joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Musoma

Musoma () – miestas Tanzanijos šiaurėje, Viktorijos ežero rytinėje pakrantėje, prie Maros žiočių, netoli Tanzanijos, Kenijos ir Ugandos sienų sandūros. Maros regiono administracinis centras. Keliai į Arušą, Mvanzą, yra oro uostas. Verčiamasi daugiausia medvilnės auginimu, žvejyba. Musomoje ir jos apylinkėse gyvena 12 skirtingų etninių grupių.

Istorija 

Miesto pavadinimas kilo iš džitų žodžio Omusoma, reiškiančio neriją, seklumą. Nuo XX a. vid. pradėjo steigtis krikščioniškos misijos, o 1957 m. Musoma tapo vyskupijos centru.

Tanzanijos miestai
Michalis Sifakis

Michalis Sifakis (; g. 1984 m. rugsėjo 9 d.) – buvęs Graikijos futbolininkas, rungtyniavęs vartininko pozicijoje.

Karjerą pradėjo gimtosios Kretos klube „PAE OFĪ“ ir praleido ten keletą sezonų. Vėliau buvo paskolintas vienam sezonui „Olympiacos“ klubui, bet ten buvo tik atsarginiu vartininku. 2008 m. persikėlė į „Aris“ klubą.

Michalis Sifakis buvo Graikijos U-21 rinktinės pagrindiniu vartininku. Nacionalinėje komandoje debiutavo 2005 m., tačiau žaidė nedaug. Į 2012 m. Europos čempionatą atvyko kaip atsarginis vartininkas, bet vėliau pakeitė Kostą Chalkiją.

Laimėjimai 
 
Olympiacos
 Graikijos Superlyga: 2007-08 m.
 Graikijos futbolo taurė: 2007-08 m.
 Graikijos futbolo supertaurė: 2007 m.

Asmeniniai
 Graikijos Superlygos geriausias vartininkas: 2010, 2011 m.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Sifakis
Sokratis Papastathopoulos

Sokratis Papastatopulas (; g. 1988 m. birželio 9 d.) – Graikijos futbolininkas, rungtyniaujantis vidurio arba dešiniojo gynėjo pozicijoje.

Karjerą pradėjo Atėnų AEK klube, kurio jaunimo komandoje treniravosi. 2008 m. išvyko į Italiją, praleido vieną sezoną „AC Milan“ klube (perėjo už 14 mln. eurų iš „Genoa“ klubo), tačiau žaidė nedaug. Kitą sezoną Papastatopulas grįžo į „Genoa“.

Sokratis Papastatopulas Graikijos rinktinėje debiutavo 2008 m., varžybose prieš Čekiją.

Laimėjimai 
Milan
 Serie A: 2010–11 m.

Borussia Dortmund
 DFB-Pokal: 2016–2017 m.
 Vokietijos futbolo supertaurė: 2013, 2014 m.

Arsenal
 FA taurė: 2019–2020 m.
 FA Community Shield: 2020 m.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Papastathopoulos
Nara (Japonija)

Nara () – miestas Japonijoje, Naros prefektūros sostinė. Mieste gausu istorinių paminklų, šimtametę istoriją turinčių šventyklų. Nemaža dalis jų buvo pastatyta VIII a., kada Nara buvo visos Japonijos sostinė. Aštuoni objektai (Todaidži, Kofukudži, Gongodži, Jakušidži, Tošiodaidži budistinės šventyklos, Kasuga šintoistinė šventykla su ją supančiu mišku ir Heidžio rūmai) yra įtraukti į pasaulio paveldo sąrašą kaip Istoriniai senosios Naros paminklai.

Istorija 

Nara, kaip miestas, buvo suplanuota ir pastatyta 708–712 metais, siekiant ją paversti nauja Japonijos sostine. Tokį statusą ji įgavo 710 metais ir išlaikė jį iki 784-ųjų. Vėliau, sostinę perkėlus į Kiotą, Nara prarado savo reikšmę. 1180 metais mieste įvyko didelis gaisras, sudegė ir vėliau buvo rekonstruotos kelios šventyklos. XV a. Nara vystėsi kaip pirklių ir amatininkų miestas, augo gyventojų skaičius. XVI a. pradžioje čia gyvento apie 25 000 žmonių, o XVII a. pradžioje – apie 35 000. Prekyba ir amatai išliko svarbia Naros gyventojų veikla ir Edo laikotarpiu.

Po Meidži revoliucijos, 1887 m. buvo įkurta Naros prefektūra, o 1898 m., prijungus aplinkines gyvenvietes, įsteigtas dabartinis Naros miestas. Vėliau jis buvo kelis kartus išplėstas.

Gyventojai 
2010 m. duomenimis, Naroje buvo 154 663 namų ūkiai su 368 295 gyventojais.

Žymios vietos 

Naroje daug budistinių šventyklų, kaip kad Todaidži, Saidaidži, Kofukudži, Gangodži, Jakušidži, Tošiodaidži, Šinjakušidži, Daiandži, Endžiodži ir Riosendži, VIII a. pastatyta Kasuga šintoistinė šventykla, senieji Heidžio imperatoriški rūmai, Naros valstybinis muziejus, Isuien sodas. Aštuoni žymiausi objektai yra įtraukti į pasaulio paveldo sąrašą kaip Istoriniai senosios Naros paminklai.

Švietimas 
Naroje yra 16 mokyklų ir 6 universitetai, tarp kurių ir valstybinis Naros moterų universitetas.

Transportas 
Per Narą eina 6 geležinkelio linijos. Artimiausia greitųjų traukinių stotis – Kiotas.

Geografija 
Naros miestas yra Naros prefektūros šiaurinėje dalyje ir ribojasi su Kioto prefektūra. Aukščiausias miesto taškas yra 822 metrų aukščio Kaigahira kalnas.

Klimatas 
Temperatūra žiemą Naroje svyruoja tarp 3-5 °C, sninga retai. Vasaros karštos (25-28 °C) ir lietingos.

Tarptautiniai ryšiai 
Miestai, su kuriais Nara yra užmezgusi partnerystės ryšius:

  Kanbera (Australija);
  Kjongdžu (Pietų Korėja);
  Toledo (Ispanija);
  Versalis (Prancūzija);
  Sianas (Kinija);
  Jangdžou (Kinija).

Miesto simboliai 
Oficiali miesto gėlė yra Prunus verecunda 'Antiqua''', medis – Quercus gilva, paukštis – Horornis diphone''.

Šaltiniai 

Japonijos miestai
Vila Rotonda

Vila Kapra (it. Villa Capra) arba Vila Almeriko Kapra (it. Villa Almerico Capra), paprastai žinoma kaip Vila Rotonda (it. La Rotonda) – XVI a. Andrea Palladio projektuota vila Vičencos apylinkėse, vienas iš pačių garsiausių pasaulio privačių namų. Vila 1994 m. įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą, kaip objekto „Vičencos miestas ir Paladijo Veneto vilos“ dalis.

Istorija 

Vilą užsakė popiežiaus prelatas, poetas ir intelektualas Paolo Almerico (1514–1589), nusprendęs pasitraukti iš aktyvios profesinės veiklos. Tuo tikslu jis pardavė savo rūmus Vičencoje ir panoro išsikraustyti į miesto apylinkėse pastatytus rūmus (Italijoje vadinamus vilomis). Užmiesčio vilą suprojektavo architektas Andrea Palladio 1565-66 m.

Darbai prasidėjo 1567 m. ir baigėsi iki 1571 m., nes tuo metu žinoma, kad Paolo Almerico jau gyveno viloje. Po Paladijo mirties ties vila dirbo jo mokinys Vincenzo Scamozzi. 1591 m. vilą įsigijo Odorico ir Mario Capra. Vilos dekoras buvo papildytas Lorenzo Rubini ir Giambattista Albanese skulptūra. Vėliau vila buvo papildoma įvairiu dekoru. Spėjama, kad freskas joje atliko Giambattista ir Alessandro Maganza. XVIII a. pradžioje freskas atliko prancūzas Louis Dorigny.

