joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Šiaurės Kiongsango provincija

Šiaurės Kiongsango provincija, Kiongsang Pukto (hangul 경상 북도) – provincija Pietų Korėjos rytuose. Šiaurėje ribojasi su Kangvono, vakaruose – su Šiaurės Džolos, pietuose – su Pietų Kiongsango provincijomis. Rytuose skalauja Japonijos jūra. Provincija kalnuota (Tebeko, Sobeko kalnai). Administracinis centras – Tegu.

Administracinis skirstymas 
Šiaurės Kiongsango provincija padalinta į 10 miestų (si, 시) ir 13 apskričių (gun, 군).

Miestai

Apskritys 

Pietų Korėjos provincijos
Narbutas

Adolfas Narbutas – pedagogas, chorvedys
 Edmundas Narbutas – architektas
 Kazimieras Narbutas – filosofas
 Motiejus Narbutas – menininkas, skulptorius
 Sigitas Narbutas – istorikas, bibliografas, vertėjas
 Simonas Narbutas – energetikas, pedagogas
 Teodoras Narbutas – istorikas, tautosakos tyrinėtojas
 Vytautas Narbutas (1930) – pedagogas, dainininkas, chorvedys

Taip pat:
 Narbutai (reikšmės)
Jorko Kyšulio pusiasalis

Jorko Kyšulio pusiasalis (angl. Cape York Peninsula) – pusiasalis šiauriniame Kvynslende, Australija. Jorko kyšulys yra šiauriausias Australijos žemyno taškas, jį pavadino Džeimsas Kukas 1770 metais. Pavadinimas kilo nuo Jorko miesto.

Nuo kyšulio, yra maždaug 140 km iki Naujosios Gvinėjos, kertant Toreso sąsiaurį. Vakarinė parantė ribojasi su Karpentarijos įlanka, rytinė – su Koralų jūra. Pusiasalio plotas maždaug 137,000 km², jame gyvena maždaug 18 000 žmonių.

Reljefas 
Reljefas beveik lygumos, tik vietomis – žemos kalvos, rytinėje pakrantėje, jos suformavusios Geležinius kalnus (Iron Range), žinomus dėl savo neįprastų miškų, kuriuose veisias daug gyvūnų (Eclectus papūgos, pietiniai cuscusai) aptinkamų ir Naujojoje Gvinėjoje.

Dirva labai nederlinga, ir sunkiai dirbama.

Pusiasalio vakaruose upės vingiuotos, lėtai tekančios: Mitčelo upė, Staateno upė. Jos įteka į Karpentarijos įlanką

Klimatas 
Klimatas pusiasalyje tropinis ir musoninis. Drėgnasis metų laikas nuo Lapkričio iki Balandžio, sausasis – nuo Gegužės iki Spalio. Temperatūra aukšta – vidutinė nuo 18 iki 27 °C. Temperatūra neviršija 40 ir nenukrenta žemiau 5 °C. Metinis kritulių kiekis viršija 2000 mm.

Kita informacija 
Pusiasalio vakarinėje dalyje yra boksito telkinys.

Pagrindines pramonės šakos – turizmas, kasyba, žvejyba ir gyvulininkystė.

Australijos pusiasaliai
Kvynslandas
Pietų Kiongsango provincija

Pietų Kiongsango provincija, Kiongsang Namdo (hangul 경상 남도) – provincija Pietų Korėjos pietryčiuose. Šiaurėje ribojasi su Šiaurės Kiongsangu, vakaruose – su Šiaurės ir Pietų Džolos provincijomis. Pietuose skalauja Korėjos sąsiauris. Svarbiausia upė – Nakdongas. Provincijos sostinė – Čangvonas.

Administracinis skirstymas 
Pietų Kiongsango provincija padalinta į 8 miesų (si, 시) ir 10 apskričių (gun, 군).

Miestai

Apskritys 

Pietų Korėjos provincijos
Ulsanas

Ulsanas (hangul 울산 광역시) – miestas pietvakarių Pietų Korėjoje, 70 km į šiaurę nuo Pusano, prie Japonijos jūros, turi metropolinio miesto statusą. Ulsanas svarbus šalies pramoninis centras. Automobilių (Hyundai), elektronikos, naftos perdirbimo, maisto pramonė. Svarbus žvejybinis ir prekybinis uostas.

Sportas
Ulsane 2002 m. vyko XVII pasaulio futbolo čempionatas.

Futbolas 
 Ulsan Hyundai FC
 „Ulsan Munsu“ stadionas, kurio talpa 44 102 žiūrovai.

Šaltiniai 

Pietų Korėjos miestai
Jonas Zolubas

Jonas Zolubas (g. 1950 m. balandžio 4 d. Rokiškio raj.) – inžinierius, Lietuvos ir Šiaulių miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1979 m. baigė Kauno politechnikos instituto Šiaulių vakarinį fakultetą, Mašinų gamybos technologijos specialybę.

Šiaulių televizorių gamyklos, fabriko „Verpstas“ inžinierius. 1991–1997 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos kontrolierius, 2003–2006 m. ir 2007–2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės mero patarėjas, 2006–2007 m. AB „Ūkio bankas“ Šiaulių filialo vadybininkas.

1988–1991 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio dalyvis, LPS Šiaulių miesto tarybos narys. 1989–1990 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių skyriaus vienas steigėjų ir narys, nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos narys. 1990–1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatas. 1995-1997 m. ir 2009–2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys.

1995–1997 m. Šiaulių miesto futbolo federacijos prezidentas, 1997–2007 m. Šiaulių apskrities futbolo federacijos prezidentas, 1995–2007 m. Lietuvos futbolo federacijos vykdomojo komiteto narys, 2011 m. Lietuvos futbolo federacijos prezidento visuomeninis patarėjas.

Žmona Zita, vaikai Tomas, Ieva.

Šiaulių politikai
Lietuvos inžinieriai
Čedžu

Čedžu (hangul 제주), Čedžu specialioji savivaldi provincija (제주특별자치도) – vienintelė savivaldi Pietų Korėjos provincija, įsikūrus Čedžu saloje Korėjos sąsiauryje. 1946 m. atskirta nuo Pietų Džolos provincijos. Administracinis centras – Čedžu miestas.

Geografija 
Čedžu sala vulkaninės kilmės. Saloje iškilęs 1950 m aukščio Halasano ugnikalnis. Tai aukščiausia Pietų Korėjos vieta. Klimatas subtropinis, drėgnas ir šiltas. Čedžu sala svarbus turistinis centras: kriokliai, paplūdimiai, malonus klimatas, senovinių kultūrų palikimas traukia lankytojus tiek iš Rytų Azijos, tiek iš viso pasaulio.

Administracinis skirstymas 
Iki 2005 m. Čedžu provincija buvo padalinta į 2 miestus ir dvi apskritis. Tačiau 2006 m. liepos 1 d. apskritys prijungtos prie miestų.

Miestai 
 Čedžu (제주시)
 Sogvipas (서귀포시)

Pasaulio paveldo objektai Pietų Korėjoje
Azijos salos
Pietų Korėjos provincijos
Šaminis (Ignalinos r., Naujojo Daugėliškio sen.)

Šaminis – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, Naujojo Daugėliškio seniūnijoje, apie 5 km į šiaurės rytus nuo Naujojo Daugėliškio, 3,5 km į pietus nuo Dysnykščio ežero. Išsidriekęs iš pietvakarių į šiaurės rytus per 1,03 km, plotis iki 0,37 km. Altitudė 144,6 m. Gylis siekia 3,1 m. Krantai statūs, aukšti, o pietvakarinis ir šiaurės rytinis galai supelkėję. Pakrantėse plyti pievos, dirbami laukai, auga miškeliai.

Šaminio ežeru iš pietvakarių į šiaurės rytus prateka Dysnos dešinysis intakas Vėžiupis. 1959 m. įrengus Padysnio HE užtvanką, ežero lygis pakilo 1 m. Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, Padysnio mažoji hidroelektrinė buvo privatizuota. Dėl savininkų verslinių interesų vandens lygis Šaminio ežere ir Padysnio tvenkinyje tapo kintamas. Galimai šis veiksnys skatina ežero dumblėjimą. 

