joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jurijus Prokofjevas

Jurijus Prokofjevas (, g. 1939 m. Muinake, Karakalpakijos TSR) – tarybinis partinis veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.

Biografija 
1962 m. baigė Maskvos automechanikos institutą, 1972 m. – Neakivaizdinę aukštąją partinę mokyklą prie TSKP CK. Ekonomikos mokslų kandidatas.

1957 m. pradėjo dirbti pionierių vadovu vienoje iš Maskvos vidurinių mokyklų, buvo Automechanikos instituto komjaunimo komiteto sekretoriumi, Maskvos Pervomaisko rajono komjaunimo komiteto instruktoriumi, antruoju, vėliau – pirmuoju sekretoriumi, Maskvos miesto komjaunimo komiteto skyriaus vedėju.

Nuo 1968 m. – partinis funkcionierius: TSKP Maskvos miesto komiteto instruktorius, skyriaus vedėjo pavaduotojas, 1977–1985 m. – TSKP Maskvos miesto Kuibyševo rajono komiteto sekretorius, antrasis sekretorius, pirmasis sekretorius. 1985 m. – TSKP Maskvos miesto komiteto skyriaus vedėjas. 1986–1988 m. buvo Maskvos miesto Vykdomojo komiteto sekretorius. Nuo 1988 m. – TSKP Maskvos miesto komiteto sekretorius, antrasis sekretorius, pirmasis sekretorius. 1990–1991 m. buvo TSKP CK Politinio biuro narys. 

Žlugus TSKP įkūrė keletą aukštųjų technologijų įmonių, vadovavo akcinei bendrovei „TV-Inform“. Šiuo metu yra Rusijos visuomeninio socialistinio judėjimo prezidiumo pirmininkas.

Apdovanojimai 
 Darbo raudonosios vėliavos ordinas (1976 m., už derliaus nuėmimą)
 du Garbės ženklo ordinai (1972 m. – už durpynų gaisrų gesinimo organizavimą, 1980 m. – už penkmečio planų vykdymą
 Tautų draugystės ordinas (1985 m., už Pasaulinio jaunimo ir studentų festivalio Maskvoje organizavimą)
 Aukštutinės Voltos Garbės ordinas (1990 m.)
 Rusijos Federacijos Valstybinė premija (2000 m., už naujų technologijų diegimą perduodant informaciją TV kanalais).

Šaltiniai 

TSRS politikai
Nachmanas Rachmilevičius

Nachmanas Rachmilevičius (1876 m. gegužės 25 d. Valkaviskas, Gardino apskritis, Rusijos imperija – 1942 m. sausio 27 d. Jeruzalė, Izraelis) – Lietuvos ekonomistas, diplomatas, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1889 m. baigė Valkavisko apskrities realinę mokyklą, Bensheimo humanitarinę gimnaziją (Hesenas). 1896–1900 m. studijavo gamtotyrą ir filosofiją Karaliaučiaus ir fiziką, chemiją bei aukštąją matematiką Heidelbergo universitete. 1900 m. Heidelbergo universitete apgynė daktaro disertaciją ir gavo filosofijos daktaro laipsnį.

1905 m. grįžo į Lietuvą, Vilniuje prekiauvo miško medžiaga, kartu įsitraukė ir į visuomeninę veiklą. Pirmojo pasaulinio karo metais Centrinio žydų tremtinių komiteto vicepirmininkas, kraštą užėmus vokiečiams 1916–1918 m. – Vilniaus miesto valdybos narys. 

Nuo 1918 m. gruodžio 11 d. Lietuvos Valstybės Tarybos narys. 1918 m. gruodžio 26 d. – 1920 m. balandžio 22 d. buvo Prekybos ir pramonės viceministras.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas IV (Telšių) rinkimų apygardoje. Priklausė žydų frakcijai.

1928–1932 m. gyveno ir dirbo Berlyne. Nuo 1935 m. sausio 10 d. Lietuvos generalinis konsulas Tel Avive.

Įvertinimas 
 1933 m. Lietuvos Didžiojo kunigaikščio Gedimino 5 laipsnio ordinas.

Literatūra 
 Rachmilevičius Nachmanas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 46.
 Rachmilevičius Nachmanas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1961, t. 24, p. 315.
 Bendikaitė E., Rachmilevičius Nachmanas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 291–293.
 Šarūnas Liekis, A State within a State? Jewish autonomy in Lithuania 1918–1925, Vilnius 2003, ISBN 9955-9613-5-X, p. 183–186

Šaltiniai 

Seimo atstovai
Lietuvos diplomatai
Vilniaus politikai
Lietuvos ekonomistai
Lietuvos žydų visuomenės veikėjai
Kolonas (Panama)

Kolonas () – miestas šiaurės Panamoje, Karibų jūros pakrantėje, prie Panamos kanalo žiočių, Mansanilijo saloje. Kolono provincijos administracinis centras. Tai antras pagal svarbą šalies miestas. Yra autostrada ir geležinkelis į Panamos miestą, veikia Enrikės A. Chimeneso oro uostas. Svarbus jūrų uostas, yra Mansanilijo tarptautinis jūrų terminalas. Verčiamasi daugiausia prekyba, uosto aptarnavimu. Taip pat elektrotechnikos, tekstilės, navigacijos įrengimų gamybos, maisto, farmacijos, poligrafijos pramonė. Yra antra pagal dydį pasaulyje laisvoji ekonominė zona, joje veikia virš 2000 bendrovių.

Yra keletas istorinių ir architektūros paminklų: Kristaus bažnyčia (1980 m.), XIX a. senamiestis, paminklas Kristupui Kolumbui.

Istorija 

Kolonas įkurtas amerikiečių 1850 m. kaip galutinė Panamos geležinkelio stotis. Amerikiečiai miestą vadino Aspinvolu (Aspinwall), pagal geležinkelio steigėją William Henry Aspinwall, tuo tarpu ispanakalbiai miestą vadino Kolonu Kristupo Kolumbo garbei. Miestas smarkiai nukentėjo nuo 1885 m. Kolumbijos pilietinio karo, 1915 m. gaisro. Miestas suklestėjo įrengus Panamos kanalą, o 1948 m. įkūrus laisvąją ekonominę zoną pradėjo sparčiai plėstis. Tačiau po 1960 m. Kolonas patyrė nuosmukį dėl šalį valdžiusių diktatūrinių režimų. Išaugo skurdas, prekyba narkotikais.

Panamos miestai
Piotras Vrangelis

Piotras Vrangelis (; 1878 m. rugpjūčio 27 d. Mukulių dvare (Zarasų rajonas) – 1928 m. balandžio 22 d. Briuselyje) – baronas, Rusijos generolas majoras, baltagvardiečių generolas leitenantas.

Biografija 

Kilęs iš Vrangelių giminės - Tollsburg-Elistfer – senos danų kilmės didikų giminės, kurios genealogija siekia XIII a. 
1901 metais baigė Sankt Peterburgo Kalnų institutą. Tais pačiais metais įstojo į kariuomenę, tarnavo kazokų daliniuose. 1904 m. dalyvavo savanoriu Rusijos-Japonijos kare. Pasižymėjo Pirmojo pasaulinio karo mūšiuose. Po Spalio perversmo išvyko į Krymą. Nuo 1919 m. sausio – Pietų Rusijos ginkluotųjų pajėgų savanorių armijos vadas. Su A. Denikinu išvijo Raudonąją armiją iš Šiaurės Kaukazo, užėmė Caricyną. 1920 m. P. Vrangelio kariuomenė buvo išstumta iš užimtų teritorijų. 1920 m. lapkričio 14 d. su kariuomenės likučiais persikėlė į Turkiją. Vėliau apsigyveno Belgijoje. 1924 m. rugsėjo 1 d. įkūrė Rusų visuotinę karių sąjungą. Mirė Briuselyje. Buvo palaidotas Briuselyje. Vėliau Vrangelio pelenai buvo perkelti į Belgradą, kur 1929 m. spalio 6 d. jis buvo iškilmingai perlaidotas Serbijos sostinės Rusijos Šventosios Trejybės bažnyčioje.

