joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Rėkliai (Gumbinės apskritis)

Rėkliai arba Žiguliai (, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Gusevo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Majakovskojės kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas – lietuviškos kilmės.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Gumbinės apskrities kaimas.  1947–2008 m. Majakovskojės apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Žiguliai bankgorodov.ru

Gumbinės apskrities gyvenvietės
Geršvilaukiai

Geršvilaukiai arba Kazakovas (, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Gusevo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Majakovskojės kaimo gyvenvietės kaimas Angrapės kairiajame krante.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas – lietuviškos kilmės.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Gumbinės apskrities kaimas, 1938 m. rugpjūčio 1 d. prijungtas prie Kiaulkiemio.  1947–2008 m. Majakovskojės apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Kazakovas bankgorodov.ru

Gumbinės apskrities gyvenvietės
Pilkalnis (Pilkalnio apskritis)

Pilkalnis arba Dobrovolskas (, , nuo 1938 m. birželio 6 d. Schloßberg; 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – miestelis Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Dobrovolsko kaimo gyvenvietės centras.

Istorija 

Nadruvos žemės miestelio pavadinimas lietuviškos kilmės.  Miestelio šiaurinėje dalyje išlikęs piliakalnis. Įkurtas 1510 m. 1725 m. Frydrichas Vilhelmas I suteikė miesto teises. Garsėjo žemės ūkio ir pramonės mugėmis, Pilkalnio alumi ir sūriais. 1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Pilkalnio apskrities centras. 

1914 m. miestą sugriovė Rusijos imperijos kariuomenė, jį atstatyti padėjo Breslaujos miestelėnai. 1945 m. sausio 16 d. miestą su didžiuliais nuostoliais užėmė Raudonoji armija. Miestas kelis kartus ėjo iš rankų į rankas, todėl buvo labai sugriautas. Okupantai miestą pavadino Krasnoarmeisku, buvo įkurtas Krasnoarmeisko rajonas, tačiau, dėl vietinės įgulos netinkamo elgesio rajono centras perkeltas į Lazdynus, o 1946 m. rugsėjo 7 d. TSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo įsaku „Dėl Kaliningrado srities administracinio teritorinio sutvarkymo“ pakeitus miestelio pavadinimą, pavadintas Dobrovolsku. 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Dobrovolsko apylinkės centras.

Apylinkė 
Dobrovolsko apylinkės (Добровольский cовет) apylinkės centras, apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės:

Gyventojai

Žymūs žmonės 
Gimė:
 Gertrūda Benzė, kalbininkė.
 Erikas Dunskus, lietuvių kilmės vokiečių aktorius.

Mirė:
 Frydrichas Vilhelmas Hakas, žodynininkas, vertėjas, kunigas.
 Kristijonas Gotlybas Milkus, lietuvių raštijos darbuotojas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Dobrovolskas bankgorodov.ru
 Dobrovolskas nuotraukose

Pilkalnio apskrities gyvenvietės
Štrbske Plesas (kurortas)

Šis straipsnis yra apie Slovakijos slidinėjimo kurortą, apie ežerą žr. Štrbske Plesas

Štrbske Plesas () – populiarus Slovakijos apskritus metus veikiantis kalnų kurortas šalia to paties pavadinimo ledyninio kalnų ežero Aukštuosiuose Tatruose. Gyvenvietė yra Poprado rajone, priklauso Aukštųjų Tatrų miestui (), yra jo administracinis ir kultūrinis centras.

Štrbske Plesas savo istoriją skaičiuoja nuo 1872 m. Gyvenvietėje gausu viešbučių, stovėjimo aikštelių. Į čia veda siaurasis elektrinis geležinkelis, yra dantytojo geležinkelio atšaka. Čia prasideda dauguma pažymėtų turistinių takų į Tatrų nacionalinio parko slėnius, Krivanio, Rysų viršukalnes. Rengiamos įvairios žiemos sporto rungtynės. Kurortas pasižymi išvystyta infrastruktūra. Unikalus Štrbske Pleso mikroklimatas garsėja gydomosiomis savybėmis. Kurorte yra keletas sanatorijų, kuriose gydomi kvėpavimo takų susirgimai.

Slidinėjimo kurortas 

Žiemą veikia kalnų slidinėjimo trasos. Štrbske Plesas – aukščiausiai esantis slidinėjimo kurortas Tatruose, kur trasos išsidėstę 1300-1900 m aukštyje, todėl čia geriausios sąlygos slidinėjimui, o žiemos sezonas trunka ilgiausiai. Čia vyksta Europos slidinėjimo ir šuolių nuo tramplino čempionato etapai.  Didžiojoje šių trasų dalyje yra dirbtinio sniego gaminimo įranga. Štrbske Pleso slidinėjimo komplekso duomenys: 
 2 tramplinai (70 ir 90 m aukščio), 
 slidinėjimo trasų ilgis – 5 km, 
 5 keltuvai (4700 žmonių per valandą),
 aukščiausia trasų vieta - 1850 m virš jūros lygio, 
 trasų aukščių skirtumas – 490 m.

