joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jarkai (Karpava)

Jarkai (, , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Slavinsko kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Sembos žemės kaimo pavadinimas Kerpijavs prūsiškos kilmės. 1391 m. minimas Kerpiow kaimas.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas.  1910 m. buvo 53 gyventojai.  1947–2005 m. Slavinsko apylinkės kaimas.

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Jarkai bankgorodov.ru

Karpava
Gvardeisko rajono gyvenvietės
Cholmai (Papelkiai)

Cholmai (, , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Slavinsko kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Sembos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas.  1910 m. buvo 179 gyventojai. 1947–2005 m. Borskojės apylinkės kaimas.

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Cholmai bankgorodov.ru

Papelkiai
Gvardeisko rajono gyvenvietės
Lozovojė (Pataliai)

Lozovojė (, , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Slavinsko kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Sembos žemės kaimo pavadinimas Pataljai prūsiškos kilmės. 1465 m. minimi Pottollen.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas.  1910 m. buvo 305 gyventojai. 1947–2005 m. Borskojės apylinkės kaimas, sujungtas su Krimyčiais.

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Lozovojė bankgorodov.ru

Pataliai
Gvardeisko rajono gyvenvietės
Krimyčiai

Krimyčiai (, iki 1938 m. Vorwerk Adlig Kremitten, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. Lozovojė, ) – buvusi gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Slavinsko kaimo gyvenvietės teritorija.

Istorija 
Sembos žemės kaimo pavadinimas Krimitai prūsiškos kilmės. 1421 m. minimi Crymithen.  Į šiaurę nuo kaimo likę Krimyčių pilies griuvėsiai. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas,  Krimyčių valsčiaus centras.  1947–2005 m. Borskojės apylinkės kaimas, sujungtas su Pataliais.

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Lozovojė bankgorodov.ru

Krimyčiai
Gvardeisko rajono gyvenvietės
de: Losowoje (Kaliningrad, Gwardeisk)
Jablonovka (Bartai)

Jablonovka (, , nuo 1930 m. Bartenhof, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Slavinsko kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Sembos žemės kaimo pavadinimas Bartai prūsiškos kilmės. 1333 m. minimi Barten.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas, sujungtas su Raušininkais.  1947–2005 m. Borskojės apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Jablonovka bankgorodov.ru

Bartai
Gvardeisko rajono gyvenvietės
Raušininkai (Bartai)

Raušininkai (, nuo 1938 m. Rauschnicken, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – buvusi gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Slavinsko kaimo gyvenvietės teritorija.

Istorija 
Sembos žemės kaimo pavadinimas Rūsenīks prūsiškos kilmės. 1352 m. minimi Russenig.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas, sujungtas su Bartais.  1910 m. buvo 50 gyventojų.  1947–2005 m. Borskojės apylinkės Jablonovkos kaimo dalis.

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Vėluvos apskrities gyvenvietės
Malinovka (Bijotai)

Malinovka (, , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Slavinsko kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Sembos žemės kaimo pavadinimas Bijōtai prūsiškos kilmės. 1405 m. minimi Byoten.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas, sujungtas su Padevyčiais.  1947–2005 m. Borskojės apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Malinovka bankgorodov.ru

Bijotai
Gvardeisko rajono gyvenvietės
Padevyčiai (Bijotai)

Padevyčiai (, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – buvusi gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, prie Devytės (dab. Ukrytaja) upės, nuo 2005 m. Slavinsko kaimo gyvenvietės teritorija.

Istorija 
Sembos žemės kaimo pavadinimas Padeivitai prūsiškos kilmės. 1404 m. minimi Podewyten.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas, sujungtas su Bijotais.  1910 m. buvo 119 gyventojų.  1947–2005 m. Borskojės apylinkės Malinovkos kaimo dalis.

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Vėluvos apskrities gyvenvietės
2011 m. Abu Dabio Grand Prix

2011 m. Abu Dabio Grand Prix buvo 18-os 2011 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko lapkričio 11-13 dienomis Yas Island trasoje.

Pole poziciją kvalifikacijoje pelnė vokietis Sebastianas Vettelis, tačiau dėl prakiurusios padangos pasitraukė iš lenktynių jau pirmame rate. Lenktynes laimėjo britas Lewis Hamilton iš McLaren ekipos.