Šiuo metu vila priklauso Valmarana giminei, kuri nuo 1976 m. vykdė vilos restauravimo ir atnaujinimo darbus. 1980 m. leista apžiūrėti vilos apylinkes, 1986 m. vila atidaryta viešajam lankymui.

Stilistika 

Vila Rotonda yra tikriausiai garsiausia Andrea Palladio suprojektuota vila. Įkvėpimo Andrea Palladio sėmėsi iš Romos Panteono architektūros. Pastato centre yra vidinė apvali salė, nuo ko pastatas gavo plačiai paplitusį pavadinimą Vila Rotonda (rotonda - apvalaus išplanavimo pastatas). Vilos patalpos suplanuotos, kad visi kambariai turėtų langus ir būtų lengvai pasiekiami iš bet kurios pastato vietos. Vila turi keturis fasadus, visus su 6 jonėninėmis kolonomis. Vilos stogo kupolas panašus į Romos Panteono.

Vilos vaizdai

Nuorodos 

 Oficialus vilos tinklalapis (italų k.)
 Vilos architektūros analizė (anglų k.)
 Paladijo Veneto vilos

R
R
Keibiškis

Keibiškis – buvęs viensėdis Biržų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Geidžiūnų, tuometinio apylinkės centro.

Istorija 
Keibiškis jau 1802 m. buvo paminėtas Papilio dvaro inventoriaus suvestinės dokumentuose (šalia taip pat paminėti Ažugariniškis, Ciplintiškis, Dominiškis, Galiniai, Griauzdės, Griauzdė, Ilgabrados, Patupiškis, Pavariškis, Plepikiai, Šogdė, Šmylavietė). 

Panaikintas 1984 m.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panaikintos Biržų rajono savivaldybės gyvenvietės
Šiaurinė Palenkės žemuma

Šiaurinė Palenkės žemuma () - makroregionas priklausantis Rytų Europos lygumai, Rytų Baltijos-Baltarusijos žemumai ir Palenkės-Baltarusijos aukštumai. Regionas išsidėstęs šiaurės rytų Lenkijoje ir šiaurės vakarų Baltarusijoje. Šiaurėje ribojasi su Mozūrijos ežerynu ir Baltijos aukštumomis. Vakaruose ribojasi su Šiaurine Mazovijos žemuma ir Vidurine Mazovijos žemuma. Pietuose ribojasi su Pietine Palenkės žemuma. Aukščiausia regiono vieta yra Sokulkos aukštumoje - 238 m aukštyje virš jūros lygio. Regione yra išsidėsčiusios Belovežo ir Knišino girios. Didžiausi regiono miestai yra Balstogė, Bielskas, Hainuvka ir Zambruvas.

Mezoreljefai

 Aukštutinės Mazovijos aukštuma;
 Balstogės aukštumos;
 Bebro upės žemuma;
 Bielsko lyguma;
 Drohičino aukštuma;
 Kolno aukštuma;
 Narevo aukštupio slėnis;
 Sokulkos aukštuma.

Šiaurinė Palenkės žemuma
Varmijos Mozūrų vaivadija
Palenkės vaivadija
Antakalnio parkas

Antakalnio parkas yra Kauno miesto pietinėje dalyje Aleksoto seniūnijoje. Parką iš vienos pusės riboja Antakalnio gatvė, iš kitos – Žemosios Fredos mikrorajono šlaitas, nusileidžiantis į Nemuno slėnį. 

Parko statusas teritorijai suteiktas 1997 m. Parkas užima 1,13 ha plotą, jame vyrauja lapuočių medžiai. Įrengta futbolo aikštė, modernūs sporto treniruokliai, automobilių stovėjimo aikštelė. Čia pravedami vietinės bendruomenės renginiai.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Antakalnio parkas wikimapia.org portale

Kauno parkai
Kesadilija

Kesadilija () – meksikiečių virtuvės patiekalas iš tortilijos, daržovių, salsos ir sūrio. Dažnai gaminamas greito maisto užkandinėse.

Gamyba 
Kesadilija gaminama iš tortilijų, įdarytų sūriu ir pomidorų padažu, pasta arba salsa. Kiti tradiciniai kesadilijos ingredientai yra mėsa, pupelės, avokadas ir kitos daržovės. Kesadilija kepama tol kol išsilydo visas joje esantis sūris. Dažniausiai patiekiama supjaustyta gabaliukais ir su švelniu arba aštriu padažu, grietine.

Meksikietiška virtuvė
Marco Reus

Marko Roisas (Marco Reus; g. 1989 m. gegužės 31 d.) – Vokietijos futbolininkas, rungtyniaujantis puolėjo pozicijoje. Dortmundo „Borussia“ klubo žaidėjas.

Karjerą pradėjo regioninės lygos klube „Rot Weiss Ahlen“. Vėliau Roisas tapo svarbiausiu Mionchengladbacho „Borussia“ klubo puolėju, ir po kelių sėkmingų sezonų perėjo į Dortmundo „Borussia“. Su šiuo klubu žaidėjas sudarė 5 metų sutartį.

Roisas Vokietijos rinktinėje debiutavo 2011 m., varžybose prieš Turkiją.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Reus
Balstogės miesto vėliava

Balstogės miesto vėliava () – tai Balstogės miesto vėliava, kurioje yra trys vienodo pločio, horizontalios baltos, geltonos ir raudonos spalvos juostos. Vėliavos centre yra Balstogės miesto herbas. Vėliavos autorius Vilniuje gimęs menininkas Tadeusz Gajl.

Šaltiniai

 Aprašymas apie miesto simbolius (lenk.);
 Aprašymas apie vėliavą (lenk.).

Balstogė
Palenkės vaivadijos miestų vėliavos
Semiatičės miesto vėliava

Semiatičės miesto vėliava () - tai Semiatičės miesto vėliava, kurioje yra trys vienodo pločio, horizontalios raudonos, geltonos ir mėlynos spalvos juostos. Vėliavos centre yra Semiatičės miesto herbas.

Šaltiniai

 Aprašymas apie vėliavą (lenk.).

Semiatičė
Palenkės vaivadijos miestų vėliavos
Kleščelių miesto herbas

Kleščelės miesto herbas () - Kleščelės miesto herbas yra skydo formos. Raudonoje užsklandoje vaizduojamas į dešinę pusę žiūrintis baltas Dievo avinėlis stovintis ant žalios žolės ir laikantis baltą kryžių. Avinėlis simbolizuoja katalikų bažnyčią, o žalia žolė aplinkinę gamtą.

Šaltiniai

 Miesto statutas (lenk.);
 Aprašymas apie herbą (lenk.).  

Kleščelė
Palenkės vaivadijos miestų herbai
Semiatičės miesto herbas

Semiatičės miesto herbas () – Semiatičės miesto herbo kairėje pusėje, mėlynos spalvos užsklandoje vaizduojami sidabrinės spalvos dalgio ašmenys ir pusė pasagos bei auskinės spalvos pusantro kryžiaus. Dešinėje pusėje vaizduojama sidabrinė strėlė. Kairėje pusėje esantys simboliai yra Jablonovskių (Jabłonowski) šeimos herbo dalis, kuriems XVIII a. priklausė miestas. Dešinėje pusėje esantis simbolis yra Sapiegų herbo dalis, kuriems taip pat yra priklausęs šis miestas.

Šaltiniai 

 Aprašymas apie herbą (angl.);
 Aprašymas apie herbą (lenk.).

Semiatičė
Palenkės vaivadijos miestų herbai
2012 m. Europos lengvosios atletikos čempionatas

2012 m. Europos lengvosios atletikos čempionatas – 21-asis Europos šalių lengvosios atletikos čempionatas, vykęs Helsinkyje, Suomijoje. Varžybos vyko nuo birželio 27 d. iki liepos 1 d. Tai jau trečias kartas kai Helsinkis rengė Europos čempionatą. EAA sprendimu tai pirmasis čempionatas, kuris vyko ne po ketverių, bet po dvejų metų ir dėl sutapimo su olimpiniais metais Europos čempionate nebuvo sportinio ėjimo ir maratono rungčių,

Teisę dalyvauti ir atstovauti savo šalį čempionate gavo sportininkai iš 50 Europos lengvosios atletikos asociacijos šalių narių. Patekimui į Europos čempionatą sportininkai turėjo įveikti nustatytus normatyvus. Kiekvienoje rungtyje šalims, atsižvelgiant į sportininkų įveiktus normatyvus, skiriamos kvotos.

