joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Pasakiškės

Pasakiškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 12 km nuo Vilniaus, 6 km nuo Nemenčinės, 13 km nuo Bezdonių.

Pavadinimo kilmė 

Pavadinimas kilęs iš greta esančio didesnio kaimo – Sakiškių pavadinimo: tarybiniais metais dažniau naudotasi rusifikuotais pavadinimais, šiuo atveju Sakiški () įtakojo greta esančio mažesnio kaimo pavadinimą, panaudojant priešdėlį po- (, „esantį po“), taip atsirado Podsakiški (), ilgainiui tapo Podsakiškis, o su laiku – Pasakiškių kaimu, trumpiau – Pasakiškėmis.

Sakiškių pavadinimas yra kildinamas nuo Šakiškių („šakoto“) miško pavadinimo, esančio tarp Nemenčinės ir Sakiškių.

Senieji aplinkinių gyvenviečių gyventojai Pasakiškes vadina Vienuolynu (), dėl jose dar XIX a. pastatyto pravoslavų vienuolyno pastato.

Gyventojai

Istorija 
1915 m. buvo pastatytas medinis gyvenamasis pastatas šiaurinėje (dabar esančio kaimo) dalyje, greta esančio šulinio, 1918 m. – pietinėje. 1953 m. atsikraustė naujieji kaimo gyventojai, pastatyti du nauji gyvenamieji namai šiaurės bei šiaurės rytų pusėje, 1918 m. statyto namo priestatas, šalia jo užsodintas sodas bei iškastas antrasis kaimo šulinys. Antroji Pasakiškių apgyvendinimo banga prasidėjo apie 2005-uosius. 2011 m. rajono savivaldybės merės sprendimu, kaime atsirado dvi gatvės – Pušyno bei Pasakiškių. Šiuo metu kaime yra 15 gyvenamųjų namų, gyvena 13 šeimų.

Lankytinos vietos kaimynystėje 
Zamečkavo skulptūrų parkas, Antavilio ežeras, Šakiškių skardis.

Šaltiniai 

Vilniaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Pasalis

Pasalis – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Pabarės.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šalčininkų rajono savivaldybės gyvenvietės
Pasgrinda

Pasgrinda – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 8 km į pietryčius nuo Matuizų, Dainavos girioje, Šalčininkų rajono paribyje. Keliai į Voriškes, Kalesninkus, Žagarius.

Per Pasgrindos kaimą teka šaltavandenis Pasgrindos upelis (9,7 km ilgio), kuris įteka į Verseką (Merkio upės baseinas). Pasgrindos upė (2,5 km nuo žiočių) patenka į Merkio ichtiologinį draustinį. Draustinyje saugomos upėtakių ir kiršlių nerštavietės.

3 km į p.v. pusę nuo Pasgrindos kaimo, netoli Kamorūnų kaimo, miškų valdoje įrengta miško poilsiavietė „Dievų parkas“.

Į šiaurę nuo Pasgrindos kaimo yra pilkapynas. Gana lygioje vietoje, retame pušyne, pailgame š. v. – p. r. kryptimi plote, nuo 2 – 4 m. iki 10 – 15 m. atstumu vienas nuo kito išsidėstę 16 pilkapių. Pilkapių sampilai nuo 6 – 7 m. iki 10 m. skersmens ir nuo 0,3 m. iki 0,6 m aukščio, dauguma gerokai sulėkštėję, dalis deformuoti. Prie kelių pilkapių sampilų pastebimi juos juosusių griovių pėdsakai. 1998 m. Pasgrindos pilkapynas paskelbtas kultūros paminklu, 2005 m. jis pripažintas valstybės saugomu paminklu. Už 1,5 km į š.v. nuo Pasgrindos pilkapyno yra Jurgiškių pilkapynas (26 pilkapiai).

Istorija 
XIX a. pab. buvo Pasgrindos kaimas Lydos apskrities Kaniavos valsčiuje, Čepeliūnų apylinkėje, pateko į Kijučių Kaminskių dvaro valdas. Taip pat minima Pasgrindos okolica.

Pagal lenkų valdžios atliktą 1921 m. surašymą kaime gyveno 122 žmonės, iš kurių 120 buvo užrašyti lenkais ir 2 lietuviais.

Gyventojai 

Žymūs žmonės
 Natalija Krupavičiūtė (g. 1952 m.), Vilniaus B. Dvariono dešimtmetės muzikos mokyklos mokytoja, chorvedė

Šaltiniai 

Varėnos rajono savivaldybės gyvenvietės
Pasiekos

Pasiekos – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 4 km nuo Sangrūdos, prie kelio .

Pavadinimo kilmė 
Vietovardis kildinamas iš  ʻlaukas, pieva iškirsto miško vietoje; kirtimasʼ.

Gyventojai

Nuorodos 
 Pasieki Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom VII, psl. 884 (lenk.)

Šaltiniai 

Kalvarijos savivaldybės gyvenvietės
Pasieniai (Vilnius)

Pasieniai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, ~2,5 km į pietvakarius nuo Pilaitės (Vilnius), Girulių miške, Griovių geomorfologiniame draustinyje.

Vietiniai gyventojai Pasienius vadina Granica.

Ties Pasieniais rasta senojo–viduriniojo akmens amžiaus pradžios (XI–VIII tūkst. pr. m. e.) stovyklavietė – seniausia iš žinomų prie Neries (rasta net iki 12 000 metų senumo titnago skeveldrų, skelčių, strėlių antgalių, peilių).

Neries dešiniajame krante trykšta geležingas šaltinis Krinyca.

Gyventojai

Padėtis

Šaltiniai 

Vilniaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Smiltniekų piliakalnis

Smiltniekų piliakalnis () – piliakalnis Žiemgaloje, Duobelės savivaldybės teritorijoje, Bikstų valsčius, Latvija, 16 km į vakarus nuo Duobelės.  Pasiekiamas nuo kelio A9 (Latvija) Ryga – Liepoja už Kakeniekų pasukus pietų kryptimi link Slagūnės, yra Zebrų ežero rytiniame krante, Bikstų girininkijos Silkalnių ruožo 159 kvartale.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas Zebrų ežero krante, 10 m aukščio ir 30 m ilgio kalvoje, užima 0,6 ha. Augustas Bilenšteinas spėjo viduramžiais kalne buvus raganų deginimo vietą. Saugomas valstybės, VKPAI Nr. 741.  3,1 km į pietryčius yra 101 m aukščio Cepurės kalnas.

Šaltiniai 

Latvijos piliakalniai
Bikstų valsčius
Ezerlūkių piliakalnis

Ezerlūkių piliakalnis () – piliakalnis Žiemgaloje, Duobelės savivaldybės teritorijoje, Bikstų valsčius, Latvija, 16 km į vakarus nuo Duobelės.  Pasiekiamas nuo kelio A9 (Latvija) Ryga – Liepoja už Kakeniekų pasukus pietų kryptimi link Slagūnės, yra Zebrų ežero šiaurytiniame krante.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas Zebrų ežero krante, 30 m aukščio kalvoje. Nuo kalno per ežerą veda 5-20 m pločio ir 400 m ilgio kūlgrinda.  Saugomas valstybės, VKPAI Nr. 746.

Šaltiniai 

Latvijos piliakalniai
Bikstų valsčius
Pasoda

Pasoda vadinami kaimai:

 Jonavos rajone;
 Vilkaviškio rajone.
Paspengliai (Varėna)

Paspengliai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus Žilinų, šalia Spenglos ežero. Šalia – Paspengliai Trakų rajone.

Gyventojai

Išnašos 

Varėnos rajono savivaldybės gyvenvietės
Pasubatė (Rokiškis)

Pasubatė – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 9 km nuo Obelių, šalia kelio , prie pat Lietuvos ir Latvijos valstybės sienos. Į rytus nuo kaimo telkšo Subatas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Rokiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Pasuosiai

Pasuosiai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Noriūnų, prie kelio . Prateka Suosa.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kupiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Pasvirė

Pasvirė – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 8 km nuo Savičiūnų.