S. Vettel pasitraukimas iš lenktynių buvo pirmas nuo 2010 m. Korėjos Grand Prix, kuriose jam sugedo variklis. Tuo pačiu šios lenktynės buvo pirmos sezone, kai ant podiumo nebuvo nei vieno Red Bull ekipos lenktynininko.

Kvalifikacija 

Pastabos
 – Pastor Maldonado buvo skirta 10 starto vietų bauda už panaudotą devintą variklį sezone.
 – Rubens Barrichello neparodė kvalifikacijoje greito rato dėl alyvos nuotėkio. Jam buvo leista startuoti lenktynėse, nes treniruočių metu brazilas buvo pasiekęs geresnį už 107 % laiką.

Lenktynės 

Patabos
 – Pastor Maldonado ir Jaime Alguersuari po lenktynių gavo laiko baudas už mėlynų vėliavų nepaisymą, tačiau tai nepakeitė jų finišo vietų.

Čempionato įskaitos 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

 Pateiktos tik penkios geriausios vietos

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2011 sporte
2011 m. Brazilijos Grand Prix

2011 m. Brazilijos Grand Prix buvo paskutinės 19-os 2011 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko lapkričio 25-27 dienomis Autódromo José Carlos Pace trasoje.

Pirmųjų penktadienio treniruočių metu greičiausias buvo australas Mark Webber (1:13.811 min.). Už jo liko abu McLaren atstovai – Jenson Button (1:13.825) ir Lewis Hamilton (1:13.961).

Antrose treniruotėse greičiausią laiką parodė L. Hamilton (1:13.392). Antrą ir trečią vietas užėmė abu Red Bull Racing ekipos lenktynininkai – vokietis Sebastian Vettel (1:13.559) ir M. Webber (1:13.587).

Šeštadienio treniruotėse greičiausias buvo vokietis S. Vettel (1:12.460). Antras liko J. Button (1:12.547), trečias – vokiečio komandos draugas M. Webber (1:12.597).

Kvalifikacija 
Kvalifikacijoje triumfavo S. Vettel. Tai buvo 15-ta jo pole pozicija šiame sezone. Šis rezultatas yra Formulės 1 rekordas.

Lenktynės 
Lenktynėse pirmą savo pergalę šiame sezone pelnė australas M. Webber. Lenktynėse jis aplenkė savo komandos draugą S. Vettel, kuris buvo susidūręs su pavarų dėžės gedimu. Pergalė australui galutinėje sezono įskaitoje leido užimti trečią vietą.

Čempionato įskaitos 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

 Pateiktos tik penkios geriausios vietos

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2011 sporte
Ulos mūšis

Ulos mūšis – Livonijos karo mūšis.

Lietuvos didžiojo etmono Mikalojaus Radvilos Rudojo (Barboros Radvilaitės brolio) vadovaujama Lietuvos kariuomenė sumušė apie 5 kartus didesnę Rusijos kariuomenę ir sulaikė jos skverbimąsi į Lietuvą.

Priešistorė 
Maskvos didžiojo kunigaikščio Ivano Rūsčiojo kariuomenė 1563 m. buvo užėmusi ir nusiaubusi svarbų lietuvių žemių forpostą – Polocką. Iš ten Petras Šuiskis vedė savo karius Oršos link, kur turėjo susijungti su panašaus dydžio Baziliaus Serebriano grupuote, traukusia iš Viazmos. Susijungę Maskvos daliniai turėjo pasukti Vilniaus link.

Lietuvių vadai sugebėjo užbėgti agresijai už akių ir neleido maskvėnams susijungti.

Mūšio eiga 
Sausio 26 d. lietuvių raiteliai užklupo Šuiskį prie Ulos upės, netoli nuo Čiašnikų, dabartinės Baltarusijos Vitebsko srityje.

Maskvos kariuomenė beveik nespėjo žygio rikiuotės pakeisti į mūšio, tuo pasinaudojusi Lietuvos kariuomenė išnaudojo staigumo veiksnį. Negausiam avangardui susvyravus, Radvila spėjo paremti jį reikiamoje vietoje, ir maskvėnai neatlaikė lietuvių kavalerijos smūgio.

Mūšis virto skerdynėmis; priešas buvo persekiojamas ir naktį. Lietuvos kariuomenei atiteko 5000 vežimų gurguolė, Šuiskis žuvo, jo kariai buvo sunaikinti. Po kelių dienų prie Oršos buvo užkluptas ir Bazilius Serebrianas, o panikos apimta jo grupuotė pabėgo. Tarp paimtų į nelaisvę maskvėnų buvo ir kunigaikštis Ivanas Petrovičius Ochliabininas, pravarde Zalupa.

