joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Šepetovka (Šilkojai)

Šepetovka (, , nuo 1938 m. liepos 16 d. Auerfließ, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Nemano rajone, 20 km į vakarus nuo Ragainės, 15 km į pietvakarius nuo Tilžės, nuo 2008 m. birželio 30 d. Žilino kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) kaimas. 1993–2008 m. Novo Kolchoznojė apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Šepetovka bankgorodov.ru
 Šepetovka foto-planeta.com

Lankos apskrities gyvenvietės
Tilžės apskrities gyvenvietės
Nemano rajono gyvenvietės
Zaicevas (Seikviečiai)

Zaicevas (, , nuo 1938 m. liepos 16 d. Ulmental, nuo 1946 m. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Nemano rajone, 15 km į pietvakarius nuo Ragainės, 11 km į pietus nuo Tilžės, nuo 2008 m. birželio 30 d. Žilino kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) kaimas, kaimo bendruomenė, nuo 1935 m. balandžio 1 d. savivaldybė. 1993–2008 m. Novo Kolchoznojė apylinkės kaimas. 

Kaime ir prie jo buvusiame Heidės dvare buvo gaminamas Ulmentalio sūris.

Gyventojai 
Kaime 2010 m. buvo 2 gyvenamieji namai.

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Zaicevas bankgorodov.ru
 Zaicevas foto-planeta.com

Tilžės apskrities gyvenvietės
Nemano rajono gyvenvietės
Černyševas (Bublaukiai)

Černyševas (, , nuo 1938 m. liepos 16 d. Argenfurt, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. Чернышево) – buvusi gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Nemano rajone, 15 km į pietvakarius nuo Ragainės, 11 km į pietus nuo Tilžės, nuo 2008 m. birželio 30 d. Žilino kaimo gyvenvietės teritorija.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Tilžės apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) kaimas, kaimo bendruomenė, nuo 1935 m. balandžio 1 d. savivaldybė. 1993–2008 m. Novo Kolchoznojė apylinkės kaimas, 1993 m. prijungtas prie Novo Kolchoznojės.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Tilžės apskrities gyvenvietės
Nemano rajono gyvenvietės
Ščukinas (Sandlaukiai)

Ščukinas (, , nuo 1938 m. liepos 16 d. Sandfelde, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. Щукино) – buvusi gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Nemano rajone, 17 km į pietvakarius nuo Ragainės, 12 km į pietus nuo Tilžės, nuo 2008 m. birželio 30 d. Žilino kaimo gyvenvietės teritorija.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas prūsiškos kilmės.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) kaimas, kaimo bendruomenė, nuo 1935 m. balandžio 1 d. savivaldybė. 1993–2008 m. Novo Kolchoznojė apylinkės kaimas, 1993 m. prijungtas prie Novo Kolchoznojės.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Lankos apskrities gyvenvietės
Tilžės apskrities gyvenvietės
Nemano rajono gyvenvietės
Grigorjevas (Vilkiškiai)

Grigorjevas (, , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. Григорьево) – buvusi gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Nemano rajone, 17 km į pietvakarius nuo Ragainės, 12 km į pietus nuo Tilžės, nuo 2008 m. birželio 30 d. Žilino kaimo gyvenvietės teritorija.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) dvaras. 1993–2008 m. Novo Kolchoznojė apylinkės kaimas, 1993 m. prijungtas prie Novo Kolchoznojės.

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Vilkiškiai
Vilkiškiai
Nemano rajono gyvenvietės
Denisovo žmogus

Denisovo žmogus – priešistorinis hominidas, kurio palaikai rasti Sibire, Denisovo urve (Altajaus kraštas). Šio tipo žmonės gyveno maždaug prieš 40 tūkst. metų, o jų arealas sutapo su neandartaliečių ir šiuolaikinių žmonių (Homo sapiens) gyvenamąja teritorija. Iš Denisovo žmogaus palaikų rasta (2008 m.) tik dalis pirštakaulio ir dantis (didesnis, nei kitų hominidų). Tačiau iš šių negausių radinių pavyko nustatyti šio žmogaus DNR. Nustatyta, kad Denisovo žmogaus mitochondrinė DNR skiriasi nuo šiuolaikinio žmogaus 385 nukleotidais, tačiau neandartaliečių ir Homo sapiens skirtumas yra 202 nukleotidai. Manoma, kad Denisovo žmonės ir neandartaliečiai atsiskyrė prieš 640 tūkst. metų.

Rasta Denisovo žmogaus ir Homo sapiens hibridizacijos požymių. Melaneziečių genome rasti 5 % Denisovo žmogaus žinomo genomo dalies, kitose populiacijose šis skaičius svyruoja tarp 1-4 % (išskyrus afrikiečius, kurie neturi ir neandartaliečių genų).