Gyventojai

Šaltiniai 

Vilniaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Kamradžų piliakalnis

Kamradžų piliakalnis () – piliakalnis Žiemgaloje, Duobelės savivaldybės teritorijoje, Penkulės valsčius, Latvija.  Pasiekiamas nuo kelio Tervetė – Vecvagarės arba nuo kelio Mežmaliešiai – Snikerė pasukus šiaurės kryptimi ties Kamradžais.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas 10 m aukščio ir apie 35 m diametro ovalioje kalvoje Krievainės upelio dešiniajame krante, netoli jos įtakos į Skujainės upę. Šlaitai į upelio pusę statesni, šiauriniai ir rytiniai lėkštesni. 

1923 m. piliakalnį tyręs Ernestas Brastinis iškėlė hipotezę, kad prie piliakalnio 1290 m. įvyko Skujainės mūšis (), kurį aprašė Eiliuotoji Livonijos kronika  , kai Livonijos ordinas užpuolė nuo Talsų apylinkių grįžtančius lietuvius.  Į šiaurę nuo Kamradžų kaimo yra Kamradžų senkapiai. Saugomi valstybės, VKPAI Nr. 773, 777.

Šaltiniai 

Latvijos piliakalniai
Penkulės valsčius
Svėtkalnio piliakalnis

Svėtkalnio piliakalnis, Švedų kalnas () – piliakalnis Žiemgaloje, Tervetės savivaldybės teritorijoje, Tervetės valsčius, Tėrvetės gamtos parkas, Latvija.  Pasiekiamas nuo Tervetės centro šiaurės vakarų kryptimi, parke.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas 10-12 m aukščio kalvoje Tervetės upės dešiniajame krante, upės kilpoje, tarp dviejų upelių, orientuotoje pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 400 m į pietryčius nuo Tervetės piliakalnio, nuo kurio skiria gilus griovys.

Istorija 
XIII a. pabaigoje Livonijos ordino krašto magistras Vilekinas kalvoje Svėtės žemėje greta žiemgalių Tervetės pilies pasistatė Šventojo kalno pilį, kuri tapo Tervetės apylinkų centrine baze. Žiemgaliai ir žemaičiai per 11 dienų trukusį kruviną mūšį bandė užimti pilį. Kai vokiečių nugalėti nepasisekė, žiemgaliai patys sudegino savo pilį ir pasitraukė į Raktę. 1290 m. ir kryžiuočiai paliko savo pilį, kuri atliko savo užduotį. Švedu kalnu piliakalnis pavadintas po Šiaurės karo, kai Švedijos karalius Karolis XII jį užėmė ir nuo kalno apšaudė bei sugriovė Kalnamuižos pilį. Iki šiol išlikęs Svėtkalnio pavadinimas siejamas su senojo žiemgalių kulto vieta.  Saugomas valstybės, VKPAI Nr. 789.

Nuotraukos

Šaltiniai 

Latvijos pilys
Latvijos piliakalniai
Tėrvetės valsčius
Tėrvetės piliakalnis

Tervetės piliakalnis, Cukraus kalnas ir senovinė gyvenvietė () – piliakalnis Žiemgaloje, Tervetės savivaldybės teritorijoje, Tervetės valsčius, Tėrvetės gamtos parkas, Latvija.  Pasiekiamas nuo Tervetės centro šiaurės vakarų kryptimi, parke. Vienas įspūdingiausių ir didžiausių Vakarų Žiemgalos piliakalnių.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas 19 m aukščio kalvoje, orientuotoje pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi Tervetės upės dešiniajame krante, upės kilpoje, juosiančioje piliakalnį iš pietų, vakarų ir šiaurės. Nuo pietryčiuose už 150 m esančio Svėtkalnio piliakalnio jį skiria gilus griovys, šiaurės rytuose – dabar apsausinta pelkė. Aikštelės ilgis 90 m, plotis 40 m. Jos pietrytiniame gale supilta 3 m aukščio 30 x 18 m ploto kuoravietė. Piliakalnis su priešpiliu, jo vakarinėje pusėje buvusi 9,5 ha ploto senovinė gyvenvietė.

Istorija 
XIII a. Tervetėje vesta Eiliuotoji Livonijos kronika ir Henriko Latvio kronika mini, kad kraštą valdė didžiūnai Viestartas ir Nameisis. Tervetė buvo rytų Žiemgalos centras, kurio Livonijos ordinas ilgą laiką nesugebėjo užkariauti. Tik 1286 m. žiemgaliai ir žemaičiai, nepavykus užimti Šventojo kalno pilį, patys sudegino savo pilį ir pasitraukė į Raktę.  Saugomas valstybės, VKPAI Nr. 787.

Tyrimai 
Piliakalnis tirtas 1952-1956 m. Rasti šeši kultūriniai sluoksniai, kurie leidžia spėti, jog piliakalnyje gyventa nuo I a. pr. m. e. iki XIII a. pabaigos. Piliakalnio gynybinė sistema ypač ištobulinta XI a., kai buvo pastatytos storos sienos ir bokštai. Archeologinių tyrimų metu piliakalnyje rasta apie 4000 senovinių dirbinių. Vėliausiai piliakalnio šiaurės rytinėje dalyje pastatyta kryžiuočių pilis, kurios gruvėsiai teberiogso iki šiol.

Nuotraukos

Šaltiniai 

Latvijos piliakalniai
Tėrvetės valsčius
Silenės piliakalnis

Silenės piliakalnis () – piliakalnis Žiemgaloje, Jelgavos savivaldybės teritorijoje, Vilcės valsčius, Latvija.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas Švėtelės 20 m aukščio kairiajame krante, stipriai įtvirtintoje kalvoje. Gyventas nuo vėlyvojo geležies amžiaus. Saugomas valstybės, valstybinės reikšmės kultūros paminklas, VKPAI Nr. 1022.  Piliakalnį 1892 m. tyręs Augustas Bilenšteinas manė, kad piliakalnyje buvo Silenės žemės centras ir Sidabrenės pilis, kurią mini Eiliuotoji Livonijos kronika.

Šaltiniai 

Latvijos piliakalniai
Vilcės valsčius
Lyčų piliakalnis

Lyčų piliakalnis () – piliakalnis Žiemgaloje, Jelgavos savivaldybės teritorijoje, Sesavos valsčius, Latvija.  Pasiekiamas nuo kelio A12 (A8 (Latvija)) Ryga – Tilžė Elėjoje pasukus link Bauskės, ties Skursteniais šiaurės kryptimi link Lielvircavos, ties Staniuliais – į vakarus link Saulyšių.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas Vircavos dešiniajame krante. Saugomas valstybės, valstybinės reikšmės kultūros paminklas, VKPAI Nr. 1006.

Šaltiniai 

Latvijos piliakalniai
Sesavos valsčius
Juozas Žlabys-Žengė

Juozas Žlabys-Žengė (1899 m. gegužės 2 d. Gimbūčiuose, Skaisgirio valsčius, Šiaulių apskritis – 1992 m. lapkričio 9 d. Kaune, palaidotas Žagarėje) – Lietuvos poetas, prozininkas, publicistas, žurnalistas.

Biografija 
Su tėvais atsikėlė į Žagarę. Mokėsi Žagarės progimnazijoje.  1919 m. įstojo į Lietuvos kariuomenės raitelių pulką Kaune. Įgijo raštininko specialybę, dirbo karininkų bibliotekoje, atstovavo kariams spaudoje.

1921 m. leitenanto laipsniu baigė Pirmojo Lietuvos prezidento karo mokyklą, paskirtas į 3-ąjį kavalerijos pulką. Baigęs Aukštuosius karininkų kursus, 1927 m. paskirtas vyresniuoju pulko leitenantu. 1926 m. dalyvavo nuverčiant prezidentą Kazį Grinių.

