joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Žmogaus ir piliečio teisių deklaracija

Žmogaus ir piliečio teisių deklaracija () – žmogaus teisių aktas, XVIII a. politinis bei konstitucinės teisės dokumentas. Priimtas Prancūzijoje.

Turinys 

1789 m. rugpjūčio 26 d. priimtoje žmogaus ir piliečio teisių deklaracijoje skelbiama:

1. Žmonės gimsta laisvi ir lygiateisiai ir tokiais išlieka. Visuomeniniai skirtumai gali būti grindžiami tik bendra nauda.

2. Visų politinių susirinkimų tikslas – saugoti prigimtines ir neatimamas žmogaus teises. Šias teises sudaro laisvė, nuosavybė, saugumas ir priešinimasis engimui.

3. Suverenios valdžios šaltinis yra tauta. Jokia žmonių grupė, joks asmuo negali turėti valdžios, kuri aiškiai nesuteikta tautos.

4. Laisvės esmė – daryti viską, kas nekenkia kitam. Taigi kiekvieno žmogaus prigimtinių teisių įgyvendinimas turi tik tas ribas, kurios kitiems visuomenės nariams garantuoja galimybę naudotis tomis pačiomis teisėmis. Šias ribas gali nustatyti tik įstatymas.

5. Visi piliečiai turi teisę patys ar per savo įgaliotinius nuspręsti, ar reikia mokesčių, savarankiškai sutikti juos mokėti, sekti, kur jie panaudojami, ir nustatyti, kiek mokėti, už ką mokėti, mokėjimo tvarką ir trukmę.

Nuorodos 
 Texte de la déclaration (vikišaltiniai) 
 Prancūzijos prezidentinės tarybos dokumentai  
 Atsakymas į Déclaration des droits de l’Homme 

Prancūzijos teisės istorija
Konstitucinės teisės istorija
Žmogaus teisių istorija
Pasaulio atminties registras
Ylakaičiai

Ylakaičiai – kaimas rytinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 3 km į pietryčius nuo Ylakių.

Legenda 
Pasakojama, kad IX a. per Kuršą žygiavę vikingai susirgo kažkokia liga ir pradėjo mirti. Matydami, kad nepaneš prisigrobto turto, svetimšaliai šalia laidojamų karių užkasė ir statines aukso. Prie Luobos upės su aukso dirbinių įkapėmis buvo palaidotas vikingų vadas, virš kurio kapo buvęs supiltas Paluobės piliakalnis.

Tikėdami šia legenda, auksinio vikingo ieškotojai 2002 m. kastuvais, o 2006 m. – ekskavatoriumi išrausė ir nukasė trečdalį piliakalnio, tačiau aukso taip ir nerado.

Istorija 
Pokario metais apylinkėse veikė Žemaičių apygardos, Alkos partizanų rinktinės partizanai.

Kultūros paveldas 
 Paluobės piliakalnis (mitologinė vieta);
 Ylakaičių senosios kapinės, vadinamos Kapeliais, Maro kapeliais (XVI a. – XX a. pr.).

Gyventojai

Šaltiniai

Nuorodos 

Skuodo rajono savivaldybės gyvenvietės
Veiteliai

Veiteliai – kaimas šiaurės rytinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 1 km į šiaurę nuo Klauseikių.

Geografija 
Kaimas įsikūręs prie Apšės aukštupio, vadinamo Vereta. Jame priešais piliakalnį į Apšę įteka Kaltis.

Istorija 
Legendos mena, kad prie Apšės pasistatytoje pilyje senovėje gyveno milžinai ir karžygiai. Iš jų jėga ir sumanumu pasižymėjo milžinas Veitelis, kurio vardu buvo pavadinta gyvenvietė. Sykį pilį užpuolė ir sudegino švedai, užėmę Apuolės pilį. Veitelių pilies gynėjai didvyriškai žuvo ir buvo palaidoti prie Veretos supiltuose pilkapiuose, pavadintuose Milžinkapiais.

Kultūros paveldas 
 Piliakalnis, vadinamas Pilale (I tūkstantmetis–XIII a.);
 Kapinynas ir senosios kapinės, vadinamas Milžinkapiais (I tūkstantmetis–II tūkstantmečio vidurys);
 Veitelių paminklas partizanams, žuvusiems 1946 m. Gėsaluose ir Klauseikiuose (2008 m.; dizaineris Romas Navickas).

Gyventojai

Šaltiniai 

Skuodo rajono savivaldybės gyvenvietės
Gricaičiai

Apie kaimą Kelmės rajone žr. Gricaičiai (Kelmė).

Gricaičiai – kaimas rytiniame Skuodo rajono savivaldybės pakraštyje, 5 km į rytus nuo Ylakių.

Gyventojai

Kultūros paveldas 
 Gricaičių senosios kapinės, vad. Markapiais (XVI a. – 1945 m.)

Šaltiniai 

Skuodo rajono savivaldybės gyvenvietės
Organizacinė elgsena

Organizacinė elgsena yra sisteminiai veiksmų ir nuostatų, kurias žmonės demonstruoja organizacijose visuma; tokios elgsenos tyrimai.

Pagrindai 

Organizacinė elgsena kaip disciplina remiasi šiomis disciplinomis:
 Psichologija
 Sociologija
 Socialinė psichologija
 Antropologija
 Politiniai mokslai

Organizacinė elgsena sistemingai nagrinėja veiksmus (ar elgseną) ir nuostatas. Ji tyrinėja įvairius elgsenos tipus, svarbius darbuotojų veiklos rezultatų veiksniams:
 produktyvumą,
 pravaikštas
 darbuotojų kaitą.

Taip pat ne mažiau svarbus yra organizacinis pilietiškumas bei darbuotojų pasitenkinimas darbu.

Organizacinės elgsenos tyrimų tikslai yra padėti paaiškinti, prognozuoti ir kontroliuoti žmonių elgesį.

Vadyba
Organizacinė psichologija
Organizacinis pilietiškumas

Organizacinis pilietiškumas – darbuotojo elgesio organizacijoje forma. Paprastai tai savarankiškai pasirinktas elgesys, kuris nėra jo formalių darbo reikalavimų dalis, tačiau skatina efektyvų organizacijos funkcionavimą.

Pavyzdžiui, darbuotojas gali padėti kitiems dirbant komandoje, savanoriškai atlikti papildomas darbo užduotis; vengti nereikalingų konfliktų, konstruktyviai kalbėti apie savo darbo grupę ir visą organizaciją.

Organizacinė psichologija
Povilas Vadopalas

Povilas Vadopalas (g. 1945 m. liepos 25 d. Aukštuoliuose, Krinčino valsčius.) – Lietuvos ir Panevėžio miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Lankė Daniliškių pradžios mokyklą, Karsakiškio septynmetę mokyklą, Krinčino aštuonmetę mokyklą, 1964 m. baigė Pasvalio vidurinę mokyklą. 1972 m. baigė Leningrado politechnikos institutą, radijo inžinierius.

1960 m. Ličiūnų klubo skaityklos vedėjas, Pasvalio ir Biržų statybos organizacijų darbininkas, 1964–1967 m. tarnavo TSRS kariuomenėje. 1967–1968 m. Rygos Elektros montavimo tresto Įrangos gamybos ir montavimo valdybos elektrikas. 1968–1974 m. Leningrado Optikos mechanikos gamyklos staklių operatorius, TSRS Mokslų akademijos A. Jofės fizikos technikos instituto elementariųjų dalelių greitintuvo valdymo tarnybos inžinierius. 1974 m. nuteistas 10 metų, dirbo metalo gamyklos brigadininku, vyr. mechaniko pavaduotoju, tarybinio ūkio sanitaru, felčeriu, veterinarijos gydytoju. 1982–1991 m. grįžęs į Lietuvą dirbo Kupiškio rajono Antazavės kolūkio statybininku. 1991–1998 m. individualios įmonės savininkas, nuo 1998 m. AB „Tulpė“ rinkodaros direktorius. 2000–2007 m. Seimo nario padėjėjas, 2007–2008 m. Panevėžio miesto savivaldybės mero pavaduotojas, 2008–2010 m. ir 2011 m. Panevėžio meras. Nuo 1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Panevėžio skyriaus narys, nuo 1999 m. LSDP tarybos narys, Panevėžio skyriaus pirmininkas.