Taip pat skaitykite 
 Tauriojo elnio urvo žmonės

Žmogaus evoliucija
Genčų senosios kapinės

Genčų senosios kapinės, vadinamos Senkapiais, Kapeliais, Markapiais  – neveikiančios kapinės centrinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Genčuose (Kretingos seniūnija), 0,78 km į šiaurės vakarus nuo Paupio gatvės tilto per Skroblupį, Tūbausių tvenkinio rytinio pakraščio pusiasalyje.

Kapinės 
Ovalo plano, pailgos rytų - vakarų kryptimi, 30 m ilgio, 15 m pločio, apjuostos lauko akmenų tvora, kurios išlikę pavieniai stambesni akmenys. Rytinėje dalyje stovi koplytėlė, priekiniu fasadu atsukta į pietus. Laidojimo žymių nesimato.  

Teritorijos plotas – 0,05 ha.

Koplytėlė 
Stačiakampė stačiasienė, vienkamarė, atvira iš vienos pusės, su dvišlaičiu stogeliu. Sienos tašytų akmenų blokelių mūro, nugariniame ir šoniniame fasaduose aklinos, o priekyje įrengtos vienvėrės lentinės durelės. Frontonas trikampis, aklinas, statmenų lentų. Stogas medinės konstrukcijos, apskardintas. Virš kraigo kyla geležinis kaltinis kryželis.

Istorija 
Kapinės buvo įrengtos Akmenos kairiojo kranto aukštumos kyšulyje. Veikė nuo XVI a. iki XVIII a. pabaigos. Laidoti Genčų kaimo gyventojai, daugiausia mirę nuo maro ir kitų užkrečiamų ligų. Dėl to kapines pradėta vadinti Maro kapeliais.

Mirusiuosius pradėjus laidoti Kretingos parapijos kapinėse, apleistuose kaimo kapeliuose iki pat XX a. trečiojo dešimtmečio pradžios retsykiais laidoti savižudžiai, nekrikštai, skenduoliai, infekcinių ligų aukos. 

Kapines juosė akmenų pylimas, kuris tarpukariu ir sovietmečiu apardytas akmenis panaudojant statyboms. Nuo seno kapinėse stovėjo keletas monumentalių, kryžmiškų kryžių, o priešais juos – medinė koplytėlė  su Švč. Mergelės Marijos ir 2 angelų skulptūromis. Senajai koplytėlei sunykus, Jonas Kontrimas 1934 m. pastatė mūrinę, o abipus jos – porą ąžuolinių kryžių. 

1944 m. palei kapinių šiaurinį pakraštį vokiečių kariai buvo išsikasę apkasus.

1988 m. įrengus Tūbausių tvenkinį, aukštumos kyšulys su kapinėmis tapo sala, o 2010–2011 m. pastačius Tūbausių hidroelektrinę ir sumažėjus vandens lygiui – virto pusiasaliu. 

Pasakojama, kad prie kapinių vaidendavosi, vėlyvą vakarą ar naktį nei vienas žmogus nedrįsdavęs pro jas praeiti. Į pietus nuo kapinių ariamoje dirvoje buvo randama žalvarinių papuošalų ir žmonių kaulų.

1985 m. kapinių aplinką tyrinėjo Jonas Stankus (Lietuvos istorijos institutas). Archeologinių radinių ar kultūrinio sluoksnio nerasta.

Saugotinas kultūros paveldo objektas. 1972–1984 m. – respublikinės reikšmės archeologijos paminklas (AR515).

Šaltiniai

Nuorodos 
Kretingos krašto enciklopedija: Genčų senosios kapinės (Markapiai)

Kretingos rajono paveldas
Kretingos rajono kapinės
Slavsko miesto gyvenvietė

Slavsko miesto gyvenvietė () – miesto gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Slavsko municipaliniame rajone. Centras – Slavskas. 2011 m. buvo 7 544 gyventojai, iš jų 5 835 mieste.

Istorija 
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Ribojasi pietvakariuose su Bolšakovo kaimo gyvenviete, šiaurėje su Timiriazevo kaimo gyvenviete, rytuose su Sovetsko miestu, pietryčiuose su Nemano rajono Žilino kaimo gyvenviete. 

Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 10 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką.

Kaliningrado srities įstatymu Nr. 261  Slavsko miesto gyvenvietę sudaro:    
 Slavskas, miestas,
 Gastelovas, gyvenvietė,
 Maiskojė, gyvenvietė,
 Prigorodnojė, gyvenvietė,
 Priozerjė, gyvenvietė,
 Sosnovojė, gyvenvietė,
 Sosniakai, gyvenvietė.