Kautynės baigėsi bėgančių priešų persekiojimu sausio 27 d. naktį.

Pasekmės

Propagandinė kampanija Europoje 
Mikalojų Radvilą Rudajį kautynės prie Ulos upės išgarsino Europoje. Kartu su Lietuvos lauko etmonu Grigaliumi Chodkevičiumi jie vadovavo 6000 vyrų kariuomenei, tačiau sugebėjo įveikti 24-30 tūkst. Maskvos valstybės kariuomenę, vadovaujamą Petro Šuiskio. M. Radvila tapo pagrindiniu veikėju 1592 m. Jono Radvano lotyniškai išleistoje herojinėje poemoje „Radviliada“.

Atidėta LDK-Lenkijos unija 
Ulos pergalė pakeitė karinę ir politinę situaciją. Lietuva atgavo pusiausvyrą rytų fronte. Kur kas tvirčiau pasijuto ir Lietuvos delegacija Varšuvos seime, kur Žygimanto Augusto palaikomi lenkai spaudė lietuvius priimti jų aneksinius reikalavimus. Sustiprėjusi lietuvių pozicija nulėmė tai, kad unijos klausimas kol kas liko atviras ir atidėtas tolesnėms deryboms.

Tolesnėse derybose su lenkais iki pat 1569 m. Liublino unijos Mikalojus Radvila Rudasis griežtai gynė Lietuvos savarankiškumą. Lenkams įrodinėjant, kad Jogaila dovanojęs Lietuvą Lenkijos karūnai, viename posėdyje Ulos mūšio didvyris atkirto: Niekas negalėjo mūsų dovanoti, nes esame laisvi žmonės. Lenkams Lietuva dovanodavo šunų skalikų, žirgelių žemaitukų, bet ne mus, laisvus ir garbingus žmones… Kiekvieną, kuris norėtų mus pavergti, laikysiu tironu, o ne savo viešpačiu.

Silpstančios caro rėmėjų gretos 
Susvyravus Maskvos pozicijoms po Ulos mūšio, drąsiau pasijuto ir caro represuojami rusinų didbajoriai. 1564 m. balandžio 30 d. į lietuvių pusę perbėgo žymus karvedys, kunigaikštis Andrėjus Michailovičius Kurbskis. Lietuva išsikovojo atokvėpį, kurį galėjo išnaudoti vidaus pertvarkymams, kad galėtų labiau suvienyti valdantįjį luomą.

Livonijos karo mūšiai
Kalinuvka Košcelna

Kalinuvka Košcelna () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Knišino valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į šiaurę nuo Knišino, 9 km į rytus nuo Monkų ir 34 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija 
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimo bažnyčia pastatyta dar XIV a. pabaigoje. Šios valdos priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikams Radviloms. 1919-1954 m. kaimas priklausė Kalinuvkos valsčiui.

Paminklai

 Barokinė medinė parapijinė Šv. Onos bažnyčia pastatyta 1774 metais;
 Aplink bažnyčia stovintys XIX a. pradžios mūriniai ir mediniai pastatai bei kapinės;
 Vėjo malūnas pastatytas 1924 metais.
 

Knišino valsčius
Knišinas

Knišinas (, , ) – miestas Lenkijos šiaurės rytuose, Knišino valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Miestas yra maždaug už 16 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Per miestą eina vaivadijos kelias Nr. .