Išnašos 

Rusijos generolai
Baltijos šalių bajorija
Kazys Sidabras

Kazys (Kazimieras) Sidabras (1884 m. Platelių valsčius, Kretingos apskritis, Rusijos imperija – po 1941 m.) – Lietuvos mokytojas, ūkininkas, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1908 m. Platelių „Saulės“ pradžios mokyklos mokytojas. 1919 m. pirmasis Kretingos apskrities valdybos pirmininkas.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas IV (Telšių) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos (LVS) frakcijai, įėjusiai į
Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos ir Lietuvos valstiečių sąjungos bloką. 

Ūkininkavo prie Žemaičių Kalvarijos, turėjo 50 ha žemės. 1941 m. ištremtas į Sibirą.

Literatūra 
 Sidabras Kazys, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 52.
 Lietuvos gyventojų genocidas, t. 1: 1939–1941, Vilnius, 1999, p. 736.
 Selenis V., Sidabras Kazys, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 328.

Šaltiniai 

Seimo atstovai
Lietuvos pedagogai
Tomas Švedkauskas

Tomas Švedkauskas (g. 1994 m. birželio 22 d.) – Lietuvos vartininkas, kviečiamas į nacionalinę rinktinę. Šiuo metu atstovauja „Sūduvos“ futbolo klubui.

Karjera

AS Roma 
2012 m. žaidėjas buvo nupirktas Italijos „AS Roma“ klubo už 1 mln. litų.

FK Trakai 
2018 m. grįžo į Lietuvą ir tapo FK Trakai nariu.

Lommel SK 
2019 m. vasarą Belgijos „Lommel SK“ klubas perpirko žaidėjo kontraktą. 

2021 m. vasarą baigėsi kontraktas ir žaidėjas tapo laisvuoju agentu. 

T. Švedkauskas dalyvavo Nyderlandų Go Ahead Eagles peržiūroje, tačiau nesėkmingai.

DFK Dainava 
2021 m. spalio 10 d. pranešta, kad žaidėjas grįžta į Lietuvą ir atstovaus „Dainavos“ klubui.

2021 m. spalio 16 d. debiutavo A lygoje rungtynėse prieš „Džiugo“ klubą.

FK Sūduva 
2021 m. gruodžio mėn. pranešta, kad žaidėjas keliasi į „Sūduvos“ klubą. Pirmasis kovos krikštas buvo Supertaurės rungtynėse prieš Vilniaus „Žalgirį“. Pagrindinis rungtynių laikas baigėsi nulinėmis lygiosiomis 0:0, o baudinių serijoje, savo meistriškumą parodė „Sūduvos“ vartininkas Tomas Švedkauskas, kuris atmušė net tris žalgiriečių smūgius. Buvo pripažintas naudingiausiu rungtynių žaidėju.

2022 m. kovo 6 d. oficialiai debiutavo „Sūduvos“ klubo gretose A lygos rungtynėse prieš „Šiaulių“ ekipą, kurios baigėsi nulinėmis lygiosiomis.

Statistika 
 A lygos statistika

Karjera rinktinėse 
 jaunimo rinktinės
Rungtyniavo Lietuvos jaunimo rinktinėse. 
 nacionalinė rinktinė
Buvo pakviestas ir Lietuvos nacionalinėje rinktinėje debiutavo 2018 m. birželio 8 d. draugiškose rungtynėse prieš Irano rinktinę. Lietuviai pralaimėjo rezultatu 0-1.

Pasiekimai

su FK Sūduva 
 A lyga
 (būsimas įvykis)
 Supertaurė
 Nugalėtojai: 2022 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 alyga.lt svetainė
 SOCCERWAY
 futbolinis.lt
 fksuduva.lt
 Transfermarkt
 lietuvosfutbolas.lt
 Globalsportsarchive

Lietuvos futbolininkai
Leipalingio dvaras

Leipalingio dvaras – dvaras Druskininkų rajone, Leipalingio miestelyje. Išlikusi oficina.

Istorija 
Dvaras paminėtas 1503 m. balandžio 7 d., kai jį Aleksandras dovanojo Jonui Teodorui Pliuškovui, pabėgusiam iš Maskvos kunigaikščio Ivano III užimtos Smolensko žemės. Vėliau, dvarui likus be šeimininko, 1508 m. birželio 28 d. Žygimantas Senasis jį padovanojo Jonui Sapiegai. Sapiegos 1520 m. čia pastatė cerkvę. Valdant Jono sūnui Povilui Sapiegai, dvare kilo didelis gaisras, sudegė cerkvė ir daugelis dvaro pastatų. Vėliau, giminei priėmus katalikybę, Mikalojus Sapiega fundavo bažnyčios statybą  bei atstatė dvarą. Per ATR-Maskvos karą (1654-1667) dvaras sudegintas. Sapiegos dvarą valdė iki 1742 m.

Vėliau dvaras priklausė Masalskiams, nuo XVIII a. pabaigos - Pliateriams, o XVIII a. pab. - XIX a. pr. Leipalingis priklausė Kruševskių giminei. Jie pastatė išlikusius dvaro rūmus, prie dvaro veikė geležies liejykla. XIX a. pab. - XX a. pr. dvarą nusipirko Peterburgo pirklys, inžinierius Petras Balinskis. Jis labai puoselėjo tiek dvarą, tiek patį miestelį. Kasė kanalus, puoselėjo parką, buvo iškastas Simoniškės ežerėlis, padaryti prabangūs tilteliai, altanos. Paskutinis dvaro savininkas Košica dvarą pralošė Monte Karlo kazino, kur ir nusišovė.

Po 1923 m. dvaras išparceliuotas. 1923 m. dvare įkurta Leipalingio progimnazija, su pertraukomis veikusi iki 2004 m.

2021 m. pabaigoje kapitališkai suremontuotos Leipalingio dvaro antros dalies patalpos. Pastate įrengta Leipalingio laisvalaikio salė, darbo kabinetai, grimerinė, 20 vietų konferencijų salė, antrame aukšte – 150 vietų koncertų salė.