1929 m. I husarų pulko kapitonas. 1931 m. patvirtintas pulko žemesniųjų karininkų garbės teismo nariu. Už dalyvavimą „Voldemarininkų puče“ atleistas iš pulko komendanto pareigų turėjo palikti Kauną, tačiau nepakluso ir pasiliko mieste. Nesulaukęs jokių sankcijų, darbavosi „Lietuvos aido“ redakcijoje. 1934 m. pasitraukė iš kariuomenės. Nuo 1935 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo ekonomiką.  1934 m. priimtas į Lietuvos žurnalistų sąjungą.

Nacių Vokietijai užpuolus Sovietų Sąjunga, Lietuvių nacionalistų partijai surengus pučą prieš Lietuvos laikinąją vyriausybę, įtrauktas į dienraščio „Į laisvę“ redakciją, pranešinėjo partijai, kas dedasi redakcijoje.  (Nuo 1943 m. „Ateitis“). 1945 m. sausio 1 d. įsidarbino Karo muziejaus paminklų apsaugos archyvų skyriaus vedėju. Gegužės mėn. iš pareigų atleistas, suimtas ir ištremtas į Vorkutos lagerį.

1958 m. grįžo į Kauną. Dirbo neoficialiai, kartais rašė mokslinius straipsnius. Kūrė eiles, bendradarbiavo Mažosios lietuvių tarybinės enciklopedijos redakcijoje, rašė atsiminimus apie „keturvėjininkų“ literatūrinį sąjūdį.

Kūryba 
Dar Žagarėje sukurtus eilėraščius pasirašė Žengės slapyvardžiu ir nusiuntė savaitraščiui „Lietuva“. Faustas Kirša juos išspausdino ir paprašė naujų eilėraščių almanachui „Šaka“. Susipažino su „keturvėjininkais“, pamėgo bohemos gyvenimą. Rašė korespondencijas bei literatūrinius tekstus: poeziją, feljetonus, recenzijas ir kt. Jo kūrinius spausdino „Karys“, „Mūsų žinynas“, „Kardas“, „Sekmoji diena“, „Krivulė“, „Naujas žodis“. Dalyvavo literatūriniame ir visuomeniniame gyvenime: padėjo organizuoti lietuviškus vakarus bei biblioteką, grojo dūdų orkestre.

Išleido „nervuotą poemą“ „Anykščių šilelis“ (1930 m.), apsakymų rinkinį „Gyvenimo novelės“ (1940 m.). Kaip publicistas bendradarbiavo „Lietuvos aide“, „Literatūros naujienose“, „Jaunojoje Lietuvoje“ ir kt. Prasidėjus Atgimimui, paskelbė eilėraščių, straipsnių, atsiminimų.

Bibliografija 
 Anykščių šilelis, poema, 1930 m.
 Gyvenimo novelės, apsakymų rinkinys, 1940 m.
 Pavasarių gramatikos, poezijos rinkinys, 1992 m.

Įvertinimas 
 Vytauto Didžiojo 5 laipsnio ordinas,
 Lietuvos nepriklausomybės medalis.

Šaltiniai 

Lietuvos kapitonai
Lietuvos žurnalistai
Lietuvos poetai
Lietuvos publicistai
Tarpukario Lietuvos kavaleristai
Voldemarininkai
Karališkoji Švedijos mokslų akademija

Karališkoji Švedijos mokslų akademija () – viena iš Švedijos Karališkųjų akademijų. Akademija yra nepriklausoma, nevyriausybinė mokslo organizacija, skatinanti ir remianti mokslus, tokius gamtos mokslai ir matematika.

Akademija įkurta 1739 m. birželio 2 d., gamtininko Carl Linnaeus, merkantilisto Jonas Alströmer, inžinieriaus Mårten Triewald, tarnautojų Sten Carl Bielke ir Carl Wilhelm Cederhielm bei Anders Johan von Höpken. 

Akademijos tikslas - sutelkti dėmesį į praktikoje naudingas žinias ir jas skelbti švedų kalba. Akademijoje turėjo būti kitokia nei Karališkoji mokslų draugija Upsaloje, kuri buvo įkurta 1719 m. ir kurioje buvo dėstoma lotynų kalba. Vieta Švedijos sostinėje, kur vyko aktyvi prekyba, tačiau čia kitaip nei Upsaloje, tuo metu nebuvo universiteto, kurti draugiją buvo iš anksto apgalvotas žingsnis. Akademija įkurta po pirmtakų Karališkosios Londono draugijos ir Karališkosios mokslų akademijos Paryžiuje, tad ji buvo panaši į šias.

Akademijos Komitetai parinkti tarptautiniams prizams:
 Nobelio premija: fizikos ir chemijos 
 Alfredo Nobelio atminimo švedijos banko ekonomikos apdovanojimas  (tai pat žinoma Alfredo Nobelio atminimo ekonomikos apdovanojimas)
 Crafoord prizas astronomijoje ir matematikoje, žemės moksle, bio mokslas (su ekologija) 
 Rolf Schock apdovanojimas logikoje ir filosofijoje 
 Gregori Aminoff apdovanojimas kristalografijoje 
 Oskar Klein medalis
ir nacionaliniai apdovanojimai: 
 Göran Gustafsson apdovanojimas gamtos moksle ir medicinoje
 Söderberg apdovanojimas ekonomijoje ir teisėje
 Tage Erlander apdojanojimas fizikoje, chemijoje, ir biologijoje
 Ingvar Lindqvist apdovanojimas mokytojams fizikoje, chemijoje, biologijoje, ir matematikoje.

Vadovai 
Akademijai vadovavo:
 Anders Johan von Höpken, 1739-1740, 1740-1741
 Augustin Ehrensvärd, Balandis-Gegužė 1740
 Jacob Faggot, 1741-1744
 Pehr Elvius, 1744-1749
 Pehr Wilhelm Wargentin, 1749-1783
 Johan Carl Wilcke ir Henrik Nicander, 1784-1796
 Daniel Melanderhjelm ir Henrik Nicander, 1796-1803
 Jöns Svanberg ir Carl Gustaf Sjöstén 1803-1808; Sjöstén buvo pašalintas 1808 m. už drausmės pažeidimus
 Jöns Svanberg, 1809-1811
 Olof Swartz, 1811-1818
 Jöns Jacob Berzelius, 1818-1848
 Peter Fredrik Wahlberg, 1848-1866
 Georg Lindhagen, 1866-1901
 Christopher Aurivillius, 1901-1923
 Henrik Gustaf Söderbaum, 1923-1933
 Henning Pleijel, 1933-1943
 Arne Westgren, 1943-1959 
 Erik Rudberg, 1959-1972
 Carl Gustaf Bernhard, 1973-1981
 Tord Ganelius, 1981-1989
 Carl-Olof Jacobson, 1989-1997
 Erling Norrby, 1997 - 2003 m. birželio 30 d.
 Gunnar Öquist, 2003 m. liepos 1 d. - 2010 m. liepos 30 d.
 Staffan Normark, priimtas nuo 1 July 2010 m.

Šaltiniai 

Mokslų akademijos
Švedijos švietimas
Hotai

Hotai - svarbiausias iš septynių albanų klanų Malesijoje. Klano žmonės gyvena pietų centrinėje Juodkalnijoje, šiaurinėje Skadaro ežero pakrantėje ir rytų Kosove.

Istorija 

Pirmą kartą minimi 1330 m., o 1474 m. jų gyvenamas regionas minimas lotyniškuose šaltiniuose - montanea ottanorum (hotų kalnas). 

Šiuolaikiniai hotai vedą savo kilmę iš XV a. pabaigos, kai išlikę albanai migravo iš Hercegovinos į pietus, kad išvengtų osmanų įsiveržimo ir susimaišė su vietiniais kalniečiais.

Tarp 1356 ir 1362 m., valdant Balšai I, po Balšičių įsiveržimo į Škoderį, daug hotų paliko Malesiją ir persikėlė į Plavo ir Limajaus (prie Pečo Kosove) apylinkes. Po šios migracijos liko tik keletas šeimų hotų.