Šaltiniai 

Kaliningrado srities miesto gyvenvietės
Slavsko rajonas
de:Slawsk#Städtische Gemeinde Slawsk
Bolšakovo kaimo gyvenvietė

Bolšakovo kaimo gyvenvietė () – kaimo gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Slavsko rajone. Centras – Bolšakovas. 2011 m. 6 564 gyventojai.

Istorija 
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Ribojasi šiaurėje su Timiriazevo kaimo ir Slavsko miesto gyvenvietėmis, rytuose su Nemano rajono Žilino ir Černiachovsko rajono Kalužskojės kaimo gyvenvietėmis, pietuose su Kamenskojės kaimo gyvenviete, vakaruose su Polesko rajono Zalesjės ir Golovkino kaimo gyvenvietėmis. 

Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 10 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką.

Kaliningrado srities įstatymu Nr. 261 Bolšakovo kaimo gyvenvietę sudaro:    
 Bolšakovas, gyvenvietė,
 Desantnojė, gyvenvietė,
 Dzeržinskojė, gyvenvietė,
 Dubrovka, gyvenvietė,
 Gromovas, gyvenvietė,
 Krasnaja Dubrava, gyvenvietė,
 Krasnojė, gyvenvietė,
 Krasnoznamenskojė, gyvenvietė,
 Malinovka, gyvenvietė,
 Ochotnojė, gyvenvietė,
 Pobedinas, gyvenvietė,
 Podubjė, gyvenvietė,
 Privolnojė, gyvenvietė,
 Pridorožnojė, gyvenvietė,
 Sovetskojė, gyvenvietė,
 Urožainojė, gyvenvietė,
 Vesnovas, gyvenvietė,
 Vysokojė, gyvenvietė.

Šaltiniai 

Kaliningrado srities kaimo gyvenvietės
Slavsko rajonas
de:Bolschakowo#Landgemeinde Bolschakowo
Pžitulanka

Pžitulanka () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Monkų valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietryčius nuo Monkų ir 37 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.

Monkų valsčius
Zalesiai (Monkų apskritis)

Zalesiai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Monkų valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietus nuo Monkų ir 38 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.

Monkų valsčius
Fosforitai

Fosforitai – tai nuosėdinė uoliena, turinti P2O5 ir tinkama tolesniam sodrinimui.

Sudėtis 

Fosforitai sudaryti iš  apatitų grupės mineralų, kuriuose gausu fosfatų. Fosforituose daugiausia yra kalcio fosfatų, jie sudaro 15–20 %.  

Fosforitai yra jūrinės ir kontinentinės kilmės. Juos taip pat sudaro ir nefosfatiniai mineralai, iš kurių pagrindiniai – glaukonitas, dolomitas, kalcitas, kvarcas, antraeiliai – piritas, hidroksidai ir kt. Esama organinės kilmės medžiagų – ichtiofaunos, moliuskų, reptilijų liekanų.

Paplitimas 

Pasauliniai ištekliai 1984 m. sudarė 42,8 mlrd. t. , iš jų 968,8 mln. t. – buvusios TSRS teritorijoje. Daugiausiai fosforitų turi JAV, Peru, taip pat Marokas bei kitos šiaurės Afrikos ir Artimųjų Rytų šalys.

Pramoniniu būdu išgaunamų fosforitų randama ir Baltijos baseine – Estijos Mardu, Leningrado srities Kingisepo telkiniuose. Čia kvarcinio smėlio su fosfatais sluoksnių storis sudaro 1–2 m. Iškasamos žaliavos yra palyginti „liesos“ (6–14 % P2O5), bet gerai pasiduodančios sodrinimui flotacijos būdu (28–30 % P2O5).

Panaudojimas 

Didžioji fosforitų dalis (iki 90 %) panaudojama kaip žaliava fosforo druskų ir trąšų gamybos pramonėje, kita dalis – juodojoje ir spalvotojoje metalurgijoje, stiklo ir keramikos gamyboje.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Fosforito formulė
 Fosforitų kilmė ir susidarymas (rusų k.)
 Fosforitų telkiniai Šiaurės Amerikoje

Chemija
Fosfatų klasė
Liepojos geležinkelio stotis

Liepojos geležinkelio stotis () – didžiausia geležinkelio stotis Kuržemės regione Latvijoje, Liepojoje. Linijos Jelgava–Liepoja galinė stotis. Daugiausia aptarnauja krovininius traukinius (Liepojos uostą), dukart per savaitę vyksta keleiviniai traukiniai į Rygą (2020 m. duomenimis). Stoties pastatas – vienas seniausių Latvijoje, jame įsikūrusi ir Liepojos autobusų stotis.