Taip pat skaitykite 

 Tatrų Lomnica

Nuorodos 

 Štrbske Plesas britannica.com svetainėje
 Štrbske Pleso kalnų slidinėjimas 
 Štrbske Pleso kurortas 
 Štrbske Pleso kurortas 

Slovakijos gyvenvietės
Tatrai
Kalnų slidinėjimas
Milchbudė (Pilkalnio apskritis)

Milchbudė (, nuo 1938 m. birželio 6 d. Vorwerk Milchbude, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – buvusi gyvenvietė, palivarkas Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Dobrovolsko kaimo gyvenvietės teritorija.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės.  1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Pilkalnio apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Pilkalnio rajono (Пиллькалленский район), vėliau Krasnoznamensko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Pravdino apylinkės teritorija, prijungta prie Pravdino.

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Pilkalnio apskrities gyvenvietės
Ramoniškiai (Pilkalnio apskritis)

Ramoniškiai arba Leskovas (, nuo 1938 m. birželio 6 d. Hagenfließ, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, 17 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 10 km į pietryčius nuo Lazdynų, abipus Žvirgalio. Nuo 2008 m. birželio 30 d. Dobrovolsko kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 

Pirmąkart minimi 1584. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 5 ugniakurais, 1823 m. – valstiečių kaimas su 34 gyventojais. 1723-1818 m. priklausė Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818-1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Alksnupėnų valsčiui. Tikintieji iki 1793 m. priklausė Lazdynų, vėliau – Šilėnų evangelikų liuteronų parapijai. 1901 m. kaimo pakraščiu nutiestas siaurasis geležinkelis. Kaimo rytiniame pakraštyje prie Vieškalnių girios, Žvirgalio kairiajame krante buvo Aukštučių kolonija ir girininkijos sodyba. 1946–2008 m. buvo Pobedino apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Leskovas bankgorodov.ru

Pilkalnio apskrities gyvenvietės
Užberžiai (Pilkalnio apskritis)

Užberžiai arba Ostrogožskojė (, nuo 1936 m. Uschbördschen, nuo 1938 m. birželio 6 d. Karpfenwinkel, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, 6 km į pietryčius nuo Lazdynų, prie Alksnupės, Paurupės ir Žvirgalio, Šorelių ir Vieškalnių girių pakraštyje.

Istorija 

1660 m. minimas Užberžupių (Uschbersuppen) kaimas. Po 1709–1710 m. maro kaimas išliko lietuviškas: 1736 m. Užberžiuose gyveno 3 lietuvių šeimos. 1785 m. Užberžiai buvo karališkųjų valstiečių kaimas su 4 ugniakurais (gyvenamaisiais pastatais), 1823 m. – 5 sodybų kaimas su 28 gyventojais. 1854 m. Užberžiuose buvo 8 gyvenamieji pastatai ir 80 gyventojų. Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Lazdynų seniūnijai, 1723–1818 m. – Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Alksnupėnų valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Lazdynų evangelikų liuteronų parapijai. 1901 m. pro kaimą nutiestas siaurasis geležinkelis, įrengta stotelė.  1929 m. prie kaimo prijungta Užberžių girininkijos sodyba (9 gyventojai 1905 m.).

Bažnytinės statistikos duomenimis 1905 m. 39 % kaimo gyventojų sudarė lietuviai.

Po Antrojo pasaulinio karo pasikeitė gyventojų sudėtis: senieji gyventojai vokiečiai ir suvokietėję lietuviai artėjant frontui pasitraukė į Vokietijos gilumą, vietoj jų atkelta kolonistų iš Sovietų Sąjungos. Sovietmečiu prie gyvenvietės prijungtos ir Rukų bei Ambrazgirių kaimų liekanos. 1946–2008 m. buvo Pobedino apylinkėje, nuo 2008 m. – Dobrovolsko kaimo gyvenvietėje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Pilkalnio apskrities gyvenvietės
Sudargai

Sudargai arba Tretjakovas (, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Dobrovolsko kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Stalupėnų apskrities kaimas.  1903 m. liepos mėn prie kaimo prijungtas Saudargų dvaras, kuriame 1895 m. surašymo duomenimis gyveno 45 asmenys. 1946–2001 m. Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko apylinkės, 2001–2008 m. Nesterovo rajono kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Tretjakovas bankgorodov.ru

Stalupėnų apskrities gyvenvietės
Pavirvytės dvaras

Pavirvytės dvaras – Pavirvytėje, Viekšnių seniūnijoje (Mažeikių rajone), dešiniajame Virvytės krante, prie kelio iš Kapėnų į Palnosus.

