanovo pašaukimas“, „Ivanas Rūstusis prie jo nužudyto sūnaus kapo“.

Šustovas mirė Sankt Peterburge 1869 m. vasario pradžioje, vos sulaukęs 30 metų.

Galerija

Nuorodos 

Rusijos dailininkai
Rusijos istorinio žanro tapytojai
The Louvin Brothers

The Louvin Brothers buvo amerikiečių kantri ir gospelo duetas, sudarytas iš brolių Charlie bei Ira Louvin. Ira grojo mandolina bei dainavo tenoro tembru, o Charlie grojo gitara bei pritarė žemesniu vokaliniu tembru.

Broliai kartu koncertuoti pradėjo 1940 m. ir sulaukė didelio pasisekimo dvidešimto amžiaus šeštojo dešimtmečio gale bei septintojo dešimtmečio pradžioje. 1963 m. grupė išsiskyrė, kadangi Charlie nebegalėjo pakelti Ira priklausomybės alkoholiui bei nerūpestingo elgesio. Ira žuvo autoavarijoje 1965 m., o Charlie 2011 m. mirė nuo kasos vėžio. Abu broliai 2001 m. buvo įtraukti į kantri muzikos šlovės muziejų.

Diskografija 
The Louvin Brothers (1956)
Tragic Songs of Life (1956)
Nearer My God to Thee (1957)
Ira and Charlie (1958)
The Family Who Prays (1958)
Country Love Ballads (1958)
Satan Is Real (1959)
My Baby's Gone (1960)
A Tribute to the Delmore Brothers (1960)
Encore (1961)
Christmas with the Louvin Brothers (1961)
The Weapon of Prayer (1962)
Keep Your Eyes on Jesus (1963)
The Louvin Brothers Sing and Play Their Current Hits (1964)
Thank God for My Christian Home (1965)
Ira and Charles (1966)
Two Different Worlds (1967)
The Great Roy Acuff Songs (1967)
Country Heart and Soul (1968)
The Great Gospel Singing of The Louvin Brothers (1973)
Live at New River Ranch (1975)
I Don't Believe You Met My Baby (1976)
Songs That Tell a Story (1978)
Early MGM Recordings (1990)
Close Harmony  (1992)
Greatest Hits (1995)
When I Stop Dreaming: The Best of the Louvin Brothers (1995)
The Essential Louvin Brothers 1955–1964: My Baby's Gone (2006)

Nuorodos 
 Oficialus tinklapis
 

Kantri atlikėjai
Louis Prima

Louis Leo Prima (1910 m. gruodžio 7 d. – 1978 m. rugpjūčio 24 d.) – amerikiečių dainininkas, aktorius, dainų autorius bei trimitininkas. Per savo karjerą L. Prima yra palietęs daugybę skirtingų muzikos žanrų: dvidešimtojo amžiaus trečiojo dešimtmečio pabaigoje jis įkūrė džiazo septetą; ketvirtajame dešimtmetyje vadovavo svingo grupei, o penktajame – bigbendo. Nuo dvidešimto amžiaus penktojo dešimtmečio daugiausia atlikdavo ritmenbliuzo, rokenrolo bei italų liaudies muziką. Laikotarpiu kai atlikėjai vengdavo parodyti savo tikrąją kilmę, L. Prima dažnai atlikdavo itališkas liaudies dainas bei dainuodavo italų kalba, taip skatindamas kitus atlikėjus neslėpti savo šaknų.

Diskografija 
 Louis Prima Plays for the People (1953)
 The Wildest! (1956)
 The Call of the Wildest (1957)
 Louis Prima with Orchestra (1957)
 Breaking It Up! (1958)
 Hi-Fi Lootin'  (kartu su Joe Venuti, 1958)
 Entertains (1959)
 Strictly Prima! (1959)
 Pretty Music Prima Style Volume 1 (1960)
 Wonderland by Night: Pretty Music Prima Style, Vol. 2 (1960)
 Blue Moon (1961)
 Doin' the Twist with Louis Prima (1961)
 The Wildest Comes Home (1962)
 Lake Tahoe Prima Style (1962)
 Italian Favorites (kartu su Phil Brito, 1963)
 Prima Show in the Casbar (1963)
 The King of Clubs (1964)
 Let's Fly with Mary Poppins (1965)
 Louis Prima On Broadway (1967)
 The Jungle Book (1967)
 The New Sounds of the Louis Prima Show (1968)
 More Jungle Book...Further Adventures of Baloo and Mowgli (1969)
 Blast Off! the Live New Sound of Louis Prima Quad, (1970)
 The Prima Generation '72 (1972)
 Just a Gigolo (1973)
 Let's Hear It for Robin Hood (1974)
 The Wildest '75 (1975)
 Proprio Un Gigolo (1978)
 Let's Swing It (1994)
 I Wanna Be Like You (1995)

Nuorodos 

 Oficiali svetainė
 
 

JAV dainininkai
JAV aktoriai
Fats Domino

Antoine „Fats“ Domino Jr. (1928 m. vasario 26 d. – 2017 m. spalio 24 d.) – amerikiečių pianistas, dainininkas ir dainų autorius. Laikomas vienu iš rokenrolo muzikos pradininkų ir vienu populiariausių šio žanro atlikėjų – iš viso parduota per 65 milijonai atlikėjo įrašų. 1949 m. išleista Fats Domino daina „The Fat Man“ tapo pirmuoju rokenrolo įrašu, kurio parduota per milijoną kopijų.

2017 m. spalio 24 d. Fats Domino mirė savo namuose Harvije (Luiziana) nuo naturalių priežasčių.