Dalyvaujančios šalys

Vyrų rezultatai

Bėgimai

Techninės rungtys

Moterų rezultatai

Bėgimai

Techninės rungtys

Medalių lentelė

Rekordai 
Čempionato metu pasiekti šie rekordai:

Lietuva čempionate 

Lietuvos sportininkų įveiktus normatyvus fiksuoja Lietuvos lengvosios atletikos federacija. Tai bus šeštasis čempionatas, kai šalis dalyvaus kaip nepriklausoma valstybė. Pagal LLAF reglamentą Europos čempionate Lietuvos sportininkai gali vykdyti tarptautinio sporto meistro vardo normatyvus.

Lietuvos rinktinė: Lina Grinčikaitė, Agnė Šerkšnienė, Eglė Balčiūnaitė, Natalija Piliušina, Vaida Žūsinaitė, Sonata Tamošaitytė, Eglė Staišiūnaitė, Airinė Palšytė, Austra Skujytė, Zinaida Sendriūtė, Indrė Jakubaitytė, Rytis Sakalauskas, Vitalij Kozlov, Mantas Šilkauskas, Silvestras Guogis, Raivydas Stanys, Povilas Mykolaitis, Mantas Dilys, Andrius Gudžius, Žilvinas Adomavičius, Egidijus Dilys, Aivaras Pranckevičius, Martas Skrabulis, Kostas Skrabulis.

Daugiakovininkė Austra Skujytė įvykdė net kelių rungčių normatyvus, bet pasirinko dalyvauti rutulio stūmimo ir šuolio į aukštį rungtyse. Normatyvus dar įvykdė, bet čempionate nedalyvavo Virgilijus Alekna, Martynas Jurgilas.

Išnašos

Nuorodos 

 EAA oficiali svetainė

Europos lengvosios atletikos čempionatai
2012 sporte
Sporto varžybos Helsinkyje
Vektor Mini-SS

Vektor Mini-SS - Pietų Afrikos Respublikos 5,56 mm kalibro lengvasis kulkosvaidis, sukonstruotas ir gaminamas kompanijos „Denel Land Systems“ 

Šis kulkosvaidis sukurtas XX a. 10-ojo dešimtmečio pradžioje perdarant kulkosvaidį Vektor SS-77. Mini-SS. Kulkosvaidis naudoja 5,56×45 mm NATO šovinius. 

„Denel Land Systems“ gamino ir rinkinius, kurie leido SS-77 perdaryti į Mini-SS. Rinkinį sudaro:
 vamzdžio sąranka (vamzdžio kanalas chromuotas),
 juostos tiektuvo dangtelis,
 drūtgalio sąranka,
 fiksuojama petinė atrama,
 dujų stūmoklis,
 liepsnos slopintuvas.

Mini-SS masė sumažėjo nuo 9,6 iki 8,26 kg, jis turi fiksuojamą petinę atramą ir dvikojes kojeles.

Nuorodos 

 Пулемет Вектор Мини-СС / Vektor Mini-SS

Kulkosvaidžiai
Bukoba

Bukoba () – miestas šiaurės vakarų Tanzanijoje, Viktorijos ežero vakarinėje pakrantėje. Kageros regiono administracinis centras. Yra vietinis oro uostas, kelias į Rakajų (Uganda), veikia keltas į Mvanzą. Verčiamasi žemės ūkiu, prekyba, žvejyba. Bukoba yra pagrindinis hajų tautos miestas.

Tanzanijos miestai
Lindis

Lindis () – miestas pietryčių Tanzanijoje, Indijos vandenyno pakrantėje, 450 km į pietus nuo Dar es Salamo, prie Lukuledžio upės žiočių. Regiono administracinis centras. Yra jūrų uostas, lėktuvų pakilimo takas, keliai į Dar es Salamą (dalį metų neišvažiuojamas), Mtvarą. Verčiamasi žemės ūkiu, prekyba, miltų malimu. Didelę dalį miesto gyventojų sudaro arabai.

Istorija 

Kolonijiniais metais Lindis buvo svarbus sizalio eksporto uostas.

Tanzanijos miestai
Balstogės sritis (1807–1842)

Balstogės sritis (, ) – 1807–1842 m. Rusijos imperijos administracinis – teritorinis vienetas, buvęs dabartinės Lenkijos šiaurės rytuose ir Gudijos šiaurės vakaruose. Centras – Balstogė. Sritis turėjo panašų statusą kaip ir likusios imperijos gubernijos.

Istorija

1807 m. liepos 9 d. po Tilžės taikos visas šis regionas iki taikos pasirašymo priklausęs Prūsijos karalystės, Naujosios Rytų Prūsijos, Balstogės departamentui buvo perduotas Rusijos imperijai ir prijungtas prie Vilniaus generalgubernatorijos. 1842 m. sritis buvo panaikinta ir Balstogės, Sokulkos bei Bielsko ujezdai prijungti prie Gardino gubernijos, o Drohičino ujezdas sujungtas su Bielsko ujezdu.

Suskirstymas

1808 m. sritis buvo suskirstyta į keturis ujezdus:

 Balstogės ujezdas;
 Bielsko ujezdas;
 Sokulkos ujezdas;
 Drohičino ujezdas.

Šaltiniai

 Srities istorija (rus.);

Balstogės istorija
Gardino srities istorija
Palenkės istorija
Rusijos imperijos administraciniai vienetai
Balstogės apskritis (1807–1939)

Apie dabartinę Lenkijos apskritį žr. Balstogės apskritis;
 Apie 1940–1945 m. Baltarusijos TSR egzistavusi rajoną žr. Balstogės rajonas.
Balstogės apskritis (, , ) – viena iš Rusijos imperijos, Gardino gubernijos ir Balstogės srities apskričių 1807–1915 m., viena iš Oberosto Balstogės-Gardino srities apskričių 1915–1919 m. ir viena iš Balstogės vaivadijos apskričių 1919–1939 metais. Visą šį laikotarpį apskrities ribos beveik nepasikeitė. Apskrities centras buvo Balstogės miestas. Iki I pasaulinio karo apskritis ribojosi su Gardino gubernijos Bielsko, Gardino, Sokulkos, Valkavisko apskritimis, Suvalkų gubernijos Augustavo apskritimi ir Lomžos gubernijos Ščučino, Kolno, Lomžos ir Mazovijos Vysokio apskritimis.

Istorija 

Po Tilžės taikos, 1807 m. visa apskrities teritorija, iki taikos pasirašymo priklausiusi Prūsijos karalystės, Naujosios Rytų Prūsijos, Balstogės departamentui, atiteko Rusijos imperijai ir buvo prijungta prie naujai sudarytos Balstogės srities. 1842 m. panaikinus Balstogės sritį apskritis buvo prijungta prie Gardino gubernijos. 1915 m. apskritį užėmė Vokietijos imperija ir prijungė prie Oberosto Balstogės-Gardino srities. 1919 m. apskritis tapo II Lenkijos Respublikos Balstogės vaivadijos dalimi. 1939 m. apskritį okupavo Tarybų Sąjunga ir priskyrė ją Baltarusijos TSR, kur apskritis buvo padalinta į kelis atskirus rajonus.

Suskirtsymas 

1913 m. apskrityje buvo 12 valsčių: Balstogės (centras Bacečkai), Grudeko valsčius, Dojlidų valsčius (centras Zielienojė), Zabluduvo valsčius (centras Kovalovcė), Zvykovo (centras Bogdankai), Kripno valsčius, Michalovo valsčius (centras Nezbudka Midalovas), Obrubnikų valsčius (centras Krasne-Palivarkas), Pritulų valsčius (centras Krečkovas), Choroščo valsčius (centras Barščevas), Juchnoveco valsčius ir Jašvilių valsčius.