Istorija 
Dvaro rūmai statyti XIX a. pradžioje. Iki 1840 m. dvaro savininkas buvo Ilinčius. 1840 m. dvarą įsigijo Juozas Paulavičius. Vėliau dvaras atiteko jo sūnui Edvardui Paulavičiui, buvusiam Kališo (pietvakarių Lenkijoje) gimnazijos direktoriui. Atsidėkodami už nuoširdų darbą gimnazijos steigėjai atsisveikindami jam padovanojo gimnazijos biblioteką, kurią pedagogas parsigabeno į Pavirvytę. Galima sakyti, kad čia – viešųjų bibliotekų Ventos krašte užuomazgos, nes Paulavičiai keitėsi knygomis su kitų dvarų raštingais savininkais. Į Pavirvytę knygų 8 kilometrus iš Viekšnių pėsčiomis žingsniuodavo ir būsimieji profesoriai Mykolas, Vaclovas bei Viktoras Biržiškos, knygomis buvo keičiamasi ir su gausius tuo metu literatūros rinkinius turėjusiais Santeklių, Daubiškių dvarais. Iš dvarininkų Paulavičių giminės kilusi ir garsaus lietuvių rašytojo Balio Sruogos žmona Vanda Daugirdaitė-Sruogienė, karo nublokšta į Vakarus ir daugiau į tėviškę nebegrįžusi. E. Paulavičius apie 1910 m. dvarą pardavė Viktorui Nagurskiui, kuris valdė jį iki Pirmojo pasaulinio karo.

Dvaro pastatus supo ūksmingas parkas, išlikęs iki šių dienų. Parkas už dvaro namo terasomis leidosi į Virvytės slėnį. Tašyto granito pakopų laiptai ir alėjos buvę apsodinti karpomais jazminų ir alyvų krūmais.

Išliko apie 7,6 ha buvusio dvaro sodybvietė, pagrindinis pastatas – medinis gyvenamasis namas. Apie 1900 m. užveistas ir 10 hektarų sodas, kuris kolūkinės santvarkos buvo sunaikintas po II pasaulinio karo.

Šaltiniai 

Mažeikių rajono dvarai
Šveicarijos konfederacijos prezidentas

Šveicarijos konfederacijos prezidentas (-ė) (vok.: Bundespräsident(in), pranc.: Président(e) de la Confédération, it.: Presidente della Confederazione, ret.: President(a) da la Confederaziun) pirmininkaujantis (-i) Šveicarijos Federalinės Tarybos narys, Šveicarijos valdžia. Jis arba ji yra renkamas (-a) Federalinės Asamblėjos, vieneriems metams. Konfederacijos prezidentas  pirmininkauja Federalinės Tarybos susirinkimams ir įsipareigoja specialioms atstovaujamosioms pareigoms. Prezidentas neturi daugiau galios negu kiti Tarybos nariai. Tradiciškai, kuris (-i) vieneriais metais buvo vice prezitentu (-e), tai kitais metais jis arba ji tampa prezidentu (-e).

Federalinės Tarybos narys, kuris eina konfederacijos prezidento pareigas nėra laikomas Šveicarijos valstybės vadovu – pilna Federalinė Taryba laikoma valstybės vadovų kolektyvu.

Rinkimai
Prezidentas yra renkamas Federalinės Asamblėjos iš Federalinės Tarybos narių vieneriems metams.

XIX a. Federalinio Prezidento postas buvo suteikiamas ypač gerbiamiems Federalinės Tarybos nariams. Nepaisant to, keliems įtakingiems vyriausybės nariams kartais būdavo suteikiamas šis titulas.

Taip pat skaitykite 

Šveicarijos konfederacijos prezidentai

Šaltiniai
Algimantas Balilionis

Algimantas Balilionis (g. 1942 m. vasario 19 d. netoli Šeduvos) – Lietuvos futbolo treneris.

Biografija

A. Balilionis gimė prie Šeduvos, po II pasaulinio karo su visa šeima ištremtas prie Baikalo ežero. Tremtyje baigė vidurinę mokyklą. Vėliau šeima grįžo į Lietuvą ir 19 metų įstojo į aukštąją mokyklą, kūno kultūros pedagogo specialybę. Tuo metu žaidė Kauno „Atleto“ jaunimo komandoje, išbandė visas pozicijas – nuo gynėjo iki puolėjo, tik vartuose nestovėjo.

Baigęs studijas turėjo atlikti pirmą profesinę praktiką Mažeikiuose, po karinės tarnybos ir trumpos darbo praktikos Kaune atvyko į Panevėžį (apie 1964–1965 m.), kur dirbo Panevėžio sporto mokyklos futbolo grupės treneriu.

1969–1976 metų A. Balilionis ugdė buvusį „Ekrano“ vartininką Virginijų Liubšį. Valdemaras Šteinas taip pat vaikystėje treniruotas A. Balilionio. Kartu su A. Balilioniu futbolą žaidė Julius Kvedaras. A. Balilionio auklėtiniai, tapę Lietuvos futbolo čempionais: V. Liubšys, G. Juzelėnas, V. ir G. Abramavičiai, V. Laniauskas, E. Balvočius, A. Mykolaitis, V. Deveikis, A. Petrauskas, A. Klimavičius, G. Rimkus, R. Vilėniškis, Stasys Danisevičius, Valdas Urbonas. Vyresniosios kartos žinomi krašto futbolininkai, A. Balilionio auklėtiniai: V. Šnioka, broliai Šteinai, A. Šarkis, R. Tamašauskas, A. Likas, V. Putė, V. Niurka, A. ir K. Brazdžiūnai, J. Jaroškė, V. Stankūnas, S. Ribokas, V. Fadejevas, R. Gardzijauskas, A. Šlikas, E. Matulevičius, R. Frolovas, R. Kuzma, A. Markevičius, S. Pusvaškis, A. Pušnys, M. Sokolnikovas, žymus Panevėžio aktorius A. Keleris.