Diskografija 
The Fat Man (1949)
Carry on Rockin’ (1955)
Rock and Rollin’ (1956)
This is Fats (1956)
Here stands Fats Domino (1958)
The Fabulous "Mr. D" (1958)
Let's play Fats Domino (1959)
Fats Domino Swings (1959)
A lot of Dominoes (1960)
I miss you so (1961)
Let the four winds blow (1961)
What a party (1961)
Twistin’ the Stomp (1962)
Million Sellers by Fats (1962)
Here comes...Fats Domino (1963)
Fats on Fire (1964)
Getaway with Fats Domino (1965)
Domino ’65 (Live) (1965)
Fats is back (1968)
Fats (1970)
Live at Montreux - Hello Josephine (Live ’73) (1974)
Sleeping on the Job (1979)
Alive and kickin´ (2006)
Greatest Hits - Walking To New Orleans (2007)

Nuorodos 

 Oficiali svetainė
 

JAV dainininkai
The Crickets

The Crickets buvo amerikiečių rokenrolo grupė iš Laboko, Teksaso, 1957 m. įkurta dainininko ir dainų autoriaus Buddy Holly. Grupės skambesys, dabar tradiciniu tapęs sąstatas (gitara, bosinė gitara ir būgnai) bei savo autorinių dainų atlikimas turėjo didelė įtaką vėliau susikūrusioms roko grupės, tokioms kaip „The Beatles.“

Po Buddy Holly mirties 1959 m. grupė toliau koncertavo ir leido naujus albumus iki 2016 m., kuomet Jerry Allison, vienintelis visąlaik grupėje išbuvęs narys, paskelbė, jog grupė nutraukia kūrybinę veiklą.

Grupės nariai 
Jerry Allison – būgnai (1957–2016)
Buddy Holly – vokalas, gitara (1957–1958, mirė 1959)
Joe B. Mauldin – bosinė gitara (1957–1960, 1976–2015; mirė 2015)
Niki Sullivan – gitara (1957–1958, mirė 2004)
Sonny Curtis – gitara (1958–1960, 1962–1985, 1994–2016), vokalas (1962–1985, 1994–2016)
Earl Sinks – vokalas (1958–1960, mirė 2017)
Tommy Allsup – gitara (1959, mirė 2017)
Jerry Naylor – vokalas (1960–1965, mirė 2019)
Glen Hardin – klavišiniai (1962–1972, 1999–2016), bosinė gitara (1962–1972, 2015–2016)
Gordon Payne – vokalas, gitara (1985–1994)

Diskografija 
 The "Chirping" Crickets (1957)
 In Style with the Crickets (1960)
 Bobby Vee Meets the Crickets (1962)
 Something Old, Something New, Something Blue, Somethin' Else (1962)
 California Sun / She Loves You (1964)
 Rockin' 50s Rock'n'Roll (1970)
 Bubblegum, Pop, Ballads & Boogie (1973)
 Remnants (1973)
 Long Way from Lubbock (1975) (kartu su Albert Lee)
 3 Piece (1987)
 T Shirt (1988)
 Cover to Cover (1995)
 The Original (1996)
 Too Much Monday Morning (1996)
 Rockin (2000)
 Crickets and Their Buddies (2004)
 About Time Too! (2005, kartu su Mike Berry)
 Double Exposure (2015).

Nuorodos 

 Oficiali svetainė
 

JAV roko atlikėjai
Rokenrolo atlikėjai
Count Basie

William James „Count“ Basie (1904 m. rugpjūčio 21 d. – 1984 m. balandžio 26 d.) buvo amerikiečių džiazo pianistas, vargonininkas bei kompozitorius. 1935 m. įkūrė savo orkestrą „Count Basie Orchestra,“ kuriam vadovavo beveik 50 metų.

Muzikantas mirė 1984 m. balandžio 26 d. nuo kasos vėžio.

Diskografija 
Didžioji dalis albumų įrašyti kartu su „Count Basie Orchestra.“

<div style="-moz-column-count:2; column-count:2;">
 The Swinging Count! (1952)
 Count Basie Presents Eddie Davis Trio + Joe Newman (1958)
 The Atomic Mr. Basie (1958)
 Memories Ad-Lib (1958) 
 Basie/Eckstine Incorporated (1959)
 String Along with Basie (1960)
 Count Basie and the Kansas City 7 (1962)
 Count Basie in Kansas City: Bennie Moten's Great Band of 1930-1932 (1965)
 Basie Swingin' Voices Singin''' (1966)
 Basie Meets Bond (1966)
 Loose Walk (1972)
 Basie Jam (1973)
 The Bosses (1973)
 For the First Time (1974)
 Satch and Josh(1974)
 Basie & Zoot (1975)
 Count Basie Jam Session at the Montreux Jazz Festival 1975 (1975)
 For the Second Time (1975)
 Basie Jam 2 (1976)
 Basie Jam 3 (1976)
 Kansas City 5 (1977)
 The Gifted Ones(1977)
 Montreux '77 (1977)
 Basie Jam: Montreux '77 (1977)
 Satch and Josh...Again (1977)
 Night Rider (1978)
 Count Basie Meets Oscar Peterson – The Timekeepers (1978)
 Yessir, That's My Baby (1978)
 Kansas City 8: Get Together (1979)
 Kansas City 7 (980)
 On the Road (1980)
 Kansas City 6 (1981)
 Mostly Blues...and Some Others (1983)
 Basie Beginnings: Bennie Moten's Kansas City Orchestra (1929–1932) (1989)
</div>

 Filmografija 
 Hit Parade of 1943 (1943)
 Top Man (1943)
 Sugar Chile Robinson, Billie Holiday, Count Basie and His Sextet (1950)
 Jamboree (1957)
 Cinderfella (1960)
 Sex and the Single Girl (1964)
 Blazing Saddles (1974
 Last of the Blue Devils'' (1979)

Nuorodos 

 
 

Džiazo atlikėjai
JAV kompozitoriai
Thelonious Monk

Thelonious Sphere Monk (1917 m. spalio 10 d. – 1982 m. vasario 17 d.) buvo amerikiečių džiazo pianistas ir kompozitorius. Sulaukė didelio populiarumo dėl dažnų improvizacijų, taip pat sukūrė nemažai kūrinių, tapusių džiazo standartais (tokių kaip „Round Midnight“, „Blue Monk“, „Straight, No Chaser“ bei daugelį kitų). Thelonious Monk yra antrasis daugiausiai kartų įrašytas džiazo pianistas po Duke Ellington, kas parodo Monk svarbą muzikoje, ypač turint omenyje, jog Ellington yra sukūręs per tūkstantį kūrinių, kai Monk – apie 70.