Istorija 

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Gyvenvietė iš pradžių priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Maršalkai Mykolui Glinskiui. Vėliau šios žemės iš jo buvo atimtos ir jas 1507 m. perėmė LDK kancleriui Mikalojui Radvilai II. 1520 m. įkurta Knišino Šv. Jono Krikštytojo ir Evangelistų parapija. 1560 m. karalių rūmuose buvo įrengtos arklidės, kuriose galėjo tilpti apie 3000 arklių, tarp kurių buvo laikomi ir arabų arkliai. 1568 m. gyvenvietė gavo miesto teises iš karaliaus Žygimanto Augusto. Šio karaliaus valdymo laikai vadinami miesto aukso amžiumi, nes tuo laikotarpiu buvo pastatyta rotušė, turgus, pirtys, grįstos gatvės ir kiti įvairūs pastatai. Šis karalaius 1533-1572 m. mieste lankėsi 19 kartų. Vieną kartą praleidęs šiame mieste net 500 dienų. 1572 m. liepos 7 d. Knišino karalių rūmuose ir baigė savo gyvenimą Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Lenkijos karalystės karalius Žygimantas Augustas. XVIII a. pastatyta pirmoji Knišino miesto sinagoga. Apie 1750 m. įkurtos Knišino miesto žydų kapinės. 1895 m. atidaryta Knišino miesto geležinkelio stotis. 1898-1900 m. pastatyta Knišino Oracho Chaimo sinagoga. XX a. pradžioje pastatyta Knišino Beisos Jašuro sinagoga. 1981 m. pradėtas naudoti Knišino miesto herbas.

Gyventojai

Tautinė sudėtis

Paminklai

 XVI a. miesto gatvių išdėstymas;
 1520 m. pastatyta Šv. Jono Krikštytojo ir Evangelistų bažnyčia;
 XVI a. įkurtas dvaro parkas;
 XVI a. dvaro griuvėsiai, kuriame mirė karalius Žygimantas Augustas.

Žymūs žmonės

 Aleksandras Chodkevičius (1475-1549) – Naugarduko vaivada, Knišino seniūnas;
 Janas Zamoiskis (1542-1605) – Didysis karūnos kancleris, Didysis karūnos etmonas, Knišino seniūnas;
 Tomas Zamoiskis (1594-1638) – Didysis karūnos kancleris, karūnos pakancleris, Knišino seniūnas.

Taip pat skaitykite 

 Knišino dekanatas.

Nuorodos

 Miesto tinklalapis (lenk.);
 Aprašymas apie Knišino karalių rūmus (lenk.);
 Aprašymas apie kaimą Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom IV (Kęs – Kutno) z 1883 r. (lenk.).

Šaltiniai

Knišino valsčius
Knišinas
Kalinuvkos valsčius

Kalinuvkos valsčius () – nuo 1919 iki 1954 metų egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Monkų apskrityje. Valsčiaus centras buvo Kalinuvkos Košcelnos kaimas.

Istorija 

1952 m. liepos 1 dienos valsčių sudarė 37 kaimai. Vykdant Lenkijos valsčių reformą, valsčius buvo panaikintas 1954 m. rugsėjo 29 dieną. Nuo 1973 m. sausio 1 dienos, atnaujinus valsčių sistemą šis valsčius tapo Jasionuvkos valsčiaus ir Knišino valsčiaus dalimi.

Šaltiniai 

 Główny Urząd Statystyczny w Warszawie: Województwa centralne i wschodnie Rzeczypospolitej Polskiej – podział na gminy według stanu z dnia 1.IV 1933 roku, Książnica-Atlas, Lvovas 1933 m.;
 Wykaz Gromad Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej według stanu z dnia 1.VII 1952 m., PRL, GUS, Varšuva;
 1954 m. valsčiaus panaikinimo įstatymas (lenk.) ;
 1972 m. Lenkijos valsčių atkurimo įstatymas (lenk.) .
  
Buvę Balstogės vaivadijos valsčiai
Knišino valsčius
Jasionuvkos valsčius
Gamtos paveldo objektas

Gamtos paveldo objektas – atskiras arba tankias grupes sudarantis kraštovaizdžio elementas, kuriam dėl jo vertės teisės aktais nustatytas specialus apsaugos ir naudojimo režimas.

Gamtos paveldo objektai yra:
 geologiniai – išskirtinių dydžių rieduliai, uolos, smegduobės ir olos, tipiškos arba unikalios, moksliniu požiūriu vertingos atodangos, fosilijų ir mineralų radavietės;
 geomorfologiniai – išskirtinių dydžių ir išvaizdos reljefo formos: kalvos, gūbriai, atragiai, daubos, raguvos, dubakloniai ir kitos reljefo formos;
 hidrogeologiniai – išskirtinio debito ir ypatingų savybių šaltiniai ir versmės;
 hidrografiniai – išskirtinių dydžių rėvos, senvagės, salos, kriokliai ir kiti hidrografinio tinklo elementai;
 botaniniai – išskirtinio amžiaus, matmenų, formų ar dendrologiniu bei estetiniu požiūriu vertingi medžiai, krūmai, saugomų augalų ir grybų rūšių augavietės (buveinės), unikalios ir nykstančios augalų bendrijos, dendrologiniai rinkiniai, dendrologinę vertę turintys parkai ir skverai;
 zoologiniai – saugomų gyvūnų rūšių radavietės (veisimosi ir maitinimosi vietos), gyvūnų kolonijos, unikalūs paukščių lizdai, kitos gyvūnų veiklos retenybės.