2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys. 

Lietuvos sveikuolių sąjungos viceprezidentas, sveikos gyvensenos darbo grupės pirmininko pavaduotojas, klubo „Atgaiva“ ir sporto veteranų klubo „Rambynas“ narys. .

Žmona Valentina, sūnus Robertas.

Šaltiniai 

Panevėžio politikai
Panevėžio merai
Lietuvos inžinieriai
Rimantas Sankauskas

Rimantas Sankauskas (g. 1951 m. lapkričio 7 d.) – inžinierius, Lietuvos ir Panevėžio miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 

1970 m. baigė Panevėžio 1–ą vidurinę mokyklą, 1976 m. Kauno politechnikos instituto Panevėžio vakarinį fakultetą, inžinierius mechanikas.

1970–1977 m. Panevėžio kabelinių dirbinių gamyklos darbininkas, profesionalios priešgaisrinės apsaugos dalinio ugniagesys, Respublikinio žemės ūkio gamybinių pastatų rekonstravimo projektavimo instituto darbuotojas, 1977 m. Priešgaisrinės apsaugos departamento Panevėžio dalinio inspektorius, dalies viršininkas, dalinio viršininkas.

1995–1997 m. Panevėžio apskrities valdytojo pavaduotojas, 1998–2001 m. Panevėžio miesto savivaldybės Civilinės saugos skyriaus vedėjas. 2001–2006 m. Panevėžio apskrities viršininkas. 2006 m. VĮ „Registrų centras“ Panevėžio filialo direktorius.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Panevėžio skyriaus narys.

2003 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys. 

Žmona Renata, sūnus Deivydas, duktė Milda. .

Šaltiniai 

Panevėžio politikai
Lietuvos apskričių viršininkai
Lietuvos gaisrininkai
Vašingtono Wizards

Vašingtono „Wizards“ – () NBA Rytų konferencijos Pietryčių pogrupio krepšinio komanda iš Vašingtono. 2001–2003 metais šiame klube žaidė legendinis Maiklas Džordanas.

Istorija 

NBA čempionais yra tapę 1978 metais.

2005/2006 m. sezonas 
 Reguliaraus sezono rezultatas: 42 pergalės ir 40 pralaimėjimų
 Užimta penkta vieta Rytų konferencijoje

2006/2007 m. sezonas 
 Pirmame atkrintamųjų varžybų rate rezultatu 4-0 pralaimėjo Klivlando „Cavaliers“ ir iškrito iš tolimesnių varžybų.

Žaidėjai

Šlovės muziejaus nariai 
Walt Bellamy
Elvin Hayes
Earl Monroe
Wes Unseld
Moses Malone

Įamžinti marškinėliai 
Vašingtono „Wizards“ klubas yra įamžinęs garsiausių savo krepšininkų marškinėlius. Numeriai marškinėlių, kuriuos jie nešiojo, daugiau niekada nebus naudojami komandoje. Į šį sąrašą įeina:

11 – Elvin Hayes, P, 1972-81 (1972-73 Baltimorėje)
25 – Gus Johnson, P, 1963-72 (visą laiką Baltimorėje)
41 – Wes Unseld, CP, 1968-81 (1968-73 Baltimorėje); vyr. treneris, 1987-94

Nuorodos 
 Oficiali Vašingtono „Wizards“ svetainė

NBA klubai
Nijolė Sabaitė

Nijolė Sabaitė (Razienė 1950 m. gruodžio 8 d. Raseiniuose) – Lietuvos lengvaatletė ir olimpietė. Specializavosi vidutinių nuotolių 800 m bėgimo varžybose. Atstovavo TSRS rintkinę.

Pasiekimai 
 TSRS meistrė 1972 (2:01,1 min) ir 1973 (2:02,3 min)
 Bronza 2:10,1 min., Europos jaunimo pirmenybės 1968 Leipcige
 Sidabras 1:58,7 min., XX. Olimpinėse vasaros žaidynėse 1972 Miunchene, auksą tuomet iškovojo vokietė Hildegard Falck (auksas, 1:58,6 min), bronza atiteko DDR atstovei Gunhild Hoffmeister (1:59,2 min)
 Sidabras 2:00,9 min., Universiada (Maskva, 1973)

Profesinė veikla 
Nijolė Sabaitė yra gydytoja bei psichologė. Buvo išrinkta į Lietuvos moterų sporto federacijos prezidentės pareigas.

Šaltiniai 

Lietuvos vidutinių nuotolių bėgikai
Lietuvos sporto veikėjai
TSRS olimpiečiai
Alfonsas Pulokas

Alfonsas Pulokas (g. 1952 m. vasario 8 d. Bagužiškiuose, Ukmergės rajonas) – Lietuvos ir Pasvalio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Gimė devynių vaikų šeimoje.1959–1963 m. mokėsi Parijos pradžios mokykloje, 1963–1967 m. Krikštėnų aštuonmetėje mokykloje, 1970 m. baigė Ukmergės 1-ą vidurinę mokyklą. 1975 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Mechanizacijos fakultetą, inžinierius mechanikas. Tobulinosi Riazanės kvalifikacijos kėlimo institute, 1997 m. Danijos Slagelso mokymo centre.

1975–1984 m. Panevėžio, Ukmergės ir Pasvalio „Žemūktechnikos“ inžinierius, vyr. inžinierius, valdytojo pavaduotojas. 1984–1991 m. LKP Pasvalio rajono komiteto žemės ūkio skyriaus vedėjas.

1991–1993 m. Valstybinės įmonės, vėliau AB „Pasvalio grūdai“ technikos direktorius. 1993–1995 m. Pasvalio rajono valdytojas. 1995–1998 m. Panevėžio apskrities valdytojo administracijos Pasvalio rajono žemės ūkio valdybos viršininkas. 1998–1999 m. UAB „Adoliana“ direktorius. 1999–2000 m. Pasvalio rajono savivaldybės turto valdymo specialistas. 2000 m. mero pavaduotojas. 2000–2004 m. Seimo narys. Nuo 2005 m. Pasvalio darbo biržos klientų aptarnavimo poskyrio konsultantas, 2007–2012 m. Panevėžio apskrities priešgaisrinės gelbėjimo valdybos Turto valdymo skyriaus vyriausiasis specialistas.

1995–2000 m., 2003 m., 2005–2007 m. ir 2011–2019 m. Pasvalio rajono savivaldybės tarybos narys.  1995–2000 m. ir valdybos narys.

1990–2001 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos (LDDP), 2001–2018 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Pasvalio rajono skyriaus narys, tarybos narys, 2005–2018 m. skyriaus pirmininkas. Nuo 2018 m. Lietuvos socialdemokratų darbo partijos Pasvalio rajono skyriaus narys, skyriaus pirmininkas.

Žmona Nona – advokatė. Dukros Kristina ir Ramunė. 

Tėvai Pranas ir Veronika Pulokai.

Šaltiniai 

Pasvalio politikai
Lietuvos inžinieriai
Jekabpilis

Jekabpilis (, ) – miestas Latvijos pietryčiuose, Aukšžemėje, buvusioje sėlių genties teritorijoje. Jekabpilio rajono ir faktiškai Aukšžemės etnografinės srities kultūrinis ir administracinis centras. Įsikūres abipus Dauguvos upės. Svarbus geležinkelių mazgas, geležinkeliai ir plentai į Rygą, Daugpilį, Rėzeknę.

Jekabpilyje yra kraštotyros ir dailės muziejai. Mieste yra UNESCO paveldo objektas – Struvės geodezinio lanko punktas.

Istorija 
1237 m. minimas Krustpilis (Dauguvos dešiniajame krante). 1920 metais Krustpilis gavo miesto teises. 1924–1949 m. buvo apskrities centru, o 1950–1962 m. – ir rajono centru. 1670 m. Dauguvos kairiajame krante įkurtas Jekabpilis (). Miesto įkūrėjas – Kuršo kunigaikštis Jokūbas (, ; valdė 1642–1682). 1962 m. prie Jekabpilio prijungtas Krustpilis.