Greta ežero yra Milašių ir Janionių kaimai.Ežeras yra privatus vandens telkinys, žūklei būtina įsigyti specialų leidimą.

Pavadinimas kilo nuo žuvies pavadinimo šamas.

Šaltiniai 

Ignalinos rajono ežerai
Snieguotoji upė

Sniego upė () – upė, ištekanti iš Australijos Alpių Sniego kalnų, Kosciuškos kalno papėdėje, Naujajame Pietų Velse. Į Tasmano jūros Baso sąsiaurį įteka prie Marlo. 

Garsi savo užtvankų sistema, kuri skirta gaminti elektros energiją, papildyti Marį ir Marambidžį.

Australijos upės
Halasanas

Halasanas, Halos ugnikalnis (hangul 한라산) – miegantis ugnikalnis Pietų Korėjoje, Čedžu saloje, aukščiausias šalies taškas. Aukštis 1950 m. Ugnikalnis ir jo apylinkės įtrauktos į nacionalinį parką. Paskutinis žinomas Čedžu įsiveržimas įvyko 1007 m.

Nuorodos 
Ugnikalnių duomenų bazė

Azijos ugnikalniai
Pietų Korėjos geografija
LCC tarptautinis universitetas

LCC tarptautinis universitetas − privatus, pelno nesiekiantis universitetas, įsikūręs Klaipėdoje. Jį 1991 m. įsteigė Lietuvos, Kanados ir JAV fondai kaip krikščioniškąjį koledžą. 2007 m. Lietuvos krikščioniškojo fondo aukštoji mokykla (LCC, arba Lithuania Christian College) pakeitė savo pavadinimą į LCC tarptautinis universitetas. JAV krikščioniškųjų kolegijų ir universitetų narys.

Studijos 

Universitetas vykdo šešias bakalauro studijų programas (tarptautinio verslo administravimas, anglų kalba ir literatūra, psichologija, evangeliškoji teologija, šiuolaikinė komunikacija ir tarptautinių santykių ir vystymo studijos) ir dvi magistro studijų programas (užsienio kalbų mokymas: anglų kalba (TESOL) ir tarptautinė vadyba). Doktorantūros programos nevykdomos. Išsilavinimo filosofija: artes liberales modeliu pagrįstas išsilavinimas. Taikomas vadovavimo tarnaujant metodas.

Personalas 

2014–2015 m. dirbo 65 dėstytojai, iš kurių 23 lietuviai ir 42 iš Šiaurės Amerikos. 20 dėstytojų turi daktaro laipsnį. 42 administracijos darbuotojai yra lietuviai, 17 – atvykėliai iš kitų šalių

Šaltiniai

Nuorodos 

 Universiteto svetainė

Lietuvos universitetai
Privačios aukštosios mokyklos
Krikščioniškos organizacijos
Kazys Preikštas

Kazys Preikštas (g. 1912 m. spalio 9 d. Joniškyje) – lietuvių dailininkas, grafikas.

1955 m. baigė Lietuvos valstybinį dailės institutą, grafikos katedrą. Nuo 1959 m. dalyvauja dailės parodose. Nuo 1960 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.

Dirba lakštinės grafikos ir plakato srityse. LDM saugomi darbai: iliustracija Žemaitės apsakymui „Petras Kurmelis“, „Rudeniop“, „Takas“, „Pavasarėjant“ (visi iš ciklo „Vilniaus apylinkės“, 1959), „Beginkliai (1941–1944)“ (1961).

Preikštas, Kazys
Preikštas, Kazys
Preištas, Kazys
Žydrieji kalnai

Žydrieji kalnai () – kalnai Australijoje, Naujajame Pietų Velse, Didžiojo Vandenskyros kalnagūbrio pietinė dalis. Aukštis iki 1360 m. Viršūnės plokščios, šlaitai statūs. Kalnai išraižyti 300–800 m gylio kanjonais. Yra karstinių urvų. Auga eukaliptų miškai.

Kalnuose įsteigtas Žydrųjų kalnų nacionalinis parkas.

Pasaulio paveldo objektai Australijoje
Australijos kalnai
Naujasis Pietų Velsas
Kulmenai

Kulmenai – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Piktupėnų, kairiajame Vilkos krante. Yra pradinė mokykla. Stūkso Kreivėnų piliakalnis.

Gyventojai

Šaltiniai 

Pagėgių savivaldybės gyvenvietės
Padievytis

Padievytis – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, šalia kelio , Dievyčio ežero šiaurės rytinėje pakrantėje. Pietuose įsteigtas Padievyčio kraštovaizdžio draustinis (miškas ir ežeras). Padievyčio pagrindinė mokykla yra Šiauduvoje. Dievyčio ežero pietiniame krante stūkso Padievyčio piliakalnis. Šalimais telkšo 3 Karūžiškės tvenkiniai (Karūžiškės III tvenkinys skiria Padievytį nuo plento).

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Padievytyje 1893 m. spalio 28 d. gimė karinis veikėjas, brigados generolas Kazys Tallat-Kelpša.
 Padievytyje 1917 m. vasario 8 d. gimė pedagogė, vienuolė (kazimierietė), pasipriešinimo sovietiniam okupaciam režimui dalyvė Danutė Apolonija Mušinskaitė.

Šaltiniai 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
Kalibatas

Kalibatas – viensėdis Ukmergės rajono savivaldybės vakaruose, 1 km į šiaurės rytus nuo Pageležių, prie kelio .

Etimologija 

Manoma, kad kaimo pavadinimas kilęs nuo pavardės Kalibatas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Ukmergės rajono savivaldybės gyvenvietės
Deltuvėlė

Deltuvėlė – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Ukmergės miesto dalies – Pašilės. Deltuvėlės alkakalnis.

Istorija 

Minima 1854 metais.

Gyventojai

Išnašos 

Ukmergės rajono savivaldybės gyvenvietės
Lokėnai

Lokėnai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybės vakaruose, 1 km į šiaurės rytus nuo Kančiškių, šalia kelio . Kaimo vakariniame pakraštyje – Lokio ištakos.

Istorija 

Kryžiuočių ordino kronikose kaimas minimas kaip Lokene.

Gyventojai

Šaltiniai 

Ukmergės rajono savivaldybės gyvenvietės
Algirdava

Algirdava – kaimas Panevėžio rajono savivaldybės vakaruose, greta kelio Naujamiestis–Sidabravas.  Pietiniu pakraščiu teka Guopys.

Kaimo pavadinimas kilęs nuo asmenvardžio Algirdas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Rimantas Kačinskas

Rimantas Kazimieras Kačinskas (g. 1953 m. kovo 9 d. Ramygala, Panevėžio raj. – 2008 m. gegužės 16 d. Šiauliai) – architektas, Šiaulių miesto politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija 

1976 m. baigė Vilniaus dailės instututą. Nuo 1978 m. architektas Šiauliuose. 1996–2004 m. savivaldybės įmonės „Šiaulių planas“ direktorius. Nuo 2004 m. individualios įmonės savininkas.

1996 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2002 m. Liberalų demokratų partijos narys. 1990–1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatas. Lietuvos architektų sąjungos narys, kurį laiką vadovavo Lietuvos architektų sąjungos Šiaulių skyriui.

Žmona Živilė. Vaikai is pirmosios santuokos su Violeta Kačinskiene- Rūta, Dominykas.

Svarbesni projektai 
 Vilniaus gatvės rekonstrukcija Šiauliuose (bendraautoriai Valentinas Mazuronis, Virgilijus Kačinskas);
 „Iris“ parduotuvė Šiauliuose (bendraautoriai Algimantas Černiauskas, Viktoras Peršinas);
 Pasvalys, viešbutis ir parduotuvė;
 Palanga, poilsio namai „Vėtra“ (bendraautoriai Valdas Klimavičius, Žymantas Lipskis);
 Joniškis, Žemės ūkio bankas (bendraautoris Virgilijus Kačinskas).

Šiaulių politikai
Lietuvos architektai
Algirdas Briedis

Algirdas Briedis (1938 m. gruodžio 19 d. Bariūnuose, Joniškio valsčiuje – 2022 m. spalio 2 d.) – sporto gydytojas, Šiaulių miesto politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija 
1961 m. baigė Kauno medicinos institutą. Šiaulių sporto medicinos dispanserio vyr. gydytojas, Sporto medicinos centro vyr. gydytojas.