Gamtos paveldo objektai skelbiami saugomais vadovaujantis Gamtos paveldo objektų vertinimo ir reikšmingumo nustatymo kriterijų aprašu. Vertingiausi gamtos paveldo objektai skelbiami gamtos paminklais. Gamtos paveldo objektų apsaugos ir tvarkymo ypatumus nustato Saugomų teritorijų įstatymas, Specialiųjų žemės naudojimo sąlygų įstatymas ir Gamtos paveldo objektų nuostatai.

2020 m. liepos mėn. 1 d. Lietuvoje buvo 683 valstybės saugomi gamtos paveldo objektai (156 iš jų paskelbti gamtos paminklais) ir 232 savivaldybių saugomų gamtos paveldo objektų.

Šaltiniai 

Lietuvos gamtos paveldo objektai
Kruglovka (Navinynai)

Kruglovka (, , iki 1907 m. Gut Neuendorf, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Slavinsko kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Sembos žemės kaimo pavadinimas Navinīnai prūsiškos kilmės. 1405 m. minimi Nawenynen.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas.  1947–2005 m. Borskojės apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Kruglovka bankgorodov.ru

Navinynai
Gvardeisko rajono gyvenvietės
Roščinas (Pasindrys)

Roščinas (, , iki 1907 m. Groß Possindern, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Slavinsko kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Sembos žemės kaimo pavadinimas Pasindrīs prūsiškos kilmės. 1378 m. minimi Possindire.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Žuvininkų apskrities kaimas, 1903 m. sujungtas su Laubenhofu (1895 m. buvo 39 gyventojai).  1910 m. buvo 207 gyventojai.  1947–2005 m. Borskojės apylinkės kaimas.

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Roščinas bankgorodov.ru

Pasindrys
Pasindrys
Gvardeisko rajono gyvenvietės
Sokolnikai (Langendorfas)

Sokolnikai (, , nuo 1938 m. Langendorf, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Slavinsko kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Sembos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės. 1405 m. minimi Byoten.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas.  1947–2005 m. Borskojės apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Sokolnikai bankgorodov.ru

Langendorfas
Gvardeisko rajono gyvenvietės
Vilkūnai (Golovenskojė)

Vilkūnai  (, iki 1939 m. Gut Willkühnen, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. Golovenskojė, ) – buvusi gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Slavinsko kaimo gyvenvietės teritorija.

Istorija 
Sembos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1396 m. minimas Wilkeynen, 1414 m. Wilkenen, 1540 m. Wilkyn, 1542 m. Wilkin, 1785 m. Wilkienen, 1785 m. Wilkühnen, 1820 m. dar ir Willkuehnen.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Žuvininkų apskrities kaimas, prijungti Švilmiulė (Schwillmühle) ir Frydrichsvaldės palivarkas (Vorwerk Friedrichswalde).  1947–2005 m. Borskojės apylinkės teritorija.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Vilkūnai
Vilkūnai
Gvardeisko rajono gyvenvietės
Varskiliai (Kalinovka)

Varskiliai (, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. Kalinovka, ) – buvusi gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, nuo 2005 m. Jasnojės kaimo gyvenvietės teritorija.

Istorija 
Skalvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities kaimas.  1947–2005 m. Jasnojės apylinkės teritorija.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Lankos apskrities gyvenvietės
Slavsko rajono gyvenvietės
Pamedžiai (Pružalai)

Pamedžiai (, nuo 1938 m. Poniedien, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. Pružalai, ) – buvusi gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Slavinsko kaimo gyvenvietės teritorija.

