joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kursko srities herbas

Kursko srities herbas - oficialus Rusijos Federacijos Kursko srities simbolis, priimtas 1996 m. gruodžio 17 d.

Herbo aprašas 
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas. Sidabriniame lauke mėlynas dešinysis kaspinas su trimis kaspine esančiomis skrendančiomis sidabrinėmis kurapkomis. Virš skydo auksinė karūna, iš kurios skydo viršumi į šonus eina siauros raudonos juostelės. Apie skydą šonuose ir apačioje - auksinis ąžuolo lapų vainikas, apvytas mėlyna juosta.

Nuorodos 
 Закон Курской области о гербе и флаге Курской области

Rusijos administracinių vienetų herbai
Rusijos atributika
GvSIG

gvSIG – daugiakalbė, atviro kodo geografinė informacinė sistema (GIS) galinti dirbti ir su vektoriniais ir su taškiniais grafikos duomenimis. Ši programa turi pagrindinius vektorinės bei taškinės grafikos erdvinių duomenų kūrimo ir apdorojimo įrankius, galinčius dirbti su įvairiais failų formatais, taip pat ir su nutolusiais duomenimis. gvSIG yra aktyviai kuriama su Java programavimo kalba nuo 2003 m. Pagrindinis kūrėjas – kompanija IVER Tecnologías pagal GNU Bendrąją viešąją licenciją (GPL) . Programos pavadinimas, tai trumpinys iš Generalitat Valenciana, Sistema d’Informació Geogràfica.

Šiuo metu programa gvSIG veikia Windows, Linux, ir Mac OS X operacinėse sistemose. Ji palaiko daug atvirų ir nuosavybinių geospatial duomenų standartų. Įskiepių sistema leidžia praplėsti ir suderinti su daug standartų iš Open Geospatial Consortium (OGC), taigi programa yra suderinama su daugeliu kitų GIS programų ir duomenų.

Standartai 
gvSIG palaiko šiuos duomenų formatus:

 Vektorinius formatus: shapefile, DXF, DGN, DWG
 Taškinius formatus: ECW, MrSID, JPEG, jp2, TIFF, geoTIFF, PNG, GIF

gvSIG gali perskaityti nutolusius duomenis Open Geospatial Consortium (OGC) standartais:
 Web Map Service (WMS)
 Web Feature Service (WFS)
 Web Coverage Service (WCS)

Su gvSIG taip pat galima dirbti su nutolusiais duomenimis, pateikiamais ESRI kompanijos ArcIMS programos. Nuo 2008 m. vasario veikia įskiepis, palaikantis ESRI kompanijos ArcSDE duomenų bazes.

Taip pat palaikoma WMS technologija su MapServer bei GeoServer; taip pat WCS su MapServer; ir WFS su MapServer bei GeoServer.

Yra sukurti įskiepiai, leidžiantys gvSIG skaityti ERDAS IMG failus ir prisijungti prie PostgreSQL PostGIS bei MySQL duomenų bazių.

Yra įskiepių leidžiančių vizualizuoti ir tvarkyti laisvus redaguojamus žemėlapius iš OpenStreetMap (OSM) projekto, taip pat daug taškinių bei vektorinių duomenų analizavimo funkcijų.

Nuorodos 
 gvSIG interneto svetainė 
 gvSIG bendruomenės svetainė 
 Extension unofficial network analysis 
 IVER Tecnologías de la Información – pagrindinių kūrėjų svetainė
 gvSIG OA Digital Edition

Gis programinė įranga
Informacinės sistemos
Kartografija
Laisvoji programinė įranga
Kostromos srities herbas

Kostromos srities herbas - oficialus Rusijos Federacijos Kostromos srities simbolis, priimtas 2006 m. balandžio 28 d.

Herbo aprašas 
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas. Mėlyname lauke auksinis laivas su viena bure ir irklais plaukia sidabriniu banguotu vandeniu, kuris užima apatinį skydo trečdalį. Laivo nosies papuošalas - erelio galva su sparnais, raudonais akimis ir liežuviu. Laive septyni irklininkai, laivugalyje priekin nukreiptas vimpelas. Stiebas su bure ir priekin nukreipta vėliava, kurioje Aleksandro II laikų Rusijos erelis (juodas dvigalvis erelis su auksiniais snapais ir kojomis, su raudonais liežuviais, karūnuotas dviem mažomis ir viena didele karūnomis). 

Skydo viršuje auksinė imperatoriaus karūna. Skydininkai - du auksiniai grifonai su liūtų priekinėmis kojomis ir su keteromis, su raudonais liežuviais ir akimis. Skydininkų ir skydo atrama - auksinis augalinio tipo ornamentas, perpintas Lenino ordino juosta.

Herbo variantai 
Herbas oficialiai turi tris variantus:
 Didysis herbas - kaip pateikta apraše.
 Vidutinis herbas - herbas be skydininkų, be atramos ir Lenino ordino juostų.
 Mažasis herbas - tik skydas.

Nuorodos 
 Закон Костромской области (#13-4-ЗКО) О гербе Костромской области

Rusijos administracinių vienetų herbai
Rusijos atributika
Raimundas Mieželis

Raimundas Vladas Mieželis (g. 1931 m. birželio 10 d. Kaunas) – Lietuvos JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija 
Tėvas Vladas Mieželis. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1944–1949 m. mokėsi lietuvių gimnazijoje Kemptene, 1949–1953 m. studijavo Urbanos, 1953–1955 m. Harvardo universitetuose verslo vadybą. Nuo 1945 m. Lietuvos skautų sąjungos narys, nuo 1952 m. laikraščio „Dirva“ studentų skyriaus redaktorius. 1952–1954 m. ir 1955–1957 m. JAV lietuvių studentų sąjungos centro valdybos narys, 1956–1957 m. Lietuvių studentų organizacijos „Santara“ pirmininkas. 1956 m. vienas Jaunimo peticijos Lietuvos laisvės reikalu JAV vyriausybei organizatorių.

1958–1972 m. dirbo korporacijos „Container Corporation of America“ padalinyje Kolumbijoje, vėliau ėjo padalinių prezidento pareigas Kolumbijoje, Venesueloje, Argentinoje, Monake (iš Monte Karlo vadovavo šios įmonės fabrikams Italijoje, Ispanijoje, Prancūzijoje, Olandijoje ir Vokietijoje). 1968–1999 m. laikraščio „Akiračiai“ redakcinės kolegijos narys, prisidėjo prie laikraščio perkėlimo į Lietuvą. 1998–2003 m. prezidento Valdo Adamkaus patarėjas, Valdo Adamkaus fondo pirmininkas. , 1999-2000 m. Vyriausiosios tarnybinės etikos komisijos narys .

Įvertinimas 
 2009 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžius

Šaltiniai

Nuorodos 
 Profesija – prezidento bičiulis, 2009-07-09

Lietuvos skautai
JAV lietuviai
Murmansko srities herbas

Murmansko srities herbas – oficialus Rusijos Federacijos Murmansko srities simbolis, priimtas 2004 m. birželio 6 d.

Herbo aprašas 
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas. Skydo galva mėlyna, joje – auksinė šiaurės pašvaistė, likęs laukas raudonas, jame – sukryžiuoti sidabrinis kirtiklis (galva dešinėje heraldinėje pusėje, viršuje) ir sidabrinis kalavijas (efesas kairėje pusėje), ant kurių viršaus užklotas auksinis inkaras.

Herbo elementų aiškinimas 
 Šiaurės pašvaistė – nurodo, kad Murmanskas už Poliarinio rato.
 Inkaras – jūrininkystės ir žvejybos simbolis.
 Kirtiklis – kalnakasybos pramonė.
 Kalavijas – kovinio darbo ir kariškos šlovės simbolis
 Mėlyna spalva – grožis ir didingumas
 Raudona spalva – vyriškumas ir jėga.
 Auksinė spalva – turtingumas.
 Sidabrinė spalva – tyrumo simbolis.