1988 m. Lietuvos tautinio olimpinio komiteto (LTOK) atkūrimo dalyvis, LTOK Šiaulių tarybos pirmininkas. 1997 m. Lietuvos olimpinė akademijos Šiaulių filialo vadovas. Kredito unijos „Savas rūpestis“ valdybos pirmininko pavaduotojas.

1988–1991 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio dalyvis, 1990–1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatas. BuvoLietuvos gydytojų sąjungos narys.

Šaltiniai 

Šiaulių medikai
Šiaulių politikai
Lietuvos sporto gydytojai
Lietuvos sporto veikėjai
Podgoricos Budućnost (krepšinio klubas)

Podgoricos Budućnost – Juodkalnijos krepšinio klubas iš Podgoricos, šiuo metu rungtyniaujantis naujai įkurtoje Opportunity Liga bei Adrijos lygoje. Iki pat Juodkalnijos nuo Serbijos ir Juodkalnijos nepriklausomybės paskelbimo, komanda dalyvavo Jugoslavijos pirmenybėse.

Klubas įkurtas 1949 metais, tačiau tik 1980 m. ekipa pakilo į aukščiausią tuometinės Jugoslavijos lygą. Devintojo dešimtmečio pabaigoje komanda porai sezonų buvo iš jos iškritusi, tačiau vėliau sugrįžo.

Klubui sėkmingiausias laikotarpis prasidėjo dešimtajame dešimtmetyje. 1996 metais laimėjęs Jugoslavijos taurę tą patį pakartojo ir 1998, o nuo 1999 iki 2001 – net tris kartus iš eilės, tapo Jugoslavijos pirmenybių čempionu.

2007, 2008, 2010 m. tapo naujai įkurtos Juodkalnijos lygos čempionu.

Garsiausi buvę „Budućnost“ žaidėjai – Duško Ivanović, Žarko Paspalj ir Luka Pavićević. Daugiausiai sužaistų rungtynių klube rekordas priklauso Goranui „Poliui“ Bojanićiui, kuris visą savo karjerą praleido Podgoricos ekipoje.

Pasiekimai 

 Jugoslavijos čempionas: 3
 1999, 2000, 2001
 Jugoslavijos taurė čempionas: 3
 1996, 1998, 2001
 Juodkalnijos čempionas: 11
2006, 2007, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017
 Juodkalnijos taurės laimėtojas: 9
 2007, 2008, 2009, 2010, 2012, 2014, 2015, 2016, 2017

Juodkalnijos krepšinio klubai
Baltoji tuopa

Savaiminis paplitimas
 ✖ Savaiminio paplitimo izoliuotos populiacijos
 ▲ Introdukuotos ir natūralizuotos populiacijos

 Populus alba var. alba 
 Populus alba var. bolleana (Lauche) Otto
 Populus alba var. nivea Aiton
 Populus bolleana Lauche
 Populus major Mill.
 Populus nivea Willd.
 Populus nivea Wesm.
 Populus pseudonivea Grossh. 

Baltoji tuopa (Populus alba) – magnolijūnų (Magnoliophyta) skyriaus, gluosninių (Salicaceae) šeimos, tuopų (Populus) genties medžių rūšis.

Dėl sidabriškai baltų lapų ir didingos lajos, laikoma viena iš gražiausių tuopų genties rūšių.

Paplitimas 
XX a. pabaigoje prasidėjus visuotiniam klimato atšilimui, baltųjų tuopų populiacijos plečiasi šiaurės ir rytų kryptimi.

Pietvakarinis paplitimo arealas yra pietvakarių Europoje prie Atlanto vandenyno pakrančių ir tęsiasi apimdamas visą vidurio, pietų ir pietryčių Europą. 

Savaime auga Mažojoje Azijoje, šiaurės Irane, Artimųjų Rytų šiaurinėje dalyje. Rytuose paplitusios visoje Vidurinėje Azijoje, išskyrus jos dykumų regionus. 

Taip pat savaiminės vakarinėje Šiaurės Afrikoje, įskaitant Atlaso kalnų regioną ir palei Viduržemio jūrą.

Dažnai auginamos parkuose.

Lietuvoje 
Lietuvoje introdukuotos. Šiaurinis baltųjų tuopų arealas netoli Lietuvos pietinių sienų - tai yra netoli Gardino pietinių priemiesčių (Gudija), o Lenkijoje šiek tiek į pietvakarius, pietus nuo Augustavo miesto. Viena žinomiausių Lietuvoje yra „Pajūrio tuopa“, tai savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Auga Pajūrio miestelyje, Šilalės rajone. Jos kamieno apimtis 1,3 metro aukštyje – 655 cm, medžio aukštis apie 40 m. Paskelbta saugoma 2006 m. Panašaus skersmens bei aukščio yra ir Atkočių tuopa Ukmergės rajone.

Augavietės 
Mėgsta augti drėgnose vietovėse, šalia upių, ežerų, regionuose, kur karštos vasaros ir šaltos ar švelnios žiemos.

Matmenys ir amžius 
Lapuotis ir lapus metantis medis. Auga greitai. Priklausomai nuo augimo regiono ir augimviečių, užauga 16-27 m, rečiau 35-45 m aukščio. Kamieno skersmuo vidutinio ūgio žmogus krūtinės aukštyje 1,5-3 m. Pietų Čekijos Nosislavo miestelyje 1904 metais augo 36 m aukščio, 3,52 m kamieno skersmens, 11,25 m kamieno apimties ir jai buvo 500 metų amžiaus, nors paprastai jos išgyvena 300-400 metų.

Morfologija 
Jų laja plačiai išsikerojusi. Ilgųjų ūglių lapų viršutinė pusė plika, žalia, apatinė – baltais plaukeliais vatota. Senų liemenų žievė suaižėjusi ir patamsėjusi. Kuokeliniai žirginiai 3-7 cm, piesteliniai – 10-12 cm ilgio. Žydi balandžio, rečiau gegužės mėn. Kuokeliniai žirginiai 3-7 cm, piesteliniai – 10-12 cm ilgio. Plinta šaknų atžalomis.

Panaudojimas 
Mediena lengva, minkšta, naudojama celiuliozės pramonėje.

Galerija

Šaltiniai 

Gluosniniai
Medžiai ir krūmai
Svyruoklinis gluosnis

Svyruoklinis gluosnis (Salix babylonica) – gluosninių (Salicaceae) šeimos medis.

Aukštis 10-12 m. Šakos plonos, ilgos, nusvirusios, dažnai beveik siekiančios žemę. Lapai linijiški, smulkiai dantyti, 9-16 cm ilgio ir 1-2,5 cm pločio.

Žirginiai iki 2,5 cm ilgio, nusvirę, išauga lapams skleidžiantis. Žydi balandžio-gegužės mėn.

Lietuvoje retai auginamas parkuose.

Dekoratyvinis, medingas augalas. Jauni lapai, šakutės ir žirginiai naudojami liaudies medicinoje.

Gluosniniai
Medžiai ir krūmai
Kazys Starkevičius

Kazys Starkevičius (g. 1956 m. liepos 23 d. Kauno rajone, Rokų kaime) – teisininkas, Lietuvos ir Kauno miesto savivaldybės politinis veikėjas, Seimo narys, buvęs LR žemės ūkio ministras.

Biografija 

Nuo 1963 m. mokėsi Rokų pradinėje mokykloje, 1967 m. perėjo į Kauno 13-ąją vidurinę mokyklą. Ją baigė 1974 m. 1974–1979 m. studijęs Vilniaus valstybinio universiteto Istorijos fakultete įgijo bibliotekininko ir bibliografo, 1984–1989 m. VU Teisės fakultete – teisininko specialybes.

Nuo 1979 m. dirbo Lietuvos mokslinės techninės informacijos instituto Kauno filiale informacijos sektoriaus vedėju. 1982–1990 m. buvo Kauno rajono ir miesto vykdomojo komiteto inspektorius, Bendrojo skyriaus vedėjas. 1990–1995 m. dirbo Kauno miesto savivaldybės Bendrojo skyriaus vedėju, 1995 m. – Teisės skyriaus vedėju, 1995–1997 m. – savivaldybės administratoriumi.