Gyventojai 

Pagal 1897 m. surašymo duomenis, apskrityje gyveno 206 615 gyventojų. Balstogės mieste gyveno 66 032 žmonės, 3 436 Goniondze, 3 864 Knišine ir 1 599 Suraže.

Tautinė sudėtis 

 Lenkai – 34% (70 149);
 Žydai – 28,3% (58 565);
 Gudai – 26,1% (53 979);
 Rusai – 6,7% (13 805);
 Vokiečiai – 3,6% (7 412);
 Ukrainiečiai – 0,29% (614);
 Žemaičiai – 0,06% (131);
 Latviai – 0,03% (68);
 Lietuviai – 0,01% (27);
 Kiti – 0,9% (1 865).

Šaltiniai 

Balstogės apskritis
Dominikos parapijos

Dominika suskirstyta į 10 parapijų. Kiekviena iš jų pavadinta vieno iš šventųjų garbei.

 

ast:Dominica#Organización políticu-alministrativa
de:Dominica#Verwaltungsgliederung
gl:Dominica#Organización político-administrativa
hu:Dominikai Közösség#Közigazgatási felosztás
no:Dominica#Prestegjeld
Adam Daniel Rotfeld

Adamas Danielius Rotfeldas (, g. 1938 m. kovo 4 d. Peremyšlianuose, dab. Ukraina) – lenkų diplomatas, mokslininkas tarptautininkas, buvęs Lenkijos Užsienio reikalų ministras.

Biografija 
Gimė žydo advokato šeimoje. 1941 m. tėvai nuo nacių paslėpė savo vaikus vienuolyne, patys tapo holokausto aukomis. Vienuolyne A.Rotfeldą apkrikštijo.

1951 m. repatrijavo iš SSRS į Lenkiją, gyveno vaikų namuose Krokuvoje, čia baigė fizikos-matematikos krypties licėjų.

1955–1960 m. mokėsi Tarptautinių santykių institute (Polski Instytut Spraw Międzynarodowych), 1960–1962 m. – Varšuvos universitete. 1969 m. Jogailos universiteto Teisės fakultete asigynė mokslų daktaro disertaciją, 1990 m. jam suteiktas habilituoto daktaro laipsnis. Nuo 2001 m. – profesorius.

1968 m. A.Rotfeldas pradėjo dirbti Lenkijos tarptautinių santykių institute, 1991–2001 m. buvo Stokholme esančio Tarptautinio taikos tyrimo instituto (Stockholm International Peace Research Institute, SIPRI) direktorius.

2001 m. lakričio mėn. pradėjo dirbti Lenkijos užsienio reikalų ministerijoje. 2005 m. sausio – spalio mėn. buvo Užsienio reikalų ministras Mareko Belkos vyriausybėje. 

Nuo 2009 m. dirba vadinamojoje „12-kos išminčių grupėje“, rengiančioje naują NATO strategijos koncepciją.

A. Rotfeldas – 20-ties monografijų ir 400 straipsnių autorius. Jo tyrinėjimų objektas – Vokietijos ir Centrinės bei Rytų Europos šalių teisiniai ir politiniai santykiai po Antrojo pasaulinio karo, ginkluotės kontrolė ir branduolinio ginklo neplatinimas. Jis yra bendros Lenkijos-Rusijos probleminių istorijos klausimų komisijos pirmininkas, Rusijos mokslų akademijos bei Švedijos mokslų akademijos užsienio narys.

Šaltiniai

Nuorodos 
 A. D. Rotfeldas: „Esame didesni draugai nei manote“

|-

Lenkijos užsienio reikalų ministrai
Lenkijos mokslininkai
Lenkijos publicistai
Achunas (kalnas)

Achunas () arba Didysis Achunas – kalnas Kaukaze. Iškilęs Rusijoje, Krasnodaro krašte, Sočio miesto teritorijoje, tarp Macestos ir Chostos upių. Aukštis – 663 m. Kalno viršūnėje 1936 m. pastatytas 30,5 m aukščio apžvalgos bokštas nuo kurio atsiveria Juodosios jūros pakrantės ir Didžiojo Kaukazo viršukalnių panorama. Kalno viršūnė pasiekiama automobilių keliu. Kalne yra ~20 karstinių urvų, o jo šlaitus dengiančiuose miškuose gausu retų augalų.

Kalno pavadinimas kilo nuo ubychų dievo Achyno vardo.

Šaltiniai 

Rusijos kalnai
Kaukazo kalnai
Juozas Enčeris

Juozas Enčeris (1914 m. gegužės 25 d. Kejėnuose, Girkalnio valsčius – 2006 m. liepos 20 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius statybininkas, karininkas, politinis kalinys, Tautinės Lietuvių studentų korporacijos Neo-Lithuania pirmininkas bei atkūrėjas.

Biografija 
Gimė Raseinių apskrities Girkalnio valsčiaus Kejėnų kaime, ūkininko šeimoje. Už jį anksčiau jau buvo gimusi sesutė Pranciška. 1924–1933 m. mokėsi Raseinių gimnazijoje. Nuo 1933 m. rugsėjo mėn. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Technikos fakultete Kaune. Po ketverių metų kaip karo prievolininkas pašauktas į Kauno karo mokyklą, 1938 m. rugsėjo 30 d. išleistas iš mokyklos atsargos jaunesniuoju leitenantu. Vėl grįžo į universitetą, buvo išrinktas korporacijos „Neo-Lithuania“ pirmininku. 1940 m. vasarą kaip inžinierius pradėjo dirbti statybose.

Prasidėjus sovietų okupacijai, 1940 m. spalio 14 d. suimtas ir uždarytas į Kauno kalėjimą, 1941 m. pradžioje perkeltas į Vilniaus kalėjimą, kur 1941 m. balandžio 19 d. jį nuteisė kalėti aštuonerius metus ir netrukus buvo išvežtas į Pečiorlagą tiesti geležinkelio į Vorkutą. Dirbo brigadininku. 1943 m. nuvežtas į Altajaus kraštą, 1945 m. gegužės 14 d. šio krašto Slavgorodo rajono teismas jį nuteisė dar dešimčiai metų lagerio ir penkeriems metams tremties. Vis dėlto 1954 m. paleistas iš lagerio, galėtų grįžti į Lietuvą pas tėvus, bet tėvai jau 1948 m. atsidūrė prie Laptevų jūros, gimtinė atitekusi kolūkiui. Tad važiuoja prie Laptevų jūros, pas motiną, tėvo jau nerado. 1956 m. be leidimo grįžo į Lietuvą, pradėjo dirbti aukštybinių pastatų statyboje. Už Kėdainių elevatoriaus statybą jam suteiktas LSSR nusipelniusio statybininko vardas. Vėliau vadovavo Joniškio elevatoriaus, kitų pastatų statybai.

1988 m. rugpjūčio 26 d. Kaune kartu su gydytoju Audriumi Butkevičiumi sušaukė pirmąjį politinių kalinių ir tremtinių susirinkimą. Jo rašiniai buvo spausdinami „Tremtinyje“, „Kauno dienoje“ ir kitur. Jam suteiktas dimisijos pulkininko leitenanto laipsnis.

Įvertinimas 
 1990 m. T.L.S. Korp! Neo-Lithuania auksinis garbės žiedas
 1998 m. Vyčio Kryžiaus ordino Riterio kryžius 
 1999 m. Lietuvos politinių kalinių sąjungos I laipsnio auksinis žymuo
 2000 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis

Šaltiniai 

Lietuvos inžinieriai statybininkai
Lietuvos karininkai
Erelis beždžionėdis

Erelis beždžionėdis arba filipininė harpija (Pithecophaga jefferyi) – vanaginių (Accipitridae) šeimos, erelių beždžionėdžių (Pithecophaga) genties vienintelė rūšis, bei viena galingiausių ir stambiausių pasaulio plėšriųjų paukščių rūšių.