Žmona Lina, yra sūnus ir dukra.

Šaltiniai

Lietuvos futbolo treneriai
Mala Fatros nacionalinis parkas

Mala Fatros nacionalinis parkas () – nacionalinis parkas šiaurinėje Mala Fatros kalnų dalyje. Užima 226.3 km² saugomos gamtos teritorijos plotą ir 232.62 km² buferinės zonos plotą. Parkas įkurtas 1988 m. Nuo 1967 iki 1988 m. turėjo kraštovaizdžio draustinio statusą. Parke vertingais yra laikomi vaizdingi kalnų kraštovaizdžiai ir reljefo formos su išskirtine geologine praeitimi ir sandara, faunos ir floros įvairovė.

Flora 

Didžiąją parko teritorijos dalį dengia mišrūs miškai su beržais, aukščiau sudaryti daugiausia iš eglių ir kėnių. Pušynai ir pievos būdingi didesniame aukštyje. Apie 83% teritorijos yra užaugę mišku. Tarp daugelio išskirtinių augalijos rūšių, sutinkamų parke, pažymėtinos: 
 gencijonas (Gentiana clusii), raktažolė (Primula auricula), gvazdikas (Dianthus nitidus), apskritalapė saulašarė (Drosera rotundifolia), gegužraibiniai (Cypripedium calceolus).

Fauna 

Mala Fatros nacionalinis parke gausiai gyvena paukščių, žinduolių ir kitų gyvūnijos rūšių:
 Kilnusis erelis, didysis apuokas, juodasis gandras, rudasis lokys, lūšis, akmeninė kiaunė, ūdra, vilpišys, pilkasis vilkas.

Vertingos vietos 

 Horne Dierų ir Dolne Dierų tarpekliai
 Maly Rozsuteco (1 671 m) ir Veľky Rozsuteco (1 610 m) viršukalnės
 Kalcito kristalų urvas Maly Rozsuteco kalne
 Šutovo krioklys, 38 m aukščio
 Strečno gotikinė pilis (7 km į rytus nuo Žilinos); Stary Hrad pilis
 Štefanova ir Podšípas – tradicinės liaudies architektūros gyvenvietės 
 Slovakų folkloro centras Terchovos kaime

Nuorodos 

 Mala Fatros nacionalinio parko svetainė
 Mala Fatros nacionalinis parkas slovakia.travel portale  

Slovakijos nacionaliniai parkai
Gužai (Biržai)

Gužai – kaimas Biržų rajono savivaldybės teritorijoje, 19 km į šiaurę nuo Biržų.

Istorija

1956–1992 m. kolūkio „Švyturys“ gyvenvietė.

Gyventojai

Šaltiniai 

Biržų rajono savivaldybės gyvenvietės
Slovakijos Rojaus nacionalinis parkas

Slovakijos Rojaus nacionalinis parkas () – vienas iš 9 nacionalinių parkų Slovakijoje. Parkas įsikūręs Banska Bistricos (Brezno raj.), Prešovo (Poprado raj.) ir Košicės kraštuose (Rožniavos ir Spišska Nova Vesės raj.).

Rojaus parkas įkurtas 1988 m. Nuo 2004 m. dalis parko įtraukta į Europos Natura 2000 saugomų teritorijų tinklą.

Geografija 

Parke yra saugoma Slovakijos Rojaus – kalnų grandinės Slovakijos Rūdiniuose kalnuose – gamtinė teritorija su vaizdingais kalnų kraštovaizdžiais ir reljefo formomis, išskirtinėmis faunos ir floros rūšimis. Rojaus parko plotas – 197,63 km², juosiančios buferinės zonos plotas – 130,11 km². Parko teritorijoje įsikūrę 8 vietiniai ir 11 nacionalinių draustinių, įrengta 300 km turistinių pėsčiųjų takų, dažnai su laiptais, tilteliais, grandinėmis. Parke yra apie 350 olų ir urvų, tačiau lankymui atviras tik Dobšino ledo urvas, nuo 2000 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Flora ir fauna

Parke gyvena apie 4 000 rūšių bestuburių, tarp jų virš 2 100 rūšių drugių. Iš stuburinių – veisiasi 200 rūšių, iš kurių 130 yra saugomos. Tarp parke gyvenančių 40 rūšių žinduolių: lokiai,  šernai, elniai, vilkai, lapės, vilpišiai, kiaunės. Čia prieglobstį randa nykstančios gyvūnų rūšys: europinės ūdros ir starai, taurieji sakalai.

Nuorodos 
 Slovenský raj | Slovak Paradise 
Slovakijos Rojaus nacionalinis parkas slovenskyraj svetainėje 
Slovakijos Rojaus nacionalinis parkas slovakia.travel svetainėje 
Slovakijos Rojaus nacionalinis parkas slovenskyraj.sk svetainėje
Parko panoraminiai vaizdai
 Gidas po Slovakijos Rojaus nacionalinį parką

Slovakijos nacionaliniai parkai
Joachim Gauck

Joachimas Vilhelmas Gaukas (; g. 1940 m. sausio 24 d. Rostoke, Vokietija) – vokiečių politikas, publicistas, evangelikų-liuteronų kunigas, Volkskammer (Bundestago) narys, Rytų Vokietijos aktyvistas, vienas iš svarbių veikėjų per taikią revoliuciją, nuvertusią Berlyno sieną 1989 m., buvęs Rytų Vokietijos slaptosios policijos ir žvalgybos (Stasi) archyvų ombudsmenas, Vokietijos federalinis prezidentas.