1997–2000 m. buvo Kauno apskrities viršininkas.

Išrinktas į 2000–2003 m., 2003–2007 m. ir 2007–2011 m. Kauno miesto savivaldybės tarybas. 2000–2001 m. ir 2003–2004 m. buvo Kauno miesto savivaldybės mero pirmasis pavaduotojas. Išrinktas į 2004-2008 m., 2008-2012 m. kadencijos Seimus. 2008–2012 m. – Lietuvos žemės ūkio ministras. Laimėjo 2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose.

Dalyvavo Sąjūdžio veikloje. Tėvynės sąjungos narys nuo 1996 m. 1999 m. įkūrė Lietuvos šeimos ūkininkų sąjungą ir buvo jos tarybos pirmininkas 1999–2004 m.

Nuorodos 
 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai;
 Asmeninis Kazio Starkevičiaus tinklalapis.

Išnašos 

|-

Seimo nariai
Lietuvos žemės ūkio ministrai
Kauno apskrities viršininkai
Lietuvos viešojo administravimo teisininkai
Adamantas

Adamantas (adamantiumas) ( – „nepalaužiamas, tvirtas“) graikų ir kitų tautų mitologijoje – nepaprastai tvirtas dieviškas plienas. Pirmą kartą jį paminėjo Hesiodas. Manoma, kad poetai (autoriai) turėjo omeny deimantą arba platiną.

 Graikų mitologijoje minima, kad iš šios medžiagos buvo pagaminti: Krono pjautuvas, Heraklio šalmas, Prometėjo grandinės.
 Romėnų mitologijoje minima, kad iš jo buvo pagamintos kolonos (Pragaro vartai) Tartare, parkų lentelės, Kerberio (Cerberio) grandinė .
 Skandinavų mitologijoje analogiškai Prometėjui adamanto grandinėmis požemyje sukaustytas Lokis.
 Žydų mitologijoje taip pat minimas admantas „Adamantas tvirtesnis už titnagą“ , tapatus deimantui pagal vartojimą.

Šaltiniai 
 Aleksandra Veličkienė „Antikos mitologijos žinynas“, Kaunas, „Šviesa“, 1995

Graikų mitologija
Žydų mitologija
Skandinavų mitologija
Romėnų mitologija

es:Adamantita
gl:Adamantium
Vincentas Borisevičius

Vincentas Borisevičius (1887 m. lapkričio 23 d.  Bebrininkuose, Paežerių valsčiuje, Vilkaviškio apskrityje – 1946 m. lapkričio 18 d. Vilniuje) – Lietuvos vyskupas. 1991 m. pradėta V. Borisevičiaus beatifikacijos byla.

Biografija 
1903 m. įstojo, o 1909 m. baigė Seinų kunigų seminariją. Baigęs studijas išsiųstas tęsti mokslus į Friburgo universitetą Šveicarijoje. 1910 m. gavo licensiato laipsnį, įšventinas į kunigus. Grįžęs į Lietuvą paskirtas dirbti Kalvarijos parapijos vikaru. Pirmojo pasaulinio karo metais buvo priverstas pasitraukti į Rusiją, išeivijoje dirbo pastoracinį darbą su kitais lietuvių pabėgėliais.

1918 m. grįžo į Lietuvą ir iškart paskirtas Marijampolės gimnazijos kapelionu. 1922–1926 m. Seinų kunigų seminarijos profesorius, dėstė moralinę ir pastoralinę teologiją. 1926 m. atvyko į Telšius, o 1927 m. įsteigus Telšių kunigų seminariją, tapo jos rektoriumi.

1940 m. pašventintas vyskupu. Sovietams okupavus Lietuvą pasisakė prieš bažnyčios persekiojimą. 1946 m. suimtas, kalintas ir kankintas, galiausiai nuteistas mirti. 1946 m. lapkričio 18 d. sušaudytas ir užkastas Tuskulėnuose. 1999 m. rugsėjo mėn. vyskupo palaikai surasti ir perkelti į Telšių katedros kriptą.

Šaltiniai 

Biografija

Nuorodos 

 Vincentas Borisevičius, vyskupas, kankinys (1887-1946).

Lietuvos vyskupai
Lietuvos kapelionai
Lietuvos kankiniai
Telšių kunigų seminarijos rektoriai
François Viète

François Viète (Fransua Vijetas; 1540–1603 m.) – prancūzų matematikas. 1591 m. sudarė algebros raidinę simboliką, sukūrė bendrą antro, trečio ir ketvirto laipsnio lygčių sprendimo metodą, sudarė lygties koeficientų ir šaknų sąryšių formules. Sukūrė algebrinių lygčių apytikslio sprendimo metodą. Sudarė plokščiojo ir sferinio trikampio formulių, funkcijas cos nx ir sin nx išreiškė laipsninėmis eilutėmis, pradėjo tirti begalines sandaugas. Sukūrė Vijeto teoremą – kvadratinių lygčių sprendimo būdą netaikant diskriminanto.

Vijetas, Fransua
Valgomasis bobausis

Valgomasis bobausis (Gyromitra esculenta) – bobausių (Gyromitra) genties grybas. Dzūkiškai žinomas kaip šmarška, aukštaitiškai – šmarkštas.

Kepurėlė beformė, 5-20 cm skersmens, vingiuotai raukšlėta, tuščiavidurė, nuo šviesiai iki tamsiai, beveik juodai rudos spalvos.
Kotas pilnaviduris, senų vaisiakūnių tuščiaviduris, baltas, viršutinė dalis dažniausiai storesnė, 3-8 cm ilgio, 2-5 cm storio.
Trama malonaus kvapo ir skonio, trapi, gelsva.

Auga balandžio-gegužės mėnesiais, kartais rudenį pušynuose, eglynuose, gaisravietėse, ant senų keliukų. Ypač dažnas Lietuvos pietrytinėje dalyje.

Bobausis vartojamas maistui džiovintas ir šviežias, prieš tai tris kartus gerai apvirus (po 15–20 min.). Grybuose yra nuodingos medžiagos giromitrino. Apsinuodijimas šiais grybais gali būti mirtinas. Ilgiau verdant arba džiovinant toksino kiekis valgomuosiuose bobausiuose smarkiai sumažinamas, tačiau ir taip paruošti grybai, jei jų vartojama daug ar dažnai, gali sukelti apsinuodijimą.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Valgomasis bobausis gali sukelti mirtinus apsinuodijimus
  

Aukšliagrybiai
Mėmiakalnis

Mėmiakalnis (arba Pratkūnų kalnas) – kalva Zarasų rajone, už 9 km nuo Salako, dešinėje Salako–Švedriškės kelio pusėje. Tai aukščiausia vieta šiaurės rytų Aukštaitijoje (239 m virš jūros lygio). Kalva moreninė sankrovinė. 

Šalia yra Pratkūnų ir Bajorėlių kaimai. Įsteigtas Pratkūnų geomorfologinis draustinis.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Pratkūnų kalnas (žemėlapis)

Lietuvos kalvos
Zarasų rajono savivaldybė
Stanislav Akanovič

Stanislav Akanovič (g. 1935 m. sausio 26 d. Vai­tie­šiū­nų kaime, Šal­či­nin­kų ra­j. – mirė 2018 m. balandžio 23 d. Vilniuje) – pedagogas, Aukščiausios Tarybos – Atkuriamojo Seimo narys.

Biografija 

1951 m. baigęs Ja­šiū­nų septynmetę mokyklą įstojo į Tra­kų mokytojų seminariją, kurią baigė 1955 m. 1967 m. baigė Vil­niaus aukštąją partinę mokyklą.

1955 m. Šalčininkų rajone dirbo kom­jau­ni­mo komitete, kultūros ir švietimo įstaigose. 1955–1957 m. atliko karinę tarnybą, grįžęs iš armijos dirbo Šalčininkų rajono mokyklose, 1960–1963 m. Ei­šiš­kių Kultūros skyriaus vedėjas. Nuo 1960 m. organizavo dainų ir šokių šventes bei kitus kultūrinius renginius rajone. 1966 m. spalio mėn. paskirtas Tra­kų ra­jo­no Vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotoju. 1982–1990 m. Vilniaus rajono Vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas. Jam vadovaujant rajono kolektyvai gausiai dalyvavo respublikinėse dainų ir šokių šventėse bei kituose renginiuose.