Galerija

Šaltiniai 
 Leipalingio dvaro sodyba (Kultūros vertybių registras)
 Leipalingio dvaras (archyvai.lt) 
 Leipalingio dvaras (miestai.net)
 Leipalingio dvaras (Lietuvos dvarų duomenų bazė) 

Druskininkų savivaldybės dvarai
Leipalingis
Salomėja Stakauskaitė

Salomėja Stakauskaitė (1890 m. gegužės 20 d. Užliaušiai, Krekenavos valsčius, Rusijos imperija – 1971 m. rugsėjo 26 d. Panevėžys) – Lietuvos pedagogė, politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija 
Broliai kunigai Juozapas Stakauskas ir Pranciškus Stakauskas, sesuo Ona Stakauskaitė-Račiūnienė, kompozitoriaus Antano Račiūno motina. 1902-1909 m. mokėsi Liepojos gimnazijoje, baigusi gyveno pas brolį, Panevėžio kleboną Juozą Stakauską. Slapta dirbo pedagoginį darbą. Broliui įkūrus Panevėžio „Saulės“ seminarijėlę, joje mokytojavo ir vadovavo. 1911-1912 m. studijavo Varšuvos aukštuosiuose moterų kursuose, lankė pedagogikos ir gamtos mokslų paskaitas. Baigusi kursus kurį laiką pati dėstė privačiuose mokytojų kursuose ir ūkio mokykloje Lenkijoje. Buvo kviečiama vadovauti „Saulės“ draugijos mokytojų kursams Kaune, tačiau dėl kilusio karo šių pareigų neužėmė. Pirmojo pasaulinio karo metais gyveno Panevėžyje, suorganizavo mokytojų kursus. 1918 m. brolis Pranciškus pakvietė vadovauti jo įsteigtai „Saulės“ draugijos Jurbarko progimnazijai. 

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovė, išrinkta III (Raseinių) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai.

Kadencijai pasibaigus dirbo pedagoginį darbą Krekenavoje, Šėtoje. Po Antrojo pasaulinio karo dirbo Panevėžio I vidurinės mokyklos mokytoja, bibliotekos vedėja.

Literatūra 
 Stakauskaitė Salomėja, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 54.
 Stakauskaitė Salomėja, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1963, t. 28, p. 409.
 Blažytė-Baužienė D., Stakauskaitė Salomėja, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 349–350.

Šaltiniai 

Seimo atstovai
Lietuvos pedagogai
Lietuvos bibliotekininkai
Zigmas Starkus

Zigmas Pranas Starkus (1892 m. spalio 12 d. Rudamina, Seinų apskritis, Rusijos imperija – 1944 m. lapkričio 12 d. Sibiras. Kitais duomenimis – sušaudytas 1942 m. rugpjūčio 25 d. Sverdlovske, Rusija) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Mokėsi Rudaminos pradžios mokykloje, 1912 m. baigė Marijampolės gimnaziją, 1917 m. – Maskvos universiteto Gamtos fakultetą.

Studijų metais įsitraukė į ateitininkų veiklą. Po karo grįžęs į Lietuvą aktyviai dalyvavo valstybės kūrimo procese. 1918–1920 m. vidaus reikalų viceministras.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos darbo federacijos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. Steigiamajam Seimui referavo Lietuvos valstybės konstitucijos projektą. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo, 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo, 1926 m. birželio 2 d. – 1927 m. balandžio 12 d. Trečiojo Seimo atstovas. 1922–1924 m. Žemės reformos valdybos pirmininkas. 1924 m. liepos 8 d. – 1925 m. sausio 27 d. X Antano Tumėno ministrų kabinete vidaus reikalų ministras. 1925 m. spalio 2 d. – 1926 m. gegužės 2 d. Valstybės kontrolierius. 1936 m. – Lietuvos banko valdybos direktorius, vėliau – banko valdytojo pavaduotojas. 

1923–1936 m. dienraščio Rytas atsakingasis redaktorius. 

1941 m. birželio 14 d. suimtas ir ištremtas į Sibirą, mirė nuo bado. Kitais duomenimis – sušaudytas 1942 m. rugpjūčio 25 d. Sverdlovske, Rusija

Literatūra 
 Starkus Zigmas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 56;
 Starkus Zigmas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1963, t. 28, p. 456;
 Lietuvos gyventojų genocidas, t. 1: 1939–1941, Vilnius, 1992, p. 766;
 Veilentienė A., Starkus Zigmas Pranas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 351–353;
 Veilentienė A., Starkus Zigmas Pranas, Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, sud. Aivas Ragauskas, Mindaugas Tamošaitis, Vilnius, 2007, p. 476–480.

Šaltiniai 

Seimo atstovai
Lietuvos vidaus reikalų ministrai
Lietuvos redaktoriai
Aleksiejus Šimanas

Aleksiejus (Aleksas) Šimanas (g. 1906 m. sausio 1 d. Kaune) – Lietuvos sportininkas ir sporto darbuotojas.

Biografija 

Aleksandro Šimano, žinomo Lietuvos komunistų partijos veikėjo, brolis. 1930-47 m. daugkartinis šalies bėgimo, čiuožimo ir slidinėjimo čempionas. Atstovavo LGSF (Lietuvos gimnastikos sporto federacijos) Kauno klubą. 1939 m. stažavosi Suomijos Vierumäki lengvosios atletikos mokykloje. Tais pačiais metais Lahtyje įvykusiose varžybose jis pasiekė Lietuvos 5000 m bėgimo rekordą – 15:18,2 min, o 1940 m. varžybose Maskvoje – 1500 m bėgimo rekordą – 4:02,6 s (ankstesnis priklausė taip pat A. Šimanui: – 4:04,8 s ir buvo pasiektas Kaune, per Pirmąją Lietuvos tautinę olimpiadą 1938 m.). Aleksiejus Šimanas buvo ir šalies 3000 m bėgimo rekordininkas – 8:53,6 s (1935 m., Helsinkis, Baltijos šalių pirmenybės). 

1931 m. pirmajame Lietuvos greitojo čiuožimo čempionate Šimanas laimėjo penkis sidabro medalius, nusileidęs visose rungtyse tik Kęstučiui Bulotai

1940-41 m. ir 1944-47 m. buvo Lietuvos TSR Kūno kultūros ir sporto komiteto pirmininku. LTSR nusipelnęs kūno kultūros ir sporto darbuotojas. Vienas iš „Žalgirio“ sporto draugijos organizatorių. Sporto fotografas.

Išnašos

Šaltiniai 
 Halė, kurioje žaidė Lubinas ir Sabonis, 1939–1989 (sud. Vidas Mačiulis, Vytautas Gudelis). – Kaunas: Respublikinis sporto kombinatas, 1989.
 TLE. IV t. Vilnius, 1988, 200 p.

Lietuvos vidutinių nuotolių bėgikai
Lietuvos slidininkai
Lietuvos greitojo čiuožimo sportininkai
Lietuvos sporto veikėjai
Povilas Dėdelė

Povilas Dėdelė (1894 m. Ukmergės apskrities Belazariškėse – 1967 m.) – Lietuvos statybininkas, pastatęs Kauno sporto halę ir kitus žinomus šalies pastatus.

Biografija 
Baigęs Kauno karo mokyklą nuo 1927 m. dirbo statybų rangovu. Dalyvavo tiesiant Žemaičių plentą, statant Babtų tiltą, Kauno VI gimnaziją Šančiuose ir kitus objektus. 1938 m. laimėjo Kauno sporto halės statybos konkursą. Tai buvo nelengva užduotis – reikėjo ne tik greitai pastatyti sporto pastatą, bet ir surasti statybinių medžiagų tiekėjus. P.Dėdelė pats asmeniškai ieškojo plieno halės laikančių konstrukcijų gamybai. Tuo tikslu jis lankėsi Čekoslovaikijoje ir Lenkijoje. Pastarosios šalies Katovicų gamykla sutiko per vieną mėnesį pateikti į Kauną reikalingą plieną.