Lietuviai 
XIII a. Sėlą užėmę kryžiuočiai pastatė Krustpilio ir Sėlpilio pilis, trukdžiusias lietuvių karinius žygius į šiaurę. Livonijos karo metu žemės, buvusios į dešinę nuo Dauguvos, atiteko Abiejų Tautų Respublikai. 1930 m. Jekabpilio apskrities Neretos, Ritės, Alksniamužės valsčiuose lietuviai sudarė daugiau nei 20% šių apskričių gyventojų.

Sportas 
 FK Jēkabpils/JSC (futbolas)

Miestai partneriai 
Miestai, su kuriais Jekabpilis yra užmezgęs partnerystės ryšius:

Šaltiniai

Nuorodos 
 Jekabpils.lv (latvių k.) 

Latvijos miestai
Jekabpilio savivaldybė
Ispanijos vyrų futbolo rinktinė

Ispanijos vyrų futbolo rinktinė () – futbolo komanda, atstovaujanti Ispanijai. Rinktinės aukščiausi pasiekimai – aukso medalis 1992 m. Barselonos olimpinėse žaidynėse, pirmoji vieta 1964, 2008 ir 2012 m. Europos čempionatuose bei 2010 m. pasaulio futbolo čempionate.

2008 m. liepą Ispanijos rinktinė pirmą kartą per savo istoriją pasiekė pirmą vietą FIFA reitinge ir tapo 6 rinktine kada nors pasiekusia šio reitingo viršūnę.

Ispanijos rinktinė 2009 m. birželio 20 d. pasiekė pasaulio rekordą, laimėdama 15 varžybų iš eilės, taip pat Ispanijai drauge su Brazilija priklauso 35 iš eilės nepralaimėtų varžybų rekordas (nuo 2006 m. lapkričio 15 d. pralaimėjimo Rumunijai).

Dalyvavimas pasaulio čempionatuose

Dalyvavimas Europos čempionatuose

Dalyvavimas FIFA Konfederacijų taurėje 

 1992–2005 – nedalyvavo
 2009 – 3 vieta
 2013 – 2 vieta

Žymesni žaidėjai 

 Paulino Alcántara (taip pat žaidė už Filipinus)
 Amancio Amaro
 Luis Arconada
 Estanislao Basora
 Emilio Butragueño
 José Antonio Camacho
 Alfredo Di Stéfano (taip pat žaidė už Argentiną ir Kolumbiją)
 Agustín Gaínza
 Francisco Gento
 Rafael Gordillo
 Pep Guardiola
 Fernando Hierro
 José Ángel Iribar
 Ladislao Kubala (taip pat žaidė už Vengriją ir Čekoslovakiją)
 Luis Enrique
 Míchel
 Miguel Ángel Nadal
 Alfonso Pérez Muñoz
 José Martínez „Pirri“
 Ferenc Puskás (taip pat žaidė už Vengriją)
 Jacinto Quincoces
 Enrique Castro „Quini“
 Antoni Ramallets
 Luis Regueiro
 Salvador Sadurní
 Josep Samitier
 José Santamaría (taip pat žaidė už Urugvajų)
 Jesús María Satrústegui
 Luis Suarez
 Ricardo Zamora
 Telmo „Zarra“
 Andoni Zubizarreta
 Carles Puyol
 Raúl
 Iker Casillas
 Gerard Piqué
 Sergio Ramos
 Andrés Iniesta
 Xavi Hernández
 Cesc Fàbregas
 Sergio Busquets
 Xabi Alonso
 David Silva
 David Villa
 Fernando Torres
 Álvaro Morata

Treneriai 
Daugiau komandoje dirbę treneriai:

  Guillermo Eizaguirre (1948–1950, 1955–1956 m.)
  Manuel Meana (1956–1959 m.)
  José Villalonga (1962–1966 m.)
 / José Santamaría (1980–1982 m.)
  Miguel Muñoz (1982–1988 m.)
  Luis Suárez Miramontes (1988–1991 m.)
  Javier Clemente (1992–1998 m.)
  José Antonio Camacho (1998–2002 m.)
  Iñaki Sáez (2002–2004 m.)
  Luis Aragonés (2004–2008 m.)
  Vicente del Bosque (2008–2016 m.)
  Julen Lopetegui (2016–2018 m.)
  Luis Enrique (2018– m.)

Nuorodos 
 Ispanijos futbolo federacijos svetainė

Europos vyrų futbolo rinktinės
Ispanijos futbolas
Ispanijos sporto rinktinės
Aukštojas

Aukštójas (arba Aukštàsis kálnas) – kalva, esanti Juozapinės kaime, ~24 km į pietryčius nuo Vilniaus, netoli Baltarusijos sienos, 3,5 km į pietvakarius nuo Medininkų, Medininkų aukštumos moreniniame masyve, Juozapinės draustinyje. Aukštojas yra aukščiausias Lietuvos taškas. Aukštis virš jūros lygio 293,84 m. Aukštį 2004 m. nustatė Vilniaus Gedimino technikos universiteto specialistai.

Kalno paviršius suformuotas per priešpaskutinį ledynmetį. Suklotas iš moreninio priemolio ir priesmėlio su žvirgždo, gargždo ir riedulių priemaiša. Kalno šiaurinis ir rytinis šlaitai lėkšti, o pietinis ir vakarinis statesni, suraižyti raguvų. Priklauso Juozapinės valstybiniam germorfologiniam draustiniui (251 ha). 

Vardas kalvai suteiktas 2005 m. lapkričio 18 d. (Vilniaus rajono savivaldybės tarybos sprendimu Nr. T3-329, kuriame rašoma: „Patvirtinti Lietuvos Respublikos aukščiausios žemės paviršiaus vietos (293,84 m virš jūros lygio), esančios Juozapinės k., Medininkų sen., Vilniaus r., pavadinimą – Aukštojas.“), „nukarūnuojant“ iki tol aukščiausia Lietuvos kalva laikytą Juozapinės kalną (292,90 m). Aukštojas – vyriausio baltų dievo vardas.

Taip pat skaitykite 

 Sūr Munamiagis (aukščiausia kalva Estijoje)
 Gaizinkalnas (aukščiausia kalva Latvijoje)

Šaltiniai

Nuorodos 
 Lietuvoje – naujas aukščiausias kalnas
 Sąrašas:Aukščiausios Lietuvos kalvos

Lietuvos kalvos
Vilniaus rajono savivaldybė
Magadanas

Magadanas () – miestas Rusijos tolimuosiuose rytuose, prie Ochotsko jūros Nagajevo įlankos, 2800 km į šiaurę nuo Tokijo; Magadano srities administracinis centras.

Istorija 
 1929 m. dabartinio Magadano vietoje įsikūrė Nagajevo gyvenvietė.
 1931 m. sausio 1 d. Nagajevo gyvenvietės tarybos plenumas nutarė pavadinti gyvenvietę Severostalinsku.
 1931 m. pavasarį Nagajevas tapo Ochotsko-evenų nacionalinės apygardos centru.
 1932 m. vasario 4 d. į Nagajevą atvyko naujai įkurto tresto „Dalstroj“ vadovybė.
 1932 m. vasarą į Nagajevą pradėti vežti kaliniai darbams „Dalstroj“ treste ir įkurti pirmieji lageriniai punktai.
 1932 m. vasarą naujai statomą Nagajevo dalį prie Magadano upės imta vadinti Magadanu; pačią gyvenvietę palaipsniui imta vadinti Nagajevo-Magadanu (), o upę - Magadanka.
 1932 m. gruodį Nagajevas tapo tik „Dalstrojui“ pavaldžia gyvenviete. Ochotsko-evenų nacionalinės apygardos centras perkeltas kitur, jos funkcijas ir turtą perėmė „Dalstroj“.
 1933 m. „Dalstrojaus“ vadovybė pasiūlė pavadinti „Magadano gyvenvietę“ „Mongodano miestu“.
 1939 m. liepos 14 d. Rusijos TFSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku Chabarovsko krašte sukurta Kolymos apygarda, o Magadano gyvenvietei suteiktos miesto teisės.
 1932 – 1953 m. – ūkinio-teritorinio darinio „Dalstroj“ administracinis centras.
 Nuo 1953 m. – Magadano srities administracinis centras.