Kūno matmenys 
Tai viena stambiausių Žemėje gyvenančių plėšriųjų paukščių rūšių. Už jį svoriu stambesni tik grifiniai (Cathartae) paukščiai, baltapečiai jūriniai ereliai, harpijos, palyginus neseniai (XV a.) išnaikinti hasto ereliai (Harpagornis moorei) bei kūno išmatavimais – sekretoriai. Filipininių harpijų patelės kiek stambesnės už patinėlius.
Filipininių harpijų kūno ilgis: 86-102 cm,
išskėsti abu sparnai: 184–202 cm,
uodega ilgoka: 42–45,3 cm,
snapas vienas didžiausių tarp visų erelių (didesnis tik pas baltapetį jūrinį erelį) 7,4 cm,
čiurna ilgiausia tarp visų erelių 12,2–13,1 cm,
svoris: 4,7-8 kg.

Išvaizda 
Akys mėlynai pilkos, snapas masyvus, siauras bei melsvai pilkas, kojos gelsvos su tamsiais nagais, nugara tamsiai ruda, krūtinė ir papilvė balta.

Amžius 
Išgyvena iki 30-60 metų. Nelaisvėje, Romos zoologijos sode vienas individas yra išgyvenęs 41 metus.

Mityba 
Medžioja filipininius kaguanus, palminius musangus, makakas, įvairius smulkesnius ir vidutinio dydžio graužikus, iš šiksnosparnių tai vaisėdžiams šikšnosparniams priskiriamas skraidančias lapes, iš stambesnių paukščių – ragasnapius, pelėdinius paukščius, sakalinius paukščius, iš reptilijų – gyvates, Filipinuose gyvenančius varanus. Medžioja pavieniui ir poromis, nors poromis dažniausiai medžioja Filipinuose gyvenančias vietines beždžionių rūšis.

Paplitimas ir buveinė 
Pietryčių Azijojos, Filipinų salų enedeminė ir sėsli rūšis. Gyvena salų brandžiuose miškuose iki 150–1800 metrų aukščio altitudėse. Dėl pirmapradžių miškų masinių kirtimų, tai sparčiai nykstanti rūšis. Daugiausiai perinčių šių paukščių aptinkama Mindanao saloje – maždaug tarp 82-233 porų.

Kiti duomenys 
1995 metų liepos 4 dieną, Filipinų Prezidento Fidel Valdez Ramos įsaku, erelis beždžionėdis paskelbtas Filipinų nacionaliniu paukščiu. Už nušautą beždžioninį erelį pagal Filipinų įstatymus gresia iki 12 metų įkalinimas ir didelės kitos baudos.

Taip pat skaityti 
Plėšrieji paukščiai

Šaltiniai

Nuorodos 
 lrs.lt / Erelis beždžionėdis
 iucnredlist.org / Pithecophaga jefferyi, ''anglų kalba
 hbw.com / Philippine Eagle (Pithecophaga jefferyi), anglų k.
 archive.org / Note on a specemen of Pithecophaga jefferyi Ogilvie-Grant, anglų k. pnej.org / Philippine Eagle: Lost in Vanishing Forests , anglų k. zipcodezoo.com / Pithecophaga jefferyi, anglų k. ibc.lynxeds.com / Great Philippine Eagle (Pithecophaga jefferyi), anglų k.''
 google.co.uk / Pithecophaga jefferyi (images)

Vanaginiai paukščiai
Amalių geležinkelio stotelė

Amalių geležinkelio stotelė – buvusi geležinkelio stotelė Amaliuose, šiaurės rytinėje Kauno miesto dalyje, prie elektrifikuotos 1520 mm vėžės pločio geležinkelio Kaunas–Vilnius linijos, ruože tarp Palemono ir Kauno geležinkelio stočių. 2019 m. pavasarį pradėjus „Rail Baltica“ ruožo Kauno geležinkelio stotis – Palemonas tiesimą, Amalių stotelė buvo likviduota. Keleivių laukimo platformas priešingomis kryptimis skyrė Ateities pl. su geležinkelio pervaža.

Šioje stotelėje stojo dalis elektrinių traukinių, važiavusių tarp Kauno ir Vilniaus (Naujosios Vilnios). Nuo čia iki Palemono stoties yra 4,1 km, iki Kauno stoties – 5,0 km.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Amalių geležinkelio stotelė
 Amalių stotelė miestai.net portale (fot. 28, 29) 

Lietuvos geležinkelio stotys
Geležinkelių transportas Kaune
Palemono geležinkelio stotis

Palemono geležinkelio stotis – svarbus geležinkelio mazgas, didžiausia prekinė stotis Kauno regione, aptarnaujanti daug sunkiosios ir lengvosios pramonės įmonių Kauno Naujasodžio, Palemono ir Petrašiūnų mikrorajonuose.

Stotis įsikūrusi šiaurės rytinėje miesto dalyje Palemone. Joje traukinys gali būti nukreiptas į Kauno geležinkelio stotį arba apylanka per Rokus. Stoja keleivinis traukinys Vilnius–Kaunas. Stotis yra 1520 mm vėžės pločio geležinkelio linijoje Kaunas - Vilnius.

Projektai 

Planuojamas intermodalinis perkrovimų terminalas, skirtas europinės vėžės geležinkeliu gabenamiems kroviniams perkauti ir laikinai sandėliuoti, įsikursiantis 3 ha teritorijoje, tarp geležinkelio linijos ir pramonės sandėlių. Teritorijoje bus pastatytas apie 16 500 m² ploto terminalas, įrengta atvira aikštelė konteineriams bei puspriekabėms sandėliuoti, įrengta reikalinga infrastruktūra. Planuojama, kad teritorijoje bus perkraunami kroviniai iš geležinkelio transporto į autotransportą ir atvirkščiai. Numatomos investicijos − apie 65 mln. litų. Statybų numatoma pradžia − 2013 m. pabaiga, o pradėti veikti terminalas turėtų 2015 m.

Kitas projektas − Kauno viešasis logistikos centras, turintis pranašumą prieš kitus regionus tiek keleivių, tiek krovinių pervežime dėl netoliese esančių Kauno oro uosto, Kauno LEZ, automagistralės , geležinkelio linijos Šeštokai–Kaunas–Kybartai.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Palemono geležinkelio stotis
 Keleiviniai traukiniai, sustojantys Palemono stotyje 
 Palemono stotis miestai.net portale (fot. 26, 27)

Lietuvos geležinkelio stotys
Geležinkelių transportas Kaune
Mauručių geležinkelio stotis

Mauručių geležinkelio stotis – nedidelė stotis Mauručių kaime, Veiverių sen., Prienų raj.

Šioje stotelėje stoja trijų geležinkelio maršrutų traukiniai: Kaunas-Kazlų Rūda, Kaunas-Kybartai  ir Kaunas-Marijampolė. 

Atstumas iki gretimų geležinkelio stočių: Garliavos − 9,7 km, Pabališkių − 4,7 km.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Mauručių geležinkelio stotis

Lietuvos geležinkelio stotys
Prienų rajono savivaldybė
Šilutės geležinkelio stotis

Šilutės geležinkelio stotis – stotis Šilutėje, esanti rytinėje miesto dalyje, prie linijos Klaipėdos-Tilžės geležinkelis, kuriuo traukiniai važiuoja į Klaipėdą ir Pagėgius. Stotis yra valstybės saugomas kultūros objektas. Stoties rajoną su pietine miesto dalimi jungia Šilutės geležinkelio tiltas. Geležinkeliu Šilutė turi susisiekimą ir su Kaliningrado sritimi.

Keleivinių traukinių eismas šioje stotyje nutrauktas 2011 m. gegužės 31 d.  Artimiausios stotys yra Kukoruose bei Juknaičiuose. Gretimos stotelės, buvusios Gaideliuose ir Žemaitkiemyje, panaikintos.