Halės statyba prasidėjo žiemą – 1938 m. gruodžio 4 d. Darbai buvo vykdomi pagal inžinieriaus Anatolijaus Rozenbliumo projektą, pačioje statybvietėje darbininkams vadovavo Povilas Dėdelė ir Klemensas Brunis. Pamatai buvo klojami spiginant – 20° šalčiui. Kad konstrukcijos neperšaltų, po išliejimo pamatai buvo šildomi specialiais įrengimais. Po to sekė plieninių arkų gamyba ir montavimas. Visam halės pastatui buvo buvo sunaudota: 25 vagonai cemento, apie 160 000 plytų ir 20 vagonų plieno. Pastoviai dirbo 260–300 darbininkų. Visa statyba, kartu su projektavimo darbais, kainavo apie 400 000 litų. 1939 m. gegužės 15 d. Kauno sporto halėje jau galėjo krepšininkai treniruotis, o po savaitės joje prasidėjo Trečiasis Europos vyrų krepšinio čempionatas.

Šaltiniai 
 Vidas Mačiulis, Vytautas Gudelis. Halė, kurioje žaidė Lubinas ir Sabonis. 1939–1989. – Respublikinis sporto kombinatas, Kaunas, 1989

Lietuvos statybininkai
Antanas Šilgalis

Antanas Šilgalis (1885 m. spalio 17 d., senuoju stiliumi spalio 5 d. Kulaliai, Skuodo valsčius, Kretingos apskritis, Rusijos imperija – 1953 m. rugpjūčio 13 d. Šamanka, Irkutsko sritis, Rusija) – Lietuvos knygnešys, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Gimė vidutinių valstiečių šeimoje. 7 metų būdamas neteko tėvo. Mokėsi savarankiškai, 1898 m. baigė Skuodo rusų aukštesniąją pradžios mokyklą. Mokydamasis rusiškai, kartu savarankiškai išmoko skaityti ir rašyti lietuviškai. Keletą metų mokėsi privačiai, ruošdamasis egzaminams į gimnaziją. Bet toliau mokytis neteko, nes buvo vienturtis ir reikėjo padėti dirbti tėvų ūkyje, ruoštis savarankiškai ūkininkauti. Labai pamėgo skaityti. Daug skaitė draudžiamos lietuviškos spaudos, daugiausia religinės pakraipos. 1899 m. būdamas 14 metų, pats iškeliavo į Palangą, susipažino su Liudu Vaineikiu ir iš jo gavo lietuviškos spaudos. Taip prasidėjo jo nuolatinės kelionės į Palangą. Iš pradžių eidavo naktimis pėsčias. Vėliau, kai labiau įgudo ir išdrąsėjo, išsiaiškino sienos apsaugos tvarką, keliaudavo dienomis. Dažnai valstiečiai jį pavėžėdavo vežimu. Važiuojant būdavo ir sulaikomas, bet pavykdavo išsisukti. Įkliuvęs su draudžiama spauda nebuvo. Po L. Vaineikio arešto 1900 m. spaudos gaudavo iš kitų Palangos knygnešių. Parsinešęs ne tik skaitė pats, bet ir platino Skuodo apylinkėse. 1902 m. atėjęs į Kretingą, susipažino su Kretingos vienuolyne įkalintu kunigu, draudžiamos spaudos platintoju Povilu Dogeliu. Iš jo taip pat gaudavo draudžiamos spaudos. 

Nuo 1902 m. bendradarbiavo lietuvių spaudoje. Simpatizavo tautinei katalikiškai srovei, rėmė šios pakraipos spaudą. Po 1904 m., pasirašydamas Damazu Treigiu, bendradarbiavo leidiniuose „Vilniaus žinios“, „Šviesa“, „Viltis“, vėliau – „Lietuvos aidas“, „Tėvynės sargas“, „Lietuva“, „Laisvė“.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas IV (Telšių) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai. 

Pasibaigus kadencijai, grįžo į savo ūkį. Lietuvos žemės ūkio rūmų narys. 1939 m. liepos mėn. jam paskirta 50 Lt knygnešio pensija.

1948 m. sovietų suimtas ir su šeima ištremtas į Sibirą. Ten ir mirė. Kapą išskalavo patvinusi Irkuto upė.

Literatūra 
 Dogelis P. Mano gyvenimo prisiminimai. -K. ,1936. -P. 96-97.
 Girdžūnas V. [Dukters Adelės Šilgalytės] Prisiminimai apie Antaną Šilgalį // Mūsų žodis. -1989. -Birž. 10: portr.;
 Girdžiūnas V. Knygnešio laidotuvės // Mūsų žodis. -1993. – Geg. 8.
 Šilgalis Antanas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 60.
 Šilgalis Antanas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1963, t. 29, p. 490.
 Gaigalaitė A., Šilgalis Antanas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 376.

Šaltiniai 

Knygnešiai
Seimo atstovai
Vincas Šmulkštys

Vincas Šmulkštys (1892 m. rugpjūčio 10 d. Igliauka, Marijampolės apskritis, Rusijos imperija – 1965 m. rugsėjo 15 d. Evanstonas, JAV) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Privačiai mokėsi Marijampolėje. 1913 m. baigė buhalterijos kursus Vilniuje. 1913 m. mobilizuotas, Rusijos imperijos kariuomenės daliniuose kovojo Pirmojo pasaulinio karo frontuose, 1915 m. lapkričio 23 d. – 1918 m. lapkričio 15 d. buvo patekęs į austrų nelaisvę.

1918 m. lapkričio mėn. grįžo į Lietuvą, Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919 m. liepos 6 d. baigė Kauno karo mokyklą. Nuo 1919 m. vasaros dalyvavo kovose su bolševikais.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas I (Marijampolės) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai. 1922 m. dalyvavo rinkimuose į Pirmąjį Seimą, neišrinktas, iš politinio gyvenimo pasitraukė.

1944 m. emigravo į Vakarus.  1962–1963 m. Lietuvių Fondo direktorius.

Literatūra 
 Šmulkštys Vincas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 62.
 Šmulkštys Vincas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1964, t. 30, p. 68.
 Blažytė-Baužienė D., Šmulkštys Vincas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 384–385.

Šaltiniai 

Seimo atstovai
Lietuvos karininkai
Klaipėdos apygardos prokuratūra

Klaipėdos apygardos prokuratūra - apygardos prokuratūra Lietuvoje, valstybės institucija. Pavaldžios apylinkės prokuratūros (atitinkamai pagal Klaipėdos apygardos teismo veiklos teritoriją).

Adresas: 	Vilties g.12, Klaipėda.

Vadovybė 

Vyriausiasis prokuroras:  Dalia Pocienė 
	Vyriausiojo prokuroro pavaduotojas -  Aurelijus Stanislovaitis.

Struktūra 
Pirmasis baudžiamojo persekiojimo skyrius
Antrasis baudžiamojo persekiojimo skyrius
Organizuotų nusikaltimų ir korupcijos tyrimo skyrius
Viešojo intereso gynimo skyrius
Klaipėdos apylinkės prokuratūra
Tauragės apylinkės prokuratūra
Dokumentų valdymo skyrius
Bendrųjų reikalų skyrius

Šaltiniai 
Klaipėdos apygardos prokuratūra

Klaipėda
Lietuvos prokuratūra
Komjaunimo tiesa

Komjaunimo tiesa – LLKJS CK dienraštis, leistas 1940–1941 m. ir 1944–1989 m.

Istorija 
Leistas vietoj iki tol nelegalaus komunistinio laikraščio „Komjaunuolis“, publikuoto Kaune 1937–1938 m. Pirmasis numeris pasirodė 1940 m. liepos 4 d., tačiau veikla nutraukta 1941 m. birželio mėn. Tuo laikotarpiu laikraštis spausdintas Kaune.