Istorija 
Sembos žemės kaimo pavadinimas Pamedjai prūsiškos kilmės. 1405 m. minimi Pomedyen.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas.  1947–2005 m. Borskojės apylinkės teritorija.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Vėluvos apskrities gyvenvietės
Gvardeisko rajono gyvenvietės
Zabarjė (Motaras)

Zabarjė (, , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Slavinsko kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Sembos žemės kaimo pavadinimas Mōtars prūsiškos kilmės. 1312 m. minimi Moter.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas.  1947–2005 m. Borskojės apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Zabarjė bankgorodov.ru

Motaras
Gvardeisko rajono gyvenvietės
Kalinkovas (Irgalaukiai)

Kalinkovas (, , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Slavinsko kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Sembos žemės kaimo pavadinimas Irgalaukai prūsiškos kilmės. 1483 m. minimi Ergelawcken.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas.  1947–2005 m. Borskojės apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Kalinkovas bankgorodov.ru

Irgalaukiai
Gvardeisko rajono gyvenvietės
Kurganas (Kukšternas)

Kurganas (, , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Slavinsko kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Sembos žemės kaimo pavadinimas gali būti prūsiškos kilmės.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas.  1910 m. buvo 49 gyventojai.1947–2005 m. Borskojės apylinkės kaimas.

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Kurganas bankgorodov.ru

Kukšternas
Gvardeisko rajono gyvenvietės
Velikolukskojė (Vargynai)

Velikolukskojė (, , nuo 1939 m. Wargienen, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Slavinsko kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Sembos žemės kaimo pavadinimas prūsiškos kilmės.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas.  1947–2005 m. Borskojės apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Velikolukskojė bankgorodov.ru

Vargynai
Gvardeisko rajono gyvenvietės
Osinovka (Stampelkiai)

Osinovka (, , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Slavinsko kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Sembos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas.  1947–2005 m. Borskojės apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Osinovka bankgorodov.ru
 Stampelkiai senose nuotraukose. Bildarchiv

Stampelkiai
Gvardeisko rajono gyvenvietės
Černiachovsko miesto gyvenvietė

Černiachovsko miesto gyvenvietė () – miesto gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Černiachovsko municipaliniame rajone. Centras – Černiachovskas. 2011 m. buvo 40 464 gyventojai.

Istorija 
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2005 m. gruodžio 15 d. Ribojasi šiaurėje su Kamenskojės  ir Kalužskojės kaimo gyvenvietėmis, rytuose, pietuose ir vakaruose su Svobodos kaimo gyvenviete. 

Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 19 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką.

Kaliningrado srities įstatymu Černiachovsko miesto gyvenvietę sudaro:    
 Černiachovskas, miestas,
 Krasnovka, gyvenvietė,
 Petrozavodskojė, gyvenvietė,
 Šoseinojė, gyvenvietė,
 Timofejevka , gyvenvietė,
 Zagorodnojė, gyvenvietė.

Šaltiniai 

Kaliningrado srities miesto gyvenvietės
Černiachovsko rajonas
de: Tschernjachowsk#Stadtgemeinde Tschernjachowsk
Krasnovka (Birkenfeldas)

Krasnovka (, , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Černiachovsko miesto gyvenvietės dalis.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Įsruties apskrities kaimas.  Nuo 1939 m. balandžio 1 d. prijungtas prie Zygmundsfeldės (Siegmundsfelde). 1947–2008 m. Svobodos apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Krasnovka bankgorodov.ru

Birkenfeldas
Černiachovsko rajono gyvenvietės
Zigmantinės (Baikalas)

Zigmantinės (, nuo 1928 m. rugsėjo 30 d. Siegmundsfelde, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. Baikalas, ) – buvusi gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Černiachovsko miesto gyvenvietės dalis.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės asmenvardis. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Įsruties apskrities kaimas.  1939 m. balandžio 1 d. prijungtas Birkenfeldas (Siegmundsfelde). 1947–2008 m. Svobodos apylinkės teritorija.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Įsruties apskrities gyvenvietės
Baikalas
Petrozavodskojė (Eichvaldas)

Petrozavodskojė (, , nuo 1938 m. F.A. Eichwald, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Černiachovsko miesto gyvenvietės dalis.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Įsruties apskrities kaimas.  1947–2008 m. Svobodos apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Petrozavodskojė bankgorodov.ru

Eichvaldas
Černiachovsko rajono gyvenvietės
Zagorodnojė (Navinynai)

Zagorodnojė (, , 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Černiachovsko miesto gyvenvietės dalis.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas prūsiškos kilmės, 1405 m. minimas Nawenynen kaimas.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Įsruties apskrities kaimas.  1947–2008 m. Berežkovskojės apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Zagorodnojė bankgorodov.ru

Navinynai
Černiachovsko rajono gyvenvietės
Kalužskojės kaimo gyvenvietė

Kalužskojės kaimo gyvenvietė () – kaimo gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Černiachovsko rajone. Centras – Zagorskojė.