1990–1992 m. Aukščiausiosios Tarybos-Atkuriamojo Seimo deputatas. Balsuojant dėl Lietuvos Nepriklausomos Valstybės atstatymo susilaikė.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Biografija

Seimo nariai
Stasys Kašauskas

Stasys Kašauskas (g. 1943 m. rugpjūčio 10 d. Birikuose, Telšių apskritis) – Lietuvos žurnalistas, rašytojas, leidėjas.

Biografija 
Rašytojo Raimondo Kašausko brolis. 1962–1964 m. studijavo Vilniaus universitete (VU). 1964–1967 m. tarnavo SSRS kariuomenėje. 1968–1971 m. dirbo dienraščių „Komjaunimo tiesa“, „Tiesa“, 1971–1975 m. savaitraščių „Gimtasis kraštas“, 1975–1980 m. „Literatūra ir menas“ redakcijose. 1981 m. VU baigė žurnalistiką. 1980–1989 m. žurnalo „Moksleivis“ vyr. redaktoriaus pavaduotojas.

1989–1990 m. SSRS liaudies deputatas, 1990–1992 m. LR Aukščiausios Tarybos deputatas. 1992–1993 m. savaitraščio „Atgimimas“ redaktorius. 1992–2000 m. žurnalo „Lithuania in the World“ leidėjas ir vyriausiasis redaktorius. 2001–2004 m. leidyklos „Artlora“ direktorius.

Nuo 1998 m. Dominikos Respublikos garbės generalinis konsulas Lietuvoje. Paskelbė daugybę publikacijų periodinėje spaudoje. Turi keletą valstybės apdovanojimų.

Kūryba 
Debiutavo kaip socializmo statybos romantikas ir patoso reiškėjas. Parengė emocingai komentuojamų dokumentų, susijusių su II pasaulinio karo kolizijomis Lietuvoje.

Įvertinimas 
 1989 m. Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija
 2000 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis
 2010 m. atminimo medalis „Lietuvos nepriklausomybės atkūrimui 20 metų“

Bibliografija 
 Žemė nelieka skolinga: apybraiža apie Kulvos melžėją S. Kuodienę. – Vilnius, 1974.
 Žmonės didelėje žemėje: reportažai apie BAM’ą. – Vilnius: Mintis, 1977. – 61 p.
 Gyvenimo vagos: apybraža apie Rokiškio raj. Liudo Giros kolūkį. – Vilnius, 1980.
 Negrįžtantis bumerangas: kelionės apybraiža. – Vilnius: Mintis, 1980. – 128 p.
 Gyvenimo paveikslai: publicistinės novelės. – Vilnius: Vaga, 1982. – 204 p.
 Mes, Adomo vaikai: ironiška proza. – Vilnius: Vaga, 1984. – 221 p.
 Nekasdieniai pasimatymai: meninės apybraižos. – Vilnius, 1985.
 Meilė ir kiti žaidimai: ironiška proza. – Vilnius: Vyturys, 1987. – 190 p.
 Einu namo: meninė publicistika. – Vilnius: Vaga, 1988. – 214 p.
 Tiesos sakymas: meninė publicistika. – Vilnius: Mintis, 1988. – 137 p.
 Leisk, Viešpatie, numirti (Brailio raštas). – Vilnius: Versmė, 1991. – 264 p.
 Gyvenimo paveikslai: publicistikos rinktinė. – Vilnius: Standartų spaustuvė, 2003. – 519 p. 
 1990 kovo vienuoliktoji Lietuvos valstybingumo raidoje (sud. Stasys Kašauskas, Birutė Valionytė). – Vilnius: Artlora, 2005. – 40 p.: iliustr. – ISBN 9955-508-14-0
 1990 kovo 11 Lietuvos valstybingumo raidoje (sud. Stasys Kašauskas, Birutė Valionytė). – Vilnius: Artlora, 2006. – 40 p.: iliustr. – ISBN 9955-508-20-5
 11 March 1990 in the evolution of еру statehood of Lithuania (compiled by Stasys Kašauskas, Birutė Valionytė). – Vilnius: Artlora, 2007. – 40 p.: iliustr. – ISBN 9955-508-21-3

Šaltiniai 

Seimo nariai
Garbės konsulai Lietuvoje
Lietuvos rašytojai
Lietuvos redaktoriai
Sergej Pirožkov

Sergej Pirožkov (1958 m. rugsėjo 19 d. Kazachijos TSR, Semipalatinske – 1998 m. rugpjūčio 24 d. Visagine) – inžinierius, Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija 

1975–1977 m. mokėsi Maskvos M. Lomonosovo valstybiniame universitete, 1987 m. baigė Leningrado politechnikos institutą, inžinierius.

1978–1982 m. Semipalatinsko branduolinio poligono derintojas, laborantas. 1982–1985 m. – Ignalinos atominės elektrinės šiluminių procesų ir šiluminės technikos prietaisų kontrolės elektrošaltkalvis. 1985–1990 m. šios elektrinės skaičiavimo technikos inžinierius. 1990 m. balandžio 7 d. išrinktas Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo deputatu.

Buvo Lietuvos komunistų partijos narys, šios partijos Sniečkaus gyvenvietės komiteto biuro narys.

Seimo nariai
Bedlendas

Bedlendas () – JAV, Pietų Dakotoje paplitusios savitos uolos. Pats pavadinimas kilęs iš angliškų žodžių bad land, reiškiančių bloga žemė. Jame įkurtas Bedlendo nacionalinis parkas.

Bedlendo istorija 
Atšiauriame ir rūsčiame bedlende daugybę metų lankėsi siju genties indėnai. Vietovės atsiradimas siejamas su pietvakariuose dunksančiu 2207 m aukščio Black Hills'u. Maždaug prieš 65 mln. metų jis iškilo iš žemyninės jūros dugno. Ilgainiui dėl erozijos į rytus plytinčioje lygumoje susidarė pelkėta, sluoksniuota lyguma. Prieš maždaug 30 mln. metų dėl klimato pokyčių pelkės virto pievomis. Vėjo ir lietaus erozijos su šaknimis rovė žolę, sraunūs upokšniai plovė dirvožemį, išgrauždami smailes ir kupolus, o kaitri saulė neleido augt naujai augalijai. Ši erozija tebevyksta ir dabar.

Bedlendo gaivinimas, augalija ir gyvūnija 

Bedlendo gaivinimas pradėtas įkūrus Bedlendo nacionalinį gamtos paminklą, 1930 m. 1978 m. jam buvo suteiktas nacionalinio parko statusas. Bedlende paplitę driežai, gyvatės, paukščiai, šikšnosparniai, preriniai šuniukai, kai kur ganosi bizonai ir antilopės. Gražiausia bedlende vasarą, kai sausoje žemėje kaip stebuklas išauga Mariposos lelija.

Bedlendų paplitimas 

Bedlendai paplitę šiaurės Amerikoje. Gan dideli jų plotai esti Santa Kruzo saloje, Pietinėje Kalifornijos pakrantėje. Tai – Kalifornijos bedlendai. Bedlendai atsiranda dėl erozijos. Dažnai ją sukelia pats žmogus.

Uolos
JAV geografija
Vladislavas Švedas

Vladislavas Švedas (, g. 1944 m. liepos 1 d. Maskvoje) – sovietinis partinis bei politinis veikėjas.

Biografija 
1947 m. su šeima atvyko į Lietuvą. 1961–1963 m. Utenos laboratorinių elektros krosnelių gamyklos darbininkas. 1963-1967 m. studijavo Kauno politechnikos institute, inžinierius mechanikas. 1967–1969 m. laboratorinių elektros krosnelių gamyklos technologas, konstruktorius, meistras, baro viršininkas. Nuo 1969 m. komjaunimo darbuotojas, 1970-1975 m. dirbo LLKJS CK. Nuo 1975 m. partinis darbuotojas: 1978-1981 m. LKP Vilniaus miesto Lenino rajono komiteto sekretorius, 1983-1987 m. Vilniaus miesto Spalio rajono komiteto II, nuo 1987 m. I sekretorius. 1983 m. baigė Vilniaus aukštąją partinę mokyklą. 1990–1992 m. LKP (SSKP) Centro komiteto II sekretorius. 