Nuorodos 
 Закон Мурманской области „О гербе и флаге Мурманской области“ от 01.06.2004 N 491-01-ЗМО 

Rusijos administracinių vienetų herbai
Rusijos atributika
Murmansko sritis
Vladas Mieželis

Vladas Mieželis (1894 m. lapkričio 27 d. Jakštai, Daugailių valsč. Zarasų apskritis, – 1986 m. birželio 4 d. Sun City, JAV) – SSRS ir Lietuvos karinis veikėjas, Lietuvos kariuomenės brigados generolas, teisininkas, teisėjas, Kariuomenės teismo pirmininkas.

Biografija 

Žmona Juzė Petrauskaite (1909 - 1982), sūnūs Raimundas (g. 1931) ir Arimantas (g. 1941).

Baigęs privačia A. Lebedevo gimnaziją Maskvoje,1916 m. pradėjo studijuoti Maskvos universitete, bet buvo mobilizuotas į Rusijos kariuomenę. 1917 m. Maskvoje baigęs Aleksandro karo mokyklą, kovėsi fronte. 1918 m. demobilizuotas gyveno Kijeve. 1919 m. kaip karininkas mobilizuotas į Raudonąją armiją. Tarnavo Pietų ir Kaukazo frontuose bei Atsargos armijoje, 1921 m. 11-osios armijos inspektorius, Azerbaidžano Raudonosios armijos teritorinės brigados pulko vado padėjėjas, vadas. 1921 m. birželio mėn. susirgo cholera, lapkričio mėn. nelegaliai grįžo į Lietuvą.

1922 m.sausio 27 d. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę ir paskirtas 1 - jo atsargos bataliono jaunesniu karininku. 1922 m. birželio 14 d. suteiktas leitenanto laipsnis. 1923 m. gegužės 23 d. pakeltas į vyr. leitenantus .1922–1923 m. Kariuomenės teismo sekretoriaus padėjėjas, 1923–1926 m. sekretorius. 1926 m. rugpjūčio 3 d. pakeltas į kapitonus. 1926 m. baigė Lietuvos universitetą ir tapo diplomuotu teisininku. 1927 m. rugpjūčio 1 d. pakeltas į majorus. 1926–1938 m. dirbo Kariuomenės teisme, kartu 1928–1934 m. dėstė Karo mokykloje, 1931 m. liepos 13 pakeltas į pulkininkus leitenantus, 1935 m. lapkričio 23 d - į pulkininkus. 1932–1936 m. Aukštojoje karo mokykloje. 1933–1938 m. kartu ir Vyriausiojo tribunolo karo teisėjas (1933–1936 m. laikinai). 1938 m. lapkričio 23 d. pakeltas į brigados generolus. 1938 m. balandžio 7 d. LR Prezidento aktu paskirtas Lietuvos kariuomenės teismo pirmininku ir šias pareigas vykdė iki 1940 m. birželio 25d. Prisidėjo prie Karo teisenos projekto rengimo. Bendradarbiavo žurnaluose „Kardas“, „Mūsų žinynas“, „Teisė“, Lietuviškoje enciklopedijoje.

1940 m. birželio mėn. sovietams okupavus Lietuvą, birželio 25 d. paleistas į atsargą, vengdamas represijų slapstėsi. 1941 m. Birželio sukilimo dalyvis, dirbo štabe. 1941 m. per nacių okupaciją – Lietuvos Raudonojo Kryžiaus įgaliotinis nukentėjusiems nuo karo šelpti. 1941–1944 m. Apeliacinių rūmų teisėjas. Įsitraukė į antinacinį pasipriešinimą. 1944 m. išvyko į Vokietiją. 1949 m. persikėlė į JAV, apsigyveno Čikagoje, dirbo plieno fabrike, vėliau persikėlė į Phoenix, aktyviai dalyvavo JAV lietuvių bendruomenės veikloje. Buvo teisininkų, karių veteranų organizacijos "Ramovė" valdybų nariu. Už nuopelnus išrinktas Arizonos lietuvių bendruomenės garbės pirmininku.

1994 m. Jakštuose V. Mieželiui pastatytas atminimo koplytstulpis, Zarasų krašto muziejuje įrengta nuolatinė ekspozicija.

Įvertinimas 
 1928 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas
 1928 m. Lietuvos nepriklausomybės 10 - čio medalis
 1929 m. Latvijos išsivadavimo kovų 10 - čio medalis

Šaltiniai 

Ginkluotųjų pajėgų teisininkai
Lietuvos generolai
Lietuvos karybos pedagogai
Lietuvos teismų pirmininkai
JAV lietuviai
Vladimiro srities herbas

Vladimiro srities herbas - oficialus Rusijos Federacijos Vladimiro srities simbolis, priimtas 1999 m. sausio 20 d.

Herbo aprašas 
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas. Raudoname lauke auksinis ant dviejų kojų einantis budintis liūtas su sidabrine karūna, letenose vertikaliai laikantis sidabrinę ilgą lazdą su kryžiumi viršuje. 
Ant skydo - imperatoriška karūna, skydą iš šonų ir apačios supa auksinis ąžuolo lapų vainikas, pervytas Andrejaus juosta.

Nuorodos 
 Закон Владимирской области о гербе Владимирской области

Rusijos administracinių vienetų herbai
Rusijos atributika
Tverės srities herbas

Tverės srities herbas - oficialus Rusijos Federacijos Tverės srities simbolis, priimtas 1996 m. lapkričio 28 d.

Herbo aprašas 
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas. Raudoname lauke auksinis kunigaikščio sostas be ranktūrių aukštu raižytu atlošu, ant sosto - žalia pagalvė su auksiniais kutais ir kitais papuošimais, ant kurios padėta Monomacho kepurė. Sostas stovi ant auksinio dviejų pakopų pjedestalo.

Herbo kilmė 
Herbas sukurtas pagal senąjį Tverės gubernijos herbą.

Nuorodos 
 Закон Тверской области о гербе и флаге Тверской области

Rusijos administracinių vienetų herbai
Rusijos atributika
Tulos srities herbas

Tulos srities herbas - oficialus Rusijos Federacijos Tulos srities simbolis, priimtas 2000 m. gruodžio 10 d., o 2005 m. lapkričio 24 d. patvirtinti herbo pakeitimai.

Herbo aprašas 
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas. Raudoname lauke sukryžiuotos sidabrinės kalavijų geležtės įkotėmis į viršų. Susikirtimo vietoje horizontaliai eina trečia kalavijo geležtė, kurios įkotė heraldiškai kairėje pusėje. Sukryžiuotų geležčių sudaryto įžambaus kryžiaus atkirstame viršutiniame ir apatiniame ketvirčiuose - po auksinį plaktuką galvomis įviršų. 

Ant skydo viršaus - auksinė imperatoriaus karūna, visas skydas apsuptas Lenino ordino juosta, išeinančia iš už skydo viršaus. 

Tulos srities herbas nuo Tulos miesto herbo skiriasi tuo, kad miesto herbe horizontaliai eina šautuvo vamzdis, o srities herbe - kalavijo geležtė.

Herbo elementų aiškinimas 
Oficialus aiškinimas:
 Raudona spalva - narsa, vyriškumas, drąsa, bebaimiškumas, kovinė šlovė, kario amatas.
 Trys sukryžiuotos kalavijų geležtės simbolizuoja ginklus, skirtus gynybai, o ne puolimui. 
 Auksiniai plaktukai - aukštas meistriškumas
 Auksinė spalva - turtingumas
 Sidabrinė spalva - ketinimų tyrumas, kilnumas.

Nuorodos 
 Закон Тульской области (#206-ЗТО) О гербе Тульской области
 Герб Тульской области. История создания 

Rusijos administracinių vienetų herbai
Rusijos atributika
Mykolas Mikalajūnas

Mykolas Mikalajūnas (1936 m. gruodžio 15 d. Janušavoje, Kėdainių valsčius – 2012 m. spalio 19 d. Vilniuje) – Lietuvos meteorologas, pedagogas, fizinių mokslų daktaras.

Biografija 
Tėvai, seneliai ir proseneliai buvo evangelikai reformatai.