Pramonė 
Mieste gaminama kalnakasybos pramonės įrengimai, kuro aparatūra, statybinės medžiagos, automobiliai. Yra odos ir avalynės kombinatas, siuvimo fabrikas; žuvų pramonė.

Magadane veikia pedagoginis institutas, Chabarovsko politechnikos institutų filialai; Rusijos mokslinio tyrimo institutai, Ramiojo vandenyno okeanografijos ir žuvininkystės instituto skyrius.

Transportas 
Magadane yra uostas (tinkamas laivybai nuo gegužės iki gruodžio), nedidelis tarptautinis oro uostas „Sokol”, vietinis oro uostas „Magadan-13”. Geležinkelio nėra. Neasfaltuotas Kolymos traktas, einantis per žemutinės Kolymos aukso gavybos rajonus, jungia Magadaną su Jakutsku.

Gyventojai

Šaltiniai

Nuorodos 
 Magadanas – informacinė svetainė 
 Magadano merija  
 Magadano miesto žemėlapis 

Rusijos miestai
Kolpaševas

Kolpaševas (rus. Колпашево) – miestas Rusijoje, Tomsko srityje, Obės dešiniajame krante, 270 km į šiaurės vakarus nuo Tomsko. Rajono centras. 26,9 tūkst. gyventojų (2005 m.).

Kolpaševo gyvenvietė įkurta XVII a. pabaigoje. XVII–XVIII a. per gyvenvietę ėjo ekspedicijų į Kiniją, Vitaus Beringo ekspedicijos į Kamčiatką maršrutai. 1938 m. gavo miesto statusą. 1932–1944 m. buvo Narymo apygardos administraciniu centru.

Žuvies perdirbimo, mėsos, paukštienos, laivų statybos, mineralinių vandenių pramonė. Upių uostas, oro uostas. Yra krašto muziejus.

Nuorodos 

 Oficiali rajono svetainė
 Miesto informacinis portalas 

Tomsko srities miestai
Novoaltaiskas

Novoaltaiskas () – miestas Rusijos rytuose, Altajaus krašto šiaurėje, Obės pakrantėje, priešais krašto sostinę Barnaulą. 60,0 tūkst. gyventojų (2002 m.).

Istorija 

Iki 1962 m. miestas vadintas Česnokovka (Чесноковка). 

Altajaus krašto miestai
Kyzylas

Kyzylas – miestas Rusijoje, pietų Sibire, prie Didžiojo Jenisiejaus (Bij Chemo) ir Mažojo Jenisiejaus (Ka Chemo) santakos. Tuvos Respublikos sostinė.

Istorija 

Miestas įkurtas 1914 m. Belocarsko (Белоцарск) pavadinimu. 1918 m. pervadintas į Chem Beldyrą (Хем-Белдыр), o 1936 m. – į Kyzylą (tuvių k. – „raudonas“). 1921–1944 m. buvo Tuvos Liaudies Respublikos sostine. Jai prisijungus prie Rusijos tapo administraciniu centru.

Lankytini objektai 

Kyzylas laikomas Azijos geografiniu centru. Prie Jenisiejų santakos (Jenisiejaus pradžia) pastatytas centrą žymintis obeliskas. Yra krašto muziejus, kuriame saugomi Tuvoje rasti archeologiniai radiniai. Yra dar keli muziejai. Dramos teatras, filharmonija. Budistų šventyklos: Cečenlingas, Tuvdan Čojchorlingas. Svarbiausia švietimo institucija – Tuvos valstybinis universitetas.

Ekonomika 

Mašinų, maisto, lengvoji, medienos apdirbimo pramonė. Netoliese išgaunamos akmens anglys. Keliai į Abakaną ir Ak Dovuraką. Oro uostas.

Nuorodos 
 Laikraštis „Azijos Centras“
 Miesto nuotraukos

Tuvos miestai
Veližas

Veližas () – miestas Rusijos vakaruose, Smolensko srityje, netoli valstybinės sienos su Baltarusija, prie Dauguvos upės kranto. Miestas yra 130 km į šiaurės vakarus nuo srities centro Smolensko.

Istorija 

Miestas pirmą kartą buvo paminėtas rusų metraščiuose XII a. 1355 m. LDK užėmė miestą. XIV a. buvo LDK pasienio tvirtove. 1536 m. ją užkariavo rusai. Livonijos karo metu Veližas atiteko Lietuvai. Vėl grįžo Rusijai po Pirmojo Abiejų Tautų Respublikos padalinimo 1772 m. Apskrities miesto teises gavo 1776 m. Napoleono armijos okupacijos metu Veližas buvo Prancūzijos karių poilsio vieta. Didžioji miesto dalis buvo sugriauta per Antrąjį pasaulinį karą.

Smolensko srities miestai
Vyborgas

Vyborgas (, ) – miestas Rusijos šiaurės vakaruose, netoli nuo Rusijos valstybinės sienos su Suomija, prie Karelijos sąsmaukos, 130 km į šiaurės vakarus nuo Sankt Peterburgo; rajono centras. Jūrų uostas, geležinkelio mazgas.

Išvystyta laivų statybos, mašinų, statybų, žvejybos, lengvoji, maisto pramonė.

Istorija 

Kūrėsi nuo XI a. vidurio. 1493 m. gavo miesto teises. 1710–1917 priklausė Rusijos imperijai1918–1940 m. priklausė Suomijai ir buvo žinomas kaip Vypuris.  1940 m. po Žiemos karo atiteko Sovietų Sąjungai. 1941–1944 m. miestą kontroliavo Suomija. Veikė koncentracijos stovykla, kur kalėjo sovietų belaisviai. Karo metais miestas buvo sugriautas. 1944 m. miestą vėl užėmė sovietai.

Sportas 

Iki II pasaulinio karo mieste žaidė suomių futbolo klubai Reipas Viipuri, Sudet Viipuri, Ponteva Viipuri, PK-35 Viipuri.

Leningrado srities miestai
Uogrė

Uogrė, (, ) – miestas Latvijos centrinėje dalyje, dešiniajame Dauguvos krante, prie Uogrės upės žiočių į Dauguvos upę, 36 kilometrai į pietryčius nuo Rygos. Jis įsikūręs ant geležinkelio ir plento Ryga – Daugpilis, Uogrės savivaldybės administracinis centras. Mieste yra meno ir muzikos mokyklos.

Istorija 
XIX amžiuje pradėjo kurtis kurortas. Miesto teises gavo 1928 metais.

Demografija 
Uogrėje gyvena 26 238 žmonių (2008 m.), iš kurių 65 % yra latviai, 25 % – rusai, 4,2 % – baltarusiai, 1,9 % – ukrainiečiai ir 1,8 % – lenkai.

Sportas 

 FK Ogre (futbolas).

Miestai partneriai 
Miestai, su kuriais Uogrė yra užmezgusi partnerystės ryšius:
  Hengelas, Nyderlandai

Nuorodos 
 ogre.lv (latvių k.) 
 ogrenet.lv (latvių k.)

Latvijos miestai
Pentaceratops

Pentaceratops sternbergii 
Pentaceratops fenestratus

Pentaceratops – Ceratopsidae šeimos raguotasis dinozauras, gyvenęs vėlyvosios kreidos laikotarpiu Š. Amerikoje. Ilgis – 6 m. Svėrė apie 5 tonas.

Turėjo didžiulę sprando klostę, kurios kraštais buvo išsidėstę maži spygliai. Kauliniame paviršiuje buvo kelios didelės angos, dariusios klostę langvesnę. Šio dinozauro pavadinimas reiškia penkiaragis veidas, nes manyta, jog pentaceratops ne tik turėjo 3 ragus ant galvos, bet dar 2 ir ant skruostų. Dabar žinoma, kad tai tik pailgėję skruostikauliai.

Filogenetinis medis 

Paukščiadubeniai dinozaurai
Babruiskas

Babruiskas (arba Bobruiskas; ) – miestas prie Berezinos upės, apie 115 km į pietvakarius nuo Mogiliavo, Mogiliavo sritis, Baltarusija, Babruisko rajono centras. Balneologinis kurortas.