Thelonious Monk mirė 1982 m. vasario 17 d. nuo insulto.

Diskografija 
Genius of Modern Music: Volume 1 (1947)
Wizard of the Vibes (1948)
Genius of Modern Music: Volume 2 (1951-1952)
Thelonious Monk Trio (1952)
Monk (1953)
Thelonious Monk and Sonny Rollins (1953)
Piano Solo (1954)
Thelonious Monk plays the Music of Duke Ellington (1955)
The Unique Thelonious Monk (1955)
Brilliant Corners (1956)
Thelonious Himself (1957)
Thelonious Monk with John Coltrane (1957)
Thelonious Monk Quartet with John Coltrane at Carnegie Hall (1957)
Art Blakey's Jazz Messengers with Thelonious Monk (1957)
Monk's Music (1957)
Mulligan Meets Monk (1957)
Thelonious in Action (1958)
Misterioso (1958)
The Thelonious Monk Orchestra at Town Hall (1959)
5 by Monk by 5 (1959)
Thelonious Alone in San Francisco (1959)
Thelonious Monk and the Jazz Giants (1959)
Thelonious Monk at the Blackhawk (1960)
Monk in France (1961)
Thelonious Monk in Italy (1961)
Monk's Dream (1963)
Criss Cross (1963)
Monk in Tokyo (1963)
Miles & Monk at Newport (1963)
Big Band and Quartet in Concert (1963)
It's Monk's Time (1964)
Monk (1964)
Solo Monk (1965)
Straight, No Chaser (1967)
Underground (1968)
Monk's Blues (1968)

Nuorodos 

 Oficiali svetainė
 

Džiazo atlikėjai
JAV kompozitoriai
Vilhelmshėhės parkas

Vilhelmshėhės parkas () – kalno parkas () Kaselio mieste, Heseno žemėje, Vokietijoje. Jis užima 2,4 km² ir yra didžiausias tokio tipo parkas Europoje. 2013 m. birželio 23 d. įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą. Vokietijos turizmo centrinė atstovybė parką įtraukė į 100-tuką objektų, kuriuos labiausiai verta pamatyti šalyje.

Parką ypač garsina jame esantys įvairaus tipo vandens telkiniai, Heraklio skulptūra, Vilhelmshėhės dvaras ir dirbtiniai Liovenburgo griuvėsiai ().

Galerija

Išnašos

Nuorodos 
 Parką administruojančio muziejaus puslapis

Parkai
Gyvenimo simuliatorius

Gyvenimo simuliatorius – simuliacijos pobūdžio kompiuterinių žaidimų subžanras, kuriame žaidėjas valdo vieną arba daugelį veikėjų (pvz., žmogų). Tokiuose žaidimuose įprastai individai turi tam tikrus poreikius, kurie lemia jo savijautą ir elgseną. Didelį vaidmenį atlieka tarpusavio santykiai su kitais veikėjais, kartais vyksta ekosistemos vystymas, populiacijos augimas. 

Vienas tokio žanro pavyzdžių yra „The Sims“.

Tipai 
Išskiriami trys šio subžanro tipai:

 Virtualūs augintiniai – žaidėjas augina, prižiūri, vysto arba treniruoja savo nuosavą susikurtą augintinį.
 Biologinės simuliacijos – čia pagrindinis tikslas yra populiacijos gausėjimas, neretai išvystomos kelios individų grupės kartos, siekiami bendri tikslai.
 Socialinė simuliacija – visas dėmesys skiriamas vienam ar keliems veikėjams, vystomi tarpusavio santykiai, tobulinami individualūs sugebėjimai ir pasiekimai.

Žaidimų žanrai
Uzberažas

Uzberažas (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Gardino rajone, Pariečės kaimiškoje apylinkėje. Įsikūręs 8 km į šiaurės rytus nuo Pariečės, 2 km nuo Lietuvos sienos, Gudų girioje, prie Peterburgo–Varšuvos geležinkelio. Yra geležinkelio stotelė, į kurią atvyksta traukinys „Gardinas-Uzberažas“.

Istorija 
XIX a. Uzberažas buvo Gardino gubernijos apyrubė. Tarpukariu priklausė Lenkijai (Pariečės valsčius).

Šaltiniai 

Gardino rajono gyvenvietės
Čarnucha (Baltarusija)

Čarnucha (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Gardino rajone, Pariečės kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 4,5 km į šiaurės vakarus nuo Pariečės, 2 km nuo Lietuvos sienos, Gudų girioje, šalia buvusios Pariečės–Druskininkų geležinkelio linijos (yra neveikianti stotelė).

Istorija 
XIX a. Čarnucha pateko į Gardino guberniją. Tarpukariu priklausė Lenkijai (Pariečės valsčius), minimi du Čarnuchos palivarkai ir Podčarnuchos užusienis.

Šaltiniai 

Gardino rajono gyvenvietės
Marie Laveau

Marie Laveau (1801 m. rugsėjo 10 d. - 1881 m. birželio 15 d.) – Luizianos vudu dvasininkė, tituluojama Naujojo Orleano vudu karaliene.