Istorija 
Iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos Šilutės miesto apylinkėse Klaipėdos krašte veikė 1435 mm pločio vėžės geležinkelio atkarpa Šilutė–Kulėšai, priklausiusi Insterburgo siaurųjų geležinkelių bendrovei. Šio geležinkelio statyba buvo užbaigta 1913 m., stotis buvo Žibuose (dab. Lietuvninkų g. Šilutėjė). Traukiniai taip pat sustodavo Šilutės geležinkelio (Tilžės-Klaipėdos linija) stotyje.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 
 Lietuvos geležinkelio stotys ir stotelės
 Šilutės geležinkelio stotis miestai.net portale

Lietuvos geležinkelio stotys
Šilutės rajono paveldas
Petrašiūnų geležinkelio stotis

Petrašiūnų geležinkelio stotis – siaurojo geležinkelio stotis Petrašiūnų kaime, Klovainių sen., Pakruojo raj., prie buvusio geležinkelio ruožo Gubernija-Pasvalys atšakos.

Stotyje išlikęs 750 milimetrų (rekonstruoto iš 600 mm po 1920 m.) vėžės bėgių kelynas. Stoties pastatų ir inžinerinių įrenginių kompleksas turi urbanistinę ir architektūrinę vertę. Į stoties kompleksą įeina stotis ir prekių sandėlis, sudarantys vieną pastatą, stovintys tarp siaurojo geležinkelio ruožo ir kelio . Taip pat jam priklauso Petrašiūnų tiltas, pastatytas per Mūšos upę tame pačiame kelyje. Gretimame kaime Daugyvenę kerta Rimšonių tiltas.

Istorija 

Petrašiūnų geležinkelio stotis su prekių sandėliu pradėta eksploatuoti 1936 m. Prieš tai per Pirmąjį pasaulinį karą vokiečių kariuomenė pradėjo statyti Gubernijos ir Pasvalio siaurojo geležinkelio liniją, kuri 1922 m. buvo prailginta iki Biržų bei nutiesta Petrašiūnų ir Linkuvos atšaka. 1937 m. pastatytas siauruko Petrašiūnų tiltas per Mūšą, vėliau išplatintas iki automobilių tilto. Tarpukariu iš Petrašiūnų stoties buvo gabenamas kalkių akmuo A. Trečioko kalkių gaminimo dirbtuvei Gubernijos dvare (Šiaulių apsk.). Sovietmečiu nuo 1961 iki 1978 m. suintensyvėjo cukrinių runkelių pervežimai. Per sezoną buvo pervežama iki 100 tūkstančių tonų, neskaitant naftos produktų, statybinių medžiagų. Tuo laikotarpiu krovinių perkrovos darbai vykdavo visas 24 val. iš plačiųjų į siauruosius geležinkelius arba atvirkščiai.

Muziejus 

Stoties pastate įrengta muziejinė ekspozicija. Tai vienas iš Lietuvoje veikiančių dviejų siaurojo geležinkelio muziejų (antrasis − Anykščių geležinkelio stotyje). Didžiąją Petrašiūnų ekspozicijos dalį sudaro tarpukario Lietuvos fotografijos, kuriose užfiksuoti geležinkelio tiesimo ir statybos darbai, garvežių raida, geležinkelininkų gyvenimo ir darbo akimirkos. Stenduose eksponuojamos Antrojo pasaulinio karo laikų dokumentų kopijos, maisto kortelės, reichsmarkės, geležinkelininkų pažymėjimai, uniformų ženklai, pinigų persiuntimo maišeliai, antspaudai, darbo įrankiai, bėgių padėklai, kelio ženklai, matavimo prietaisai, ratstabdžiai.

Susisiekimas 

Petrašiūnuose dolomitui išgabenti nutiestas geležinkelis iš Pakruojo. Gretimos Joniškėlio ir Linkuvos siaurojo geležinkelio stotys neveikiančios, 750 milimetrų vėžės kelynai beveik išardyti.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Petrašiūnų geležinkelio stotis portale ziemgala.lt
 Petrašiūnų siaurojo geležinkelio stotis miestai.net portale

Pakruojo rajono savivaldybė
Lietuvos siaurųjų geležinkelių stotys
Lietuvos geležinkelių muziejai
Tarpukario modernistinė architektūra Lietuvoje
Venesuelos vyrų krepšinio rinktinė

Venesuelos vyrų krepšinio rinktinė – komanda, kurią Venesuelos krepšinio federacija išrinko atstovauti Venesuelai tarptautiniuose turnyruose. 2011 m. gruodį Venesuela buvo išrinkta 2012 m. FIBA olimpinio atrankos turnyro šeimininke.

Komanda dalyvavo daugelyje tarptautinių turnyrų, tarp jų olimpinėse žaidynėse, Panamerikos žaidynėse, Pietų Amerikos žaidynėse, pasaulio krepšinio čempionatuose ir kt.

Pasiekimai čempionatuose

Vasaros olimpinės žaidynės 
 1992 m. – 11 vieta
 2016 m. – 10 vieta

Pasaulio čempionatas 
 1990 – 11 vieta
 2002 – 14 vieta
 2006 – 23 vieta
 2019 – 14 vieta

Amerikos čempionatas 
 1 vieta: 2015 m.
 2 vieta: 1992 m.
 3 vieta: 2005 m.

Vyrų krepšinio rinktinės
Venesuelos sporto rinktinės
Šilutės geležinkelio tiltas

Šilutės geležinkelio tiltas – akmeninis arkinis geležinkelio tiltas Šilutėje per Šyšos upę, geležinkelio atkarpoje Klaipėda – Pagėgiai. Jungia Šilutės geležinkelio stoties rajoną su miesto pietine dalimi. Geležinkelio tiltas atspindi to meto pramoninę architektūrą, todėl yra valstybės saugomas kultūros objektas, 1995 m. įrašytas į LR nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą (unik. objekto kodas 4838). Penkių arkų tilto ilgis – 82,5 m, plotis – 8,25 m.

Istorija 

Tiltas buvo pastatytas 1875 m. Iki Antrojo pasaulinio karo čia buvo nutiesti siaurojo europinio geležinkelio bėgiai, pokario metais jie pakeisti platesniais 1520 mm vėžės standarto bėgiais.

Rekonstrukcija 
Per beveik 140 eksploatavimo metų tiltas gerokai susidėvėjo, nebeatitiko reikalavimų atlaikant padidėjusias apkrovas. Rekonstrukcija vykdyta 2010–2011 m., išsaugant autentišką architektūrinę išvaizdą. Įgyvenant techninį sprendimą, naudotas „tilto tilte“ metodas. Kad vizualiai tiltas nepasikeistų, buvo sunumeruotas kiekvienas akmuo. Akmenų padėtys pažymėtos brėžinyje ir nuotraukoje. Buvo išardyta senoji geležinkelio bėgių konstrukcija, iškastas buvęs tilto užpilas. Specialiais inžektoriais pilant betoną, sustiprintos arkinės konstrukcijos, vėliau perdengtos šiuolaikinėmis hidroizoliacinėmis medžiagomis. Tilto viršuje sumontuotos naujos atramos, paties tilto gelžbetoninės sijos, įrengta vandens surinkimo sistema, deformaciniai pjūviai. Nors buvo panaudotos naujos šiuolaikinės konstrukcijos, ant kurių patiesti nauji bėgiai, užpilta skalda, tačiau tilto išorė išliko nepakitusi.