Mieste yra 3 teatrai, kraštotyros muziejus.

Istorija 
Pirmą kartą paminėtas 1387 m., kai Lietuvos didysis kunigaištis Jogaila ir kunigaikštis Skirgaila patvirtino dar XIV a. pirmoje pusėje Babruisko apylinkes užvaldžiusių Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo ir Kęstučio susitarimą dėl jų (ir pajamų iš jų) pasidalijimo per pusę – į Vilniaus ir Trakų dalis, kurias valdė atskiri kunigaikščių vietininkai ir vadinamieji senoliai. Toks pasidalijimas išsilaikė iki XVI a. antrosios pusės. XIV a. – XVIII a. Babruiske stovėjo pilis. 1502–1503 m. miestą nusiaubė Krymo totoriai, 1506 m. per Glinskio maištą ne kartą buvo apsupę maištininkai. XVI a. Babruiskui suteiktos Magdeburgo teisės, nuo 1565 m. seniūnijos centras. Iš pradžių priklausė didiesiems kunigaikščiams, vėliau didikų Radvilų, Goštautų, bajorų Tryznų giminėms. XVI a. – XVII a. išsiplėtė, 1620 m. Babruiske buvo 15 gatvių, 409 kiemai, malūnas, cerkvė, bažnyčia, miestą juosė medžio ir žemių sutvirtinimų gynybinė siena. Pernu vaivada ir Babruisko seniūnas Petras Stanislovas Tryzna į miestą 1623 m. iš Nesvyžiaus pasikviečia jėzuitus, kurie prie jo dvaro įsteigia misiją. Šis didikas taip pat fundavo Babruiske 1615 m. iškilusią jėzuitų Šv. Petro ir Povilo bažnyčią. 1630 m. įkurta Babruisko jėzuitų rezidencija, kuri veikė iki XVIII a. pabaigos. Per XVII a. vidurio – XVIII a. pradžios karus su Maskva ir švedais, per kazokų sukilimą Babruiskas smarkiai nusiaubtas. 1681 m. į Babruiską po karų sugrįžę jėzuitai atidarė savo mokyklą, o 1686 m. mieste įsteigė špitolę. 1708 m. miestas gerokai nukentėjo Šiaurės karo metu. 1738 m. Babruiske jėzuitai atidarė vaistinę.

1793 m. Babruiskas prijungtas prie Rusijos imperijos, nuo 1795 m. tapo apskrities centru. 1810 m. buvusios Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės pilies vietoje pastatytoje tvirtovėje rusų įgula 1812 m. atlaikė keturių mėnesių prancūzų apsiaustį. Nuo 1924 m. rajono, 1924–1930 m. ir apygardos, 1944–1954 m. ir srities centras. Per nacių okupaciją Babruiske ir apylinkėse išžudyta apie 40 000 žmonių.

Pavadinimo kilmė 
Miesto pavadinimas kilęs nuo nedidelio Babrujkos upelio, kuris vardą gavo pagal baltarusių k. žodį бобр – „bebras“.

Ekonomika 
Yra upių uostas, geležinkeliai į Asipovičius, Žlobiną, Akciabrskį; plentai į Minską, Gomelį, Mogiliavą, Kalinkavičius, Slucką. Išvystyta medienos, mašinų (žemės ūkio mašinų, automobilių ir traktorių detalių bei agregatų, svarstyklių), statybinių medžiagų (gelžbetonis, stambiaplokščių konstrukcijų), medžio apdirbimo, baldų, faneros, odos, kailių, trikotažo, siuvimo, avalynės, maisto (konservų, aliejaus) pramonė, veidrodžių, meno dirbinių gamyba.

Kultūra, švietimas 
Yra 4 technikumai. 3 teatrai. Liaudies kūrybos, kraštotyros muziejai.

Gyventojai

Sportas

Futbolas 
 FK Babrujsk (buvęs futbolo klubas);
 FK Belšina Bobrujsk (futbolo klubas);
 ŽFK Bobrujčanka (moterų futbolo komanda).
 „Spartako“ stadionas, kurio talpa 3 661 žiūrovas.

Šaltiniai
Gomelis

Gomelis (arba Homelis) – miestas pietryčių Baltarusijoje, antrasis pagal dydį šalies miestas, išsidėstęs prie Sožo upės; srities ir rajono centras. Svarbus geležinkelio mazgas. Išvystyta mašinų, metalo, medienos, maisto, chemijos, lengvoji pramonė.

Yra 5 aukštosios mokyklos (tarp jų ir universitetas), 2 teatrai, kraštotyros muziejus. Išlikę Rumiancevų-Paškevičių rūmai (XVIII a.), medinė Šv. Elijo cerkvė (XVIII a. pabaiga).

Istorija 

Miestas žinomas nuo 1142 metų, nuo 1335 m. priklausė Lietuvai, po 1772 m. įėjo į Rusijos imperijos sudėtį.

Miestas buvo atiduotas valdyti Jekaterinos II favoritui grafui Rumiancevui. Grafai, vietoje buvusios lietuvių pilies, čia pasistatydino puošnius rūmus.

Sportas 
2004 m. atidarytas Centrinis stadionas, talpinantis 14 307 žiūrovus.

Futbolas 
 FK Gomelʹ – futbolo klubas.
 FK Lâkamatyŭ Homel – futbolo klubas.
 Centrinis stadionas, kurio talpa 14,3 tūkst. žiūrovų.
 „Lâkamatyŭ“ stadionas, kurio talpa 750 žiūrovų.

Šaltiniai
Baranovičiai

Baranovičiai (, ) – miestas prie geležinkelio ir plento Brestas–Minskas, apie 130 km į pietvakarius nuo Minsko, Baltarusija. Baranovičių rajono centras. Geležinkelio mazgas. Išvystyta lengvoji (medvilnės, trikotažo, siuvimo, avalynės), maisto (mėsos, konservų) pramonė, mašinų, statybinių medžiagų, buitinės chemijos prekių, žaislų gamyba. Yra valstybinis universitetas, kraštotyros muziejus.

Istorija 

Baranovičių gyvenvietė pirmą kartą paminėta 1706 m. kaip privati Rozvadovskių šeimos nuosavybė. XVIII a. pabaigoje po Abiejų Tautų Respublikos padalinimų tapo Rusijos imperijos Minsko gubernijos Naugarduko apskrities miesteliu. Išaugo XIX a. nutiesus geležinkelius Brestas-Maskva ir Lvovas-Vilnius. 1871 m. pastatyta geležinkelio stotis. 1884 m. gyvenvietė tapo miesteliu, 1894 m. – apskrities miestu.

Pirmojo pasaulinio karo metu Baranovičiuose buvo įsikūręs vyriausiasis Rusijos armijos vadovybės štabas, kuris 1915 m. rugpjūtį buvo perkeltas į Mogiliavą. Baranovičių apylinkės 1915 m. rugsėjo – 1916 m. liepos mėn. nuniokotos per mūšius. 1915 m. rugsėjo mėn. – 1918 m. Baranovičiai buvo okupuoti vokiečių kariuomenės.

Miesto teises gavo 1919 m. 1920–1939 m. Lenkijos Naugarduko vaivadijos apskrities centras. 1939 m. atiteko Baltarusijai, iki 1954 m. srities centras. Per Antrąjį pasaulinį karą miestas labai sugriautas, 1941 m. birželio – 1944 m. liepos mėn. okupuotas vokiečių kariuomenės. Nuo 1954 m. rajono centras. Po karo atstatytas.

Gyventojai 
Tarpukaryje gyventojų skaičius išaugo iki 12 500, iš kurių apie pusę sudarė žydai. Žydų iki panaikinant apsigyvenimo suvaržymus 1903 m. Baranovičiuose tebuvo 24. Per Antrąjį pasaulinį karą mieste ir apylinkėse žuvo apie 127 000 žmonių.

Ekonomika 
Geležinkeliai į Valkaviską, Lydą, Minską, Slucką, Luninecą. Išplėtota mašinų (automobilių agregatų, automatinių linijų), statybinių medžiagų (gelžbetonio konstrukcijų ir kt. gaminių) gamyba, metalo, medžio apdirbimas, elektrotechnikos, baldų, tekstilės (medvilnės) ir trikotažo, siuvimo, avalynės, buitinės chemijos, maisto (mėsos, malimo, alaus) pramonė. Veikia meno dirbinių ir žaislų gamyba.