Šeima 
Marie Laveau gimė 1801 m. istoriniame prancūzų kvartalo (French Quarter) rajone Naujajame Orleane. Marie motina buvo išlaisvinta vergė, o tėvas mulatų kilmės verslininkas. 

1819 m. rugpjūčio 4 d. ištekėjo už baltaodžio prancūzų bėglio Jacques Paris iš Prancūzų Haičio, kuris atvyko į JAV Haičio revoliucijos metu. Laveau ir Paris vedybų dokumentai saugomi Sent Luiso katedroje. Susilaukė dviejų dukrų. 1820 m. Jacques Paris mirė. Vėliau gyveno su prancūzų didikų kraujo turinčiu Christophe Dominick Duminy de Glapion su kuriuo susilaukė 15-os vaikų. Pora negalėjo tuoktis dėl tuometinių skirtingas rases diskriminuojančių įstatymų. 

Istoriniuose įrašuose išlikusi informacija apie septynis Laveau laikytus vergus.

Karjera 

Marie Laveau buvo žymi Vudu dvasininkė ir žolininkė. Laveau, o vėliau ir jos dukra Marie Leveau jaunesnioji, rengė masines vudu ceremonijas Naujojo Orleano gatvėse. Savo ceremonijose Laveau naudojo okultizmo tradicijas ir praktikas iš Vakarų Afrikos spiritizmo, Romos katalikybės ir besiformavusio Luizianos vudu. Ekstravagantiškos ir teatrališkos viešosios ceremonijos sulaukė daug vietinių ir žiniasklaidos dėmesio.

Kapavietė 

1881 m. birželio 15 d. Laveau mirė. Palaidota mauzoliejuje žymiosiose Sent Luiso kapinėse.

1982 m. JAV roko grupės The Misfits nariai suimti dėl bandymo iškasti Laveau palaikus iš jai skirto mauzoliejaus.

Nuo 2015 m. kovo 1 d. viešas priėjimas prie Laveau kapavietės uždraustas dėl besitęsiančio vandalizmo ir antkapių naikinimų.

Populiarioje kultūroje 

Marie Laveau atvaizduota Marvel Comics leidžiamuose komiksuose. Pirmasis leidimas - 1973 m. Dracula Lives #2. 

1999 m. pastatytas miuziklas Marie Christine paremtas Laveau gyvenimo istorija.

Nuo 2013 m. Marie Laveau (vaidino Angela Bassett) buvo reguliari veikėja seriale Amerikietiška siaubo istorija: sąskrydis ir Amerikietiška siaubo istorija: apokalipsė.

Šaltiniai 

Dvasininkai
JAV asmenybės
Vudu
Beržalotas (Baltarusija)

Beržalotas arba Beržalotai (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Gardino rajone, Ašiužos kaimiškoje apylinkėje. Įsikūręs 7 km į šiaurės vakarus nuo Ašiužos, 3 km nuo Lietuvos sienos, pamiškėje.

Istorija 
XIX a. pateko į Gardino guberniją. Tarpukariu priklausė Lenkijai (Ašiužos valsčius), 1921 m. gyveno 41 gyventojas (visi katalikai; visi lenkai).

Šaltiniai 

Gardino rajono gyvenvietės
Thomas Delaney

Tomasas Delaini (Thomas Delaney; g. 1991 m. rugsėjo 3 d.) – Danijos futbolininkas, rungtyniaujantis saugo pozicijoje. Dortmundo „Borussia“ klubo ir Danijos vyrų futbolo rinktinės žaidėjas.

T. Delaini gimė ir užaugo Danijoje, tačiau turi airiškų šaknų. Nuo pat mažens rungtyniavo FC Kopenhagen jaunimo komandoje, 2008 m. sužaidė draugiškas rungtynes su pagrindine komanda, į ją perkeltas kitais metais. 2013 m. tapo startiniu žaidėju, žaidė UEFA Čempionų lygoje, 2014 m. – komandos vicekapitonu, vėliau ir kapitonu. 2016 m. UEFA Čempionų lygoje pelnė tolimą įvartį prieš Club Brugge KV klubą, šis įvartis gražiausio UEFA Čempionų lygos sezono įvarčio rinkimuose užėmė trečiąją vietą. 2015 ir 2016 m. buvo paskelbtas FC Kopenghagen metų žaidėju. 2017 m. sausį prisijungė prie Werder Bremen komandos, pirmąsias rungtynes sužaidė išvykoje prieš Mainz 05 klubą. 2017 m. balandžio 1 d. pelnė pirmąjį karjeros „hetriką“ išvykoje prieš SC Freiburg komandą. 2018 m. birželio 7 d. Delaini už 20 mln. eurų sumą perėjo į Borussia Dortmund klubą.

Delaini žaidė už Danijos jaunimo rinktines. Pagrindinėje rinktinėje debiutavo 2013 m. spalio 15 d., 2014 m. pasaulio futbolo čempionato atrankos rungtynėse prieš Maltą. Žaidė ir 2018 m. pasaulio futbolo čempionate.

Apdovanojimai 

 Copenhagen
 Danijos Superlyga: 2009–10, 2010–11, 2012–13, 2015–16, 2016–17
 Danijos futbolo taurė: 2011–12, 2014–15, 2015–16, 2016–17

 Borussia Dortmund
 Vokietijos futbolo supertaurė: 2019

 Asmeniniai
 Arla’s metų apdovanojimas: 2009
 Geriausias Danijos futbolo taurės žaidėjas: 2015
 FC Kopenhagen metų žaidėjas: 2015, 2016

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Danijos futbolininkai
Manuel Akanji

Manuelis Akandži (Manuel Akanji; g. 1995 m. liepos 19 d.) – Šveicarijos futbolininkas, gynėjas. Šveicarijos vyrų futbolo rinktinės žaidėjas.