Istorija 
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. Ribojasi šiaurėje su Nemano rajono Žilino ir Lunino kaimo gyvenvietėmis, rytuose su Gusevo rajono Kubanovkos ir Michailovskojės kaimo gyvenvietėmis, pietuose su Svobodos kaimo ir Černiachovsko miesto gyvenvietėmis, vakaruose su Kamenskojės kaimo gyvenviete, Slavsko rajono Bolšakovo kaimo gyvenviete. 

Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 10 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką.

Kaliningrado srities įstatymu Kalužskojės kaimo gyvenvietę sudaro:    
 Zagorskojė, gyvenvietė,
 Kalužskojė, gyvenvietė,
 Buchovas, gyvenvietė,
 Dačnojė, gyvenvietė,
 Jabločnojė, gyvenvietė,
 Jasnopolskojė, gyvenvietė,
 Kalinovka, gyvenvietė,
 Kozlovka, gyvenvietė,
 Košelevas, gyvenvietė,
 Kruglojė, gyvenvietė,
 Lipovka, gyvenvietė,
 Michailovka, gyvenvietė,
 Mostovojė, gyvenvietė,
 Nagornojė, gyvenvietė,
 Nizmenojė, gyvenvietė,
 Ovražnojė, gyvenvietė,
 Oziornojė, gyvenvietė,
 Perelesnojė, gyvenvietė,
 Pokrovskojė, gyvenvietė,
 Privolnojė, gyvenvietė,
 Pridorožnojė, gyvenvietė,
 Prioziornojė, gyvenvietė,
 Prirečnojė, gyvenvietė,
 Riabinovka, gyvenvietė,
 Sadovojė, gyvenvietė,
 Smorodinovas, gyvenvietė,
 Stepnojė, gyvenvietė,
 Ščeglai, gyvenvietė,
 Udarnojė, gyvenvietė,
 Višniovojė, gyvenvietė,
 Vozvyšenka, gyvenvietė,
 Vorotynovka, gyvenvietė,
 Zagorjevka, gyvenvietė,
 Zelionaja Dolina, gyvenvietė.

Šaltiniai 

Kaliningrado srities kaimo gyvenvietės
Černiachovsko rajonas
de:Kaluschskoje (Kaliningrad)#Landgemeinde Kaluschskoje
Baikų Zalesiai

Baikų Zalesiai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kripno valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į pietus nuo Monkų ir apie 35 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija 
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.

Kripno valsčius
Kamenskojės kaimo gyvenvietė

Kamenskojės kaimo gyvenvietė () – kaimo gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Černiachovsko rajone. Centras – Kamenskojė.

Istorija 
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. Ribojasi šiaurėje su Polesko rajono Zalesjės kaimo gyvenviete, Slavsko rajono Bolšakovo kaimo gyvenviete, rytuose su Kalužskojės kaimo ir Černiachovsko miesto gyvenvietėmis, pietuose su Svobodos kaimo gyvenviete ir Pravdinsko rajono Mozyrio kaimo gyvenviete, vakaruose su Gvardeisko rajono Zorino kaimo gyvenviete. 

Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 10 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką.

Kaliningrado srities įstatymu Kamenskojės kaimo gyvenvietę sudaro:    
 Kamenskojė, gyvenvietė,
 Deržavinas, gyvenvietė,
 Dovatorovka, gyvenvietė,
 Ganinas, gyvenvietė,
 Gluškovas, gyvenvietė,
 Gremiačjė, gyvenvietė,
 Jakovlevas, gyvenvietė,
 Jelnikai, gyvenvietė,
 Kabanovas, gyvenvietė,
 Krasnaja Gorka, gyvenvietė,
 Krasnooktiabrskojė, gyvenvietė,
 Kudriavcevas, gyvenvietė,
 Kurortnojė, gyvenvietė,
 Novokamenskojė, gyvenvietė,
 Okunevas, gyvenvietė,
 Orechovas, gyvenvietė,
 Ostrogorkos, gyvenvietė,
 Partizanskojė, gyvenvietė,
 Podubnojė, gyvenvietė,
 Rajevskojė, gyvenvietė,
 Riabinovojė, gyvenvietė,
 Rostovskojė, gyvenvietė,
 Saltykovas, gyvenvietė,
 Sirenevka, gyvenvietė,
 Sobolevas, gyvenvietė,
 Sovchoznojė, gyvenvietė,
 Žavoronkovas, gyvenvietė.