1990 m. lapkričio 24 d. – 1991 m. lapkričio 5 d. Aukščiausiosios Tarybos deputatas.  Vienas 1991 m. sausio 13 d. perversmo organizatorių, kaltinamas antivalstybinių organizacijų kūrimu, žmonių žudymo organizavimu, žmonių sužalojimu ir kitais nusikaltimais.  1992 m. pabėgo į Baltarusiją, iki 1996 m. gyveno Vitebske. Nuo 1996 m. gyvena Maskvoje. Dirbo Vladimiro Žirinovskio vadovaujamos Liberalų demokratų partijos sekretoriate, 2004 m. liepos mėn. išėjo į pensiją. 2019 m. Sausio 13-osios įvykių byloje pripažintas kaltu ir nuteistas 10 metų laisvės atėmimo bausme. 

Yra paskelbęs straipsnių socialiniais, ekonomikos ir politikos klausimais.

Įvertinimas 
 1978 m. LTSR komjaunimo premija

Šaltiniai 

Seimo nariai
Lietuvos TSR politiniai veikėjai
Lietuvos nusikaltėliai
Rusijos politikai
Gran Canaria (krepšinio klubas)

Gran Canaria – Ispanijos krepšinio klubas.

Du kartus klubui yra pavykę pasiekti penktą vietą ACB lygoje. ULEB taurės turnyre aukščiausias pasiekimas – aštunfinalio barjeras (2004 ir 2007 m.).

Pasiekimai 

Ispanijos Supertaurė: 2016

Nuorodos 

ACB lygos puslapis
ULEB taurės puslapis

Ispanijos krepšinio klubai
Arabų raštas

Arãbų rãštas – iš aramėjų rašto išsivysčiusi abėcėlė, naudojama kai kurių Afrikos ir Azijos kalbų garsams užrašyti, iš jų – arabų, persų (farsi), kurdų, urdu, turkų (iki 1928 m.) ir kt.

Standartinė transliteracija yra ISO 233.

Rašto principai

Poziciniai raidžių variantai 
Arabų raštas priebalsinis – tai reiškia, jog kasdieniniame rašte trumpieji balsiai nežymimi. Rašoma iš dešinės į kairę, iš viršaus į apačią. Abėcėlę sudaro 28 pagrindinės raidės. Dauguma raidžių turi 4 pozicinius variantus: atskirtą, pradinį, vidurinį ir baigiamąjį.

 Pradinis raidės variantas naudojamas žodžio pradžioje arba po raidės, kuri neturi vidurinio varianto (net ir žodžio viduryje).
 Vidurinis raidės variantas rašomas tik tuomet, kai raidė seka po kitos, turinčios visus variantus, ir yra žodžio viduryje.
 Kai raidė neturi vidurinio varianto, naudojamas baigiamasis (tuomet tolesnė raidė bus pradinė). Jis visuomet naudojamas žodžio pabaigoje.
 Atskirta raidė tašoma tuomet, kai joks jungimas neįmanomas (žodis iš vienos raidės, raidė stovi žodžio gale po kitos, neturinčios vidurinio ar pradinio varianto ir pan.)

Balsių žymėjimas 

Nors arabų raštas priebalsinis, ilgieji balsiai rašte visgi žymimi. Balsių arabų kalboje tik 6 (neįskaitant gausių alofonų): [a], [i], [u], [ā], [ī], [ū]. Šiam tikslui naudojamos pusbalsius [w] ir [j] žyminčios raidės (ي, و) bei jokiam specialiam garsui nepriskirta raidė alif. و pailgina [u], ي pailgina [i], o alifas – [a].

Diakritikai 

Trumpieji balsiai arabų kalboje gali būti žymimi diakritikais. Šie ženklai taip pat naudojami išreikšti kai kurioms kitoms žodžių fonetinėms savybėms: priebalsių ilgumui (t. y. sudvigubėjimui), hamzei (reiškiniui, panašiam į žemaičių, danų ar latvių laužtinę priegaidę ar vokiečių knachlautą), gramatinėms formoms ir pan. Šie ženklai fakultatyvūs – jie vartojami daugmaž taip pat kaip ir lietuvių kalbos kirčio ženklai (žodynuose, vadovėliuose ir pan. Taip pat šventuosiuose raštuose (Korane)). Vadinasi, norint taisyklingai perskaityti arabų kalbos žodžius vien abėcėlės išmanyti nepakanka – reikia turėti supratimą apie arabų kalbos morfologinę bei sintaksinę sandarą.

Arabų kalboje vartojami šie diakritikai balsiams pažymėti:

Kiti diakritikai:

Abėcėlė 

Abdžadai
Arabų kultūra
Gabriel Jan Mincevič

Gabriel Jan Mincevič (1938 m. kovo 25 d. Sužionyse, Vilniaus rajonas – 2016 m. gruodžio 7 d. Vilniuje) – Lietuvos ir Vilniaus rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, dirigentas, mokslų daktaras.

Biografija 
1968 m. baigė Vilniaus konservatoriją, choro dirigentas, 2000 m. Varšuvos Kardinolo Vyšinskio universitete baigė Popiežiaus teologijos studiją, magistras teologas.

1968–1975 m. Vilniaus 26-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytojas, 1975 m. atleistas iš darbo už religinę veiklą. 1975–1992 m. dirbo Nemenčinės vidurinėje mokykloje.

1992–2004 m. Seimo narys. 2005 m. Nemenčinės kultūros namų vadovas. 2007–2011 m. Vilniaus rajono savivaldybės mero pavaduotojas.

2004–2016 m. Vilniaus rajono savivaldybės tarybos narys. 

Lietuvos Lenkų sąjungos narys, 1991–1994 m. šios sąjungos vyriausiosios valdybos pirmininkas, vėliau Lietuvos lenkų rinkimų akcijos narys.

Lenkų ansamblio „Wileńszczyzna“ vadovas. Sutuoktinė Natalija.

Šaltiniai 

Seimo nariai
Vilniaus rajono politikai
Lietuvos lenkų bendruomenės veikėjai
Albinas Albertynas

Albinas Albertynas (1934 m. vasario 28 d. Kampiškių kaime, Vilkaviškio raj. – 2005 m. gegužės 15 d.) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 

1944 m. spalio mėn. teko pasitraukti į Vokietiją. Bombardavimo metu atsiskyrė nuo tėvų ir gyveno tarp svetimų. Po karo šeima sugrįžo į namus, išskyrus tėvą, kuris Raudonosios armijos eilėse žuvo fronte. 1946 m. baigė Kampiškių pradžios mokyklą 1950 m. baigė Vištyčio progimnaziją ir įstojo į Kauno sodininkystės – daržininkystės technikumą. 1952 m. birželio mėn. valstybės saugumo organų areštuotas ir pagal RTFSR baudžiamojo kodekso 58 str. nuteistas 10-čia metų laisvės atėmimo. Po Stalino mirties 1954 m. išleistas į laisvę. 1955–1958 m. tarnavo tarybinėje armijoje. 1960 m. baigė Kauno sodininkystės – daržininkystės technikumą. 1964 m. baigė Respublikinę vadovaujančiųjų kadrų rengimo mokyklą Dotnuvoje, 1968 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją.

1961–1992 m. Marijampolės rajono Sasnavos kolūkio vyr. agronomas, ekonomistas.

1988 m. įsitraukė į Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio darbą, įkūrė Sąjūdžio grupę Sasnavoje. 1990 m. spalio mėn. Kaimo žmonių suvažiavime buvo išrinktas į Lietuvos žemdirbių sąjungos tarybą, vėliau į tarybos prezidiumą. 1991 m. įsitraukė į Lietuvos ateities forumo veiklą. 1992 m. kovo mėn. Lietuvos žemės ūkio darbuotojų profesinių sąjungų federacijos neeiliniame suvažiavime išrinktas Bežemių – mažažemių reikalų komisijos pirmininku.