Prieš 1421 m. didžioji Malesijos regiono dalis buvo įjungta į Zetos kunigaikštystę, kurią valdė galinga Balšičių giminė. Balšičiai naudojo Juodkalnijos aukštikalnes kaip slėptuvę politinio prieglobsčio ieškantiems serbų kilmingiesiems ar kitiems Balkanų bėgliams, besislapsčiusiems nuo užkariautojų osmanų. 

Po konfliktų su osmanais ir venecijiečiais 1421 m. Balšičių dinastija išnyko. Valdžią perėmė nauja dinastija, kurią įsteigė Stefanas Crnojevičius, įkūręs savo sostinę Žabliake, į šiaurės rytus nuo Skadaro ežero. 

Antroje XV a. pusėje, kai osmanai užkariavo Balkanus, Bosnijos slavus osmanų armijos ėmė stumti į pietus, kol 1463 m. pasiekė Hercegoviną. 
Po Hervergovinos užkariavimo 1476 m., Albanijos užkariavimo 1478 m. ir Škoderio užėmimo 1479 m., pagal legendą, vyriškis Keq Preka ir penki jo sūnūs iš Hercegovinos aukštikalnių patraukė į pietus, kad pasitrauktų nuo masiškai migruojančių slavų. Jie ir daug kitų albaniškai kalbėjusių žmonių traukėsi iš Hercegovinos, kol rado vietą, kur gyventojai kalbėjo ta pačia kalba kaip ir jie. 

Prasidedant šiaurės albanų pasipriešinimui osmanų valdžiai būtent hotų klanas sukėlė karą dėl Albanijos nepriklausomybės. Albanų partizaninio karo prieš turkų kariuomenę vadas buvo žmogus vardu Ded Gjo Luli, galbūt žinomiausias hotų didvyris. Laimėjus Dečičo mūšį Ded Gjo Luli iškėlė albanų vėliavą, kuri nebuvo naudojama nuo XV a. pabaigos, kai ši vėliava plevėsavo Skanderbego karinėse kamapanijose.
Dėl šio vaidmens hotai paprastai laikomi svarbiausiu albanų klanu Malesijoje.

Legenda 
Pagal albanų legendą kiekvienas Keq Preka sūnus įkūrė atskirą klaną - Lazar Keqi - Hotų klaną, Ban Keqi - Triešų klaną, Kras Keqi - Krasniqi klaną, Piper Keqi - Piperų klaną ir Vaso Keqi - Vasojevičių klaną. 
Netrukus po bažnyčios pastatymo 1528 m. Grudoje Lazar Keqi ir jo sūnus Gheg Lazari persikėlė į vietovę, kurią vietiniai gyventojai vadino Hoti (šis vardas žinomas bent nuo 1330 m.) ir tenai įsikūrė.

Netoliese gyvenantis Triešų klanas laikomas „jaunesniaisiais broliais“, nes klanai Keq Preka laiko bendru protėviu.

Religijos 
Daugelis hotų yra katalikai, ypač garbinantys šv. Joną Krikštytoją (). Mažuma hotų yra musulmonai.

Šaltiniai 

Juodkalnijos gentys ir klanai
Triešai

Triešai - viena iš septynių albanų genčių, gyvenančių Malësi e Madhe rajone (Albanija) ir rytų Juodkalnijoje. 

Šiais laikais apie 400 triešų gyvena Malësi e Madhe rajone. Pagal legendą triešai kaip ir hotai kilo iš bendro protėvio vardu Keq Preka. 

Genties nariai gyvena maždaug 500 namų, esančių 10 kaimų teritorijoje. Triešų kaimai yra: Rudinë, Nik Marashi, Muzheçku, Budzë, Poprat, Stjepoja, Benkaj, Delaj, Cemi i Trieshit ir dalyje Koritë. 
Triešai yra katalikai kaip ir daugelis Malesijos gyventojų, tačiau triešai turi gana didelę musulmonų mažumą. Triešai niekada nebuvo osmanų pavergti, niekada jiems nemokėjo mokesčių, nes gebėjo nuo osmanų apsiginti. Triešiai garsėjo ne tik kariais, bet ir dainininkais. 

Šiais laikais dauguma triešų emigravo į JAV ieškodami geresnio gyvenimo. Neemigravę triešai gyvena Tuzuose arba Juodkalnijos sostinėje Podgoricoje.

Dabartinis triešų pasiskirstymas kaimuose 
 Delaj - 65
 Budza (Budzë) - 37
 Stjepoja - 59
 Muzheçku - 15
 Bënkaj - 7
 Nikmaraši - 13
 Rudina - 30
 Poprat - 72

Triešų pavardės 
 Arapaj
 Cacaj
 Dedivanaj
 Dukaj
 Gashaj
 Gjeloshaj
 Gjekaj
 Gjokaj (Muzheçk)
 Gjonlekaj
 Gjonaj
 Gjuravçaj
 Gjurashaj (Nik Marash)
 Hasanaj
 Lekaj
 Lekoçaj
 Lucaj (Stjepoj)
 Lucaj
 Margilaj
 Memçaj
 Micakaj (Poprat)
 Nikollaj (Muzheçk)
 Nikprelaj
 Palushaj
 Prënkoçaj
 Ujkaj
 Vataj
 Gjolaj
 
Juodkalnijos gentys ir klanai
Siratava

Siratava – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 11 km nuo Pakniškių. 

Kaimo turizmo sodybos.

Istorija 
Buvęs Vasaknų dvaro palivarkas. Iš čia kilęs tarpukario Lietuvos karininkas, plk. Antanas Slabšinskas (1891–1939). Palaidotas Kaune, Petrašiūnų kapinėse.

Gyventojai

Nuorodos 
 „Sigitos sodyba“ 
 Nakučių sodyba

Šaltiniai 

Zarasų rajono savivaldybės gyvenvietės
Pašilėnai (Šalčininkai)

Pašilėnai – viensėdis Šalčininkų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Didžiųjų Sėlų.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šalčininkų rajono savivaldybės gyvenvietės
Pašiliai (Kalvarija)

Pašiliai – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Sangrūdos, šalia kelio .

Gyventojai

Šaltiniai 

Kalvarijos savivaldybės gyvenvietės
Pašiliai (Panevėžys)

Pašiliai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 13 km nuo Taruškų.

Gyventojai

Išnašos 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Pašiliai I

Pašiliai I – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 18 km nuo Velžio.

Gyventojai

Išnašos 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Pašimšė

Pašimšė – kaimas Kelmės rajono savivaldybės teritorijoje, 3 km nuo Kiaunorių prie Šimšės upelio. Yra saugomas Pašimšės akmuo.

Istorija 

Buvusiame Pašimšės dvare yra Skambalu vadinamas kalnas, vadinamas piliakalniu. Tai taisyklinga keturkampė kalva, kurios viršuje yra 50 m ilgio šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi ir 16 m pločio aikštelė. Kalvos šlaitai 6,5 m aukščio, taisyklingi, statūs, iš trijų pusių yra terasos: šiaurės rytuose 6 m, šiaurės vakarų šlaite – 1,5 m pločio; pietrytiniame šlaite, 1,5 m žemiau aikštelės yra 1,8 m pločio terasa, 1,3 m žemiau jos – antra 1,5 m pločio ir 1,6 m žemiau – trečia 2 m pločio terasa. Pietvakariniame gale jų nėra, čia padarytas kelias užvažiuoti ant kalno. 1967 m. žvalgė Lietuvos istorijos institutas. Greičiausiai, tai dvarininko iniciatyva padarytas įrenginys. 

Pašimšės senovės gynybinis įtvirtinimas yra saugomas valstybės kraštovaizdžio ir archeologijos paminklas (unik. kodas ).