1944 m. laikraščio leidimas atnaujintas Vilniuje. Iki 1948 m. ėjo 2-3 kartus per savaitę, nuo 1948 m. – 5 kartus per savaitę. Nuo 1955 m. publikuota ir versija rusų kalba („Комсомо́льская пра́вда“).

Tiražas: 1985 m. – 250 000 egz. 

1990 m. „Komjaunimo tiesą“ pakeitė „Lietuvos rytas“.

Redaktoriai 
 Feliksas Bieliauskas – 1940 m.
 Eduardas Mieželaitis – 1941 m.
 Vladas Mozūriūnas – 1945–1948 m.
 Jonas Januitis – 1949–1952 m.
 Kazys Petkevičius – 1953–1954 m.
 Albertas Laurinčiukas – 1954–1959 m.
 Joana Civilkaitė – 1959–1970 m.
 Vilhelmas Chadzevičius – 1970–1983 m.
 Robertas Grikevičius – 1983–1986 m.
 Gedvydas Vainauskas – 1986–1989 m.

Šaltiniai 

Komunistų spauda
Lietuvos dienraščiai
Kauno spauda
Vilniaus spauda
Klemensas Vaitekūnas

Klemensas Vaitekūnas (1888 m. birželio 15 d. Vaineikiai, Joniškio valsčius, Šiaulių apskritis, Rusijos imperija – 1943 m. lapkričio 17 d. Altajaus kraštas) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Pradinį išsilavinimą įgijo latvių liaudies mokykloje. Baigė Mintaujos gimnaziją ir 1910 m. išlaikė brandos egzaminus. Mokėsi kunigų seminarijoje, tačiau kunigo šventinimų atsisakė. 1915–1917 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. 1917 m. baigė Tartu universiteto medicinos fakultetą.

1919 m. išrinktas Joniškio valsčiaus tarybos pirmininku. 1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas V (Panevėžio) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. Mažojo Seimo metu grįžo į kariuomenę. Steigiamojo Seimo kadencijai pasibaigus tarnavo gydytoju Lietuvos kariuomenėje,  1925–1941 m. birželio mėn. Šiaulių apskrities gydytojas, taip pat turėjo rentgeno kabinetą Joniškyje, kur darydavo nedineles operacijas, gydydavo kaulų lūžimus. 1938 m. su žmona atstovavo Lietuvai Helsinkyje vykusiame Rotary suvažiavime.

1941 m. birželio 14 d. suimtas ir ištremtas į Altajaus kraštą.

Literatūra 
 Vaitekūnas Klemensas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 64.
 Veilentienė A., Vaitekūnas Klemensas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 414–416.

Šaltiniai 

Seimo atstovai
Joniškio politikai
Lietuvos karininkai
Lietuvos gydytojai
Jonas Valickis

Jonas Valickis (1891 m. gegužės 15 d. Gečiai, Telšių valsčius, Rusijos imperija – (?) – Lietuvos pedagogas, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1906 m. baigė Palangos progimnaziją, 1906–1911 m. mokėsi Kauno gimnazijoje. Nuo 1911 m. Maskvos universiteto Fizikos-matematikos fakultete studijavo gamtos mokslus.

1918 m. grįžo į Lietuvą. Gyveno tėviškėje Gėčių kaime, vėliau persikėlė į Telšius. 1918 m. lapkričio mėn. išrinktas į Telšių apskrities Komiteto Valdybą, kurioje paskirtas sekretoriaus pareigoms. Vėliau Telšių apskrities milicijos vadas, Telšių apskrities viršininko padėjėjas. Prieš rinkimus į Steigiamąjį Seimą buvo paskirtas Telšių gimnazijos direktoriumi.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas IV (Telšių) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai. Dirbo ekonominėje komisijoje.

Pasibaigus Steigiamojo Seimo kadencijai dirbo Telšiuose, Mažeikiuose, Tauragėje. Nuo 1926 m. gyveno ir mokytojavo Tauragėje. 

Bendradarbiavo leidiniuose „Žemaitis“, „Darbo žemaitis“.

Literatūra 
 Valickis Jonas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 66.
 Blažytė-Baužienė D., Valickis Jonas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 420–422.

Šaltiniai 

Seimo atstovai
Lietuvos pedagogai
Juozas Volodkevičius

Juozas Volodkevičius (1873 m. Krosnėnai, Krosnos valsčius, Seinų apskritis, Rusijos imperija – (?) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Mokėsi savarankiškai, vėliau ūkininkavo. 1901–1905 m. Kirsnos valsčiaus viršaitis. Vėliau išsikėlė gyventi į Rudaminos valsčių.

1920 m. gegužės 15 d. – 1920 m. rugsėjo 15 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas I (Marijampolės) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką.  Mandato atsisakė, jo vietoje Seimo atstovu tapo Mikas Bagdonas.

Literatūra 
 Volodkevičius Juozas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 66.
 Blažytė-Baužienė D., Volodkevičius Juozas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 429.

Šaltiniai 

Seimo atstovai
Lietuvos viršaičiai
Kazys Zubauskas

Kazys Zubauskas (1885 m. balandžio 16 d. Joniškis, Rusijos imperija – 1942 m. vasario 5 d. Sibiras) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1901 m. baigė Joniškio pradžios mokyklą. Vėliau išvyko į Rygą, mokėsi Rygos miesto mokykloje. 1904 m. grįžo į Joniškį, dirbo sekretoriumi, bendradarbiavo lietuviškoje spaudoje. Nuo 1907 m. dirbo Kuršėnų miškų urėdijoje. Pirmojo pasaulinio karo metais buvo išvykęs į Rusiją, dirbo Rusijos lietuvių tremtinių organizacijose. Karui baigiantis sugrįžo į Lietuvą. Dirbo miškotvarkininko darbą Akmenėje, Kuršėnuose.

1919 m. išrinktas Kretingos valsčiaus ir apskrities tarybos nariu, kurį laiką ėjo Kretingos apskrities valdybos pirmininko pareigas.

1920 m. rugsėjo 12 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, mandato atsisakius K. Lekeckui. Nepartinis. Kadencijai pasibaigus vertėsi advokato praktika. 
Panemunės jachtklubo pirmininkas.

1941 m. birželio 14 d. su žmona, sūnumi ir seserimi suimtas, Kauno geležinkelio stotyje atskirtas nuo šeimos ir ištremtas į Sibirą. Žuvo lageryje.

Bibliografija 
 K. Zubauskas, Kaimo advokatas, byloms vesti vadovėlis. Kaunas, 1928 m. 219 p.

Literatūra 
 Zubauskas Kazys, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 68.
 Zubauskas Kazys, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1966, t. 35, p. 124.
 Lietuvos gyventojų genocidas 1939–1941, Vilnius, 1992, t. 1, p. 935.
 Veilentienė A., Zubauskas Kazys, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 431–432.

Šaltiniai 

Seimo atstovai
Lietuvos advokatai
Lietuvos publicistai
Antanas Žoromskis

Antanas Žoromskis (Žeromskis, 1892 m. Kėdainiai, Rusijos imperija – (?) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Atkūrus nepriklausomybę, 1919 m. paskirtas Žemės ūkio ir Valstybės Turtų ministerijos įgaliotinio padėjėju Kėdainiuose.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas III (Raseinių) rinkimų apygardoje.
Priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijosir Lietuvos valstiečių sąjungos bloką.  Dirbo Krašto atstatymo ir Ekonominėje komisijose.