Gyveno ir mokėsi Kėdainiuose. 1959 m. Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultete įgijo meteorologo specialybę. Dirbo sinoptiku laivuose, plaukiojo su žvejais, banginių medžiotojais, dalyvavo mokslinėse ekspedicijose Atlante ir Baltijos jūroje. Iki 1962 m. ir 1965–1970 m. dirbo Vilniaus orų biure, 1970–1974 m. Lietuvos hidrometeorologijos valdyboje. 1974–1976 m. Vyriausiosios enciklopedijų redakcijos Geografijos ir geologijos redakcijos vedėjas. 1976–1988 m. Lietuvos hidrometeorologijos ir gamtinės aplinkos kontrolės valdybos viršininkas. 1988–1990 m. Vyriausiosios enciklopedijų redakcijos vyriausiasis redaktorius. 1989 m. gamtos mokslų kandidatas.  1990–1992 m. Enciklopedijų leidyklos generalinis direktorius.

1992 m. vienas iš Lietuvos biblijos draugijos įkūrėjų, 1992–2010 m. draugijos vykdomasis direktorius, nuo 1993 m. dar ir krikščioniškos leidyklos „Apyaušris“ vadovas. 1995–2011 m. Vilniaus pedagoginio universiteto dėstytojas; nuo 2008 m. docentas. 2006 m. Lietuvos evangelikų reformatų Sinodo kuratorius, 2010 m. Lietuvos evangelikų reformatų Konsistorijos prezidentas. 

Paskelbė straipsnių iš taikomosios meteorologijos ir fenologijos, redagavo, leido knygas, recenzavo mokslo darbus. Parašė scenarijų mokslo populiarinimo filmui „Duokite mums gerą orą“ (su Algimantu Kundeliu, 1972 m.). Parengė „Rusų-lietuvių kalbų meteorologijos terminų žodyną“ (1975 m.). 

Palaidotas šeimos kape, Kėdainių kapinėse (Kauno g.).

Įvertinimas 
 1987 m. LTSR nusipelnęs inžinierius

Šaltiniai 

Lietuvos meteorologai
Lietuvos enciklopedininkai
Lietuvos leidėjai
Lietuvos Respublikos generalinė prokuratūra

Lietuvos Respublikos generalinė prokuratūra (LR generalinė prokuratūra) – Lietuvos teisėsaugos institucija, generalinė prokuratūra.

Funkcijos 

Generalinė prokuratūra:
 vadovauja teritorinėms prokuratūroms ir kontroliuoja jų veiklą;
 formuoja vienodą nusikalstamų veikų ikiteisminio tyrimo ir baudžiamojo proceso veiksmų kontrolės praktiką;
 atlieka ikiteisminį tyrimą ir palaiko valstybinį kaltinimą itin svarbiose baudžiamosiose bylose;
 organizuoja centrinėse ikiteisminio tyrimo įstaigose atliekamą ikiteisminį tyrimą, jam vadovauja ir kontroliuoja šių įstaigų pareigūnų atliekamus baudžiamojo proceso veiksmus;
 formuoja vienodą valstybinio kaltinimo baudžiamosiose bylose palaikymo praktiką ir dalyvauja nagrinėjant bylas apeliacine bei kasacine tvarka;
 koordinuoja ikiteisminio tyrimo įstaigų veiksmus tiriant nusikalstamas veikas;
 gina viešąjį interesą ir formuoja vienodą prokurorų veiklos praktiką šioje srityje;
 organizuoja prokurorų profesinį rengimą, kvalifikacijos kėlimą ir teikia jiems metodinę pagalbą;
 tarptautinių sutarčių, įstatymų ir kitų teisės aktų nustatyta tvarka susižino su užsienio valstybių įstaigomis ir tarptautinėmis institucijomis;
 rūpinasi prokuratūros finansiniu, materialiniu aprūpinimu, taip pat prokurorų socialinėmis garantijomis;
 analizuoja prokuratūros veiklą ir tvarko prokuratūros statistinius duomenis;
 atlieka kitas įstatymų bei tarptautinių sutarčių nustatytas funkcijas.

Istorija 

Įkurta kaip Lietuvos Respublikos prokuratūra 1990 m. pertvarkius Lietuvos SSR prokuratūrą, pavaldžią SSRS generalinei prokuratūrai. Tais pačias metais ji pertvarkyta į Lietuvos Respublikos generalinę prokuratūrą.

1995 m. ji tapo Generaline prokuratūra prie Lietuvos Aukščiausiojo Teismo, tuo pat metu įsteigtos Vilniaus, Kauno, Klaipėdos, Šiaulių ir Panevėžio apygardų prokuratūros. 2003 m. įstaigos pavadinimas pakeistas į Generalinę prokuratūrą.

2012 m. apylinkių prokuratūros prijungtos prie apygardų prokuratūrų. 2020 m. dalis apygardų prokuratūrų padalinių buvo uždaryta.

Nuo 2020 m. pabaigos Generaline prokurore dirba Nida Grunskienė.

Šaltiniai 

Gen
Generalinė prokuratūra
SK Benešov

SK Benešov – Čekijos futbolo klubas iš Benešovo.

Istorija

Pasiekimai

Sezonai

|}

Nuorodos 
 http://www.skbenesov.cz
 http://www.soccerway.com/teams/czech-republic/sk-beneov/

Benesov
MFK Karviná

MFK Karviná – Čekijos futbolo klubas iš Karvinos.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1953 m.

1994–1996 m. klubas buvo prisijungęs prie Vitkovice Ostrava komandos.

Pasiekimai

Sezonai 

|}

Lietuviai 
 Tomas Radzinevičius, puolėjas 2011

Šaltiniai

Nuorodos 
 http://www.mfkkarvina.cz
 http://www.soccerway.com/teams/czech-republic/mfk-karvina/

Karvina
AFK Atlantic Lázně Bohdaneč

AFK Atlantic Lázně Bohdaneč – buvęs Čekijos futbolo klubas iš Lazne Bohdanečo. 2000 m. susijungė su Slovan Pardubice.

Istorija

Pasiekimai

Sezonai

|}

Nuorodos 
 SOCCERWAY

Atlantik
Balys Matulionis

Balys Matulionis (1895 m. gegužės 21 d. Antakalniuose, Utenos valsčius – 1974 m. gruodžio 1 d. Barbertone, Ohajas) – Lietuvos gydytojas, visuomenės veikėjas.   Jono Matulionio brolis.

Biografija 
1919 m. baigęs Petrogrado karo medicinos akademiją grįžo į Lietuvą. Studijuodamas priklausė korporacijai „Fraternitas Lithuanica“, buvo Petrogrado lietuvių studentų draugijos pirmininkas. Kaip „Grūdo“ draugijos įgaliotinis lietuvių pabėgėlių reikalams 1917 m. važinėjo po Rusiją, organizavo lietuvių mokyklas ir prieglaudas. 1917 m. Liaudininkų partijos atstovas Rusijos lietuvių seime Petrograde.

1920–1940 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje. 1927–1938 m. Kauno karo ligoninės vyr. gydytojas ir jo pastangomis įsteigto Fizioterapijos skyriaus vedėjas. 1938–1940 m. Karo ligoninės konsultantas, medicinos tarnybos pulkininkas. Daug prisidėjo prie Birštono, Pasvalio ir Likėnų versmių tyrimo, Birštono ir Likėnų kurortų tvarkymo.

1940–1941 m. bolševikų suimtas, kalintas. 1941 m. birželio mėn. 28 d. kartu su kunigu Simonu Morkūnu po  Lietūkio garažo žudynių kreipėsi į arkivyskupą  Juozapą Skvirecką užstoti Kauno žydus. 1941 m. Kauno tuberkuliozės ligoninės direktorius, vadovavo ir Vytauto Didžiojo universiteto klinikų Fizioterapijos skyriui. 1941–1944 m. Vyriausiosios sveikatos valdybos valdytojas.  Nuo išvežimo į Rytų frontą išgelbėjo apie 500 gailestingųjų seserų, apie 30 gydytojų. Sutrukdė nužudyti Kalvarijos ir Vilniaus psichiatrijos ligoninių ligonius. Rašė į „Mediciną“, daugiausia kurortologijos klausimais.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją, britų Raudonojo Kryžiaus sanatorijos Bad Reburge vedėjas. 1949 m. atvyko į JAV. Dirbo gydytoju Valum Lake (Rod Ailandas) sanatorijoje. Suredagavo knygą „Fraternitas Lithuanica 1908–1958 m.“ (išspausdinta 1958 m. Putname).