Sustiprintu senuoju tiltu šiuolaikiniai geležinkelio sąstatai saugiai gali riedėti teoriniu 160 km/h greičiu. Autentiškos apvalios angos virš arkų, kurios buvo naudingos apžiūrint tilto atraminius guolius ir hidroizoliaciją, sovietiniais laikais buvo užmūrytos, tačiau dabar rekonstruotos ir naudojamos tilto būklei tikrinti. Po šios rekonstrukcijos atsirado galimybė reikalui esant tiltu nutiesti dar vienas geležinkelio vėžes, arba pertvarkyti bėgius taip, kad jais galėtų riedėti europinės ir rusiškosios vėžės standarto vagonai.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Vakarų Lietuvoje atgimsta istoriniai geležinkelio tiltai

Geležinkelio tiltai Lietuvoje
Lietuvos arkiniai tiltai
Šilutės rajono paveldas
Šilutė
Pietų Osetijos vėliava

Pietų Osetijos vėliava buvo priimta šalies konstitucijos 1990 m. lapkričio 26 d., o 1922 m. kovo 30 d. galutinai įteisinta vyriausybės kaip oficiali valstybės vėliava. Vėliava yra sudaryta iš trijų spalvų – nuo viršaus: baltos, raudonos ir geltonos.

Simbolika
Pietų Osetijos vėliava yra stačiakampio formos audeklas su trimis lygiomis juostomis: balta viršuje, raudona viduryje bei geltona apačioje. Balta spalva vėliavoje simbolizuoja moralinį grynumą, raudona – drąsa įvairiose kovose už tėvynę, o geltona spalva vaizduoja šalies klestėjimą bei jos gerovę.

Pietų Osetijos vėliava yra identiška Rusijos Šiaurės Osetijos-Alanijos autonominės respublikos vėliava.

Istorija
1922 m., kai buvo įkurta Pietų Osetijos autonominė sritis Gruzijos TSR sudėtyje, regionas vėliavos ar kokio nors kito simbolio neturėjo. Dabartinės vėliavos autorius nėra tiksliai žinomas, pagal vieną iš versijų, Pietų Osetijos vėliavą 1987 m. sukūrė Jurijus Sergejevičius, Pietų Osetijos mokslų akademijos skyriaus vadovas. Pagal kitą versiją, vėliavą sukūrė Alanas Čočievas, vienas iš judėjimo už Pietų Osetijos nepriklausomybę lyderis. 1991–1992 m. vykusio karo Pietų Osetijoje metu nacionalinės gvardijos nariai susiuvo trispalvės vėliavos juostas pagal baltą sniego leopardo siluetą.

Taip pat skaitykite 
 Pietų Osetijos herbas

Pietų Osetija
Vėliavos
Kazlų Rūdos geležinkelio stotis

Kazlų Rūdos geležinkelio stotis – stotis Kazlų Rūdoje, miesto centre. Šioje stotyje traukinys, atvykęs iš Kauno linijos, gali būti nukreiptas į Kybartų ar Šeštokų linijas. Kertantis geležinkelis dalija miestą į dvi beveik lygias dalis. Planuojama „Rail Baltica“ vėžė. Virš geležinkelio prie stoties 2006 m. atidarytas modernus pėsčiųjų viadukas. Automobiliai naudojasi dviem reguliuojamomis geležinkelio pervažomis.

Miesto stotis įsikūrusi viename didžiausių ir svarbiausių geležinkelio mazgų Lietuvoje. Per parą Kazlų Rūdą kerta daugiau kaip 70 traukinių, jie pravažiuoja kas 20 minučių. Kasdien parduodama apie 300 bilietų. Per mėnesį stotis aptarnauja apie 30 000 žmonių. Palyginti: Marijampolėje per parą pravažiuoja 8 traukiniai.

Geležinkelio stotis – vienas iš nedaugelio paveldo saugomų objektų mieste. Dabartinis stoties pastatas - buvęs garvežių depas  -  2011 m. suremontuotas. Pastatą restauruoti rangovams teko laikantis griežtų reikalavimų – reikėjo išlaikyti autentiškas architektūros detales. Buvusiame pirmajame mediniame stoties pastate šiuo metu veikia kavinė. Stotyje veikė paskutinis autentiškas XIX a. pabaigos ar XX a. pradžios geležinkelio lauko tualetas, kuris buvo neseniai nugriautas. 

Šioje stotelėje stoja keturių geležinkelio maršrutų traukiniai: Kaunas-Kazlų Rūda, Kaunas-Kybartai  Kaunas-Marijampolė bei į Šeštokus. .

Šaltiniai

Nuorodos 

 Kazlų Rūdos geležinkelio stotis
 Atnaujinta Kazlų Rūdos stotis 

Lietuvos geležinkelio stotys
Kazlų Rūda
Kauno–Marijampolės geležinkelis

Geležinkelis Kaunas-Marijampolė – geležinkelis, jungiantis Kauną ir Marijampolę. Linijos ilgis – 60 km. Šiuo ruožu vyksta AB Lietuvos geležinkelių traukiniai iš Kauno per Kazlų Rūdą į Marijampolę ir Šeštokus.

Planuojama geležinkelio ruožo Marijampolė-Kazlų Rūda-Kaunas rekonstrukcija pagal Rail Baltica projektą, įrengiant papildomą 1435 mm vėžės pločio kelią palei esamą geležinkelio liniją arba 1435/1520 mm vėžės pločio sugretintą kelią.

Stotys ir stotelės 

 Kauno geležinkelio stotis
 Jiesios geležinkelio stotelė
 Garliavos geležinkelio stotelė
 Mauručių geležinkelio stotis
 Pabališkių geležinkelio stotelė
 Jūrės geležinkelio stotis
 Kazlų Rūdos geležinkelio stotis
 Bebruliškės geležinkelio stotelė
 Vinčų geležinkelio stotis
 Būdviečių geležinkelio stotelė
 Marijampolės geležinkelio stotis

Nuorodos 

 Geležinkelio Kaunas-Marijampolė trasa 
 Rail Baltica projektas Marijampolėje 

Kaunas-Marijampolė
Jūrės geležinkelio stotis

Jūrės geležinkelio stotis – stotis, įsikūrusi Stoties g. 10, Jūrėje, Kazlų Rūdos savivaldybėje. Tarpukario Lietuvoje pastatyta geležinkelio stotis 2012 m. įrašyta į Kultūros vertybių registrą.

Istorija 

Įsteigta 1915 m. kaizerinės Vokietijos ir pradžioje turėjusi Papilvio (Popilwo) vardą. Lietuvai tapus nepriklausoma valstybe stotis buvo pervadinta Jūros (Jūrės) vardu. Plečiantis miesteliui, kuriam buvo numatyta vasarvietės ateitis, 1937 m. iškilo  modernus konstruktyvizmo bruožų turintis mūrinis pastatas, tuomet vadintas keleivių namu. Sovietmečiu iki Jūrės vedančiu siauruoju geležinkeliu iš Ežerėlio durpyno buvo  gabenamos durpės ir  buvo perkraunamos į plačiojo geležinkelio vagonus tolesniam transportavimui. Taip pat su šia stotimi siejo siauruko bėgiai, ateinantys nuo sovietų karinių objektų Kazlų Rūdos miškuose. Šalia Jūrės geležinkelio stoties esančiuose soduose išlikęs siauruko geležinkelio tiltas per Pilvę. Demontavus siauruką, perkrovimo rampos vietoje ir aplink ją pradėjo kurtis sodininkų bendrijos, todėl Jūrės stotis ilgainiui neteko pirmykštės reikšmės. Gyvenvietė prie Jūrės geležinkelio stoties iki pat 2002 m. vadinosi Jūrės geležinkelio stotimi, vėliau pervadinta į Jūrės miestelį.

Keleivių aptarnavimas 

Jūrės geležinkelio stotyje kasdien sustoja apie 20 keleivinių traukinių. Keleivių aktyvumas Jūrės geležinkelio stotyje didelis. Jūrės miestelio gyventojai važinėja į darbus ir mokslus Kaune, Kazlų Rūdoje, traukiniu patogu susisiekti sodus čia turintiems kauniečiams. Papilvio kaimo (Prienų raj.) gyventojams su seniūnijos centru Veiveriais, esančiais už 6 km, susisiekti iš Jūrės patogiausia iki Mauručių važiuojant traukiniu ir ten persėdant į Skriaudžius pasiekiantį Kauno maršrutinį mikroautobusą. 2009 m. duomenimis, vasaros metu Jūrės stotyje per mėnesį buvo parduodama virš pustrečio tūkstančio bilietų. Čia dirbo keturi budėtojai, kurie buvo ir bilietų pardavėjai, pranešdavo keleiviams apie atvykstančius traukinius, prižiūrėjo aplinką. Geležinkelis daugeliui iš beveik 500 Jūrės miestelio bendruomenės narių buvo vienintelė susisiekimo priemonė su savivaldybės centru Kazlų Rūda, Kauno miestu. Į Jūrę Kauno sodininkai daugiausia keliavo tik geležinkeliu. Šia stotimi naudojosi ir dauguma aplinkinių kaimų gyventojų.