Literatūra 
 Žeromskis Antanas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 68.
 Žeromskis Antanas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1966, t. 35, p. 267
 Stakeliūnaitė D., Žoromskis Antanas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 444–446.

Šaltiniai 

Seimo atstovai
Vincas Žindžius

Vincas Žindžius (1864 m. Kalviai, Veliuonos valsčius, Kauno apskritis, Rusijos imperija – 1931 m. – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Ūkininkas (valdė apie 16 hektarų ūkį). Mokėsi Veliuonos pradžios mokykloje. Dalyvavo steigiant valstiečių sąjungos kuopas Veliuonos valsčiuje.

1921 m. rugsėjo 16 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, mandato atsisakius Albinui Rimkai. Priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos ir Lietuvos valstiečių sąjungos bloką.

Literatūra 
 Žindžius Vincas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 70.
 Žindžius Vincas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1966, t. 35, p. 354.
 Selenis V., Žindžius Vincas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 439.

Šaltiniai 

Seimo atstovai
Jurgis Žitinevičius

Jurgis Žitinevičius (1871 m. gegužės 25 d. Lekėčiai, Šakių apskritis, Rusijos imperija – 1945 m. Permės lageris) – Lietuvos knygnešys, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Augo neturgingo bežemio valstiečio šeimoje. Atėjo užkuriu pas žymų Zanavykijos knygnešį Motiejų Eimaitį, kuris knygas gabenti pradėjo iš Karaliaučiaus dar 1865 m. Kai M. Eimaitį suėmė su visu vežimu knygų ir nuteisė, J. Žitinevičius apie 1897 m. perėmė jo knygnešystės darbus. Pats važiuodavo į pasienį, pėsčias pereidavo sieną, parsinešdavo spaudos ir vėl važiuotas grįždavo namo. 

Ūkininkavo Kluoniškių kaime Zapyškio valsčiuje. Mokėsi Tilžės mokykloje. „Genių Dėdės“ slapyvardžiu rašė korespondencijas į laikraštį „Lietuvos ūkininkas“. Pirmojo pasaulinio karo metais pasiliko savo ūkyje.

1917 m. rugsėjo 18-23 Vilniaus konferencijos delegatas. Zapyškyje įkūrė Lietuvos valstiečių sąjungos kuopą. Aktyviai skatino užsirašyti į Lietuvos kariuomenės savanorius, pats du vyriausius sūnus nuvežė į savanorių surinkimo punktą.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktasis II (Kauno) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos ir Lietuvos valstiečių sąjungos bloką. Per 257 posėdžius Seime kalbėjo apie 200 kartų. Turėdamas didelę gyvenimo ir politiko patirtį, vargingai gyvenęs, auginęs dešimties vaikų šeimyną, labai skrupulingai skaičiavo Lietuvos išlaidas.

Pasibaigus kadencijai grįžo į savo ūkį. Taip pat dirbo Zapyškio girininkijoje. 1928 metais, minint Lietuvos nepriklausomybės dešimtmetį, Zapyškyje pastatė atminimo paminklą, kurį sovietai nugriovė. Pastatė Zapyškyje šaulių namus, kuriuos sovietai sudegino. 1945 m. suimtas ir ištremtas į Sibirą.

Literatūra 
 Žitinevičius Jurgis, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 70.
 Žitinevičius Jurgis, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1966, t. 35, p. 364–365.
 Stakeliūnaitė D., Žitinevičius Jurgis, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 439.

Šaltiniai 

Vilniaus konferencijos dalyviai
Seimo atstovai
Knygnešiai
Centrinė hipotekos įstaiga

Centrinė hipotekos įstaiga – biudžetinė įstaiga prie LR teisingumo ministerijos; hipotekos organizacija. 

Adresas: Tilto g. 17, LT-01101 Vilnius.

Veikla 

Tikslas – užtikrinti teisės aktų nustatytų duomenų rinkimą, kaupimą, apdorojimą, sisteminimą, saugojimą ir teikimą, taikant apsaugos priemones nuo neteisėto duomenų rinkimo, užrašymo, kaupimo, saugojimo, klasifikavimo, grupavimo, jungimo, atkūrimo, keitimo (pildymo ar taisymo), teikimo, paskelbimo, naudojimo ar naikinimo.

Veiklos sritys: Lietuvos Respublikos hipotekos registro, Testamentų registro, Turto arešto aktų registro, Sutarčių registro, Vedybų sutarčių registro, Neveiksnių ir ribotai veiksnių asmenų registro, Notarine tvarka patvirtintų įgaliojimų registro tvarkymas.

Vadovybė 
Direktorius 	  Antanas Baronas (g. 1950 m.) 
  Direktoriaus pavaduotojai:  Daiva Raupytė ir   Vaidas Valikonis.

Nuorodos 

Tinklavietė

Lietuvos biudžetinės įstaigos
hipoteka
Lietuvos civilinė teisė
notariatas Lietuvoje
La Jeguada

La Jeguada arba Čitra Kalobrė () − ugnikalnis centrinėje Panamos dalyje, Veragvaso provincijoje, į šiaurę nuo Asuero pusiasalio.

La Jeguados aukštis 1297 m. Ugnikalnis aktyvus buvo nuo mioceno iki kvartero periodo. Paskutinį kartą ugnikalnis buvo išsiveržęs maždaug prieš 220 000 metų.

Nuorodos 
 La Jeguados ugnikalnis (anglų k.)

Panamos geografija
Šiaurės Amerikos ugnikalniai
Balstogės vaivadija (1945–1975)

Apie Balstogės vaivadiją 1919-1939 m. žr. Balstogės vaivadija (1919-1939);
 Apie Balstogės vaivadiją 1975-1998 m. žr. Balstogės vaivadija (1975-1998).

Balstogės vaivadija () − 1945−1975 m. Lenkijos Liaudies Respublikos teritorijos administracinis vienetas. Vaivadijos sostinė buvo Balstogės miestas. Vaivadija ribojosi šiaurės rytuose su Lietuvos TSR, rytuose su Baltarusijos TSR, pietuose su Liublino vaivadija, pietvakariuose su Varšuvos vaivadija, šiaurės vakaruose su Olštyno vaivadija ir šiaurėje su Karaliaučiaus sritimi.

Istorija

Vaivadija buvo įkurta 1944 m. rugpjūtį, kai Raudonoji armija užėmė didžiąją dalį vokiškos Balstogės srities, tačiau tuo pačiu metu ši teritorija priklausė ir Baltarusijos TSR, Balstogės sričiai. 1945 m. rugpjūčio 16 d. po 1945 m. rugpjūčio 16 d. Lenkijos ir TSRS sienų sutarties galutinai buvo nustatytos vaivadijos ribos. 1975 m. birželio 1 d. vykdant Lenkijos administracinių vienetų reformą vaivadija buvo išskaidyta į daug mažesnę Balstogės vaivadiją, Lomžos vaivadiją, Suvalkų vaivadiją ir Ostrolenkos vaivadiją.

Suskirstymas

Iš pradžių vaivadiją sudarė Augustavo apskritis, Balstogės apskritis, Bielsko apskritis, Mazovijos Vysokio apskritis, Sokulkos apskritis ir Suvalkų apskritis. 