Šaltiniai 

Kurortologai
Lietuvos gydytojai
Lietuvos pulkininkai
JAV lietuviai
Albinas Marčinskas

Albinas Marčinskas (g. 1946 m. gegužės 28 d. Puvočiuose, Varėnos apskritis) – Lietuvos inžinierius ekonomistas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

Biografija 
1963 m. baigė Marcinkonių vidurinę mokyklą. 1964–1969 m. studijavo Kauno politechnikos institute. 1969–1972 m. Alytaus šaldytuvų gamyklos inžinierius. 1973–1991 m. dirbo LSSR MA Ekonomikos institute. Nuo 1979 m. dar dėstė Liaudies ūkio specialistų tobulinimosi institute, 1983 m. docentas.  1989 m. ekonomikos mokslų daktaras.  Nuo 1991 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1997 m. Vadybos katedros vedėjas; nuo 1991 m. profesorius. 1991 m. stažavo Berlyne, 1995 m. Lione. Tarptautinės informatikos akademijos akademikas.

Mokslinė veikla 
Mokslinių darbų pagrindinės sritys: valdymo auditas, turto vertinimas.

Bibliografija 
 Gamybinių kolektyvų socialistinio vystymo planų efektyvumas: mokymo priemonė. – Vilnius, 1981. – 68 p.
 Gamybinio kolektyvo socialinio vystymo planavimo tikslai ir uždaviniai: mokymo priemonė. – Vilnius, 1982. – 42 p.
 Socialinis planavimas įmonėje: efektyvumo prielaidos. – Vilnius, 1983. – 165 p.
 Žmogiškojo faktoriaus aktyvinimas gamyboje: analitinė apžvalga. – Vilnius: LIMTI, 1988. – 44 p.
 Įmonės socialinė politika rinkos sąlygomis: mokomoji priemonė. – Vilnius: VU leidykla, 1993. – 29 p.
 Firmos strategija: formavimas ir realizavimas: mokomoji priemonė / Albinas Marčinskas, Edmundas Smilga. – V.: VU leidykla, 1996. – 74 p. – ISBN 9986-19-192-0
 Vadybos metodai: mokomoji knyga / Regina Kirlaitė, Albinas Marčinskas. – Vilnius: VU leidykla, 2001. – 166 p.: iliustr. – ISBN 9986-19-437-7
 Įmonių vadybos orientacijos: mokomoji knyga / Rima Česynienė, Danutė Diskienė, Violeta Raimonda Kulvinskienė, Albinas Marčinskas, Virginijus Tamaševičius. – Vilnius: VU leidykla, 2002. – 164 p.: iliustr. – ISBN 9986-19-462-8
 Lietuvos vadybinis potencialas: būklė ir perspektyvos: monografija / Danuta Diskienė, Albinas Marčinskas. – Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2007. – 297 p.: diagr. – ISBN 978-9955-33-149-0
 Vadybos metodai: mokomoji knyga / Regina Kirlaitė, Albinas Marčinskas. – 2-oji laida. – Vilnius: VU leidykla, 2008. – 160 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-33-325-8
 Universiteto įvaizdžio kaita: monografija / Greta Drūteikienė, Albinas Marčinskas. – Vilnius: VU leidykla, 2010. – 317 p.: schem. – ISBN 978-9955-33-645-7

Šaltiniai 

Lietuvos inžinieriai ekonomistai
Lietuvos vadybininkai
Kraniomandibulinė disfunkcija

Kraniomandibulinė disfunkcija (KMD; kraniomandibuliarinė disfunkcija;  'kaukolė' +  'apatinis žandikaulis') – sutrikusi sąveika tarp dantų, kramtymo raumenų ir žandikaulio sąnarių; kramtomosios sistemos vidinės sąveikos sutrikimas.

Kraniomandibulinė sistema 
Kraniomandibulinę (arba kramtymo) sistemą sudaro:
žandikaulio kaulai;
žandikaulio sąnariai su raiščiais ir nervais;
kramtymo raumenys ir liežuvis;
dantys ir dantenos;
galvos smegenys.

Sistemos disfunkcija 
Kai organizmas yra sveikas, žmogaus dantys, kramtymo raumenys ir žandikaulio sąnariai sąveikauja kaip vieninga kramtomoji sistema. Kai šioje sistemoje sąveika sutrinka, kalbame apie jos disfunkciją (t. y. funkcijos sutrikimą).

Simptomai 
Dažniausiai pasitaiko kramtymo raumenų arba žandikaulio sąnarių skausmai kramtant. Kiti galimi simptomai:
nebepavyksta visiškai išsižioti;
žandikaulio traškesiai ir kiti žandikaulio sąnario sutrikimai;
veido, galvos, sprando, pečių, nugaros skausmai; 
mažiau galime pasukti galvą;
staiga atsiradę dantų sąkandžio problemos (netaisyklingas sąkandis);
kt.

KMD rizikos (įsi)vertinimas  
Hamburgo (Vokietija) kraniomandibulinės disfunkcijos klinika yra sudariusi kontrolinių klausimų sąrašą, pagal kurį galima pačiam pasitikrinti: galbūt yra rizikos, kad turime reikalų su kraniomandibuline disfunkcija. Jei į daugumą iš žemiau pateiktų klausimų atsakoma teigiamai, rekomenduotina kreiptis į žandikaulio sąnario sutrikimų specialistą ir pasitikrinti dėl kraniomandibulinės disfunkcijos:
Ar apatinio žandikaulio judėjimas tarsi suvaržytas ir apribotas?
Ar pasitaiko skausmų ausies ir žandikaulio sąnario srityje (žandikaulio sąnario skausmas)?
Ar išsižiodami ir susičiaupdami pastebite žandikaulio sąnario skleidžiamų garsų: traškėjimo arba trinties garso (žandikaulio traškesiai)?
Ar jus kankina ūžimas arba zvimbimas ausyse?
Ar jaučiate, kad dantis sukandate netaisyklingai (netaisyklingas sąkandis)?
Ar artimieji jums sakė, kad miegodami griežiate dantimis (griežimas dantimis)?
Ar jums pasitaikė kaklo arba galvos traumų?
Ar jus kamuoja galvos skausmas arba migrena?
Ar jus vargina pernelyg įsitempę sprando ir/arba pečių raumenys?
Ar pasitaiko, kad nepagrįstai sutrinka kūno lygsvara arba užeina silpnumas?
Ar kamuoja miego sutrikimai (pvz., knarkimas)?

Nuorodos 
 Išsamiau apie kraniomandibulinę disfunkciją

Odontologinės ligos
Kazys Mikalauskas

Kazys Mikalauskas (1908 m. vasario 24 d. Mykolajivas, Ukraina – 2000 m. gruodžio 27 d. Kaunas) – Lietuvos dainininkas (tenoras).

Biografija 
1920 m. atvyko į Lietuvą ir lankė Mykolo Karkos vadovaujamą muzikos mėgėjų būrelį Panevėžyje, 1940 m. persikėlė į Kauną, lankė dainavimo pamokas pas N. Karnavičienę, dainavo Darbo rūmų chore. 1943 m. baigė Kauno dramos teatro vaidybos studiją. 1941 m. gegužės 1 d. dainavo pirmajame Kauno muzikinio teatro spektaklyje – B. Aleksandrovo operetėje „Vestuvės Malinovkoje“. 1940–1988 m. Kauno muzikinio teatro solistas. Sukūrė charakterinių vaidmenų operetėse.

Vaidmenys 

 Gričko, Boriso Aleksandrovo (rus. Бори́с Алекса́ндрович Алекса́ндров) operetėje „Vestuvės Malinovkoje“, 1941 m. 

 Ptyčkinas, Dmitrijaus Kabalevskio operetėje „Pavasaris dainuoja“, 1957 m (rež. Rostislavas Andrejevas, dir. Stepas Graužinis, dail. Danelija Ūsaitė-Vanagienė)

 Bonifacijus – Imrė Kalmanas. Silva

 Kunigaikštis – Imrė Kalmanas. Silva

 Zacharas muzikinėje komedijoje „Bobų maištas

 Kunigaikštis Bazilis,Grafas Liuksemburgas, Francas Leharas. 

 Baronas Zeta – Francas Leharas. Linksmoji našlė

 Gangsteris – Kolas Porteris. Bučiuok mane, Keit
 Makenzis- „Klivijoje“.