Sportas 
 FK Baranoviči – futbolo klubas.

Kultūra, švietimas 
Yra Baranovičių dramos teatras. Kraštotyros muziejus, įkurtas 1929 m. Dievo Motinos Užtarėjos soboras, pastatytas 1931 m.

Šaltiniai 

Bresto srities miestai
Barysavas

Barysavas arba Borisovas (, ) – miestas abipus Berezinos upės, prie geležinkelio ir plento Maskva–Minskas, Baltarusija. Barysavo rajono centras.

Istorija 
Miestas įkurtas 1102 m., kitais duomenimis, 1032 m. Pirmą kartą minimas 1127 m. Laurentijaus metraštyje kaip Polocko žemės, 1128 m. Ipatijaus metraštyje – kaip Polocko kunigaikštystės miestas. Nuo XIII a. vidurio Barysavą valdė Lietuvos kunigaikščiai. 1542 m. Lietuvos didysis kunigaikštis Žygimantas Augustas Barysavo pilį padovanojo Vilniaus vaivadai J. Hlebavičiui, Barysavas prijungtas prie Vilniaus vaivadijos. Magdeburgo teisės nuo 1563 m. Nuo 1563 m. seniūnijos centras. Po Liublino unijos priklausė Oginskiams, Radviloms, įėjo į Vitebsko vaivadijos Oršos apskritį. 1793 m. per Abiejų Tautų Respublikos II padalijimą atiteko Rusijos imperijai, nuo 1795 m. jos Minsko gubernijos apskrities centras. Nuo 1924 m. rajono centras. 1941–1944 m. naciai prie miesto įrengė 4 koncentracijos stovyklas, kuriose žuvo apie 33 000 Borysavo ir apylinkių gyventojų.

Gyventojai

Ekonomika 
Yra geležinkelio stotis. Išplėtota mašinų (automobilių elektros įrangos, sunkvežimių hidraulinių stiprintuvų, agregatų) gamyba, metalo, medžio apdirbimas, miško chemijos, chemijos (buitinės chemijos, gumos techninių dirbinių, polimerinės taros, plastikinių dirbinių), farmacijos, statybinių medžiagų (gelžbetonio gaminių), siuvimo, maisto pramonė, muzikos instrumentų, krištolo gamyba. Yra Taikomosios dailės kombinatas.

Kultūra 
Mieste yra muziejus. Bažnyčia, statyta 1806–1823 m., Prisikėlimo soboras (1874 m.), sinagoga (XX a.).

Sportas 
 FK BATE (futbolo klubas);
 2014 m. mieste pastatytas naujas Borisov Arena futbolo stadionas.

Galerija

Šaltiniai
Tetanuranai

Tetanuranai (Tetanurae) – plėšriųjų dinozaurų (Theropoda) grupė, gimininga paukščiams, bet priskiriama driežadubeniams dinozaurams (Saurischia). Gyveno juros ir kreidos periodais.

Tetanuranai viršutiniame žandikaulyje turėjo po plačią angą, todėl kaukolė buvo lengvesnė, nei gali atrodyti. Užpakalinė uodegos dalis buvo sutvirtinta ypatingų, sukibusių struktūrų ant stuburo slankstelių, todėl šis pavadinimas lietuviškai reikštų standžiauodegis.

Infrabūrį sudaro 5 mikrobūriai:
 Karnozaurai (Carnosauria)
 Deinonychosauria
 Coelurosauria 
 Ornithomimosauria 
 Oviraptorosauria

Filogenetinis medis 
{|style="margin-left: 1em;; margin-bottom: 0.5em; width: 248px; border: #99B3FF solid 1px; background-color: #FFFFFF; color: #000000; float: right; "
Cėsys

Cėsys (seniau – Kėsys; , , , ) – miestas Latvijos šiaurinėje dalyje, Vidžemėje, vaizdingose apylinkėse, Gaujos nacionalinio parko teritorijoje, Gaujos upės kairiajame krante, prie Rygos-Valgos geležinkelio linijos. Savivaldybės centras. Mieste 18 286 (2008 m.) gyventojų, miesto plotas – 19,3 km². Yra istorijos ir dailės muziejus. Architektūros paminklai: pilis su parku – (XIII a. – XVIII a. prdž.), romaninė gotikinė Šventojo Jono bažnyčia – (1281 m.), miesto gynybinių sienų griuvėsiai – (XIV a.), rotušė – (1767 m.), XVIII amžiaus gyvenami ir administraciniai pastatai.

Istorija 

Geležies amžiuje ir Viduramžiais miesto apylinkės buvo gyvenamos lyvių, vėliau juos nustūmė šiek tiek vakariau, o dalį asimiliavo iš pietryčių slinkusios latgalių gentys. IX-XIII amžiais buvo pilis. Greta jos vokiečių riteriai 1209 metais pastatė mūrinę pilį. 1323 metais gavo miesto teises. Iki XVI amžiaus buvo Livonijos ordino rezidencija vokiečių vadinta Vendenu. XIV a. – XV a. pr. Cėsių miestas buvo Hanzos lygos narys. Nuo 1561 metų priklausė LDK, vėliau – Abiejų Tautų Respublikai, 1629–1721 m. – Švedijos karalystei, nuo 1727 m. – Rusijos imperijai. Dėl karų, dažnų gaisrų, maro epidemijos miestas XVII a. pab. – XVIII a. pr. sunyko. 1785 metais tapo apskrities centru.

Galerija

Miestai partneriai

Sportas
 SK Cēsis (futbolas) – dabartinių laikų klubas.
 VB Cēsis (futbolas) – buvęs futbolo klubas.

Nuorodos 
 cesis.lv (latvių k.)

Išnašos 

Latvijos miestai
Miroslav Klose

Miroslavas Klozė (; ; g. 1978 m. birželio 9 d.) – karjerą baigęs vokiečių futbolininkas.

Gimė Lenkijoje, sportininkų šeimoje – motina žaidė Lenkijos rankinio komandoje, tėvas keliose futbolo komandose. Vėliau šeima persikėlė į Prancūziją, o 1987 m. – į Vokietiją. Jie yra vokiečiai maišyti su lenkais iš Aukštutinės Silezijos.

Futbolininkas žaidė miestelio komandoje „Blaubach-Diedelkopf“, 1999 metais perėjo į FC Kaiserslautern, kur pradžioje žaidė mėgėjų komandoje, o po metų pateko į pagrindinę sudėtį. 2001 m. kovo 24 d. M. Klose jau žaidė Vokietijos rinktinėje ir pačiose pirmose rungtynėse įmušė savo pirmąjį įvartį. 2011 m. birželio 9 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Italijos SS Lazio klubu. 

2002 m. pasaulio futbolo čempionate žaidėjas įmušė 5 įvarčius ir buvo vienas rezultatyviausių turnyro žaidėjų.

2006 m. pasaulio futbolo čempionato atidarymo rungtynėse, švęsdamas savo 28-ąjį gimtadienį, įmušė du įvarčius ir buvo išrinktas geriausiu rungtynių žaidėju, taip pat įmušė du įvarčius trečiosiose grupės rungtynėse, o aštuntfinalyje dar kartą išrinktas geriausiu rungtynių žaidėju. Iš viso įmušęs 5 įvarčius M. Klose tapo rezultatyviausiu čempionato žaidėju, už tai apdovanotas „Auksinio Batelio“ prizu. M. Klose taip pat tapo visų laikų rezultatyviausiu pasaulio futbolo čempionato žaidėju (su 16 įvarčiu) po 2014 m. pasaulio futbolo čempionato. Tų pačių metų rugpjūtį jis pasitraukė iš tarptautinio futbolo.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Vokietijos futbolininkai
Didvyčiai

Didvyčiai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, į šiaurę nuo Plungės, 1 km šiauriau kelio Šiauliai–Palanga. Seniūnaitijos centras. Yra biblioteka, mokykla-darželis. Kaime aptiktas kapinynas.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Jadvyga Vainorienė-Rimeikytė (1927 kovo 9 - 2008 rugpjūčio 24), kaimo rašytoja, pedagogė, tautodailininkė

Šaltiniai 

Plungės rajono savivaldybės gyvenvietės
Balvai

Balvai (, ) – miestas šiaurės rytų Latvijoje. To paties pavadinimo savivaldybės centras.