Gimė Neftebache, Šveicarijoje, šveicarės ir Nigerijos piliečio šeimoje. Rungtyniavo FC Wiesendangen jaunimo komandoje, nuo 2007 m. – FC Winterthur jaunimo komandoje. 2014 m. buvo perkeltas į pagrindinę klubo komandą, tame sezone sužaidė 37 rungtynes, pelnė įvartį. 2015 m. vasarą persikėlė į FC Basel, pirmąsias rungtynes sužaidė 2015 m. rugsėjo 26 d. prieš FC Lugano. Kartu su komandą, žaisdamas startinėje sudėtyje, dukart laimėjo Šveicarijos Superlygą. 2017–18 m. UEFA Čempionų lygos grupių etape sužaidė visas šešias rungtynes bei padėjo komandai patekti į atkrintamąsias varžybas. 2018 m. žiemos perėjimų lango metu buvo nupirktas Borussia Dortmund komandos už 18 mln. eurų, pasirašė ketverių su puse metų sutartį (iki 2022 m. birželio).

Žaidė Šveicarijos iki 20 ir iki 21 metų jaunimo komandose. Pagrindinėje komandoje debiutavo 2017 m. rugsėjo 7 d. 2018 m. pasaulio futbolo čempionato atrankos rungtynėse prieš Farerų salų komandą. Buvo įtrauktas į galutinę Šveicarijos sudėtį 2018 m. pasaulio futbolo čempionate.

Apdovanojimai 
FC Basel
 Šveicarijos Superlyga: 2015–16, 2016–17
 Šveicarijos futbolo taurė: 2016–17

Borussia Dortmund
 Vokietijos futbolo supertaurė: 2019

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai

Nuorodos 
 SOCCERWAY
 Rinktinės statistika

Šveicarijos futbolininkai
Axel Witsel

Akselis Vicelis (Axel Witsel; g. 1989 m. sausio 12 d.) – Belgijos futbolininkas, rungtyniaujantis saugo pozicijoje. Dortmundo „Borussia“ klubo ir Belgijos vyrų futbolo rinktinės žaidėjas.

Vicelis gimė belgės ir Martinikos piliečio šeimoje. Karjerą pradėjo Standard Liège komandoje, būdamas 18-os, greitai tapo vienu pagrindinių komandos žaidėjų, suformuodamas jauną belgų saugų trejetą kartu su Maruanu Felainiu ir Styvenu Defo. 2009 m. Vicelis sukėlė ažiotažą, kuomet rungtynėse prieš Anderlecht padarė grubią pražangą prieš Lenkijos futbolininką Marciną Vasilevskį. Viceliui buvo uždrausta žaisti kituose aštuoniuose mačuose. 2011 m. persikėlė į Benfica komandą, vėliau į Zenit, kuris jį nusipirko už 40 mln. eurų bei pasirašė penkerių metų sutartį. Zenit Vicelis sužaidė 122 rungtynes bei pelnė 16 įvarčių. 2017 m. sausio 3 d. buvo parduotas Kinijos klubui Tianjin Quanjian, vis dėlto jau kitais metais buvo nupirktas Borussia Dortmund klubo bei pasirašė ketverių metų kontraktą (iki 2022 m. birželio).

Vicelis rungtyniavo kone visose Belgijos jaunimo komandose. 2008 m. debiutavo pagrindinėje Belgijos komandoje, draugiškose rungtynėse prieš Maroko komandą, pelnė vienintelį komandos įvartį. Rinktinę atstovavo 2014 ir 2018 m. pasaulio futbolo čempionate (šiame čempionate laimėjo bronzos medalius), 2016 m. Europos futbolo čempionate. 2018 m. lapkričio 15 d. sužaidė 100–ąsias rungtynes už Belgijos komandą.

Apdovanojimai 
Standard Liège

 Jupiler lyga: 2007–08, 2008–09
 Belgijos futbolo taurė: 2010–11
 Belgijos futbolo supertaurė: 2008, 2009

Benfica
 Taça da Liga: 2011–12

Zenit
 Rusijos Premjer lyga: 2014–15
 Rusijos futbolo taurė: 2015–16
 Rusijos futbolo supertaurė: 2015

Borussia Dortmund
 Vokietijos futbolo supertaurė: 2019

Belgija
 Pasaulio futbolo čempionatas, 3-a vieta: 2018

Asmeniniai 

 Belgijos metų jaunasis futbolininkas: 2007–08
 Belgijos auksinis batelis: 2008
 O Jogo metų komanda: 2012

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Belgijos futbolininkai
Agatos Kristi kolekcija. Puaro

„Puaro“ arba „Agatos Kristi kolekcija. Puaro“ () – britų mistinės dramos žanro serialas, originaliai rodytas kanalu ITV nuo 1989 m. sausio 8 d. iki 2013 m. lapkričio 13 d. David Suchet seriale vaidina Agatos Christie sukurtą detektyvą Erkiulį Puaro. Iš pradžių serialą prodiusavo LWT, vėliau – „ITV Studios“. Lietuvoje serialą transliavo LRT.

Iš viso nufilmuota 13 serialo sezonų ir 70 serijų; kiekviena serija yra Christie romano ar apsakymo adaptacija su Erkiuliu Puaro kaip pagrindiniu detektyvu, atsakingu už nusikaltimo (dažniausiai žmogžudystės) tyrimą, ir protagonistu, didžiąją serijos dalį esnčiu serialo dėmesio centre.

Aktoriai

Išnašos 

Jungtinės Karalystės televizijos serialai
Agatha Christie
Algis Kasparavičius

Algis Kasparavičius (g. 1975 m. birželio 6 d. Lazdijuose) – Lietuvos skulptorius.