 Foma – Isakas Dunajevskis. Laisvasis vėjas

 Kolumbas – P. Hadžijevas. Romeo – mano kaimynas
 Kagleris - Vienos kraujas.

 Frošas - Šikšnosparnis

 Putrius (B. Gorbulskio Meilė ir skarda)

Susiję puslapiai 
 Kazio Mikalausko sukurtų vaidmenų sąrašas

Šaltiniai 

Tenorai
Lietuvos operos dainininkai
Vytautas Mikalauskas (1930)

Vytautas Mikalauskas (1930 m. spalio 20 d. Panevėžys – 2004 m. balandžio 23 d. Vilnius) – lietuvių kompozitorius, pianistas.

Sūnus – aktorius Gintaras Mikalauskas. Sesuo – aktorė Romualda Mikalauskaitė-Zabarauskienė.

Biografija 
Baigė Lietuvos konservatoriją: 1954 m. S. Vainiūno fortepijono, 1973 m. E. Balsio kompozicijos klasę.

1954–1973 m. dėstė Panevėžio muzikos mokykloje, 1961–1965 m. direktorius. 1972–1973 m. Biržų muzikos mokyklos, 1973–2000 m. Karoliniškių muzikos mokyklos (iki 1993 m. Vilniaus 5 vaikų muzikos mokykla) mokytojas, nuo 1995 m. vyresn. mokytojas. Koncertavo kaip solistas ir su ansambliais. Sukūrė apie 300 darbų.

Svarbiausi kūriniai 
 „Katedra“, simfoninė poema simfoniniam orkestrui, vargonams, fortepijonui ir mušamiesiems, 1972 m.
 „Ikaras“, simfoninė poema simfoniniam orkestrui, fortepijonui ir mušamiesiems, 1976 m.
 „Dedikacija Eduardui Balsiui“, simfoninė poema altui, fortepijonui ir styginių orkestrui, 1984 m.
 Baladė „Baltija – Tėvynės mano jūra“ mišriam chorui, fleitai, fortepijonui ir mušamiesiems, žodžiai: Eugenijus Matuzevičius, Vincas Mykolaitis–Putinas, 1971 m.
 „Ąžuolų baladė“ sopranui, altui ir vargonams, žodžiai: Jonas Strielkūnas, 1975 m.
 Poema Publicistinis vitražas mišriam chorai, 1985 m.
 Poema kantata „Lopšinė gimtinei ir motinai“ 4 solistams, 2 deklamuotojams ir 3 chorams, žodžiai: S. Lygutaitė, Justinas Marcinkevičius, Jonas Strielkūnas, 1989 m., Pasaulio lietuvių kompozitorių konkurso Australijoje I premija 1990 m.
 Ciklas „Mes tavo paukščiai“ moterų chorui, žodžiai: Stasys Žlibinas, 1980 m.
 Styginių kvartetas, 1970 m.
 Sonata trimitui ir fortepijonui, 1977 m.
 Sonata baladė altui, 1978 m.
 Dvi sonatos klarnetui solo, 1981 m., 1984 m.
 Sonata fantazija birbynei, 1998 m.
 „Concertino“ 2 akordeonams, 1980 m.
 Baladė fantazija 2 akordeonams, 1980 m.
 Ciklas „Pavasario sugrįžimas“ 2 akordeonams, 2000 m.
 Variacijos akordeonui L„ėk, sakalėli“, 1989 m.
 Siuita „Sol Do Fa Do“ akordeonų kvintetui ir mušamiesiems, 1990 m.
 Siuita „Tėviškės keliais“ birbynei ir fortepijonui (1989 m.
 „Concertino“ 2 fortepijonams, 1998 m.
 „Gyvenimo švelnus prisiglaudimas“, vokalinis ciklas, žodžiai: Justinas Marcinkevičius, 1982 m.
 „Čia niekas nesikeis“, vokalinis ciklas, žodžiai: J. Krištolaitytė, 2001 m.
 „Snieguolė ir septyni nykštukai“, fortepijoninė pjesė, 2000 m.
 Mano žaislai, fortepijoninė pjesė, 2001 m.
 Ryto pasaka, fortepijoninė pjesė, 2001 m.
 Chorai, dainos, pjesės įvairi instrumentams, ansambliams, muzika dramos, radijo spektakliams. Kūriniai neoromantinio stiliaus, lyriški, raiškios melodikos.

Įvertinimas 
 2004 m. jo vardu pavadinta Panevėžio konservatorijos pagrindinė muzikos mokykla, nuo 2014 m. Panevėžio Vytauto Mikalausko menų gimnazija.

Šaltiniai 

Lietuvos kompozitoriai
Lietuvos pianistai
Lietuvos muzikos pedagogai
Betty Friedan

Betė Friden (; g. 1921 m. vasario 4 d. – m. 2006 m. vasario 4 d.) buvo JAV rašytoja, aktyvistė ir feministė, kuri yra laikoma moterų judėjimo antrosios bangos pradininke. Analizavo šiuolaikinės moters nepasitenkinimą tradiciniais namų šeimininkės ir motinos vaidmenimis.1966 metais Betė įkūrė nacionalinę moterų organizaciją, kurios tikslas buvo grąžinti moteris į Amerikos visuomenės sūkurį vienodomis teisėmis su vyrais.

Bibliografija 
 Moteriškoji mistika (The Feminine Mystique, 1963 m.), 
 Tai pakeitė mano gyvenimą (It Changed My Life, 1976 m,), 
 Antrasis etapas (The Second Stage, 1981 m.), 
 Amžiaus šaltinis (The Fountain of Age, 1993 m.).

Šaltiniai 

Friedan, Betty
JAV feministai
Pilietinių teisių aktyvistai
Plungės herbas

Plungės herbas – vienas iš Plungės miesto ir Plungės rajono savivaldybės heraldikos atributų.

Aprašas

Herbo mėlyname lauke  raudonu kaspinu perrištas auksinis kviečių pėdas, virš jo – auksinė Dievo Apvaizdos akis.

Simbolika 
 Kviečių pėdas – reiškė, kad vietovė turtinga. 
 Dievo Apvaizdos akis – buvo Ketverių metų seimo ideologinis simbolis.

Istorija 

1792 m. sausio 13 d. Lietuvos ir Lenkijos valdovas Stanislovas Augustas Plungei suteikė miesto teises ir herbą – „kviečių pėdas, laisvai surištas karmazininiu kaspinu, o virš varpų – Dievo Apvaizda“. Herbas išlikęs iki šių dienų. 1792 m. viduryje miesto herbas ir savivalda panaikinti. 1969 m. jis pirmą kartą atkurtas oficialiai (herbo autorius - Arūnas Tarabilda). Tada dėl ideologinių motyvų Dievo Apvaizdos akis buvo pakeista į saulę. Bet ir ši modifikacija 1970 m. uždrausta. 

Herbas atkurtas dar kartą 1990 m. Herbo etalono autorius - dailininkas Arturas Aliukas. Tuomet jį patvirtino Lietuvos heraldikos komisija, o 1997 m. birželio 6 d. dekretu Nr. 1312 patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentas.

1997 m. patvirtinti Lietuvos gyvenviečių herbai
Plungės rajono savivaldybės gyvenviečių herbai
Plungė
Šunkepiai

Šunkepiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, Šiluvos seniūnijoje.

Gyventojai

Išnašos 

Raseinių rajono savivaldybės gyvenvietės
Sandrausiškė

Sandrausiškė – buvęs kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Šiluvos, prie Sandravos upelio ir Šiluvos tyrelio.

Istorija 
1939 m. Sandrausiškės pilkapiuose rasta senovės Romos bronzinė sparninė segė.

2015 m. kaimas panaikintas ir prijungtas prie Akmenės.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panaikintos Raseinių rajono savivaldybės gyvenvietės
FK Teteks Tetovo

Tetovo „Teteks“ – Makedonijos futbolo klubas iš Tetovo.

Istorija 
Klubas įkurtas 1953 m. Yra dalyvavęs elito diviziono kovose. Pastaruosius kelerius metus dalyvauja antros pakopos pirmenybėse.