 1945 m. rugpjūčio 18 d. prie vaivadijos iš Varšuvos vaivadijos prijungta Lomžos apskritis
 1946 m. birželio 28 d. prijungtos iš Rytų Prūsijos perimtos Luko, Geldapės ir Alėckos apskritys
 1948 m. sausio 1 d. įkurta Kolno apskritis
 1948 m. kovo 12 d. Ščučino apskritis pervadinta į Grajevo apskritį
 1952 m. liepos 1 d. įkurta Semiatičės apskritis
 1954 m. sausio 1 d. įkurta Hainuvkos apskritis
 1954 m. balandžio 1 d. įkurta Monkų apskritis
 1954 m. lapkričio 13 d. įkurtos Lapių ir Zambruvo apskritys
 1956 m. sausio 1 d. įkurtos Dambravos ir Seinų apskritys

Suskirstymas 1973 m.

Balstogė
Lenkijos vaivadijos 1945-1975
Palenkės istorija
Gvaimiai

Gvaimiai (guaimí) arba ngobiai, ngebiai (ngöbe, ngäbe) – indėnų tauta, gyvenanti daugiausia šiaurės vakarų Panamoje (Ngobė Buglės komarkoje, Veragvaso, Bokas del Toro provincijose), dalis emigravę į Kosta Riką. Populiacija – apie 200–250 tūkst. žmonių. Gimtoji kalba – gvaimių (ngäbere), priklausanti čibčų kalbų šeimai.

Istorija 

Panamos krantus pasiekę ispanai sutiko tris gvaimių gentis. Joms vadovavo skirtingi kasikai, jos vartojo skirtingas kalbas: kasiko Natos žemės buvo dab. Koklės provincijoje, Paritos – Asuero pusiasalyje ir Urakos – Veragvaso provincijoje. Uraka buvo dukart nugalėtas ispanų ir 1522 m. sudarė su jais taiką. Pasak Bartolomė de las Kaso, Uraka buvo išsiųstas į Nombre de Diosą ir ten įkalintas, tačiau pabėgo, grįžo į savo žemes ir paragino savo gentį kariauti su ispanais.

Patys gvaimiai save skirstė į pakrantės ngobius ir kalnų ngobius. Priešinosi ispanams iki pat Ispanijos imperijos žlugimo. XIX a. kalnų gvaimiai tebesipriešino. 1997 m. gvaimių žemėse sudaryta Ngobė Buglės autonominė komarka.

Ūkis ir kultūra 

Gvaimiai verčiasi daugiausia žemės ūkiu – augina kukurūzus, ryžius, pupeles, bananus, manijoką, jamsą. Kiti dirba kavos plantacijose (daugiausia Kosta Rikoje), bananų plantacijose, prekiauja rankų darbo gaminiais. Gvaimių moterys pina krepšius, audžia sukneles, gamina apyrankes, karolius. Vyrai gamina šiaudines skrybėles. Šios skrybėlės (chácara) tapusios populiarios visoje šalyje.

Panamos indėnai
Čibčai
Sąsmaukos-Kolumbijos zona
Panamos kanalo zona

Panamos kanalo zona (, ) – neorganizuota JAV valda, buvusi Panamos valstybėje, aplink Panamos kanalą. Apėmė patį kanalą ir 8,1 km teritoriją kiekvienoje jo pusėje. Tiesa, į šią zoną nepateko greta kanalo esantys Kolono ir Panamos miestai.

Panamos kanalo zona sudaryta 1903 m., pagal Hay–Bunau-Varilla sutartį. Sudarius Gatuno tvenkinį ši zona buvo išplėsta. JAV šioje teritorijoje galėjo laisvai kurti karines bazes, infrastruktūrą. Teritorija buvo administruojama iš Balboa uostamiesčio. 1977 m. buvo pasirašyta Torichoso–Karterio sutartis, kuri numatė, kad nuo 1979 m. Panamos kanalo zona bus valdoma abiejų šalių bendrai, o 1999 m. atiteks Panamai. Dabar ši teritorija priklauso Panamai, įeina į Panamos ir Kolono provincijas.

Panamos kanalo zona nebuvo kaip nors atskirta nuo Panamos, vyko laisvas žmonių ir prekių judėjimas. Teritorijai vadovavo gubernatorius, veikė atskira policija, teismai, ligoninė. Čia buvo įkurta daug oro, vandens ir sausumos karinių bazių. Zonoje gyveno kanalo statybininkų palikuonys, asmenys, prižiūrintys kanalo infrastruktūrą, karinis personalas, todėl čia buvo būdingas amerikietiškas miestų planavimas, steigėsi JAV populiarios bažnyčios, skautų klubai. Buvo plačiai paplitęs rasizmas.

Dėl savo neapibrėžto statuso kildavo daug klausimų dėl zonoje gimusiųjų pilietybės. 1937 m. buvo garantuota JAV pilietybė visiems zonoje gimusiems asmenims, kurių bent vienas iš tėvų yra amerikietis. Panamos zonoje gimė buvęs kandidatas į JAV prezidentus Džonas Makeinas.

Panamos istorija
JAV salų teritorijos
Vesta Kasputė

Vesta Kasputė (g. 1984 m. gruodžio 5 d. Panevėžyje) – Lietuvos šachmatininkė, Lietuvos moterų šachmatų čempionė (2010 m.),  Lietuvos jaunių merginų šachmatų čempionė (2002 m.), Lietuvos moterų šachmatų rinktinės narė, šachmatų olimpietė (2010 m.), verslo teisininkė.

Biografija 
Baigė Panevėžio Juozo Balčikonio gimnaziją, teisę VU Teisės fakultete, teisės magistrė. Šachmatų mokyklos „Vilniaus fortas" auklėtinė. Treneris - Vaidas Sakalauskas (g. 1971 m.).

Nuo 2008 m. liepos 18 d. iki 2011 m. sausio 20 d. advokatų kontoros „Varul Vilgerts Smaliukas“ advokato padėjėja, Advokatų kontoros „Smaliukas ir partneriai“ advokato padėjėja (nuo 2011 m. sausio 21 d. iki 2011 m. balandžio  14 d.), Advokatų kontoros "LAWIN Lideika, Petrauskas, Valiūnas ir partneriai"
advokato padėjėja (nuo 2011 m. balandžio 14 d.), nuo 2011 m. gegužės „Bnt Heemann Klauberg Krauklis“ asocijuota teisininkė.

2007 m.  „ELSA Lietuva" surengtame esė konkurse „Ciceronas 2007“ (tema „Pilietybės samprata. Bipatrizmas“) laimėjo I vietą.

Sportiniai pasiekimai 
 2000 m. Europos jaunių šachmatų čempionatas,	Kalitheja (Graikija):	 	4,5 tšk., 	20 vieta tarp	43 dalyvių
 1998 m. Pasaulio jaunių šachmatų čempionatas,	Oropesa del Mar (Ispanija):	 	5,5 tšk., 	35 vieta tarp	79 dalyvių
 2001 m. Pasaulio jaunių šachmatų čempionatas,	Oropesa del Mar (Ispanija):	 	5,5 tšk., 	33 vieta tarp	55 dalyvių
 2002 m. Pasaulio jaunių šachmatų čempionatas,	Heraklionas (Graikija):	 	6 tšk., 	27 vieta tarp	59 dalyvių
 2002 m. Lietuvos jaunių (merginų iki 18 metų) šachmatų čempionė
 2010 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionatas, 1 vieta (8 iš 9 taškų), iškovojo vietą nacionalinėje rinktinėje
 2010 m. Moterų šachmatų olimpiada, Rusija
 2013 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionatas, 3 vieta
 2015 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionatas, 3 vieta

Šaltiniai 

Lietuvos moterų šachmatų čempionės‎
Darjeno provincija

Darjeno provincija () – provincija, esanti Panamos pietryčiuose, Ramiojo vandenyno pakrantėje bei Kolumbijos pasienyje. Administracinis centras – La Palma.