Pirmą kartą paminėti 1224 m. kaip Rygos arkivyskupystės dalis.

Gyventojai 

Iš 8 063 Balvų gyventojų 70,26 % yra latviai, 23,27 % – rusai, 1,16 % – baltarusiai, 0,7 % – ukrainiečiai, 0,42 % romai, 0,4 % – lenkai, 0,31 % – vokiečiai, 3,48 % – kitų tautybių.

1926 m. Balvuose gyveno 1 811 gyv. Balvų katalikų parapijoje buvo 5 443 nariai, evangelikų liuteronų – 2 000.

Miestai partneriai 

Miestai, su kuriais Balvai yra užmezgę partnerystės ryšius:
  Igumas, Suomija
  Taojuanas, Taivanas

Latvijos miestai
Mahala el Kubra

Mahala el Kubra () – Egipto miestas Nilo deltoje, apie 25 km į šiaurės rytus nuo Tantos. Egipto tekstilės centras. Apie 430 tūkst. gyventojų – tai ketvirtasis pagal dydį Egipto miestas.

Egipto miestai
Rio Brankas

Rio Brankas (port.: Rio Branco) – tai miestas vakarinėje Brazilijos dalyje, prie Akrės upės, netoli sienos su Bolivija. Akrės valstijos administracinis centras. 305,7 tūkst. gyventojų (2005 m.).

Istorija 

Miestas įkurtas 1882 m.

Brazilijos miestai
Mykolas Pronckus

Mykolas Pronckus (g. 1936 m. kovo 24 d. Rietave) – agronomas, žemės ūkio mokslų daktaras, Lietuvos ir Plungės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1946–1950 m. mokėsi Pakruojo raj. Linkuvos gimnazijoje. 1954 m. baigė Klaipėdos žemės ūkio technikumą, 1955–1965 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje, agronomas. 1977–1980 m. Lietuvos žemdirbystės Mokslo tyrimo instituto aspirantas, 1982 m. žemės ūkio mokslų daktaras.

1954 m. Varnių Karolio Požėlos kolūkio agronomas. 1955–1957 m. tarnavo TSRS kariuomenėje. 1957 m. Plungės Melioracijos technikos stoties agrochemikas. 1958–1961 m. LLKJS Plungės rajono komiteto antrasis sekretorius. 1961–1962 m. Plungės valstybinio supirkimo inspekcijos vyr. inspektorius, 1962–1976 m. Plungės gamybinės Žemės ūkio valdybos vyr. agronomas, 1976–1978 m. rajono žemės ūkio valdybos viršininko pavaduotojas, 1978–1989 m. valdybos viršininkas.

1992–2004 m. Seimo narys.

1989 m. LKP Plungės rajono komiteto pirmasis sekretorius. Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, LDDP rajono tarybos pirmininkas. Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Plungės rajono skyriaus narys, LSDP tarybos narys.

1990–1993 m. Plungės rajono tarybos deputatas, 2000–2001 m. ir 2007–2015 m. Plungės rajono savivaldybės tarybos narys. 

Vaikai Giedrė, Mindaugas, Mykolas.

Apdovanojimai 
2005 m. paskirta valstybinė pensija.

Šaltiniai 

Seimo nariai
Plungės politikai
Lietuvos žemės ūkio teoretikai
Lietuvos agronomai
Lietuviškoji enciklopedija

Lietuviškoji enciklopedija – pirmoji lietuviška enciklopedija, pradėta kurti XX a. antrajame dešimtmetyje. Leista „Spaudos Fondo“, bendradarbiaujant su Lietuvių katalikų mokslo akademija. Enciklopediją redagavo Vaclovas Biržiška.

Iki 1944 m. išleista 9 su puse šios enciklopedijos tomų (iki J raidės). Nors leista kaip visuotinė enciklopedija, tačiau sąmoningai stengtasi labiau orientuotis į žinių apie Lietuvą ir lietuvius perteikimą.

Lietuviškoji enciklopedija pasitarnavo kaip Bostono enciklopedijos pirmtakė.

Išleisti tomai 

 1931 - 33, T. 1: A–Atskalūnas, XVI p., 1534 sklt.
 1933 - 34, T. 2: Atskilėlis–Batoras, XVI p., 1534 sklt.
 1934 - 35, T. 3: Batoras–Bohatta, XII p., 1534 sklt.
 1936, T. 4: Bohdanas–Caxias, XII p., 1534 sklt.
 1936 - 37, T. 5: Caxias–Darbininkų Viltis, XII p., 1534 sklt.
 1937, T. 6: Darbininkų žodis–Drugenis, XIV p., 1534 sklt.
 1939, T. 7: Drugiai–Fazmos, XIV p., 1534 sklt.
 1940, T. 8: F. B. A.–Ginhac, XII p., 1534 sklt.
 1941, T. 9: Gini–Hofer, XII p., 1534 sklt.
 1941 - 44, T. 10: Höfer–Ilirizmas: I-VII sąs., [897] p.

Lietuviškos enciklopedijos
Visuotinės enciklopedijos
Albertas Krauleidis

Albertas Krauleidis (g. 1958 m. vasario 18 d. Šiupariuose, Klaipėdos raj.) – inžinierius, Lietuvos ir Plungės rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1982 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas.

1994 m. žemės ūkio bendrovės „Degučiai“ vadovas. 1998 m. AB „Hidroprojektas“ inžinierius – žemėtvarkininkas. 2001 m. Telšių apskrities viršininko administracijos viršininko pavaduotojas. 2005–2011 m. ir 2014–2017 m. Plungės rajono savivaldybės administracijos direktorius.

1995–2000 m. 2001–2003 m. (LDDP sąraše), 2007 m. (mandato atsisakė) ir 2011–2014 m. Plungės rajono savivaldybės tarybos narys. 

1990–2001 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys. Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Plungės rajono skyriaus narys, 2003–2017 m. skyriaus pirmininkas.

Sutuoktinė Regina, vaikai Ernesta, Justinas. .

Šaltiniai 

Plungės politikai
Lietuvos agronomai
Remigijus Ačas

Remigijus Ačas (g. 1962 m. gruodžio 27 d. Rietave) – Lietuvos inžinierius, teisininkas, Raseinių rajono savivaldybės politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija 
1981 m. baigė Kėdainių 4-ąją vidurinę mokyklą. 1981–1986 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijos Mechanizacijos fakultete ir įgijo inžinieriaus mechaniko specialybę. 2006 m. baigė studijas Mykolo Romerio universiteto Strateginio valdymo ir politikos fakultete, teisės ir valdymo magistras.

1986–1987 m. Lančiūnavos (Kėdainių raj.) tarybinio ūkio technikumo inžinierius. 1987–1989 m. Nemakščių (Raseinių raj.) tarybinio ūkio vyriausiasis inžinierius mechanikas. 1989–1991 m. Raseinių remonto ir techninio aptarnavimo įmonės skyriaus viršininkas. 1991–1993 m. Raseinių valstybinės tiekimo įmonės direktoriaus pavaduotojas. 1993–1995 m. akcinės bendrovės „Cerara“ rinkotyros direktorius. 1995–1997 m. Lietuvos ir Rusijos uždarosios akcinės bendrovės „Agrorema“ direktorius. 1997–2002 m. Lietuvos ir Vengrijos uždarosios akcinės bendrovės „Vianrė“ direktorius. 2003 m. prezidento Rolando Pakso patarėjas nacionalinio saugumo klausimais, patarėjų grupės vadovas.

2004–2011 m. Seimo narys, Seimo frakcijos „Tvarka ir teisingumas“ seniūno pavaduotojas, 2005–2006 m. Audito komiteto pirmininko pavaduotojas.  2011–2012 m. Raseinių rajono savivaldybės tarybos narys, meras.

2016–2018 m. Raseinių rajono savivaldybės administracijos direktorius. Nuo 2019 m. UAB „Saulės kopos“ direktorius.