Buvo pristatytas kaip bendras Vokietijos krikščionių demokratų sąjungos (CDU/CSU), Laisvosios demokratų partijos (FDP), Vokietijos socialdemokratų partijos (SDP) ir Sąjungos 90/Žaliųjų kandidatas. J. Gauko kandidatūrą pasiūlė opozicinės socialdemokratų ir žaliųjų partijos. J. Gaukas 2010 metais buvo socialdemokratų ir žaliųjų kandidatas į prezidentus, bet pralaimėjo K. Vulfui. Tąkart Merkel prieštaravo Gauko kandidatūrai ir palaikė K. Vulfą.  Televizijos kanalo ZDF užsakymu atliktos apklausos duomenimis, teigiamai vertinamas 69 % respondentų. Malonaus būdo ir švelniai kalbantis politikas, pasak dienraščio „Bild“ – „širdžių prezidentas“.  Vokietijos prezidento postas liko laisvas, kai 2012 m. vasario 17 d. dėl skandalų atsistatydino Kristianas Vulfas).  J. Gauck gavo 991 iš 1 232 atiduotų balsų. Buvusių komunistų partijos „Kairė“ („Die Linke“) kandidatė Beate Klarsfeld, garsi nacių medžiotoja, gavo 126 balsus, o 108 parlamentarai susilaikė.

Biografija 
Tėvas buvo suimtas ištremtas į Sibiro lagerius 25 metams Sovietų Sąjungos karinio tribunolo sprendimu. Netekęs vilčių tapti žurnalistu po to, kai jam nebuvo leista įstoti į vokiečių kalbos studijas, studijavo teologiją. 1967 m. buvo įšventintas į kunigus. Per vieną interviu jis yra sakęs, jog „būdamas devynerių metų žinojau, kad socializmas yra neteisinga sistema“.  J.Gauckas vadina save „keliaujančiu politikos mokytoju”.

Nepartinis.

Šaltiniai

Literatūra 

 Marianne Birthler: Die Freiheit gestalten: Joachim Gauck zum 70. Geburtstag. In: Deutschland-Archiv Bd. 43 (2010), 1, S. 20–22.
 Norbert Robers: Joachim Gauck – die Biografie einer Institution, Berlin, 2000. – ISBN 3-89487-365-5.
 Rayk Wieland: Portrait über Joachim Gauck. In: „konkret“, August 1997.

Vokietijos prezidentai
Bundestago nariai
Publicistai
Spuliai (Pilkalnio apskritis)

Apie kaimą Molėtų rajono savivaldybėje žr. Spuliai.
Spuliai arba Fevralskojė (, ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Vesnovo kaimo gyvenvietės kaimas 11 km į vakarus nuo Pilkalnio, 20 km į pietvakarius nuo Lazdynų, prie kelio Uzlovojė – Vesnovas, prie Akmenio upelio.

Istorija 

Minimi nuo 1558 m. Istoriniai pavadinimo rašybos variantai: Spulkiem, Spulkemen, Spulkeimen, Spulken, Spollenn. 1785 m. buvo mišrusis kaimas su 26 ugniakurais, 1823 m. – valstiečių kaimas su 143 gyventojais. 1854 m. kaime buvo 30 gyvenamųjų pastatų ir 300 gyventojų. Iki 1818 m. priklausė Įsruties apskrities Kusų, Brakupėnų domenų valsčiams, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Spulių valsčiaus centras. Tikintieji priklausė Kusų evangelikų liuteronų parapijai. 1928 m. prie kaimo prijungtas Meškupių dvaras. Kaime buvo mokykla, plytinė, lentpjūvė, pieninė, svečių namai, valsčiaus įstaigos.

Antrojo pasaulinio karo pabaigoje, artėjant frontui, gyventojai evakuoti į Vokietijos gilumą, vietinių gyventojų nebeliko. Po karo atkelta kolonistų iš Sovietų Sąjungos. Sovietmečiu prie Spulių prijungtas Bludžių kaimas.

Gyventojai 

Be to, Meškupiuose 1905 m. buvo 71, 1910 m. – 103 gyventojai.