Gyventojai

Šaltiniai 

Kelmės rajono savivaldybės gyvenvietės
Pašiškės

Pašiškės – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Kalesninkų. Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 35 žmonės, iš kurių visi buvo užrašyti lenkais.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šalčininkų rajono savivaldybės gyvenvietės
Pašulniškės

Pašulniškės – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurės vakarus nuo Buivydžių, 1 km į šiaurę nuo Teklionių, Nemenčinės-Lavoriškių miškų pakraštyje. Šalia kaimo aptiktas Pašulniškių piliakalnis.

Istorija 
XIX a. vid. minimas Pašulniškių užusienis Vilniaus paviete su 64 gyv. katalikais.

Gyventojai 

 Žymūs žmonės
 Pašulniškėse gyvena archeologas Vykintas Vaitkevičius ir mitologė Daiva Vaitkevičienė.

Šaltiniai 

Vilniaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Pašušvys (Šiaulėnai)

Pašušvys – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Šiaulėnų, 1 km šiauriau kelio , prie Šušvės aukštupio.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Pašušvyje 1938 m. lapkričio 20 d. gimė Lietuvos žemės ūkio ekonomistas, habilituotas socialinių mokslų daktaras Povilas Domeika.

Šaltiniai 

Radviliškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Pašventupė I

Pašventupė I – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 9 km nuo Lupikų.

Gyventojai

Šaltiniai

Nuorodos 
 

Kelmės rajono savivaldybės gyvenvietės
Patausalė

Patausalė – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Degaičių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Telšių rajono savivaldybės gyvenvietės
Pataušis

Pataušis – buvęs viensėdis Radviliškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Daugėlaičių.

Istorija

Panaikintas 2014 m.

Istorija

Gyventojai

Šaltiniai 

Panaikintos Radviliškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Patrakiai

Patrakiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Karsakiškio.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Paturis

Paturis – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 1 km nuo Kalesninkų.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šalčininkų rajono savivaldybės gyvenvietės
Avuotinių piliakalnis

Avuotinių piliakalnis () – piliakalnis Žiemgaloje, Pliavinių savivaldybės teritorijoje, Klintainės valsčius, Latvija.  Pasiekiamas keliu E22 Pliavinios – Ryga, nuo Riterių pasukus pietų kryptimi link Pliavinių hidroelektrinės tvenkinio, prie buvusių Avotinių ir Lūzanių kaimų.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas Dauguvos dešiniajame krante. Siauras ir nuolaidus pietrytinis šlaitas perkastas trimis grioviais, tarp kurių suformuoti du apie 2 m aukščio pylimai.

Manoma, kad piliakalnyje gyventa dar viduriniajame geležies amžiuje, siejamas su latgalių apsigyvenimu vietovėje VI a. – VII a. pradžioje. Piliakalnio aikštelėje ir tarp pylimų rastas intensyvus juodas kultūrinis sluoksnis, kuriame rasta lipdytinės keramikos.

Pavadintas dabar Pliavinių hidroelektrinės marių užlieto Avuotinių kaimo vardu. Kalno pylimai ypač nukentėjo per Pirmąjį pasaulinį karą kasant apkasus. Saugomas valstybės, valstybinės reikšmės kultūros paminklas, VKPAI Nr. 112.

Šaltiniai 

Latvijos piliakalniai
Klintainės valsčius
Vyno kalno piliakalnis

Vyno kalno piliakalnis ir senkapiai () – piliakalnis Žiemgaloje, Pliavinių savivaldybės teritorijoje, Klintainės valsčius, Latvija.  Pasiekiamas keliu E22 Pliavinios – Ryga, greta kelio, 200 m į rytus nuo Stukmanių.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas Dauguvos dešiniajame krante, upei paralelioje kalvų grandinėje. Orientuotas šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi. Beveik visą 25 x 12 m aikštelė užima Stukmanių dvaro savininkų giminės kapinės.

Manoma, kad piliakalnyje gyventa viduriniajame geležies amžiuje. Piliakalnio aikštelėje pastebimas kultūrinis sluoksnis, kuriame rasta lipdytinės keramikos, apdegintas akmeninis kaltas. 300 m į šiaurės rytus nuo piliakalnio yra XII a. – XVII a. senkapiai. Saugomas valstybės, valstybinės reikšmės kultūros paminklas, VKPAI Nr. 115.

Šaltiniai 

Latvijos piliakalniai
Klintainės valsčius
Rolašas

Rolašas () − San Tomės ir Prinsipės sala Atlanto vandenyne, Gvinėjos įlankoje; 60 km į pietus nuo San Tomės.

Salos plotas 3 km². Sala, pagal San Tomės ir Prinsipės administracinį skirstymą, priklauso Kaujės rajonui. Saloje įkurtas nedidelis kurortas.

Pagrindinės pajamos gaunamos iš turizmo. Čia gyvena apie 200 gyventojų ir visi jie susiję su turizmu. 

Iš Porto Alegrės (San Tomė) į Rolašą kursuoja laivas.

Nuorodos 
Rolašo salos nuotraukos

San Tomės ir Prinsipės geografija
Afrikos salos
Uolinkalno piliakalnis

Uolinkalno piliakalnis () – piliakalnis Žiemgaloje, Pliavinių savivaldybės teritorijoje, Klintainės valsčius, Latvija.  Pasiekiamas keliu E22 Ryga – Pliavinios, 117 kilometre, į pietus nuo Stukmanių, Dauguvos upėje (Pliavinių hidroelektrinės tvenkinyje). Buvęs vienas didžiausių Latvijos piliakalnių. Dabar tai krūmais apžėlusi sala.

Piliakalnis 
Piliakalnis buvo įrengtas Dauguvos kairiajame krante, strategiškai patogioje vietoje, kur Dauguvos vandenys galinga srove veržėsi palyginti siauru kanjonu. Šis ir Sėlpilio piliakalnis sudarė vieningą tvirtovę ir įtvirtintą 2,3 ha dydžio gyvenvietę, kurioje gyveno latgaliai ir sėliai. X – XIII a. čia buvo Uolinės (Alenės) žemių centras.

Kryžiuočių agresija Uolinkalną pasiekė jau pirmajame XIII a. dešimtmetyje ir iš pagrindų pakeitė teritorijos politinę bei ekonominę būklę. Rygos vyskupas ir ordinas kovojo dėl šios pilies, turėjusios ir istorinę reikšmę, nes vokiečiai savo pilies apylinkėse nesugebėjo pastatyti.

Saugomas valstybės, valstybinės reikšmės kultūros paminklas, VKPAI Nr. 116.

Šaltiniai 

Latvijos piliakalniai
Klintainės valsčius
Sėlpilio piliakalnis

Sėlpilio piliakalnis () – piliakalnis Žiemgaloje, Salos savivaldybės teritorijoje, Sėlpilio valsčius, Latvija.  Pasiekiamas keliu Jėkabpilis – Sėrenė, nuo Sėlijos pasukus šiaurės kryptimi, yra sala Dauguvos upėje (Pliavinių hidroelektrinės tvenkinyje) už Sėlpilio liuteronų bažnyčios. Buvęs vienas didžiausių Latvijos piliakalnių.

Piliakalnis 
Piliakalnis buvo įrengtas Dauguvos kairiajame krante, strategiškai patogioje vietoje, kur Dauguvos vandenys galinga srove veržėsi palyginti siauru kanjonu. Šis ir Uolinkalnio piliakalnis sudarė vieningą tvirtovę ir įtvirtintą 2,3 ha dydžio gyvenvietę, kurioje gyveno latgaliai ir sėliai. X – XIII a. čia buvo Uolinės (Alenės) žemių centras.

Istorija 
1208 m. Livonijos ordinas apsupo medinę pilį ir po ilgos blokados privertė sėlius pasiduoti bei apsikrikštyti. Nuo to laiko daugiau neturima žinių apie atskirą sėlių pasipriešinimą ordinui. Kai kurie istorikai (J.G. Arntas) manė, kad vokiečiai savo pilį prie sėlių pilies pasistatė dar 1193 m., kiti (J.K. Stenderis) – kad vokiečių pilis pastatyta tuoj po 1208 m. Tačiau Hermano Vartbergės kronika rašo, kad ordino Sėlpilio pilis () pastatyta tik 1373 m. Vokiečių ordino pilis 1600–1629 m. Lenkijos-Švedijos karų metu kelis kartus degė. Šiaurės karo metų pilį užėmė švedai.