1983 m. nuo provincijos atskirta Embera-Vounaano komarka (kaip atskiras adm. vienetas nuo 1999 m.), o 2000 m. Darjeno provincijos sudėtyje suformuota Kuna de Vargandi komarka.

Geografija 

Provincija išsidėsčiusi savo laukine, sunkiai įžengiama gamta pasižyminčioje Darjeno srityje (pietinė jos dalis priklauso Kolumbijai). Paviršius kalnuotas, driekiasi keletas kalnų masyvų – San Blaso Kordiljera, Bagrės, Pirės, Sapo aukštumos. Aukščiausios viršūnės: Takarkuna (2280 m), Pinja (1581 m), Pirė (1569 m), Nikė (1550 m), Čukanti (1430 m).

Klimatas karštas ir labai drėgnas. Priklausomai nuo aukščio vidutinės temperatūros svyruoja tarp 17° ir 35 °C, o kritulių kiekis nuo 1700–2000 mm per metus Garačinės pusiasalyje iki daugiau nei 8000 mm kalnų pašlaitėse.

Vakruose į proviciją giliai įsiterpia San Migelio įlanka. Dėl didelio kritulių kiekio krašte gausu vandeningų upių: Čukunakė, Tuira, Pirė, Antadas, Čikas, Japė ir kt.

Didžiąją dalį Darjeno provincijos dengia tropinės džiunglės. Kolumbijos pasienyje įsteigtas Darjeno nacionalinis parkas (pasaulio paveldo objektas).

Administracinis suskirstymas 
 
Provincija padalinta į 2 apygardas (skliaustuose – administracinis centras):
 Čepiganos apygarda (La Palma)
 Pinoganos apygarda (El Real de Santa Marija)

Panamos provincijos
Deimantė Daulytė

Deimantė Daulytė (g. 1989 m. vasario 22 d. Šiauliuose) – Lietuvos šachmatininkė, tarptautinė meistrė, Lietuvos moterų šachmatų rinktinės narė, po Viktorijos Čmilytės antroji Lietuvos moterų didmeistrė (MDM).

Biografija 

2007 m. baigė Šiaulių Juliaus Janonio gimnaziją.
2007–2011 m. Šiaulių universiteto Humanitariniame fakultete – bakalauro studijas.

Šachmatais pradėjo žaisti būdama septynerių, kai šio žaidimo Deimantę išmokė tėtis. Netrukus po to pradėjo lankyti šachmatų būrelį. Šiaulių sporto mokyklos „Dubysa” auklėtinė. Pirmajai trenerei Renatai Turauskienei išvykus į užsienį, nuo 2005 metų treniruoja Sergejus Petuchovskis, nuo vėliau – taip pat ir Gediminas Rastenis (prieš svarbesnes varžybas daro 4-5 dienų intensyvias treniruotes Vilniuje).

Per savo karjerą yra įveikusi Lietuvos šachmatų čempioną tarptautinį didmeistrį Šarūną Šulskį.

2006 metais jai buvo suteiktas Moterų tarptautinės meistrės (WIM),
2009 metais – Moterų didmeistrės (MDM), o 2014 metais – Tarptautinės meistrės (IM) titulas.

2006, 2008, 2010, 2012, 2014 metais atstovavo Lietuvai Pasaulinėse šachmatų olimpiadose.

2015 metų kovo mėn. dalyvavo Sočyje (Rusija) vykusiame pasaulio moterų šachmatų čempionate pelnė 3750 JAV dolerių piniginį prizą, tačiau pirmojo rato neįveikė ir tarp 32-jų pajėgiausių planetos žaidėjų nepateko. 2015 m. kovo mėn. Deimantė Daulytė laimėjo Tarptautinį MDM Viduržemio gėlių turnyrą () Rijekoje (Kroatija), surinkusi 7,5 taško iš 9 partijų.

2015 metų birželio mėn. Europos moterų šachmatų čempionate D. Daulytė liko 44-a.

Moka rusų, anglų ir prancūzų kalbas.

Federacijos keitimas  
Nuo 2021-04-28 Deimantė Daulytė-Cornette paliko Lietuvos šachmatų federaciją ir varžybose atstovauja  Prancūzijai.

Pasiekimai 
 Lietuvos merginų (iki 20 metų) čempionė (2007, 2008, 2009  metais),  šalies moterų čempionė (2006, 2007, 2008, 2012, 2013 metais), vicečempionė (2005; 2009; 2010 metais)
 Europos merginų (iki 16 metų) trečiosios vietos laimėtoja (2005 metai)
 Europos merginų (iki 16 metų) greitųjų šachmatų bronzos laimėtoja (2005 metai)
 Europos merginų (iki 18 metų) „Žaibo” sidabro laimėtoja, Europos komandinio šachmatų čempionato sidabro medalio laimėtoja ketvirtoje moterų komandos lentoje (2005 metai)
 ES šalių čempionato antros vietos laimėtoja moterų įskaitoje, Europos merginų (iki 18 metų) „Žaibo” antros vietos laimėtoja (2007 metai)
 Europos greitųjų šachmatų trečios vietos laimėtoja (2008 metai)
 2006 m. išrinkta į Šiaulių miesto geriausių jaunųjų sportininkų penketą

Galerija

Šaltiniai 

Lietuvos moterų šachmatų čempionės
Marijampolės geležinkelio stotis

Marijampolės geležinkelio stotis – geležinkelio stotis pietvakarių Lietuvoje. Adresas: Stoties g. 2, Marijampolė

Istorija 
1921–1923 m. nutiestas Kazlų Rūdos-Šeštokų geležinkelis.
1924 m. pastatytas dabartinis stoties pastatas.
1994–1997 m. atlikti stoties pastato restauravimo darbai.

Architektūra 
Geležinkelio stoties pastatas turi didelę architektūrinę vertę. 1923 m. stotį projektavo inžinierius Edmundas Frykas. Stotis baigta statyti 1924 m. pabaigoje. Kompozicijos ir stiliaus atžvilgiu stotis originali tarp šios paskirties statinių Lietuvoje. Planas netaisyklingos formos, sąlygotas patalpų zonavimo. Stotis dviaukštė, su stambiu vietinio vandentiekio bokštu centre ir prišlietais vienaaukščiais bagažinės ir administracinių patalpų tūriais šiaurės pusėje. Pastatas mūrinis, išorės sienos dengtos raudonomis apdailos plytelėmis su tinkuotų dalių intarpais. Asimetriška, laipsniškai besivystanti pastato kompozicija būdinga moderno krypčiai. Pastato  dekore esama ir istorinių stilių reminescencijų (atikų puošybos elementai artimi neobarokui, aukšti dūmtraukiai perimti iš neogotikos), tačiau stilizacijos dėka šios detalės harmoningai siejasi su visuma. Vertingi ir saugotini pastato elementai ir dalys yra pastato tūris, autentiškas medžiagiškumas, fasadai ir jų dekoras, interjerai ir jų dekoras, planinė–erdvinė struktūra, autentiški stalių gaminiai (keleivių laukiamosios salės suolai, durys, langai).

Nuorodos 

 Apie Marijampolės geležinkelio stoties pastatų kompleksą   

Lietuvos geležinkelio stotys
Marijampolė