2000–2002 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, sąjungos Raseinių skyriaus pirmininkas. 2002–2003 m. Liberalų demokratų partijos (LDP) pirmininko pavaduotojas, 2003–2004 m. atsakingasis sekretorius. Nuo 2003 m. partijos Tvarka ir teisingumas narys, pirmininko pavaduotojas.

2001–2002 m. Lietuvos verslo darbdavių konfederacijos Raseinių skyriaus pirmininkas. Žmona Vida, vaikai Eglė, Irmantas.

Kita veikla 
Išgarsėjo per nušalinto prezidento Rolando Pakso apkaltos procedūrą. Konstitucinis Teismas nagrinėjo R. Ačo ir Evaldo Vaitkaus neteisėtus pavedimus Specialiųjų tyrimų tarnybai surinkti informaciją apie 44 asmenų privatų gyvenimą. Taip pat Ačo pavardė buvo minima 2003 m. spalio mėn. VSD pažymoje dėl valstybinės įmonės „Alita“ privatizavimo, „nacionalinio saugumo klausimais Remigijaus Ačo vardu ir jam žinant, „už atitinkamą atlygį“ buvo sudaromos išskirtinės sąlygų privačių struktūrų verslui, siekiama įtakoti privatizavimo konkursus, tarp jų ir bendrovės „Alita“ privatizavimo konkursą…“.

2004 m. kovo mėn. iškelta baudžiamoji byla dėl šmeižto, kai jis „paskambino į tiesioginį eterį ir pareiškė, kad Antikorupcijos komisijos pirmininkė Nijolė Steiblienė iš bendrovės „VP Market“ vadovų reikalavo kyšio.“ R. Ačas teisme prisipažino padaręs nusikalstamą veiką ir atsiprašė parlamentarės. Tuomet teismas nusprendė teisiamąjį atleisti nuo baudžiamosios atsakomybės ir baudžiamąją bylą nutraukti.

Šaltiniai 

Seimo nariai
Lietuvos teisininkai
Raseinių politikai
Bronius Pauža

Bronius Pauža (g. 1941 m. liepos 20 d. Šakių rajono Žaliablėkių kaime) – Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldos politikas, LR Seimo narys.

Biografija 

1958 m. Bronius Pauža baigė Šakių rajono Griškabūdžio vidurinę mokyklą. Šakių rajono J. Janonio kolūkio sąskaitininkas, klubo skaityklos vedėjas, bibliotekos vedėjas (1958–1960 m.).

1960–1965 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos Agronomijos fakultete studijavo agronomiją, įgijo mokslinio agronomo specialybę.

1965–1968 m. Šiaulių rajono Kuršėnų tarybinio ūkio vyriausiasis agronomas, Šiaulių rajono kolūkio „Didysis spalis“ pirmininkas (1968–1973 m.), TSKP narys.

Nuo 2003 m. – Darbo partijos narys. 2003–2004 m. – Vilniaus miesto valstybinės maisto ir veterinarijos tarnybos viršininko pavaduotojas. 2004–2008 m. Seimo, 2008–2012 m. Seimo narys.

Bronius Pauža vedęs; žmona Marija, pensininkė. Sūnūs Danas (teisininkas, verslininkas), Kastytis (gydytojas chirurgas).

Šaltiniai 
 VRK informacija .

Nuorodos 
 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos 

Seimo nariai
Vilniaus politikai
Juozas Palionis

Juozas Palionis (1950 m. gruodžio 1 d. Šaltinėnuose, Prienų rajonas – 2011 m. spalio 17 d. Lepelionyse, Prienų rajonas) – inžinierius hidrotechnikas, Lietuvos ir Prienų rajono politinis veikėjas.

Biografija 
1966 m. Prienų melioracijos statybos valdybos sezoniniais darbininkas. 1969 m. baigė Birštono vidurinę mokyklą, 1974 m. Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius hidrotechnikas.

1974–1975 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos Melioracijos katedros dėstytojas. 1975 m. Raseinių Melioracijos statybos montavimo valdybos darbų vykdytojas. 1976–1986 m. LSSR Melioracijos ir vandens ūkio ministerijos kolegijos sekretorius, ministro padėjėjas, Techninio skyriaus viršininko pavaduotojas, viršininkas. 1986–1990 m. LKP CK Žemės ūkio ir maisto pramonės skyriaus instruktorius.

1990–1993 m. Gamybinio susivienijimo „Pienocentras“ Maisto pramonės departamento tiekimo tarnybos vyr. specialistas, vadovas. 1993–1998 m. LR Vyriausybės ministro pirmininko padėjėjas. 1998–2000 m. UAB „Ginvesta“ ir „Šilutės melioracija“, UAB „Konsolė“ Vilniaus filialo direktorius.

Nuo 1986 m. SSKP narys, 1998–2004 m. Naujosios sąjungos (socialliberalų) narys, nuo 2004 m. balandžio mėn. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, nuo 2005 m. Prienų rajono skyriaus pirmininkas.

2003 m. Prienų rajono savivaldybės tarybos narys. 2000 m. (Naujoji sąjunga), 2004 m. (LSDP) ir 2008 m. (LSDP) išrinktas Seimo nariu. 2003–2004 m. Seimo ir JAV lietuvių bendruomenės komisijos pirmininkas. 

2006 m. liepos mėn. neblaivus sulaikytas per policijos reidą Vilniaus Žaliųjų ežerų gatvėje. Jo kraujyje rasta 1,5 promilės alkoholio. 

2011 m. spalio 17 d. žuvo Prienų rajone, kelio Vilnius-Prienai-Marijampolė 65-ame kilometre, jo vairuojamam automobiliui susidūrus su sunkvežimiu. 

Palaidotas Nemajūnų kapinėse.

Bibliografija 
 Lūkesčių lietus (dail. Ieva Bunokaitė). - Vilnius: Trys žvaigždutės, 2004. - 96 p.: iliustr. - ISBN 9955-454-88-1
 Žmonės ir darbai: Prienų krašto šviesuoliai. - Vilnius: Trys žvaigždutės, 2007. - 464 p.: iliustr. - ISBN 978-9955-641-63-6
 Gili žodžių versmė: Birštono ir Prienų krašto poetų kūryba (panaudoti Astridos Žilinskaitės ofortai). - Vilnius: Trys žvaigždutės, 2007. - 159 p.: iliustr. - ISBN 978-9955-641-46-9
 Artimi toliai: Birštono ir Prienų krašto poetų eilėraščiai. - Vilnius: Trys žvaigždutės, 2008. - 224 p.: iliustr. - ISBN 978-9955-641-69-8
 Pėdos tėviškės žemėje: Juozas Palionis – Lietuvos Respublikos Seimo narys 2000-2004, 2004-2008 metais. - Vilnius: Trys žvaigždutės, 2008. - 96 p.: iliustr. - ISBN 978-9955-641-79-7
 Pasidalinkime mintimis: aforizmai, eilėraščiai, epigramos. – Vilnius: Trys žvaigždutės, 2011. – 112 p. – ISBN 978-609-431-016-4

Šaltiniai 

Seimo nariai
Lietuvos inžinieriai hidrotechnikai
Prienų politikai
Tetum kalba

Tetum, Tetun (Lia-Tetun) – austroneziečių kalba, vartojama daugiausia Rytų Timore. Tai kreolų kalba sudaryta daugiausia iš kitų austroneziečių, portugalų, malajiečių ir indoneziečių kalbų žodžių.

Tetum kalba susiformavo XVI a. po portugalų kolonizacijos. Išskiriami trys dialektai: Tetun Dili (Dilio apylinkėse), Tetun-Terik (provincijoje), Tetun-Belu (Vakarų Timore). Tetum Rytų Timore turi valstybinės kalbos statusą, tačiau daugiau naudojama kaip liaudies kalba nei kaip oficiali dokumentų kalba.

Gramatika 
Tetum kalboje nėra giminių bei veiksmažodžio asmenuočių. Taip pat kalba neturi artikelių.

Svarbiausios frazės

Nuorodos 

 
 Rytų Timoro lingvistikos institutas 
 Gramatika 

Malajų-Polineziečių kalbos