Pasiekimai

Sezonai 

|}

Nuorodos 
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 Globalsportsarchive
 RSSSF duomenų bazė

Teteks
Almantas Leika

Almantas Leika (g. 1968 m. lapkričio 25 d. Anykščiai) – Lietuvos karininkas, brigados generolas.

Biografija 
1975–1986 m. mokėsi Anykščių Antano Vienuolio vidurinėje mokykloje. 1991 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, 1995 m. – Lietuvos karo akademiją, 2001 m. – Baltijos gynybos koledžo Generalinio štabo karininkų kursą, 2004 m. – Baltijos gynybos koledžo Aukštesniosios vadovybės studijų kursą, 2006 m. – JAV sausumos pajėgų karo koledžą.
Nuo 1991 m. tarnauja Lietuvos kariuomenėje. 1996 m. ir 1999 m. dalyvavo NATO operacijose Bosnijoje ir Hercegovinoje. 2001–2003 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo mechanizuotojo pėstininkų bataliono vadas. 2003–2004 m. Lietuvos kariuomenės vado padėjėjas. 2004–2006 m. Krašto apsaugos savanorių pajėgų vado pavaduotojas – štabo viršininkas. 2006–2007 m. Lietuvos vadovaujamos Afganistano Goro provincijos atkūrimo grupės vadas. 2007 m. pulkininkas. 2007–2010 m. Baltijos gynybos koledžo Aukštesniosios vadovybės studijų kurso direktorius. 2010–2011 m. Krašto apsaugos ministerijos Personalo departamento direktorius, nuo 2011 m. gegužės mėn. Krašto apsaugos ministerijos pajėgumų ir ginkluotės generalinis direktorius. 2011 m. brigados generolas. Nuo 2012 m. liepos mėn. laikinas generolas majoras Almantas Leika ėjo Lietuvos kariuomenės Sausumos pajėgų vado pareigas. Nuo 2022 rugsėjo 02 d. paskirtas į Generolo Jono Žemaičio karo akademijos viršininko pareigas.

Įvertinimas 
 1996 m. – Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis
 2005 m. – Vyčio Kryžiaus ordino medalis
 2006 m. – Sausio 13-osios atminimo medalis
 2007 m. – Vyčio Kryžiaus ordino Riterio kryžius

Šaltiniai 

Lietuvos generolai
Ramuma

Ramuma – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, Suvieko seniūnijoje, 4,5 km į pietryčius nuo Suvieko. Kaimas įsikūręs tarp Grybinės ir Rudėnų kaimų, prie Ilgelio ežero pietvakarinio galo. Šalia eina kelias į Suvieką ().

Gyventojai

Šaltiniai 

Zarasų rajono savivaldybės gyvenvietės
Ilgelis (Varėnos r., Varėnos sen., Laičių km.)

Ilgelis – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, 10 km į pietus nuo Daugų, 0,5 km į pietryčius nuo Nedzingio ežero, Ilgelio botaniniame-zoologiniame draustinyje. Ilgis šiaurės – pietų kryptimi 0,82 km, plotis iki 0,32 km. Altitudė 124,5 m. Gylis iki 3,2 m. Ežeras telkšo rininiame duburyje. Krantai daugiausia žemi, pelkėti. Šiaurinę ežero dalį supa Laičių miškas. Į Ilgelį įteka du upeliai, šiaurėje išteka vienas į Nedzingio ežerą (Amarnios baseinas). 

Ežere sugaunama lydekų, lynų ir kitų žuvų.

Rytiniame ežero krante yra Laičių kaimas. Pietvakariniame Ilgelio krante būta mezolito, neolito ir žalvario amžiaus stovyklų. 1939 m. ten rasta antgalių, spaustukas, rėžtukas, gremžtukas, skaldytinis, skelčių, nuoskalų, keramikos su granito priemaišomis.

Šaltiniai 

Varėnos rajono ežerai
ARVI

ARVI įmonių grupė – lietuviško kapitalo žemės ūkio ir maisto produktų sektoriaus įmonių grupė. UAB ARVI ir ko – ARVI įmonių grupės valdymo įmonė. Grupėje dirba daugiau apie 1 000 darbuotojų. Valdybos pirmininkas – Vidmantas Kučinskas, o nuo 2009 m. rugpjūčio ir generalinio direktoriaus pareigas. Įmonių grupė veiklą vykdo Lietuvoje, Latvijoje, Rusijoje, Baltarusijoje, Rumunijoje.

Įmonės 
 UAB „Arvi fertis“ – trąšų gamyba ir prekyba, prekyba anglimis, ekspedijavimas geležinkeliu.
 UAB „Arvi cukrus“ – cukraus gamyba ir prekyba, biodyzelino gamyba.
 UAB „ARVI Kalakutai“ – kalakutienos perdirbimas.
 Arvi fermos – kalakutų auginimas.
 UAB „Marijampolės pašarai“ – pašarų gamyba ir prekyba.
 UAB „Baltijos agroverslo projektai“ – verslo konsultacijos.
 UAB „Noringė“ – viešbutis, restoranas.
 UAB „Rietavo veterinarinė sanitarija“ – gyvūninių atliekų perdirbimas.
 UAB „Jungtinė ekspedicija“ – krovinių pervežimas jūriniu transportu.
 VšĮ „Sveikatingumo idėjos“ – moterų krepšinio komanda.
 UAB „Baltkalis“ – prekyba kalio trąšomis, technine druska.
 ARVI NPK (Rusija, Kaliningrado sritis) – trąšų gamyba ir prekyba.
 ARVI Agro S. R. L. (Rumunija) – trąšų pardavimas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Arvi įmonių grupės svetainė (lietuvių, anglų, rusų k.) 

Marijampolė
Žemės ūkio įmonės
Lietuvos maisto pramonės įmonės
Jonas Kuodis

Jonas Kuodis (1903 m. spalio 5 d. Rodai, Krekenavos valsčius – 1983 m. kovo 17 d. Dorčesteris, Masačiusetso valstija, palaidotas lietuvių kapinėse Putname.) – Lietuvos statybos inžinierius, vienas gelžbetonio tyrimų Lietuvoje pradininkų, technikos mokslų daktaras.

Biografija 
1923 m. baigė Panevėžio vyrų gimnaziją, 1932 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1933–1936 m. stažavo Vienos aukštojoje technikos mokykloje, dalyvavo pasaulinio garso specialisto profesoriaus R. Saligerio atliekamuose gelžbetoninių sijų bandymuose ir
tyrė tų sijų plyšių grynojo lenkimo zonoje gylį. 1936 m. vokiečių kalba apgynė disertaciją „Gelžbetoninė sija su aukštos kokybės plienu“, 1936 m. liepos 11 d. jam suteiktas technikos daktaro laipsnis. 1938 m. apgynė habilitacijos darbą „Gelžbetonio ir betono darbų kontrolė“ (šis darbas išspausdintas atskira knyga 1938 m. Kaune), jam suteiktas docento vardas.

Nuo 1932 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, 1940–1944 m. Tiltų konstrukcijų katedros vedėjas; nuo 1941 m. profesorius. 1937–1940 m. dirbo ir Kauno miesto savivaldybės Statybos skyriuje. Lietuvos energijos komiteto narys. 1944 m. pasitraukė iš Lietuvos. 1946–1947 m. dėstė Miuncheno universitete (UNRRA), 1947–1974 m. dirbo projektavimo bendrovėje „Stone & Webster“ (JAV). Gyvendamas JAV projektavo tiltus, užtvankas, elektrinių, pramonės įmonių ir civilinius pastatus, daugiausia iš gelžbetonio, taip pat ir plieninių konstrukcijų, suprojektavo vaikų ligoninės Bostone gelžbetonines konstrukcijas. Su kitais per 6 metus suprojektavo 11 agregatų Rocky Reach Dam hidroelektrinės užtvanką ir kitus hidrotechnikos statinius prie Kolumbijos upės.

Mokslinė veikla 
Mokslinių tyrimų svarbiausios sritys: nearmuoto ir armuoto betono valkšnumas, susitraukimas, ribinis ištįsimas, pleišėjimas, armatūros ir betono sankiba, armatūros korozija, betono užpildų stiprumas, granuliometrinė sudėtis, užterštumas. Pirmasis Lietuvoje apgynė (Vienoje) technikos daktaro disertaciją iš gelžbetonio. Paskelbė mokslinių straipsnių.