Šaltiniai 

Pilkalnio apskrities gyvenvietės
Rautenberkis

Rautenberkis (rus. Uzlovojė; , 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Vesnovo kaimo gyvenvietės kaimas 25 km į pietryčius nuo Ragainės, prie kelio Luninas – Vesnovas.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės.  1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Pilkalnio apskrities, nuo 1876 m. Ragainės apskrities, nuo 1922 m. Tilžės-Ragainės apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Pilkalnio rajono (Пиллькалленский район), vėliau Krasnoznamensko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Vesnovo apylinkės kaimas. 1928 m. prijungti Kamantai, Barašėliai (Frydrichsvaldė) ir Antagminėliai.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Uzlovojė (Rautenberkis) bankgorodov.ru

Ragainės apskrities gyvenvietės
Vlkolinecas

Vlkolinecas () – kaimas Žilinos krašte  Slovakijoje, Ružomberoko miesto kaimynystėje, vienas iš 10 šalies etnografinių kaimų–muziejų, UNESCO pasaulio paveldo objektas. Kaimas įsikūręs 718 m aukštyje virš jūros lygio, užima 7.97 m² plotą, jame gyvena 35 žmonės. Istoriniuose šaltiniuose minimas nuo 1376 m.

Paveldas 

Nuo 1993 m. įtrauktas į UNESCO paveldo sąrašą kaip nepaliestos vientisos liaudies architektūros ansamblis, būdingas šiaurės Karpatų regionui, atitinkantis kriterijus IV ir V. Čia dominuoja tradicinės rąstų trobos ant akmeninių pamatų, dengtos skiedrų stogais, nudrėbtos moliu ir nubalintos ar nudažytos kitomis spalvomis, kokios dažniausiai ir yra renčiamos kalnų rajonuose. Kaime stovi virš 45 rąstinių namų, kurių kiekviename yra po 2–3 kambarius, prie jų – ūkiniai ir pagalbiniai pastatai. Kaimo centrinė gatvė leidžiasi palyginti stačiu šlaitu. Taip pat saugomos ir barokinė koplyčia su XVIII a. statyta varpine. Dauguma statinių kaime datuojami XIX a. Namuose nr. 16 ir 17 įrengti liaudies buities muziejai su etnografinėmis ekspozicijomis, kuriose atsispindi istorinė vietos žmonių praeitis, kasdienio gyvenimo buitis ir darbai.

Šaltiniai 

 Vlkolineco oficiali svetainė

Slovakijos gyvenvietės
Kaitrai

Kaitrai arba Sorokinas (, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Vesnovo kaimo gyvenvietės kaimas 25 km į pietryčius nuo Ragainės.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Pilkalnio apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Pilkalnio rajono (Пиллькалленский район), vėliau Krasnoznamensko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Vesnovo apylinkės kaimas.

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Sorokinas bankgorodov.ru

Ragainės apskrities gyvenvietės
Šniadovo Švč. Marijos Dangun Žengimo parapija

Šniadovo Švč. Marijos Dangun Žengimo parapija () - parapija įkurta 1405 metais. Parapija priklauso Lomžos vyskupijai, Lomžos Šv. Brunono dekanatui. Mūrinė parapijos bažnyčia pastatyta 1906-1912 metais.

Nuorodos

 Aprašymas apie parapiją (lenk.) .

Šniadovo valsčius
Lomžos vyskupijos parapijos
Šilėnai (Ragainės apskritis)

Šilėnai (arba Pograničnas; , nuo 1938 m. birželio 6 d. Waldheide, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Aleksejevkos kaimo gyvenvietės kaimas 32 km į Rytus nuo Tilžės, Nemuno dešiniajame krante, prie sienos su Lietuvos Respublika ties Ramoniškiais.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  Nuo 1613 m. Šilėnai priklausė Kasinkiemio valsčiui, Viešvilės parapijai, nuo 1845 m. Smalininkų parapijai, nuo 1921 m. Trapėnų parapijai.  1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Ragainės apskrities, (nuo 1922 m. birželio 30 d. Tilžės-Ragainės apskrities) kaimas. 1931 m. prijungtas Dirvelių kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Pilkalnio rajono (Пиллькалленский район), vėliau Krasnoznamensko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Chlebnikovo apylinkės kaimas.

Nuo 1800 m. veikė mokykla.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Pograničnas bankgorodov.ru

Ragainės apskrities gyvenvietės
Mažieji Kakšiai

Mažieji Kakšiai (arba Aleksejevka; , nuo 1938 m. liepos 16 d. Kleinbirkenhain, Klein Birkenhain, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, 19 km nuo Krasnoznamensko, nuo 2008 m. birželio 30 d. Aleksejevkos kaimo gyvenvietės centras.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  Kakšių vietovė minima 1628 m. Lankų valsčiaus dokumentuose. Mažųjų Kakšių kaimas minimas 1785 m. 1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Pilkalnio apskrities kaimas. 1818 m. kaime buvo 4 dūmai ir 20 „sielų“. 1927 m. kaimas sujungtas su Didžiaisiais Kakšiais į Kakšių savivaldybę.  1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Pilkalnio rajono (Пиллькалленский район), vėliau Krasnoznamensko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Timofejevo apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Aleksejevka bankgorodov.ru
 Aleksejevka wikimapia.org
 Didieji Kakšiai. Paveldas aruodai.lt

Ragainės apskrities gyvenvietės
Beinikiemis (Pilkalnio apskritis)

Beinikiemis arba Dolgojė (, nuo 1938 m. liepos 16 d. Beinicken, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, 4 km į šiaurės vakarus nuo Lazdynų, Šešupės dešiniajame krante, Užbalių girios pakraštyje. Nuo 2008 m. birželio 30 d. Aleksejevkos kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 