Biografija 
1996 m. baigė dizaino inžinerijos mokslus Kauno technologijų kolegijoje, vėliau Vilniaus dailės akademijoje įgijo skulptūros bakalauro ir magistrantūros laipsnius. Savo darbus menininkas yra eksponavęs Vokietijoje, Danijoje, Italijoje, Lenkijoje.

Kūrybos bruožai 

Algis Kasparavičius kuria skulptūras, instaliacijas bei objektus. Šio menininko kūryboje atsispindi filosofinės mintys, per kurias jis dažnai pakviečia žiūrovą patirti santykį su jo menu atskleidžiant vidinio šių dienų žmogaus pasaulio problemas. A. Kasparavičiaus kuriami objektai dažnai kuria naratyvą, kurį suvokti ir atrasti turi pats žiūrovas. Menininko darbai ne tik erdviniai, jie savyje turi užkoduotas gilesnes mintis, peržengia per tai, kas tradicišku suvokimu yra skulptūra ir užpildo daugiau nei tik materialaus pasaulio erdves, įsiskverbia į kitas disciplinas.

Apdovanojimai 

 2003 m. Vilniaus dailės akademijos prizas už geriausią (Vaizduojamojo fakulteto) metų kūrinį.

Lietuvos skulptoriai
Sabu Martinez

Louis „Sabu“ Martinez (1930 m. liepos 14 d. – 1979 m. sausio 13 d.) buvo amerikiečių džiazo muzikantas, grojęs konga bei įvairia kita perkusija. Labiausiai žinomas kaip afro–kubiečių džiazo muzikantas, grojęs nemažai šio judėjimo albumų bei koncertavęs daugelyje koncertų.

Savo muzikinę karjerą muzikantas pradėjo 1941 m., būdamas vienuolikos metų. Martinez yra dirbęs kartu su kitais įvairiais garsiais džiazo muzikantais, tokiais kaip Duke Ellington, Count Basie, Thelonious Monk, bei daugybe kitų.

1953 m. pirmą kartą dalyvavo albumo įrašyme, grodamas kartu su Art Blakey. 1957 m. įkūrė savo grupę ir išleido debiutinį solinį albumą „Palo Congo.“ 1967 m. persikėlė gyventi į Švediją, kur 1979 m. ir mirė nuo skrandyje susidariusios opos.

Diskografija 
 Palo Congo (1957)
 Sorcery! (1958)
 Sabu's Jazz Espagnole (1961)
 Afro Temple (1973)

Nuorodos 
 

Džiazo atlikėjai
JAV atlikėjai
Machito

Mačito (Machito, tikrasis vardas Fransiskas Raulis Gutjeresas Griljas; Francisco Raúl Gutiérrez Grillo, 1903 m. gruodžio 3 d. – 1984 m. balandžio 15 d.) – džiazo muzikantas, kilęs iš Lotynų Amerikos. Geriausiai žinomas kaip vienas iš afrokubietiško džiazo bei salsos pradininkų. Nors tiksli muzikanto gimimo vieta nežinoma, jis užaugo Havanoje (Kuba), kartu su savo sese Grasjela, kuri neretai kartu su juo dainuodavo.

1937 m. persikėlė gyventi į Niujorką, kur 1940 m. įkūrė grupę „Afro-Cubans“, kurios muzikoje kubietiškus ritmus jungė su bigbendu. Vėliau, 1975 m., pradėjo koncertuoti su daug mažesne grupe, ypač daug koncertavo Europoje. Grupėje taip pat grojo ir jo sūnus bei dukra. 1983 m. laimėjo „Grammy“ apdovanojimą.

Diskografija 
 Mucho Macho Machito (1948–1949)
 Kenya (1957)
 Vacation at the Concord (1958)
 Machito with Flute to Boot (1959)
 Machito at the Crescendo (1961)
 Machito!!! (1983)

Nuorodos 
 

Džiazo atlikėjai
Kubos asmenybės
Mykolas Berkmanas

Mykolas Berkmanas (slapyvardis – Julijus Dalevskis) (1823 m. rugsėjo 23  d. Vilnius, Rusijos imperija – 1913 m. vasario 18 m. Skernevicės, Lenkijos Kongreso karalystė) – rezistentas, visuomenės veikėjas, 1863 m. sukilimo dalyvis.

Ankstyvieji gyvenimo metai ir studijos 

Mykolas Berkmanas gimė 1823 m. rugsėjo 23  d. Vilniuje. 1841 m. aukso medaliu jis baigė Vilniaus gimnaziją. Po gimnazijos Berkmanas įstojo studijuoti matematiką ir gamtos mokslus Charkovo universitete, kurį baigė 1848 m.

Baigęs studijas Mykolas Berkmanas mokytojavo Pružanuose, Gardino gubernijoje ir Lydoje. Nuo 1858 m. dėstė Vilniaus gimnazijoje. Šiuo laikotarpiu bendravo su Vladislovu Sirokomle, Mykolu Elvyru Andrioliu, Stanislovu Moniuška, organizavo ir vadovavo mėgėjų chorui. Berkmanas grojo violončele..

Vilniuje Mykolas Berkmanas buvo įstojęs į Pranciškaus Dalevskio ir Aleksandro Dalevskio vadovaujamą Lietuvos jaunimo brolybės sąjungą..
Vėliau Berkmanas išvyko mokytojauti į Kėdainius. Šiame mieste dirbo jo jaunystės draugas Mykolas Turskis, kuris vėliau vedė Zuzaną Dalevskytę. Dirbdamas Kėdainiuose Mykolas Berkmanas 1862 m. susituokė su Julija Dalevskyte.