1992–1996 m. Seimo narys, išrinktas Jurbarko rinkimų apylinkėje. Dirbo Lietuvos demokratinės darbo partijos frakcijoje. Nuo 1995 m. Lietuvos socialistų partijos narys, tarybos narys. Žmona Ramutė.

Seimo nariai
Vytautas Astrauskas (1927)

Vytautas Astrauskas (1927 m. kovo 23 d. Maceniuose, Plungės valsčius – 2004 m. rugpjūčio 26 d.) – Lietuvos gydytojas patologas fiziologas, reumatologas, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1940–1946 m. mokėsi Plungės gimnazijoje. 1946–1952 m. studijavo Vilniaus universiteto Medicinos fakultete. 1968 m. medicinos mokslų kandidatas, 1972 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras, profesorius.

1968–1992 m. Eksperimentinės ir klinikinės medicinos instituto darbuotojas, 1952–1961 m. mokslinis sekretorius, nuo 1964 m. Eksperimentinės patologijos laboratorijos vedėjas.

Nuo 1962 m. LSSR endokrinologų mokslinės draugijos pirmininkas, nuo 1982 m. dar ir LSSR sveikatos apsaugos ministerijos medicinos mokslų koordinavimo tarybos pirmininko pavaduotojas. 1977 m. LTSR nusipelnęs mokslo veikėjas. 

Žmona Danutė Linutė, dukterys Eglė, Eiva.

Mokslinė veikla 
Tyrinėjo reumatines ligas, paskelbė per 250 mokslinių darbų. Kartu su bendradarbiais užregistravo 29 išradimus. Pusę metų dirbo JAV Klyvlendo klinikų Tyrimo skyriuje, 1991 m. Vokietijoje, Friburge. Paskelbė mokslinių darbų iš patologinės fiziologijos, imunologijos, biochemijos.

Politinė veikla 
1955–1990 m. SSKP narys, keletą kartų buvo instituto partinės organizacijos sekretorius. 1955–1956 m. Vilniaus miesto deputatas.

1992–1996 m. Seimo narys, išrinktas Antakalnio rinkimų apylinkėje.  Dirbo Lietuvos demokratinės darbo partijos frakcijoje.  1996 m. Krikščionių demokratų sąjungos narys.

Bibliografija 
 Medicinos terminų žodynas, su kitais, 1980 m.
 Cukrinis diabetas, 1988 m.
 Klinikinė biochemija, vadovėlis studentams

Šaltiniai 

Seimo nariai
Lietuvos reumatologai
Patologai
Juozas Bastys

Juozas Bastys (1934 m. lapkričio 20 d. Naujokaičiuose, Šakių raj. – 1994 m. spalio 8 d.) – Lietuvos ūkio, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 

1953 m. baigęs Raudonės vidurinę mokyklą, dirbo Jurbarko rajoninio laikraščio redakcijoje. 1954–1958 m. dirbo pedagoginį darbą Gelgaudiškio vaikų namuose, Lukšių vidurinėje ir Pavilkijo septynmetėje mokykloje. 1958–1961 m. LLKJS Šakių rajono komiteto sekretorius.

1961–1991 m. Šakių rajono Kriūkų kolūkio pirmininkas, 1992 m. UAB „Agrolina“ direktorius. 1992–1995 m. Seimo narys, dirbo Lietuvos demokratinės darbo partijos (LDDP) frakcijoje.

Buvo TSKP narys, nuo 1989 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys.

Žmona Aldona, vaikai Kęstutis, Birutė, Algirdas, Jūratė, Mindaugas.

Išnašos 

Seimo nariai
Vanda Briedienė

Vanda Briedienė (1932 m. lapkričio 13 d. Biržuose – 2013 m. balandžio 27 d.) – ekonomistė, Lietuvos politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija 
Mokėsi Biržų gimnazijoje. 1949–1957 m. su motina buvo tremtyje Irkutsko srities Taišeto rajono Sujetichos gyvenvietėje. Dirbdama baigė vakarinę vidurinę mokyklą, 1955 m. įstojo į Visasąjunginį neakivaizdinį finansų ir ekonomikos institutą, kurio pirmuosius du kursus baigė Irkutske. 1958–1965 m. Panevėžio statybos-remonto valdybos ekonomistė. 1960 m. Maskvoje baigė finansų ir ekonomikos institutą. 1966–1968 m. mokėsi Vilniaus universiteto aspirantūroje, 1969 m. ekonomikos mokslų kandidatė. 

Nuo 1968 m. Vilniaus universiteto vyr. dėstytoja. 1973–1977 m. Liaudies ūkio specialistų tobulinimosi instituto katedros vedėja. 1978–1992 m. Lietuvos kūno kultūros instituto ir Kauno medicinos instituto docentė. 1992–1996 m. LR Seimo narė, išrinkta pagal Lietuvos krikščionių demokratų partijos, Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos ir Lietuvos demokratų partijos sąrašą. 

Yra paskelbusi mokslinių straipsnių ekonomikos, kvalifikacijos kėlimo klausimais.
1991–2000 m. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos narė, nuo 1993 m. šios sąjungos tarybos, valdybos narė. 2004 m. LR Seimo rinkimuose atstovavo Lietuvių tautininkų sąjungai.  Kauno Šančių bendruomenės Centro Valdybos pirmininkė, Tarptautinės buvusių politkalinių ir komunizmo aukų asociacijos (Inter-Asso) Prezidiumo narė. Palaidota Karmėlavos kapinėse.

Sūnus Vitalis Briedis biomedicinos mokslų daktaras, LSMU profesorius.

Šaltiniai 

Seimo nariai
Lietuvos ekonomistai
Antanas Būdvytis

Antanas Būdvytis (1928 m. rugpjūčio 16 d. Jonikaičiuose, Švėkšnos valsčius – 1998 m. sausio 13 d. Akademijoje) – Lietuvos agronomas, partinis, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1935–1940 m. mokėsi Kurmių pradžios mokykloje, 1940–1946 m. Švėkšnos gimnazijoje. 1946–1951 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje, agronomas.

1951–1952 m. Anovilio sovietinio ūkio agronomas. 1952–1954 m. LSSR mokslų akademijos (LMA) Žemdirbystės ir dirvožemio instituto jaunesnysis mokslinis bendradarbis. 1956–1960 m. Lietuvos žemdirbystės instituto informacijos ir patentotyros skyriaus vyresnysis mokslinis bendradarbis. 1960 m. žemės ūkio mokslų kandidatas. 1962–1966 m. Žemdirbystės instituto direktoriaus pavaduotojas mokslo reikalams, 1966–1989 m. direktorius, mokslinės tarybos pirmininkas. Nuo 1972 m. vyresnysis mokslinis bendradarbis. 1989–1992 m. instituto direktoriaus patarėjas. 1992–1996 m. LR Seimo narys, dirbo LDDP frakcijoje. 

Nuo 1960 m. SSKP narys. 1966–1976 m. kandidatas į LKP CK narius, 1976–1981 m. LKP CK narys. Nuo 1990 m. LDDP narys.

Nuo 1978 m. SSRS žemės ūkio mokslų akademijos narys korespondentas. Nuo 1986 m. „Agronomų seklyčios“ narys bei vadovas. 1996 m. kovo 27 d. išrinktas Baltarusijos Respublikos agrarinių mokslų akademijos tikruoju nariu (akademiku). Lietuvos žemdirbių sąjungos narys. Žmona Vanda (g. 1919 m.), sūnus Saulius, dukra Alma. Palaidotas Gėlainiuose.

Mokslinė veikla 
Mokslinio darbo sritis – lauko darbų organizavimas. Paskelbė apie 150 mokslinių straipsnių.