Buvo seniausias Pilkalnio apskrities kaimas. Įkurtas 1486–1490 m. (Benigk), pirmąkart paminėtas 1515 m. 1540 m. Beinikiemyje buvo 15 činšininkų ūkių, išsidėsčiusių palei Šešupę didelėje teritorijoje, kurioje vėliau susikūrė Beinikiemio, Mažiuikių, Ermonaičių, Galvožių ir Šakių kaimai.  Vietovardis sietinas su prūsų-skalvių didiko Beinikio pavarde, kuris, pasak legendos, prieš atsikraustant Vokiečių ordinui gyveno netoli būsimo kaimo, kitame Šešupės krante esančio piliakalnio viršūnėje. 1785 m. Beinikiemis buvo karališkųjų valstiečių kaimas su 10 ugniakurų (gyvenamųjų pastatų), 1821 m. – kaimas su 36 gyventojais. 1854 m. Beinikiemyje buvo 14 gyvenamųjų pastatų ir 90 gyventojų.

Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Lazdynų seniūnijai, 1723–1818 m. – Įsruties apskrities Liepgalio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Juknaičių valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Lazdynų evangelikų liuteronų parapijai. 1905 m. Beinikiemyje buvo 37 sodybos, 209 gyventojai, iš jų – 44 lietuviai (21 %).

Po Antrojo pasaulinio karo pasikeitė gyventojų sudėtis: senieji gyventojai vokiečiai ir suvokietėję lietuviai artėjant frontui pasitraukė į Vokietijos gilumą, vietoj jų atkelta kolonistų iš Sovietų Sąjungos. 1946–2008 m. buvo Timofejevo apylinkėje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Pilkalnio apskrities gyvenvietės
Būdupėnai Uteliai

Būdupėnai Uteliai, Būdupėnai-Utėliai arba Dolžanskojė (, nuo 1931 m. gegužės 7 d. Hartigsberg, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, 3 km į vakarus nuo Nemanskojės, nuo 2008 m. birželio 30 d. Aleksejevkos kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1922 m. Veimaro respublikos Ragainės apskrities, nuo 1922 m. Tilžės-Ragainės apskrities, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos kaimas. 1928 m. prie kaimo prijungtas į šiaurę nuo kaimo buvęs valstybinis Mozeno (Mösen) dvaras, nuo 1938 m. vadintas Kleinhartigsberg , kuriame 1905 m. buvo 24, 1910 m. – 13 gyventojų; taip pat prijungtas į vakarus nuo kaimo buvęs Lenkininkėlių (Lenkeninkehlen) kaimas, nuo 1907 m. vadintas Treibgiriais (Treibgirren), kuriame 1905 m. buvo 55, 1910 m. 54 gyventojai.  1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Pilkalnio rajono (Пиллькалленский район), vėliau Krasnoznamensko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Timofejevo apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = OPTSNAMENVERZEICHNIS Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.
 Палмайтис Л. Предложение по научной русификации исконных наименований перешедшей в состав России северной части бывшей Восточной Пруссии / Л. Палмайтис; Европейский институт рассеянных этнических меньшинств. – Б. м. : Б.и., 2003.

Nuorodos 
 Dolžanskojė bankgorodov.ru
 Dolžanskojė (Būdupėnai) GenWiki

Ragainės apskrities gyvenvietės
Mažieji Šilėnai

Mažieji Šilėnai arba Kalačejevas (, nuo 1936 m. birželio 3 d. Kleinschollen, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Aleksejevkos kaimo gyvenvietės kaimas prie kelio R 508, 17 km į pietryčius nuo Ragainės.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Ragainės apskrities kaimas.
1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Pilkalnio rajono (Пиллькалленский район), vėliau Krasnoznamensko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Timofejevo apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = OPTSNAMENVERZEICHNIS Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.
 Палмайтис Л. Предложение по научной русификации исконных наименований перешедшей в состав России северной части бывшей Восточной Пруссии / Л. Палмайтис; Европейский институт рассеянных этнических меньшинств. – Б. м. : Б.и., 2003.

Nuorodos 
 Kalačejevas bankgorodov.ru
 Kalačejevas (Mažieji Šilėnai) GenWiki

Ragainės apskrities gyvenvietės
Dundeliai

Dundeliai arba Krainejė (, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Aleksejevkos kaimo gyvenvietės kaimas prie kelio R 508, 11 km į pietryčius nuo Ragainės, Šešupės kairiajame krante.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  1785 m. minimas kaimas Dunduliai (Dundullen). 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Ragainės apskrities kaimas.
1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Pilkalnio rajono (Пиллькалленский район), vėliau Krasnoznamensko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Timofejevo apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = OPTSNAMENVERZEICHNIS Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.
 Палмайтис Л. Предложение по научной русификации исконных наименований перешедшей в состав России северной части бывшей Восточной Пруссии / Л. Палмайтис; Европейский институт рассеянных этнических меньшинств. – Б. м. : Б.и., 2003.