Bibliografija 
 Gelžbetonio ir betono darbų kontrolė, 1938 m.
 Per Antrąjį pasaulinį karą parengtos knygos „Gelžbetonio konstrukcijų dimensionavimas ir projektavimas“, „Masyvių tiltų technikinės sąlygos ir kai kurie konstravimo pagrindai“ ir „Gelžbetonio darbų normos“ liko neišspausdintos.

Šaltiniai 

Lietuvos technologai
Lietuvos inžinieriai statybininkai
Lietuvos pedagogai
Lietuvos kelininkai
Birutė Kulnytė

Birutė Kulnytė (g. 1949 m. liepos 4 d. Šateikiai) – Lietuvos muziejininkė, kultūros istorikė.

Biografija 
1967–1973 m. Vilniaus universitete studijavo istoriją.

Nuo 1973 m. Lietuvos istorijos ir etnografijos muziejaus (nuo 1992 m. Lietuvos nacionalinis muziejus) bendradarbė, 1975–1989 m. Liaudies meno sektoriaus, 1989–1992 m. Etnografijos skyriaus vedėja. 1992–2019 m. muziejaus direktorė.

Tarptautinės muziejų tarybos (ICOM) Lietuvos skyriaus, Lietuvos nacionalinės UNESCO komisijos ilgametė narė. 1992–1995 m. jos iniciatyva suformuotas Lietuvos nacionalinis muziejus. Parengė Lietuvos nacionalinio muziejaus leidybinę programą, su kitais rengia ekspozicijas ir parodas.

Leidinio „Lietuvos istorijos paminklai Istorijos ir etnografijos muziejuje“ (1990 m.), tęstinių leidinių „Muziejus“, „Etnografija“ (nuo 2001 m.), leidinių serijos „Lituanistika užsienio šalių saugyklose“ (nuo 2006 m.) sudarytoja.

Su kitais parengė leidinius:
 Lietuva žemėlapiuose, 2002 m., 2011 m.
 Jonas Basanavičius, 2003 m., 2009 m.
 Lietuviškos spaudos draudimas 1864–1904 metais, 2004 m.
 Ignas Končius. Mano eitasis kelias, atsiminimai, 1-2 dalys, 2006 m.
 1863-1864 m. sukilimas, 2013 m.

Įvertinimas 
 1999 m. – Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžius
 2008 m. – Latvijos Pripažinimo kryžiaus ordino Karininko kryžius
 2009 m. – Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Karininko kryžius
 2009 m. – Valstybinė Jono Basanavičiaus premija
 2010 m. – I laipsnio ženklas „Už nuopelnus Vilniui ir tautai“
 2014 m. – Lietuvos Respublikos Kultūros ministerijos garbės ženklas „Nešk savo šviesą ir tikėk“

Šaltiniai 

Lietuvos muziejininkai
Lietuvos istorikai
Lietuvos muziejų direktoriai
Lietuvos kultūros istorikai
Dermatologija

Dermatologija(iš sen.  (derma) „oda“ ir logos -'mokslas') – medicinos sritis, tirianti odą ir odos ligas, sveikos ir nesveikos odos sandarą, funkcijas, bendruosius odos ligų raidos dėsnius, gydymo ir profilaktikos principus. Dermatologija taip pat nagrinėja atskiras ligas (kaip odos ir nagų grybeliniai pažeidimai, virusinių infekcijų, egzema ar pleiskanojimu pasireiškiančios ligos, žvynelinės, dilgėlinės, alerginių dermatitų, jaunatvinių spuogų ir kt.), ligų grupes, sindromus, jų priežastis, vystymosi mechanizmus, ligų simptomus, diagnostikos metodus.

Šakos 
 Bendroji dermatologija
 Chirurginė dermatologija
 (Dermatoonkologija (onkodermatologija)
 Lazerinė dermatologija
 Trichologija
 Dermatoalergologija
 Dermatochirurgija
 Andrologija
 Dermatohistologija
 Flebologija
 Venerologija
 Psichosomatinė dermatologija
 Kosmetinė dermatologija.

Dermatologija Lietuvoje 
Lietuvoje veikia Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikos (VULSK) dermatologijos centras (studijų lygyje yra dermatovenerologijos rezidentūra), VU Dermatovenerologijos centras, Vilniaus lazerinės dermatologijos centras; Kauno medicinos universiteto Odos ir venerinių ligų klinika.

Dermatologijos specialistus vienija Lietuvos dermatovenerologų draugija, įkurta 1935 m. Steigėjas – Jurgis Karuža (1866–1953).

Taip pat skaitykite 
 Fon Lušano chromatinė skalė

Išnašos
Kladnas

Kladnas – miestas vakarinėje Čekijoje, 25 km į šiaurės vakarus nuo Prahos. Išvystyta angliakasyba, metalurgija ir metalo apdirbimas, žaislų pramonė (gaminami „Lego“ žaislai). Išlikusi pilis, stovi rotušė, kelios bažnyčios, vienuolynas.

Sportas 
 SK Kladno (futbolas)

Čekijos miestai
Russian Airplay Chart

Russian Airplay Chart – oficialus Rusijos singlų topas. Topą sudaro kompanija „Tophit.ru“, kuri plečia savo ribas NVS narėse ir Baltijos šalyse.
„Tophit.ru“ valdo tokius topus, kaip, pvz: Moscow Airplay Chart, Kiev Airplay Chart, St. Petersburg Airplay Chart ir kt. Informacija topams daugiausiai renkama iš radijo stočių grojaraščių.

Nuorodos 
 Russian Airplay Chart (anglų k.)
 Russian Airplay Chart (rusų k.)

Rusija
Muzikinės organizacijos
Azerbaidžano transportas

Šis straipsnis skirtas įvairių rūšių Azerbaidžano transportui aprašyti.

Geležinkeliai 
Visi geležinkeliai yra 1 520 mm pločio:
 Iš viso: 2 932 km
 Elektrifikuoti: 1 278 km (2010)

Svarbiausi geležinkeliai:

 Nachičevanė – Tebrizas (Iranas)
 Baku – Tbilisis (Gruzija)
 Baku – Machačkala (Dagestanas, Rusija)

Baku turi metropoliteno sistemą. žr. Baku metropolitenas.

Susisiekimas su kitomis valstybėmis 
 Rusija – taip
 Armėnija – taip (uždaryta)
 Gruzija – taip
 Iranas – bėgių pasikeitimai į 1435 mm.
 Turkija – bėgių pasikeitimai į 1435 mm. (per ekslavą)

Keliai 
 iš viso: 59 141 km
 asfaltuoti: 29 210 km
 žvyrkeliai: 29 931 km (2004)

Uostai 
Uostus turi 3 šalies miestai: Baku, Lenkoranė, Dijubendė. Jūrų linijos į Astrachanę (Rusija), Turkmenbašy (Turkmėnija), Bandari Anzali ir
Bandari Novšaros. Keltų linijos
į Aktau (Kazachija), Bekdašą, Turkmenbašy (Turkmėnija). Su Azerbaidžano vėliava plaukia 89 laivai.

Oro uostai 

 Iš viso: 35
 Asfaltuoti: 27
 Neasfaltuoti: 8
Baku yra tarptautinis oro uostas

Vamzdynai 

 Naftotiekiai: ~2000 km
 Dujotiekiai: ~1250 km

Azerbaidžano ekonomika
Europos transportas
Azijos transportas
Petras Korkutis

Petras Korkutis (g. 1938 m. liepos 20 d. Varėnoje) – Lietuvos meteorologas, fizinių mokslų daktaras.

Biografija 
Brolis geologas Vincentas Korkutis (g. 1931 m.).

1946–1956 m. mokėsi Vilniaus 1-ojoje ir 2-ojoje vidurinėse mokyklose, 1956–1961 m. studijavo Vilniaus universiteto (VU) Gamtos fakultete. Nuo 1961 m. VU Gamtos fakulteto vyresnysis laborantas. 1967 m. geografijos mokslų kandidatas. 

Nuo 1969 m. dirba Lietuvos hidrometeorologijos tarnyboje; 1969–1989 m. vyresnysis inžinierius, skyriaus viršininkas. 1975–1980 m. Vilniaus hidrometeorologinės observatorijos direktorius. 1980–1989 m. Gamtinės aplinkos užterštumo tyrimų ir kontrolės centro viršininkas. 1989–2003 m. Hidrometeorologijos tarnybos direktorius, nuo 2004 m. vyr. specialistas.