Dalyvavimas 1863 m. sukilime ir Sibiro tremtis 

Kilus 1863 m. sukilimui, Kauno organizacijoje veikė pasivadinęs Julijumi Dalevskiu. Berkmanų butas tapo sukilėlių nuolatinių pasitarimų vieta. Čia lankėsi Konstantinas Dalevskis, taip pat vienas sukilimo vadų Antanas Mackevičius. Berkmanų bute įvyko pirmasis Zigmanto Sierakausko ir Antano Mackevičiaus susitikimas.

1863 m. rugpjūčio mėn. Julija Berkmanienė ir jos vyras Mykolas Berkmanas buvo suimti. Berkmanų bute Kėdainiuose padaryta krata. Jie kalėjo Kauno kalėjime. 1864 m. rugsėjo mėn. Muravjovo įsakymu Julija ir Mykolas Berkmanai buvo ištremti į Kostromos guberniją. 1864 m. rugsėjo 26 d. Julija ir Mykolas Berkmanai paliko Lietuvą.

Nuo 1866 m. liepos mėnesio Berkmanams leista gyventi Samaroje. 1867 m. gegužės 29 d., carui paskelbus dalinę amnestiją sukilėliams, Julijai ir Mykolui Berkmanams buvo leista vykti gyventi į Varšuvą. Į Lietuvą įvažiuoti jiems buvo draudžiama.

Paskutinieji gyvenimo metai 

Varšuvoje Mykolas Berkmanas dirbo korepetitoriumi, dėstė matematiką Varšuvos-Vienos geležinkelio technikos mokykloje. Nuo 1905 m. Mykolas Berkmanas gyveno pas brolį Juozapą Skernevicėse, čia mirė 1913 m. vasario 18 d.

Šaltiniai

1863 m. sukilėliai
Nijolė Strakauskaitė

Nijolė Strakauskaitė (1957 m. vasario 14 d. Juodkrantėje) – Lietuvos istorikė, docentė, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija 
1975–1980 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos fakultete, 1983–1986 m. – aspirantė. 1987 m. apgynė istorijos mokslų kandidatės disertaciją, kuri 1993 m. nostrifikuota, pripažįstant istorijos mokslo daktaro laipsnį. 1999 m. stažavosi Vidurio Europos universitete (Vengrija), 2000 m. – Humboldtų universitete Berlyne, 2009 m. rinko medžiagą Prūsijos kultūros paveldo slaptajame valstybės archyve Berlyne.

1980–1983 m. dėstė istorines disciplinas Vilniaus universitete, nuo 1987 m. – Šiaulių Pedagoginio instituto Pedagogikos fakulteto Klaipėdoje Visuomenės mokslų katedros vyr. asistentė, nuo 1991 m. – Klaipėdos universiteto Politologijos katedros vyr. asistentė, nuo 1993 m. dėsto KU istorijos krypties studentams, nuo 1997 m. – docentė. Nuo 2003 m. Klaipėdos universiteto Baltijos regiono istorijos ir archeologijos instituto vyresnioji mokslo darbuotoja.

2007–2014 m. Liudviko Rėzos kultūros centro Klaipėdoje kuratoriumo pirmininkė, nuo 2014 m. Elko istorijos muziejaus (Lenkija) mokslo tarybos narė.

Mokslinė veikla 
Nijolė Strakauskaitė tyrinėja Rytų Prūsijos (ir Mažosios Lietuvos) kultūros istoriją ir identiteto problematiką XIX a. pab. – XX a. Taip pat kultūrines sąveikas Kuršių nerijoje (XVI–XX a.).

Bibliografija 
 Kuršių nerija – Europos pašto kelias (2001 m., anglų k. 2004 m., vokiečių k. 2006 m., rusų k. 2007 m.),
  Kultūros kraštovaizdis prie Kuršių marių (2010 m.),
 Juodkrantės kurorto „aukso amžius“: nuo susikūrimo XIX a. viduryje iki katastrofos 1945 m. (2018 m.),

Sudaryti veikalai
 Neringa (su kitais, 1998 m.),
 Klaipėda. Istorija populiariai (su kitais, 2002 m.),
 Klaipėda ir Kuršių nerija: vadovas (2004 m.),
 Klaipėda, Kuršių nerija, Karaliaučius: vadovas (2005 m.),
 Martynas Liudvikas Rėza: epochų atspindžiai (su S. Pocyte, 2007 m.),
 Kuršių nerija Hugo Scheu atvirukų rinkinyje. XIX a. pabaiga–XX a. pradžia / Die Kurische Nehrung in der Ansichtskartensammlung von Hugo Scheu. Ende des 19.–Anfang des 20. Jahrhunderts (su L. Motuziene, 2010 m.),
 Acta Historica Universitatis Klaipedensis 23 t.: „Daugiareikšmės tapatybės tarpuerdvėse: Rytų Prūsijos atvejis XIX–XX amžiais“ (su V. Safronovu ir L. Motuziene, 2011 m.).

Taip pat Lietuvos ir užsienio leidiniuose paskelbė daugiau kaip 30 mokslinių straipsnių, recenzijų knygoms apie Mažąją Lietuvą.

Įvertinimai 
 Martyno Liudviko Rėzos vardo kultūros ir meno premija (2011 m.)

Šaltiniai 

Lietuvos istorikai
Pierre-Emile Højbjerg

Pieras Emilis Hiojbergas (Pierre-Emile Højbjerg; g. 1995 m. rugpjūčio 5 d.) – Danijos futbolininkas, rungtyniaujantis saugo pozicijoje. Tottenham Hotspur klubo ir Danijos vyrų futbolo rinktinės žaidėjas.