XIX a. pilies griuvėsius buvo pamėgę tapyti dailininkai.

Tyrimai 
1963-1965 m. piliakalnį tyrė E. Šnorė ir A. Zarinia. Nustatyta, kad jame sėliai gyveno VI – XIII a. Rastos senųjų statinių ir įtvirtinimų liekanos. XIII – XVII a. buvusiame priešpilyje pastatytas keturkampis bokštas su požeminiu įėjimu. XVI a. Vokiečių ordino pilis perstatyta, pastatyti nauji gyvenamieji namai. Nuo XVIII a. pilyje nebegyventa. Pilies gruvėsiai ypač nukentėjo per Pirmąjį pasaulinį karą, kai ties ja ėjo pirmoji fronto linija.

Paminklas saugomas valstybės, VKPAI Nr. 940.

Šaltiniai 

Latvijos piliakalniai
Sėlpilio valsčius
Luokstenės piliakalnis

Luokstenės piliakalnis () – buvęs piliakalnis Žiemgaloje, Pliavinių savivaldybės teritorijoje, Klintainės valsčius, Latvija.  Pasiekiamas keliu E22 Ryga – Pliavinios, 119 kilometre, į rytus nuo Stukmanių, Dauguvos upėje (Pliavinių hidroelektrinės tvenkinyje).

Piliakalnis 
Piliakalnis buvo įrengtas Dauguvos dešiniajame krante, prie Luokstinios upės įtakos. Archeologiniai tyrimai parodė, kad piliakalnis pergyveno du ryškius laikotarpius. III a. – XI a. jame buvo sėlių pilis. XIV a. vykstant centralizuotos Lietuvos valstybės kūrimuisi ir užkariaujant Livonijos žemes į šiaurę nuo Dauguvos, gynybinė pilis buvo pastatyta prie Aiviekstės, kur kryžiavosi dauguma didžiųjų kelių. Vėliau tinkamu mūrinei piliai pasirodė ir gyventojų paliktas Luokstenės piliakalnis. Jame XIV a. pabaigoje pastatyta arkivyskupo vasalo pilis, turėjusi atlaikyti lietuvių antpuolius.

Literatūra 
Mugurēvičs Ē. Oliņkalns un Lokstenes pilsnovadi. 3.-15.gs. arheoloģiskie pieminekļi.- Rīga, 1977.;
Stryk L. Beitraege zur Geschichte der Rittergueter Livlands.- Dresden, 1885.;
Zilgalvis J. Daugavas muiža 18.gs.-20.gs.sākums.- Apgāds “Izglītība”, Rīga, 1998.;
Ose I. Latvijas viduslaiku pilis.- LU Latvijas Vēstures Institūts, Rīga, I, II sēj., 1999, 2001.;
Latviešu tautas teikas. Vēsturiskās teikas. Izlase.- “Zinātne”, Rīga, 1988.;
Latviešu tautas teikas. Izcelšanās teikas. Izlase.- “Zinātne”, Rīga, 1991.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Lukstenes pils kalns. Latvijas Nacionālā digitālā bibliotēka

Latvijos piliakalniai
Klintainės valsčius
Bombomas

Bombomas () − San Tomės ir Prinsipės sala Atlanto vandenyne, Gvinėjos įlankoje; į šiaurę nuo Prinsipės salos. Iškilusi 59 metrus.

Sala, pagal San Tomės ir Prinsipės administracinį skirstymą, priklauso Pagujės rajonui. Joje yra 1997 m. pastatytas švyturys bei nedidelis kurortas. 15 gyventojų (2007 ir 2008 m. duomenys).

Sala yra 2012 m. įsteigto Prinsipės biosferos rezervato dalis.

Šaltiniai 

San Tomės ir Prinsipės geografija
Afrikos salos
Karosu

Karosu () − San Tomės ir Prinsipės sala Atlanto vandenyne, Gvinėjos įlankoje; 2 km į pietryčius nuo Prinsipės salos. Aukščiausia vieta – 305 m.

Sala, pagal San Tomės ir Prinsipės administracinį skirstymą, priklauso Pagujės rajonui. Sala yra negyvenama.

Išnašos 

San Tomės ir Prinsipės geografija
Afrikos salos
Pliavinių piliakalnis

Pliavinių piliakalnis () – piliakalnis Žiemgaloje, Pliavinių savivaldybės teritorijoje, Klintainės valsčius, Latvija.  Pasiekiamas keliu E22 Ryga – Pliavinios, 122 kilometre, ties sankryža su keliu P78 Pliavinios – Ėrgliai, šio dešinėje pusėje.

Piliakalnis 
Piliakalnis buvo įrengtas Dauguvos dešiniajame krante, 20 m aukščio kalvoje. Aikštelė 25 x 30 m, dabar apžėlusi krūmais. Aikštelę 3-4 m žemiau jos krašto juosia 5 m pločio terasa. Kalno šiaurės vakarų pusėje 5 m žemiau pirmosios terasos supilta dar viena plati terasa. Kultūrinis sluoksnis aikštelėje siekia 0,4 m, jo rasta ir piliakalnio šlaituose bei pietrytinėje papėdėje. Rasta lipdytinė keramika ir įtvirtinimų liekanos leidžia piliakalnį priskirti seniausiems laikams.

Saugomas valstybės, valstybinės reikšmės kultūros paminklas, VKPAI Nr. 113.

Šaltiniai 

Latvijos piliakalniai
Klintainės valsčius
Babranų piliakalnis

Babranų piliakalnis () – piliakalnis Žiemgaloje, Salos savivaldybės teritorijoje, Sėlpilio valsčius, Latvija.  Pasiekiamas keliu Sala (Latvija) – Taborkalnis – Pulpanai, tarp Bolianų ir Babranų kaimų.

Piliakalnis 
Piliakalnis buvo įrengtas Dauguvos kariajame krante, 1,1 km nuo kranto. Piliakalnio vakarinėje pusėje buvo įvažiavimas, kiti šlaitai pastatinti. Pirmojo pasaulinio karo metu piliakalnis nukentėjo kasant apkasus. 1993 m. žemės savininkė iškirto krūmus ir piliakalnio papėdėje iškasė kūdrą.

1924 m. piliakalnį žvalgė ir išmatavo Ernestas Brastinis.  Saugomas valstybės, valstybinės reikšmės kultūros paminklas, VKPAI Nr. 128.

Šaltiniai 

Latvijos piliakalniai
Sėlpilio valsčius
Kazimiera Strolienė

Kazimiera Strolienė-Žadvydaitė  (g. 1960 m. gegužės 26 d. Mažeikų rajone, Židikų seniūnijos Seirių kaime) – žinoma Lietuvos biatlonininkė ir slidininkė, olimpietė, Lietuvos slidinėjimo rinktinės vyriausioji trenerė.

Biografija 
Mokėsi Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute, kur 1985 m. įgijo geografijos-fizinio lavinimo mokytojos diplomą. Dar studijų metais pradėjo intensyviai sportuoti, bėgo maratoną. 1991 m. jos pasiektas moterų maratono rezultatas 2010 m. buvo pripažintas 12 per visą Lietuvos lengvosios atletikos istoriją.  Vėliau pradėjo kultivuoti biatloną, treniravosi pas trenerį Aleksandrą Ščekočichiną.

1992 m. Lietuvos biatlono rinktinės sudėtyje dalyvavo Albervilio žiemos olimpinėse žaidynėse. 7,5 km sprinto distancijoje užėmė 27 vietą. Po metų Pasaulio biatlono taurės pirmenybėse Oberhofe sprinto distancijoje buvo dvidešimt pirma. 1994 m. Lilienhamerio žiemos olimpinėse žaidynėse biatlono 7,5 km sprinto distancijoje užėmė 48 vietą. Nagano olimpiadoje dalyvavo jau kaip slidininkė, jos geriausias rezultatas šiose varžybose – 55 vieta 30 km persekiojimo distancijoje.