Įvertinimas 
 1972 m. birželio 14 d. LTSR nusipelnęs agronomas
 1976 m. lapkričio 4 d. SSRS valstybinė premija (su kitais)
 1988 m. gruodžio 19 d. SSRS nusipelnęs žemės ūkio darbuotojas

Šaltiniai

Literatūra 
 Po saule: apie akademiką Antaną Būdvytį (sud. Aloyzas Urbonas). – Vilnius: Margi raštai, 1997. – 193 p.: iliustr. – ISBN 9986-09-159-4
 Литовский дневник / Юрий Черниченко. – М.: Сов. Россия, 1979.
 Antanas Būdvytis, Atėjo metas užrašyti: dienoraščiai. - Lietuvos žemdirbystės institutas, 2003. - 437 p.: iliustr. - ISBN 9986-527-93-7

Mokslų akademijų nariai
Seimo nariai
Lietuvos žemės ūkio teoretikai
Lietuvos agronomai
Oksalo rūgštis

Oksalo rūgštis dar vadinama etano dirūgštimi arba rūgštynių rūgštimi. Tai cheminis junginys, kurio molekulinė formulė H2C2O4. Ši rūgštis turi dvi karboksigrupes: HOOC-COOH. Tai palyginti stipri organinė rūgštis, 10 000 kartų stipresnė už acto rūgštį.

Gryna oksalo rūgštis – bespalviai kristalai, besilydantys 189 °C. Oksalo rūgšties dihidratas lydosi 101,5 °C (staigiai šildant).

Gavimas 
Laboratorijoje oksalo rūgštis yra gaunama azoto rūgštimi oksiduojant sacharozę, naudojant vanadžio pentoksidą kaip katalizatorių. Pramonėje oksalo rūgštis gaunama iš natrio arba kalio formiato, kaitinant jį 400 °C temperatūroje.

Paplitimas gamtoje 
Oksalo rūgštis ir jos druskos – oksalatai – yra labai paplitę junginiai, randami daugelyje augalų. Monokalio oksalato yra rūgštynėse, kiškio kopūstuose, rabarbaruose. Kalcio oksalato ypač gausu vandens augalijoje, grybuose, paparčiuose, kerpėse. Truputis jo visada aptinkama žmogaus šlapime, dažnai jis įeina į šlapimo pūslės bei inkstų akmenų sudėtį.

Saugumas 
Oksalo rūgšties perteklius dirgina virškinamojo trakto sieneles, o dideliais kiekiais yra kenksminga. Kadangi ji lengvai jungiasi su metalais, pvz., kalciu, ilgalaikis maisto su dideliais oksalo rūgšties kiekiais vartojimas gali sukelti maistinių medžiagų trūkumą organizme. Saikingas oksalo rūgštį turinčių produktų vartojimas sveikam žmogui neturėtų kenkti.

Oksalo rūgšties LD50 yra apie 22 g žmogui, sveriančiam 60 kg.

Naudojimas
Bitininkystėje 3,5 proc. rūgšies tirpalas naudojamas Varoatozės erkių (Varroa destructor) naikinimui. Taip kovojama su varoatoze.

Inašos

Nuorodos

Organinės rūgštys
Bitininkystė
Kęstutis Gaška

Kęstutis Gaška (1943 m. kovo 28 d. Žeimelyje, Šiaulių apskritis – 2012 m. lapkričio 13 d.) – inžinierius, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Tėvas buvo agronomas, žemės ūkio mokyklos direktorius, mama – pradžios mokyklos mokytoja. 1944 m. tėvai su vyresniaisiais vaikais – Remigijumi, Vida ir Aleksandru artėjant frontui pasitraukė į Vakarus. 1950 m. kartu su dvyne seserimi Dalia įsivaikino tuometinis LSSR užsienio reikalų ministras Ignas Gaška – senelio Aleksandro brolis.

1961 m. baigė Vilniaus Salomėjos Neries vidurinę mokyklą. 1967 m. baigė Kauno politechnikos instituto Vilniaus filialą, įgijo radijo aparatūros konstravimo ir gamybos technologijos inžinieriaus specialybę.

1967–1971 m. Kauno politechnikumo dėstytojas. 1971–1989 m. LSSR mokslų akademijos Puslaidininkių fizikos instituto inžinierius, aspirantas, jaunesnysis mokslinis bendradarbis, grupės vadovas. 1982 m. apgynė technikos mokslų kandidato disertaciją.  1989 m. Vilniaus įmonės „Archprojektas“ direktoriaus pavaduotojas. Trijų kryžių paminklo statybos vadovas, Nepriklausomybės dešimtmečio paminklo atstatymo Joniškyje vadovas, statė Rezistencijos aukų paminklą Želvoje. LDK Gedimino paminklo statybos fondo pirmininkas.

1989–1990 m. Puslaidininkių fizikos instituto bandomosios gamyklos „Helikonas“ direktorius. 1991 m. įkūrė personalinę įmonę „APSĖ“. 1992–1996 m. LR Seimo narys.  1997 m. Turto saugos įmonių asociacijos prezidentas. 1998–1999 m. mokslinės gamybinės akcinės bendrovės „Precizika“ gamybos vadovas, Turto valdymo departamento direktorius. 2001–2002 m. žemės ūkio bendrovės „Pavasaris“ komercijos direktorius. 2002–2003 m. UAB „Mineraliniai vandenys“ vadybininkas, 2004 m. direktoriaus pavaduotojas komercijai. 2003 m. mokėsi JAV. Nuo 2005 m. pensininkas. 2006–2007 m. UAB „Spedline“ direktorius.

Nuo 1992 m. LDDP narys, nuo 2004 m. Lietuvos liaudies sąjungos „Už teisingą Lietuvą“ narys. Išsiskyręs, buvusi žmona Audronė, duktė Ieva, sūnus Aleksandras, augintiniai dvynukai Greta ir Aida.  Palai­dotas Žeimelio kapinėse.

Šaltiniai 

Seimo nariai
Lietuvos radijo inžinieriai
Vladas Morkus

Vladas Morkus (1897 m. birželio 27 d. Kasiulkuose, Raseinių rajonas – 1944 m. Sevuralage, Sverdlovsko sritis) – Lietuvos aviatorius, pirmasis lietuvis, atlikęs šuolį parašiutu.

Biografija 
Gimė Kasiulkuose, netoli Ariogalos. 1919 m. išėjo tarnauti savanoriu į Lietuvos kariuo­menę, baigė karo mokyklą. Dalyvavo mūšiuose su lenkais ties Širvintomis ir Giedraičiais. Po Pirmojo pasaulinio karo tarnavo pasienyje Perlo­joje ir Marijampolėje. Vėliau perėjo į aviaciją, išmoko skraidyti, buvo oro žvalgas. Kaip pasakoja jį pažinojusieji, kapitonas V. Morkus buvo kantrus, ramus ir geraširdis žmogus. Jis nesišalindavęs nemėgstamų darbų, ką sumanęs, tą ir padarydavęs.

1928 m. sausio 26 d. Aleksoto aerodrome išbandė itališką „Salvator“ (liet. „Gelbėtojas”) firmos gelbėjimosi parašiutą. Tai buvo pirmas lietuvio šuolis parašiutu. Ne visi to meto parašiutai buvo patikimi, tik 1927 m. pradėta juos pirkti iš užsienio firmų. Pirkiniai brangiai atsieidavo valstybės iždui: 1933 m. vienas „Salvator“ parašiutas kainavo 3588 litus. Pirmojo šuolio proga firmos atstovai V. Morkui padovanojo auksinį ženkliuką, kurį įteikdavo kiekvienam, kuris atlikdavo šuolį „Salvator“ parašiutu.

1934 m. birželio 6-7 d dalyvavo  voldemarininkų nesėkmingame bandyme sukilti prieš Lietuvos prezidentą Antaną Smetoną. Padavė prašymą į atsargą išleisti.

1935 m. palikęs karo aviaciją dirbo Prekybos, pramonės ir amatų rūmuose. Aktyviai dalyvavo Lietuvos aeroklubo veikloje, buvo išrinktas jo iždininku. 1935 m. kaip Lietuvos aeroklubo atstovas kartu su Vytautu Žem­kalniu-Lands­bergiu dalyvavo Tarptautinės aviacijos sporto federacijos (FAJ) konferencijoje Dubrovnike (Kroatija), kur balsavo už tai, kad SSRS būtų priimta į FAJ narius.

1941 m. birželio 14 d. buvo suimtas ir išvežtas į Sibirą, kalėjo Sverd­lovsko srityje, lageryje prie Losvės upės. Ten 1944 m. ir mirė.

Šaltiniai 

Lietuvos karo lakūnai
Lietuvos kapitonai
Lietuvos parašiutininkai
Lietuvos prekybos rūmų darbuotojai
Voldemarininkai