Gimė dano ir prancūzės šeimoje. Žaidė BK Skjold ir FC Copenhagen jaunimo komandose, būdamas 14-os persikėlė į Brøndby IF klubą. 2011 m. laimėjo Danijos geriausio iki 17 metų žaidėjo apdovanojimą. 2012 m. persikėlė į Miuncheno „Bayern“ klubą iki 2014 m. žaidė rezervinėje sudėtyje, vis dėlto 2013 m. balandžio 13 d., Bundeslygos mače prieš 1. FC Nürnberg klubą, žengė į aikštę po keitimo, tapdamas jauniausiu Miuncheno „Bayern“ žaidėju, debiutavusiu Bundeslygoje (17 metų ir 251 diena). 2015–2016 m. skolintas FC Augsburg, vėliau FC Schalke 04 komandai. 2016 m. nusprendė palikti klubą, norėdamas gauti daugiau žaidybinio laiko. 2016 m. liepą jį nusipirko FC Southampton už £12,8 mln. sumą bei pasirašė penkerių metų sutartį. 2016 m. rugpjūčio 13 d. debiutavo mače prieš Watford FC komandą. 2018 m. gruodį tapo klubo kapitonu.

Nacionalinėje komandoje debiutavo 2014 m. gegužę prieš Vengrijos ir Švedijos komandas. Buvo įtrauktas į išplėstinį 2018 m. pasaulio futbolo čempionato sąrašą, nors į galutinę sudėtį nepateko.

Apdovanojimai 
Bayern Munich

 Bundeslyga: 2012–13, 2013–14
 DFB-Pokal: 2012–13, 2013–14
 UEFA čempionų lyga: 2012–13
 FIFA Pasaulio futbolo klubų taurė: 2013

Asmeniniai

 DBU talentų apdovanojimas 2011: Danijos iki 17 metų geriausias žaidėjas
 Spillerforeningen 2013: Danijos metų talentas
 Danijos metų talentas: 2014

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Danijos futbolininkai
Kasper Schmeichel

Kasperas Šmeichelis (Kasper Schmeichel; g. 1986 m. lapkričio 5 d.) – Danijos futbolininkas, rungtyniaujantis vartininko pozicijoje. Leicester City klubo ir Danijos vyrų futbolo rinktinės žaidėjas.

Biografija 
Gimė Kopenghagoje, tėvas – garsus danų vartininkas Pėteris Šmeichelis. 2005 m. debiutavo Manchester City pagrindinėje komandoje. 2006–2008 m. buvo skolinamas žemesnio kalibro Anglijos komandoms – Darlington, Bury, Falkirk, Cardiff City, Coventry City klubams. 2009 m. persikėlė į Notts County, už rekordinę šiam klubui perėjimo sumą bei tapo geriausiai apmokamu šio klubo žaidėju; Šmeichelis padėjo komandai prasibrauti į aukštesnį divizioną. 2010 m. persikėlė į Leeds United, ateinančiais metais – į Leicester City. Su šiuo klubu Šmeichelis 2013–2014 m. sezone laimėjo Football League Championship, o 2015–2016 m. sezone prisidėjo prie įspūdingo Leicester City triumfo „Premier“ lygoje. 2016 ir 2017 m. buvo pripažintas Danijos metų futbolininku.

Rinktinės 
Žaidė Danijos jaunimo komandose. Nacionalinėje komandoje debiutavo 2013 m., 2014 m. pasaulio futbolo čempionato atrankos rungtynėse prieš Maltos komandą. Žaidė Danijos rinktinėje 2018 m. pasaulio futbolo čempionate, sužaidė visose rungtynėse.

Apdovanojimai 
Notts County
 Anglijos Antroji futbolo lyga: 2009–10

Leicester City
 Premier League: 2015–16
 Football League Championship: 2013–14
 FA taurė: 2020–2021
 FA Bendruomenės skydas: 2021

Asmeniniai
 Danijos metų metų futbolininkas: 2016, 2017
 Danijos futbolo asociacijos apdovanojimas: 2015
 Futbolo lygos dešimtmečio komanda: 2005–2015
 PFA metų komanda: 2009–10 League Two, 2012–13 Championship, 2013–14 Championship
 Antrosios Anglijos futbolo lygos mėnesio žaidėjas: 2009 m. spalis
 Antrosios Anglijos futbolo lygos metų žaidėjas: 2009–10
 Leicester City geriausias sezono žaidėjas: 2011–12, 2016 –17
 Leicester City žaidėjų renkamo geriausio sezono žaidėjo apdovanojimas: 2011–12, 2016 –17
 Leicester City remėjų sezono žaidėjas: 2011–12
 Leicester City Champagne sezono momentas: 2012–13
 FIFA metų vartininkas: 2018 (3-a vieta)

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai

Nuorodos 
 SOCCERWAY
 national-football-teams.com
 Leicester City FC
 dbu.dk (archyvuota)
 transfermarkt.com

Danijos futbolininkai
Jannik Vestergaard

Janikas Vestergoras (Jannik Vestergaard; g. 1992 m. rugpjūčio 3 d.) – Danijos futbolininkas, rungtyniaujantis vidurio gynėjo pozicijoje. Southampton FC klubo ir Danijos vyrų futbolo rinktinės žaidėjas.

Gimė dano ir vokietės šeimoje. Karjerą pradėjo Vestia, Frem, FC Copenhagen, Brondby IF jaunimo komandose. Profesionalaus futbolininko karjerą pradėjo Vokietijos TSG 1899 Hoffenheim klube, 2011 m. 2015 m. sausį persikėlė į Werden Bremen klubą. Po sėkmingo 2015–16 m. sezono persikėlė į Borussia Mönchengladbach už 12 mln. eurų. 2018 m. pasirašė ketverių metų kontraktą su Southampton FC klubu. 2019 m. rugpjūčio 31 d. pelnė pirmąjį įvartį šiame klube, rungtynėse prieš Manchester United.

Žaidė Danijos jaunimo komandose. Buvo įtrauktas į galutinį komandos sąrašą 2018 m. pasaulio futbolo čempionate, tačiau nesužaidė nė vienerių rungtynių.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Danijos futbolininkai