Jo iniciatyva 1992 m. Lietuva įstojo į Pasaulinę meteorologijos organizaciją, jis tapo nuolatiniu Lietuvos atstovu joje. 2002–2003 m. šios organizacijos Europos asociacijos prezidentas. Paskelbė 68 mokslinius straipsnius iš aerologijos ir apie atmosferos užterštumą, oro apsaugą Lietuvoje. Su kitais vadovavo tarptautinei mokslinei programai BALTEX.

Bibliografija 
 Lietuva – uraganų kraštas? – Vilnius: Mintis, 1972. – 25 p.
 Atmosferos užterštumas Lietuvos TSR miestuose ir pramonės centruose, 1973 m.
 Atmosferos užterštumas Lietuvos TSR miestuose: analitinė apžvalga. – Vilnius, 1974. – 45 p.
 Atmosferos užteršimo tendencijos Lietuvos TSR. – Vilnius, 1975. – 51 p.
 Atmosferos užterštumo meteorologiniai aspektai ir tyrimai. – Vilnius, 1975. – 98 p.
 Atmosferos užterštumo problemos: medžiaga lektoriui. – Vilnius, 1975. – 23 p.
 Autotransporto įtaka atmosferos užterštumui Lietuvos TSR miestuose: analitinė apžvalga. – Vilnius: 1982. – 35 p.
 Atmosferos oro apsauga Lietuvoje, 1983 m.; rusų kalba 1984 m.
 Atmosferos oro apsauga Lietuvos TSR: medžiaga lektoriui. – Vilnius, 1984. – 25 p.
 Išmetamų į atmosferą kenksmingų priemaišų normavimas ir valymas: analitinė apžvalga. – Vilnius, 1985. – 43 p.

Įvertinimas 
 2005 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius 
 2005 m. Viktoro Bergo premija

Šaltiniai 

Lietuvos meteorologai
Lietuvos ekologai
Vaižgantas Kirlys

Jonas Vaižgantas Kirlys (g. 1934 m. gruodžio 12 d. Rokiškyje) – Lietuvos geografas, fizinių mokslų daktaras.

Biografija 
1959 m. baigė Vilniaus universitetą. 1959–1961 m. Nidos jūrų hidrometeorologijos stoties inžinierius okeanologas, vadovavo Kuršių marių hidrodinaminiams tyrimams. 1961–1963 m. LSSR MA Geologijos ir geografijos instituto, nuo 1963 m. LSSR MA Geografijos skyriaus mokslo darbuotojas. 1966 m. geografijos mokslų kandidatas.  1970–1990 m. Zoologijos ir parazitologijos instituto Geografijos skyriaus, 1990–1994 m. Geografijos instituto Baltijos jūros krantotyros sektoriaus vadovas.

Mokslinė veikla 
Tyrė plūsmo srauto, kaip paplūdimį formuojančio veiksnio, ypatybes, kranto zonos hidrodinamiką, morfodinamiką ir nešmenų pasiskirstymą. 1976–1979 m. dalyvavo krantų dinamikos tyrimuose – Baltijos jūros (Gdanskas) ir Juodosios jūros (Varna ir Eupatorija). Lietuvos ir užsienio valstybių (Bulgarija, Japonija, Lenkija, Rusija, Švedija, Vokietija) leidiniuose paskelbė daugiau kaip 100 straipsnių iš jūros krantotyros.

Bibliografija 
 Sąnašinių medžiagų diferenciacija ir nuosėdų sluoksniuotumas jūros priekrantėje: monografija, su kitais, 1982 m., rusų k.
 Vandens masių cirkuliacija ir sąnašų pernešimo ypatybės Baltijos jūros Lietuvos priekrantėje, 1984 m.

Šaltiniai 

Lietuvos geografai
Lietuvos hidrologai
Ali Chamenėjus

Sajedas Ali Hoseinas Chamenėjus (, g. 1939 m. liepos 15 d.) – Irano valstybės vadovas – Didysis revoliucijos vadas (pers. رهبر معظم انقلاب, Rahbar-e Mo’azzam-e Enghelab, arba مقام رهبری, Magham-e Rahbari, t. y. Vyriausiasis Pareigūnas).

Biografija 
Gimė Mešhede azerbaidžaniečio ir iš Jezdo kilusios motinos šeimoje. Buvo antras sūnus 8 vaikų šeimoje.

Pradėjo mokytis būdamas ketverių metų. Buvo išsiųstas į Maktabą mokytis Korano. Vėliau mokėsi religinėje seminarijoje, visą gyvenimą studijavo islamą. Studijavo ir vertė arabų bei persų literatūrą.

Islamo revoliucija ir prezidentavimas 
Ali Chamenėjus buvo vienas svarbiausių 1979 m. Irano revoliucijos dalyvių, artimas 1979 m. islamo revoliucijos organizatoriaus ajatolos Ruholos Chomeinio bendražygis. Po revoliucijos dirbo krašto apsaugos ministerijoje, buvo Teherano penktadienio maldos vadovas.

1981 m. išrinktas Irano prezidentu, prezidentavo Irako-Irano karo metu. Kovojo su vakarietiškos ir neoliberalizmo ideologijos šalininkais.

1985 m. Ali Chamenėjus perrinktas antrai prezidento kadencijai. 1989 m. mirus ajatolai Ruholai Chomeiniui, Ali Chamenėjus Ekspertų Asamblėjos išrinktas naujuoju šalies vadovu – revoliucijos lyderiu. Šis postas Irane svarbesnis už prezidento.

Vidaus politika 
Ali Chamenėjus tradiciškai laikomas Irano konservatyvaus judėjimo lyderiu. Kartu jis buvo tvirtas mokslo pažangos šalininkas. Vienas pirmųjų islamo dvasininkų, pritarusių kamieninių ląstelių tyrimams ir gydomajam klonavimui. Chamenėjus daug dėmesio skyrė branduolinės energijos plėtrai. Pasak jo, "naftos ir dujų ištekliai nėra beribiai".

Chamenėjus pasisako už spartesnį ekonomikos privatizavimą. 2004 m. buvo peržiūrėtas Irano konstitucijos 44 straipsnis, kuriame nustatyta, kad infrastruktūra turi priklausyti tik valstybei.

Užsienio politika 
Ali Chamenėjus pasisako už Izraelio sunaikinimą ir oponuoja JAV politikai, kurią vadina arogantiška ir imperialistine. Į galimą Vakarų karinį išpuolį Irano revoliucijos lyderis žada atsaką karine jėga.

JAV
Aštri JAV kritika yra neatsiejama visų Chamenėjaus viešų kalbų dalis. Jis kritikuoja Amerikos vadovybę dėl jos imperialistinės politikos Artimuosiuose Rytuose, Izraelio rėmimo ir agresijos prieš Iraką.

Izraelis ir Palestina
Chamenėjus Izraelį laiko neteisėtu okupaciniu režimu. Remia palestiniečių nenorą pripažinti Izraelį kaip valstybę. Pasak Chamenėjus, "jei kas nors islamo pasaulyje padarys šią klaidą ir oficialiai pripažins šį despotišką režimą, jis ne tik užsitrauks gėdą ir panieką sau, bet ir atliks nenaudingą veiksmą".

Pasak Chamenėjaus, palestiniečių klausimo sprendimo būdas yra "surengti referendumą tarp palestiniečių tautos, visų tų, kurie buvo ištremti iš Palestinos, kurie yra tremtyje Libane, Jordanijoje, Kuveite, Egipte ir kitose arabų valstybėse. Jie turi grįžti į savo tėvynę, į savo namus. Taip pat tie, kurie Palestinoje gyveno iki 1948 m. - musulmonai, krikščionys ir žydai. Tarp jų turėtų būti surengtas referendumas. Jie turės visuotiniame referendume išrinkti Palestiną valdančią tvarką."

Šaltiniai

Nuorodos
 Oficialus tinklapis (anglų k.)

Irano asmenybės
Dvasininkai
LR Seimo kanceliarija

REDIRECT lietuvos Respublikos Seimo kanceliarija