Modernizavimas 

Geležinkelininkų parengtas modernizacijos planas transformuoti geležinkelio stotį į stotelę, panaikinant bilietų pardavimą stotyje ir atsisakant stoties darbuotojų, automatizuojant stoties valdymą, susilaukė vietos bendruomenės protestų, kuriai pavyko apginti stotį nuo uždarymo.

Šioje stotelėje stoja keturių geležinkelio maršrutų traukiniai, vykstantys į Kazlų Rūdą, Kybartus, Marijampolę ir Šeštokus.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Jūrės geležinkelio stotis
 Jūrės stoties modernizavimas
 Jūrės stotis miestai.net portale

Lietuvos geležinkelio stotys
Jūrė
Tarpukario modernistinė architektūra Lietuvoje
Vinčų geležinkelio stotis

Vinčų geležinkelio stotis – stotis prie geležinkelio Kaunas-Marijampolė linijos Vinčuose, Sasnavos sen., Marijampolės raj. Šalia įrengta geležinkelio pervaža su keliu .

Šioje stotyje stoja bendrovės „Lietuvos Geležinkeliai“ traukiniai, vykstantys į Marijampolę ir Šeštokus.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Vinčų geležinkelio stotis
 Apie Vinčų stotį miestai.net forume

Lietuvos geležinkelio stotys
Lentvario geležinkelio stotis

Lentvario geležinkelio stotis – svarbiame geležinkelio mazge esanti stotis, įsikūrusi  Geležinkelio g. 13, Lentvaryje, Trakų raj. Čia nuo Vilniaus-Kaišiadorių linijos atsišakoja kelias į Varėną.

Istorija 
Geležinkelio stotis pradėjo veikti 1862 m., jai suteikta aukščiausia klasė. Pro Lentvarį 1858–1862 m. nutiesta Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelio atkarpa Lietuvoje bei jos atšaka į Virbalį. 1862 m. gruodžio 15 d. pradėtas reguliarus eismas į Varšuvą. Pradžioje stotyje buvo organizuotas persėdimas tarp traukinių, vykusių maršrutu Sankt Peterburgas - Varšuva ir traukinių į Virbalį. Bet neilgai trukus persėdimas imtas organizuoti Vilniaus stotyje.

Geležinkelis turėjo didelės reikšmės regiono susisiekimui ir pramonės plėtrai.

Maršrutai 
Lentvaryje stoja keleiviniai traukiniai, vykstantys iš Vilniaus į Kauną (traukinys Vilnius-Kaunas), Trakus, Klaipėdą (traukinys Vilnius–Klaipėda), Marcinkonis, Varėną.

Artimiausios stotys: Vokė (5,7 km), Senieji Trakai (5,9 km), Kariotiškės (4,5 km).

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 
 Lentvario geležinkelio stotis
 Lentvario stotis miestai.net portale (fot. 5)
 Lentvario stoties istorija ''Vilnijos vartuose

Lietuvos geležinkelio stotys
Lentvaris
Saulius Ritter

Saulius Ritter (g. 1988 m. rugpjūčio 23 d. Vilniuje) – Lietuvos irkluotojas. Daugkartinis Lietuvos bei dukart Europos čempionas, Rio 2016 m vasaros olimpinių žaidynių sidabro medalio laimėtojas.

Biografija 
Studijuoja Mykolo Romerio universitete viešąjį administravimą. Sportuoja nuo 2002 m. Pirmieji treneriai – Aldona Tamulevičienė ir Vytautas Milius, dabar – Vladislavas Sokolinskis ir Mykolas Masilionis

2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse užėmė 6-ą vietą dviviečių porinių valčių klasės finale.

2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse užėmė 2-ą vietą dviviečių porinių valčių klasės finale.

2021 m. sportininkas paskelbė apie karjeros pabaigą.

Pasiekimai

Nuorodos 
 worldrowing.com puslapis apie sportininką 

Lietuvos irkluotojai
Lietuvos olimpiečiai
Rokas Milevičius

Rokas Milevičius (g. 1986 m. gruodžio 10 d.) – Lietuvos profesionalus buriuotojas, Pirmasis lietuvis dalyvavęs prestižinėse Volvo Ocean Race varžybose. 2014–2015 metais vykusiose varžybose atstovavo olandų vadovaujamai Team Brunel komandai.

Biografija 
Studijavo Lietuvos kūno kultūros akademijoje. Sportuoja nuo 1995 m. Pirmasis treneris Raimundas Komskis, dabartinis – Marius Milevičius.

Pasiekimai 
2015 m. Volvo Ocean Race su jachta Team Brunel – 2 vieta;
2014 m. Lietuvoje išrinktas geriausiu metų buriuotoju;
2012 m. vasaros Olimpinės žaidynės – 42 vieta;
2012 m. pasaulio čempionatas – 42 vieta;
2010 m. Europos čempionatas – 88 vieta;
Daugkartinis Lietuvos čempionas Laser ir Laser Radial klasėje. Pirmasis lietuvis, dalyvavęs Volvo Ocean Race varžybose.

Šaltiniai 
  Rokas Milevičius // Olympics at Sports-Reference.com 
 Rokas Milevičius // World Sailing svetainė

Lietuvos buriuotojai
Lietuvos olimpiečiai
Vievio geležinkelio stotis

Vievio geležinkelio stotis – įsikūrusi Stoties g. 26, Vievio miesto centre, Elektrėnų savivaldybėje, prie judrios geležinkelio linijos Vilnius–Kaunas. Šalia praeina automagistralė . Stotyje stoja Vilnius-Kaunas ir Kaunas-Vilnius geležinkeliu kursuojantys traukiniai.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Vievio geležinkelio stotis
 Vievio stotis miestai.net portale (fot.)

Lietuvos geležinkelio stotys
Vievis
Vai, ko nusižvengei

„Vai, ko nusižvengei“ – daina, sukurta pagal Adomo Kerevičiaus (1908–1977) eilėraštį „Žirgeliui“.

Eilėraštis išspausdintas 1933 m. spalio mėn. vaikų žurnale „Žvaigždutė“, pasirašytas Ad. Keraičio slapyvardžiu.  Po maždaug penketo metų pagal jį sukurta daina tapo populiariausia iš skirtų Vilniaus perėmimui iš Lenkijos propaguoti. Kaip tautosakos kūrinys, ji gerokai pasikeitė, yra keletas jos variantų.

Šaltiniai 

Dainos
Vilniaus kraštas
Jani Urdinov

Janis Urdinovas (Јани Урдинов; g. 1991 m. kovo 28 d.) – Makedonijos futbolininkas, rungtyniaujantis kairiojo krašto gynėjo pozicijoje. Kipro „AÉK Lárnaka“ klubo žaidėjas.

Karjera 
Gimė makedonų šeimoje Belgijoje, treniravosi Belgijos ir Nyderlandų futbolo klubų jaunimo ugdymo sistemose. 

Buvo įtrauktas į „Roda JC“ klubo pagrindinę komandą, bet praktiškai nežaidė. 

2011 m. išvyko į Makedoniją, o 2012 m. pradžioje persikėlė į Lietuvą, atstovavo Panevėžio „Ekranui“.

Rinktinės 

Janis Urdinovas žaidė Makedonijos U-21 rinktinėje. 

2012 m. debiutavo nacionalinėje rinktinėje, draugiškose varžybose prieš Portugaliją.

Šaltiniai 

Šiaurės_Makedonijos futbolininkai
Užsienio futbolininkai Lietuvos komandose