Nuo 1998 m. pradėjo dirbti Ignalinos moksleivių namuose slidinėjimo trenere, ruošė mergaites slidininkes. Po Turino žiemos olimpiados pakviesta treniruoti Lietuvos vyrų slidinėjimo rinktinę. Su savo auklėtiniais Modestu Vaičiuliu ir Mantu Strolia (sūnus) dalyvavo Vankuverio žiemos olimpinėse žaidynėse.

Buvo ištekėjusi už žinomo biatlonininko Vytauto Strolios, vėliau išsiskyrė. Jų sūnus Mantas (1986 m.) taip pat tapo slidininku.

Išnašos

Nuorodos 
  Jolanta Mockevičienė. Kiekviena sėkmė turi savo kainą. Laikraštis "Sportas", 2010 m. balandžio 13 d.

Šaltiniai 
 Tarptautinės biatlono sąjungos duomenų bankas
 Tarptautinės slidinėjimo federacijos internetinė svetainė

Lietuvos biatlonininkai
Lietuvos olimpiečiai
Lietuvos slidininkai
Lietuvos slidinėjimo treneriai
Pormalių piliakalnis

Pormalių piliakalnis, Puormalių Sidabro kalnas () – piliakalnis Žiemgaloje, Salos savivaldybės teritorijoje, Sėlpilio valsčius, Latvija.  Saugomas valstybės, valstybinės reikšmės kultūros paminklas, VKPAI Nr. 958.  Pasiekiamas keliu Sala (Latvija) – Ruobežkruogas, nuo Sėlijos pasukus pietryčių kryptimi.

Piliakalnis 
Vienas įspūdingiausių Sėlos piliakalnių, įrengtas atskiroje kalvoje. Piliakalnio aikštelėje ir papėdėje daugelyje vietų rastas intensyvus kultūrinis sluoksnis, kurio radiniai datuojami nuo pirmųjų amžių pr. m. e. iki vėlyvojo geležies amžiaus. Manoma, kad piliakalnyje buvo žymus politinis ir kultūrinis centras.

1922 m. piliakalnį aprašė architektas Karlas fon Levis of Menaras. 1924 m. piliakalnį žvalgė ir išmatavo Ernestas Brastinis.

Šaltiniai 

Latvijos piliakalniai
Sėlpilio valsčius
Maizyšų piliakalnis

Maizyšų piliakalnis () – piliakalnis Žiemgaloje, Viesytės savivaldybės teritorijoje, Viesytės valsčius, Latvija.  Saugomas valstybės, valstybinės reikšmės kultūros paminklas, VKPAI Nr. 966.  Pasiekiamas nuo kelio Nereta – Jėkabpilis ties Viesyte pasukus šiaurės kryptimi iki Piksterės ežero, prieš jį – rytų kryptimi, už 2,3 km ties 133 m aukščio Spėrjanių kalnu – 689 m į šiaurę pro Maizyšų ežerą.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas atskiroje 20 m aukščio kalvoje 0,5 km į rytus nuo Piksterės ežero.

Šaltiniai 

Latvijos piliakalniai
Viesytės pagastas
Kūlinių piliakalnis

Kūlinių piliakalnis () – piliakalnis Žiemgaloje, Viesytės savivaldybės teritorijoje, Viesytės valsčius, Latvija.  Saugomas valstybės, valstybinės reikšmės kultūros paminklas, VKPAI Nr. 971.  Pasiekiamas nuo kelio Nereta – Jėkabpilis prieš Ekengravę pasukus pietų kryptimi, yra už 0,9 km.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas atskiroje 34 m aukščio kalvoje, vienas aukščiausių Sėlos piliakalnių.

Šaltiniai 

Latvijos piliakalniai
Viesytės valsčius
Biržų piliakalnis

Biržų piliakalnis () – piliakalnis Žiemgaloje, Jėkabpilio savivaldybės teritorijoje, Kalno valsčius, Latvija,  18 km į pietus nuo Jėkabpilio. Saugomas valstybės, valstybinės reikšmės kultūros paminklas, VKPAI Nr. 907.  Pasiekiamas keliu P72 Alūktė – Jėkabpilis, ties Vidsala, kairėje kelio pusėje.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje dabar numelioruoto upelio kairiajame krante, apsuptas grioviais.

Šaltiniai 

Latvijos piliakalniai
Kalno valsčius
Dzirkalių piliakalnis

Dzirkalių piliakalnis su gyvenviete ir Bažnytkalniu () – piliakalnis Latgaloje, Jekabpilio savivaldybės teritorijoje, Kūkų valsčius, Latvija, 12 km į rytus – šiaurės rytus nuo Jėkabpilio, 1,5 km į pietryčius nuo geležinkelio Krustpilis – Rėzeknė Kūkų stoties. Saugomas valstybės, valstybinės reikšmės kultūros paminklas, VKPAI Nr. 910.  Pasiekiamas nuo kelio E22 Ryga – Zilupė ties Priedniekais pasukus pietų kryptimi link Dzirkalių, miške.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas pelkėtoje vietovėje aukštoje atskiroje kalvoje (altitudė 128,5 m) Darzupytės kairiajame krante. Šiaurinis šlaitas 14 m aukščio, papildomai apsaugota įtvirtinimais su terasa. Pietinėje pusėje įrengtas 1,5 m aukščio pylimas su giliu grioviu, dar vienas griovys iškastas nuo aikštelės pusės.

Ankstesniuose Latvijos piliakalnių registruose piliakalnis neminėtas, nors dar 1928 m jį aprašė Ernestas Brastinis, pažymėjęs, kad piliakalnio apylinkėse rasta geležies dirbinių. Minėjo šį piliakalnį ir Elvyra Šnorė publikacijoje apie Ašuotės piliakalnį. 1980 m. po krūmų šaknimis rastos indų nuolaužos privertė pakeisti požiūrį į piliakalnį.

Į rytus nuo piliakalnio yra senovinė gyvenvietė.

Šaltiniai 

Latvijos piliakalniai
Kūkų valsčius
Paturkšlys

Paturkšlys – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Betygalos.

Gyventojai

Šaltiniai 

Raseinių rajono savivaldybės gyvenvietės
Paudruvė

Paudruvė – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Pavirčiuvės, prie kelio Joniškis–Drąsutaičiai. Išlikęs Paudruvės dvaras.

Geografija 

Pro kaimą teka Juodupės ir Audruvės upeliai. Anksčiau Paudruvę sudarė dvi dalys – vienoje gyvenvietės pusėje formavosi Girdžiūnų kaimas, kitoje stovėjo dvaro pastatai.

Etimologija 

Paudruvė – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo čia pratekančio Audruvės upelio.

Istorija 

Vokiško statybos stiliaus Paudruvės dvaras rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo XVIII a.

Gyventojai

Šaltiniai 

Joniškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Paukšteliškė

Paukšteliškė – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 1 km nuo Smalvų.

Istorija

XIX a. minimas Paukšteliškės dvaras.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Paukšteliškėje 1873 m. gimė Lietuvos karinis veikėjas, artilerijos pulkininkas Eduardas Jodko.

Šaltiniai 

Zarasų rajono savivaldybės gyvenvietės
Paulenka (Lazdijai)

Paulenka – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurę nuo Kapčiamiesčio, tarp Veisiejo ir Ančios ežerų, prie plento . Telkšo mažas ežerėlis Bludelis.

Gyventojai

Nuorodos 
 Pohulanka Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom VIII, psl. 529 (lenk.)