Nuorodos 
 Krainejė bankgorodov.ru
 Krainejė (Mažieji Šilėnai) GenWiki

Ragainės apskrities gyvenvietės

de:Kraineje (Kaliningrad)
Lenkai (Ragainės apskritis)

Lenkai arba Lagernojė (, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Aleksejevkos kaimo gyvenvietės kaimas 13 km į rytus nuo Ragainės, Šešupės dešiniajame krante.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Ragainės apskrities kaimas. 1928 m. lapkričio 11 d. prijungtas prie Raudžių kaimo. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Pilkalnio rajono (Пиллькалленский район), vėliau Krasnoznamensko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Timofejevo apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.
 Палмайтис Л. Предложение по научной русификации исконных наименований перешедшей в состав России северной части бывшей Восточной Пруссии / Л. Палмайтис; Европейский институт рассеянных этнических меньшинств. – Б. м. : Б.и., 2003.

Nuorodos 
 Lagernojė bankgorodov.ru
 Lagernojė (Lankai) GenWiki

Ragainės apskrities gyvenvietės
Raudžiai (Ragainės apskritis)

Raudžiai (rus. Riadinas; , nuo 1936 m. rugsėjo 16 d. Raudßen, Raudschen, nuo 1938 m. birželio 6 d. Rautengrund, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Nemano rajone, 11 km į rytus nuo Ragainės, Šešupės kairiajame krante, nuo 2008 m. birželio 30 d. Nemano miesto gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Ragainės apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) kaimas, kaimo bendruomenė, nuo 1935 m. balandžio 1 d. savivaldybė. Nuo 1928 m. lapkričio 15 d. prijungti Ąžuolynai ir Lenkai.  1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Ragainės rajono (Рагнитский район), vėliau Nemano rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Bolšoje Selo apylinkės gyvenvietė. 1993 m. prijungta Lugovojė.

Gyventojai 
Kaime 2010 m. buvo 5 gyvenamieji namai.

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Riadinas bankgorodov.ru
 Riadinas foto-planeta.com

Ragainės apskrities gyvenvietės
Gyverlaukiai

Gyverlaukiai arba Nikolskojė (, nuo 1938 m. birželio 6 d. Hirschflur, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Aleksejevkos kaimo gyvenvietės kaimas 14 km į pietryčius nuo Ragainės, Šešupės dešiniajame krante.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Ragainės apskrities, (nuo 1922 m. birželio 30 d. Tilžės-Ragainės apskrities) kaimas. 1907 m. prijungtas Birkalnis. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Pilkalnio rajono (Пиллькалленский район), vėliau Krasnoznamensko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Timofejevo apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Nikolskojė bankgorodov.ru
 Nikolskojė (Gyverlaukiai) GenWiki

Ragainės apskrities gyvenvietės
Birkalnis

Birkalnis (, nuo 1938 m. birželio 6 d. Birkendell, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – buvęs kaimas Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Aleksejevkos kaimo gyvenvietės teritorijoje.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Ragainės apskrities, (nuo 1922 m. birželio 30 d. Tilžės-Ragainės apskrities) kaimas. 1905 m. buvo 106 gyventojai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Pilkalnio rajono (Пиллькалленский район), vėliau Krasnoznamensko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Timofejevo apylinkės kaimas, prijungtas prie Nikolskojės.

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Birkalnis GenWiki

Ragainės apskrities gyvenvietės
Didieji Šileliai

Didieji Šileliškiai, Didieji Šileliai arba Petropavlovskojė (, nuo 1913 m. balandžio 21 d. Groß Schillehlen, nuo 1938 m. birželio 6 d. Großschollen, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Aleksejevkos kaimo gyvenvietės kaimas 18 km į pietryčius nuo Ragainės, prie kelio R 508.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas Didieji Šileliai lietuviškos kilmės.  1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Ragainės apskrities, (nuo 1922 m. birželio 30 d. Tilžės-Ragainės apskrities) kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Pilkalnio rajono (Пиллькалленский район), vėliau Krasnoznamensko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Timofejevo apylinkės kaimas. Prie Petropavlovskojės prijungti Pietkalniai (Puodkaliai) ir Naujieji Ėglininkai.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Petropavlovskojė bankgorodov.ru
 Petropavlovskojė (Didieji Šileliai) GenWiki

Ragainės apskrities gyvenvietės
Didieji Kakšiai

Sadovojė (, , nuo 1938 m. liepos 16 d. Birkenhain, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. Sadovas, , nuo 2008 m. Садовое) – gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, 19 km nuo Krasnoznamensko prie kelio R 508, nuo 2008 m. birželio 30 d. Aleksejevkos kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  Kakšių vietovė minima 1628 m. Lenkų valsčiaus dokumentuose. Didžiųjų Kakšių kaimas minimas 1773 m. 1818 m. kaime buvo 20 dūmų ir 64 „sielos“. 1927 m. kaimas sujungtas su Mažaisiais Kakšiais į Kakšių savivaldybę. 1939 m. kaime buvo 860 ha žemės ir 74 pastatai.  1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Pilkalnio rajono (Пиллькалленский район), vėliau Krasnoznamensko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Timofejevo apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Sadovojė bankgorodov.ru
 Sadovojė wikimapia.org
 Didieji Kakšiai. Paveldas aruodai.lt
Krasnoznamensko rajono gyvenvietės