Šaltiniai 

Kaliningrado srities kaimo gyvenvietės
Černiachovsko rajonas
de: Kamenskoje (Kaliningrad)#Die Landgemeinde Kamenskoje
Bialobžeskiai

Bialobžeskiai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kripno valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.

Istorija 
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.

Kripno valsčius
Dembina (Palenkės vaivadija)

Dembina () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kripno valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.

Istorija 
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.

Kripno valsčius
Dlugolenka

Dlugolenka () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kripno valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į vakarus nuo Kripno, apie 15 km į pietus nuo Monkų ir apie 31 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija 
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.

Kripno valsčius
Gura (Monkų apskritis)

Gura () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kripno valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 20 km į pietus nuo Monkų ir apie 25 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija 
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.

Kripno valsčius
Svobodos kaimo gyvenvietė

Svobodos kaimo gyvenvietė () – kaimo gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Černiachovsko rajone. Centras – Svoboda.

Istorija 
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. Ribojasi šiaurėje su Kamenskojės kaimo, Kalužskojės kaimo ir Černiachovsko miesto gyvenvietėmis, rytuose su Gusevo rajono Majakovskojės kaimo gyvenviete, pietuose su Oziorsko rajono Krasnojarskojės Novostrojevo kaimo gyvenvietėmis, vakaruose su Pravdinsko rajono Mozyrio kaimo gyvenviete. 

Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 10 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką.

Kaliningrado srities įstatymu Svobodos kaimo gyvenvietę sudaro:    
 Svoboda, gyvenvietė,
 Berežkovskojė, gyvenvietė,
 Bolševskojė, gyvenvietė,
 Bogačiai, gyvenvietė,
 Dolininas, gyvenvietė,
 Kapustinas, gyvenvietė,
 Krasnopolianskojė, gyvenvietė,
 Lesnojė, gyvenvietė,
 Meždurečjė, gyvenvietė,
 Meždurečjė, geležinkelio stotis,
 Osinovka, gyvenvietė,
 Otradnojė, gyvenvietė,
 Pastuchovas, gyvenvietė,
 Penkos, gyvenvietė,
 Pereleskos, gyvenvietė,
 Podgornojė, gyvenvietė,
 Privalovas, gyvenvietė,
 Puškariovas, gyvenvietė,
 Rodnikovas, gyvenvietė,
 Sencovas, gyvenvietė,
 Stepnojė, gyvenvietė,
 Šliuznojė, gyvenvietė,
 Telmanovas, gyvenvietė,
 Triochdvorka, gyvenvietė,
 Ugriumovas, gyvenvietė,
 Ušakovas, gyvenvietė,
 Veršininas, gyvenvietė,
 Vesiolovka, gyvenvietė,
 Volodarovka, gyvenvietė,
 Zarečjė, gyvenvietė,
 Zarubinas, gyvenvietė,
 Zaria, gyvenvietė,
 Zelencovas, gyvenvietė,
 Zelionyj Boras, gyvenvietė.

Šaltiniai 

Kaliningrado srities kaimo gyvenvietės
Černiachovsko rajonas
de:Swoboda (Kaliningrad)#Landgemeinde Swoboda
Krušinas

Krušinas () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kripno valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į vakarus nuo Kripno, apie 13 km į pietus nuo Monkų ir apie 32 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija 
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.

Kripno valsčius
Kripno Velkiai

Kripno Velkiai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kripno valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 2 km į pietus nuo Kripno, apie 16 km į pietus nuo Monkų ir apie 27 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija 
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.

Kripno valsčius
Kulešės Chobotkai

Kulešės Chobotkai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kripno valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.

Istorija 
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.

Kripno valsčius
Morusai

Morusai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kripno valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.

Istorija 
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.

Kripno valsčius
Penskiai

Penskiai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kripno valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į pietus nuo Monkų ir apie 33 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija 
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.

Kripno valsčius
Reklė

Reklė () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kripno valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į vakarus nuo Kripno, apie 13 km į pietus nuo Monkų ir apie 32 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija 
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.

Kripno valsčius