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Paulenka (Varėna)

Paulenka – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 9 km į vakarus nuo Merkinės, 2,5 km nuo Kibyšių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Varėnos rajono savivaldybės gyvenvietės
Paulinava

Paulinava – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Kurklių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Anykščių rajono savivaldybės gyvenvietės
Paulinavas (Švenčionys)

Paulinavas – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Sarių, Paulinavo miške, prie Mėžio upelio. Seniai išnykęs, likęs tik miško kirtimas sodybvietėje. Šiaurėje – Paulinavo pilkapynas.

Istorija 
Iki 2015 m. turėjo viensėdžio statusą.

Gyventojai

Šaltiniai 

Švenčionių rajono savivaldybės gyvenvietės
Pauliukonys

Pauliukonys – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Sužionių, prie kelio , Sužionių miško pietiniame pakraštyje. Į šiaurės rytus nuo kaimo plyti raistas. Yra autobusų stotelė.

Gyventojai

Padėtis

Šaltiniai 

Vilniaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Paupariai

Apie kaimą Šiaulių rajone žr. Paupariai (Šiauliai).

Paupariai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Žemaičių Naumiesčio.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Bronislovas Balčytis (1926–2018) – Lietuvos matematikas, profesorius, habilituotas socialinių mokslų daktaras.
 Eduardas Balčytis (1937–2021) – valtornininkas, chorvedys, muzikologas, pedagogas, humanitarinių mokslų (muzikologijos) habilituotas daktaras.

Šaltiniai 

Šilutės rajono savivaldybės gyvenvietės
Pavaitupiai

Pavaitupiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Griškabūdžio.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Pavaitupiuose 1890 m. liepos 13 d. gimė Lietuvos pedagogas, kultūros istorikas, rašytojas, vertėjas Antanas Valaitis.

Šaltiniai 

Šakių rajono savivaldybės gyvenvietės
Pavardaunys

Pavardaunys – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Senosios Varėnos, prie Vardaunios upelio, Vardaunios ir Medvėko ežerų bei Pavardaunio tvenkinio. Eina keliukas Druckūnai–Ežeriekai.

Iki XX a. vid. – palivarkas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Varėnos rajono savivaldybės gyvenvietės
Pavarės I

Pavarės I – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Anykščių.

Gyventojai

Išnašos 

Anykščių rajono savivaldybės gyvenvietės
Pavarės III

Pavarės III – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Anykščių.

Gyventojai

Išnašos 

Anykščių rajono savivaldybės gyvenvietės
Pavarės IV

Pavarės IV – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Anykščių. Juodbalių karjeras.

Gyventojai

Išnašos 

Anykščių rajono savivaldybės gyvenvietės
Pavarteliai

Pavarteliai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 10 km nuo Vištyčio.

Gyventojai

Nuorodos 
 Podwartele Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom VIII, psl. 477 (lenk.)

Šaltiniai 

Vilkaviškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Pavasijai

Pavasijai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Sintautų, šalia kelio .

Gyventojai 

1923 m. pirmojo visuotinio Lietuvos gyventojų surašymo duomenimis buvo 21 ūkis (kiemas) su 142 gyventojais.

Šaltiniai 

Šakių rajono savivaldybės gyvenvietės
Pavašuokiai I

Pavašuokiai I – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 10 km į rytus nuo Miežiškių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Pavengrys

Apie kaimą prie Kiaunorių žr. Pavengrys (Kiaunoriai).

Pavengrys – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 8 km nuo Tytuvėnų.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kelmės rajono savivaldybės gyvenvietės
Jersikos piliakalnis

Jersikos piliakalnis su senoviniu miestu () – piliakalnis Latgaloje, Lyvanų savivaldybės teritorijoje, Jersikos valsčius, Latvija, 48 km į šiaurę nuo Daugpilio, 9 km į pietus nuo Lyvanų.  Saugomas valstybės, valstybinės reikšmės kultūros paminklas, VKPAI Nr. 1909.  Pasiekiamas nuo kelio A6 (Latvija) Ryga – Daugpilis ties Gumertgraveriais pasukus vakarų kryptimi, už 200 m.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas 18 m aukščio Dauguvos dešiniajame krante atskiroje kalvoje, perskirtoje giliu grioviu. Piliakalnyje ir aplink jį buvo senovinis miestas. Piliakalnio aikštelėje išskirta api 10 kultūrinių sluoksnių.

2,4 km į pietus nuo piliakalnio yra Jersikos senkapiai.

Istorija 
Jersikos piliakalnis – viduramžiais tarptautiniu mastu garsus Latgalos politinis, ekonominis ir prekybos centras () kelyje „nuo variagų į graikus“. Žinomas XIII a. Jersikoje gyvenęs Latgalos karalius Visvaldis. Jersika istoriniuose šaltiniuose minima nuo 1203 iki 1375 m. 1209 m. miestą užėmė Livonijos ordinas. 1281 m. tarp Livonijos ordino ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Traidenio kariuomenių įvyko lietuvių laimėtas Jersikos mūšis.

Šiais laikais piliakalnis yra bendruomenės švenčių vieta ir tarptautinio turizmo objektas.

Šaltiniai 

Latvijos piliakalniai
Jersikos valsčius
Paviekšniai

Paviekšniai – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kašonių. Priklauso Darsūniškio (Kaišiadorių r.) parapijai. Kaime belikusios vos 5 sodybos, nuolat gyvena 4-5 gyventojai. Daug sodybų buvo iškelta kolūkių laikais melioruojant žemes, kitos nyksta natūraliai, mirus jų šeimininkams. Iš šio kaimo kilę profesorius Algirdas Sausanavičius, doc. Angelė Bartkienė.

Gyventojai

Šaltiniai 

Prienų rajono savivaldybės gyvenvietės
Pavilkaujai

Pavilkaujai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 9 km nuo Vilkaviškio.

Apylinkėse išteka Vilkaujos upė.

Gyventojai

Šaltiniai 

Vilkaviškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Pavilktiniai

Pavilktiniai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Sintautų, šalia kelio .

Gyventojai

Žymūs žmonės

 Justinas Juodaitis (1899-1969) - Telšių kunigų seminarijos profesorius, rektorius, vyskupijos valdytojas, kanauninkas, politinis kalinys.
 Juozas Kaunas (1870-1936) - mokytojas, politikas, pirmasis Jonavos burmistras.

Šaltiniai 

Šakių rajono savivaldybės gyvenvietės
Aknystos piliakalnis

Aknystos piliakalnis, Susėjos piliakalnis () – piliakalnis Sėloje, Aknystos savivaldybės teritorijoje, Aknystos valsčius, Latvija,  1 km į šiaurę nuo Aknystos. Saugomas valstybės, valstybinės reikšmės kultūros paminklas, VKPAI Nr. 882.  Pasiekiamas keliu P73 Subatė – Vecumniekai, bei Aknystės Lyvanų gatve.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje Susėjos ir Šaltupės santakoje.

Tyrimai 
1899 m. apylinkes tyrinėjo Fiodoras Pokrovskis, jo ataskaitoje pažymėti rasti akmeniniai kirviai, bronzos amžiaus radiniai. Tačiau po 1922 m., kai Aknystę Lietuvos Respublika perdavė Latvijai, piliakalnis buvo nepelnytai užmirštas.  Piliakalnis žvalgytas 1987 m. netoli piliakalnio yra IX a. – XIII a. senkapiai.

Šaltiniai 

Latvijos piliakalniai
Aknystos valsčius
Pakšanų piliakalnis

Pakšanų piliakalnis () – piliakalnis Sėloje, Aknystos savivaldybės teritorijoje, Garsenės valsčius, Latvija,  22 km į šiaurės rytus nuo Rokiškio. Saugomas valstybės, valstybinės reikšmės kultūros paminklas, VKPAI Nr. 882.  Pasiekiamas keliu P73 Subatė – Vecumniekai, ties Zujų ežeru pasukus pietvakarių kryptimi link Garsenės, už 1,5 km – į rytus ir šiaurės rytus.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje (altitudė – 121 m) 0,7 km į pietryčius nuo Dienvidsusėjos ir Rūdupės santakos.

Šaltiniai 

Latvijos piliakalniai
Garsenės valsčius