Istorija 
Stotis pagal architekto P. M. Berčio projektą pastatyta 1871 m., tiesiant Liepojos–Romnų geležinkelio atkarpą. Tuo metu ji buvo vadinama „mūrine pilimi dykumoje“, nes aplink stotį nebuvo namų. Palaipsniui Liepojos miestas „artėjo“ link stoties, aplink ją pradėtos statyti gamyklos ir dviejų aukštų mediniai namai. Apsigyveno žmonės iš visos Rusijos, emigrantai, laukę laivų, išvykstančių į Ameriką. Liepojos geležinkelio stotis buvo paskutinė, važiuojant iš Rusijos gilumos. Stoties trečiame aukšte tuo metu veikė stačiatikių šventovė. 1903 metais į Liepojos stotį atvyko pats caras Nikolajus II.

1897 m. stotyje nutiesti 600 mm vėžės keliai statybinių medžiagų transportavimui į statomą Karo uostą, 1922 m. prie jų prijungtas Dubenių–Rucavos siaurukas (prailgintas iš Dubenių stoties iki Liepojos). 1900 m. iš Liepojos nutiestas 1000 mm siaurukas į Aizputę. Siaurukas turėjo savo atskirą stotį, bet jo keliai kirtosi su Liepojos stoties plačiojo geležinkelio kelynu. 1929 m. prie stoties prijungta Liepojos–Glūdos linija, 1932 m. – 750 mm vėžės Liepojos–Alsungos siaurukas. Iki 1939 m. visus Liepojos siaurukus pertvarkė į 750 mm vėžę, o 1944 m. Alsungos liniją prailgino iki Ventspilio ir po karo pertvarkė į platųjį geležinkelį. Sovietmečiu visi siaurukai išardyti. Ilgą laiką stotis buvo padalinta į dvi dalis: keleivinę ir krovininę.

XX a. paskutiniame dešimtmetyje sumažėjus keleivių srautui nutrauktas traukinių eismas į Ventspilį (1996 m.) ir Vainiuodę (1998 m.), abi linijos uždarytos, Ventspilio linija 2009 m. išardyta.  2001 m. uždarytas ir keleivinių traukinių maršrutas į Ryga, 2005 m. atnaujintas.

Šaltiniai 

Transportas Liepojoje
Latvijos geležinkelio stotys
Rygos geležinkelio stotis

Rygos geležinkelio stotis – Latvijos geležinkelių transporto taškas Rygoje, geležinkelio stotyje.

Istorija 
Stotis buvo pastatyta 1861 m. pagal architekto Johann Felsko projektą, išplėsta 1885 m. pagal G. Shel projektą. 2 pastatai (stotys) buvo naudojami XIX amžiuje – viena į Daugpilį, kita – Jūrmalos link. Rekonstruota 1914 m. ir veikė iki XX a. 7 dešimtmečio. 1960 m. duris atvėrė pirmasis stoties pastatas, 1965 m. – antrasis. Metams bėgant, stotis buvo daug kartų rekonstruota.

Šaltiniai 

Rygos transportas
Latvijos geležinkelio stotys
Rygos architektūra
Advogato

Advogato buvo socialinio tinklo svetainė, skirta atvirą kodą kuriantiems programuotojams bei aktyviausiems jo naudotojams. Advogato yra sena bendruomenė, kurios nariais yra arba praeityje buvo daugelis plačiai žinomų atviro kodo kūrėjų ar rėmėjų (Richard M. Stallman, Eric Raymond, Alan Cox, Bruce Perens, Jamie Zawinski ir kiti). Svetainė buvo įkurta 1999 m ir veikė iki maždaug 2016 m.

Pasitikėjimo metrikų sistema 
2008 m apie Advogato vis dar buvo rašoma jog tai beveik vienintelis pasaulyje realių naudotojų (ne anoniminių paskyrų) reputaciją priskiriantis socialinis tinklas, ar bent jau vienintelis toks iš tiesų didelis. Tais metais buvo rašoma jog tinklas turėjo 52981 reputacijos ryšius. Buvo 17489 „meistrai“, 21977 „pakeleiviai“, 8817 „naujokai“ ir 4698 „stebėtojai“. 

Kiekvienas narys panorėjęs galėjo suteikti kitam nariui kokį nori rangą, tačiau jo sprendimo svoris priklauso nuo to, kokį rangą turi pats suteikėjas. Todėl jei, pavyzdžiui, du nauji naudotojai vienas kitam priskirs aukščiausią rangą niekas nuo to nepasikeis. Rango lygis „atitekėdavo“ nuo keleto pačių žinomiausių narių kuriais neabejotinai pasitikima ir pasiskirstydavo po visą bendruomenę pagal tai, kaip patys dalyviai vertina vieni kitus. Šie rangai po to buvo gerai matomi daugelyje svetainės vietų (ties blogais, pasisakymais ir pan.)

Straipsniai 
Visi nariai galėjo rašyti blogus (dienoraščius) tačiau tik aukštesniųjų rangų turėtojai gali rašyti straipsnius. Nauji straipsniai pasirodydavo pirmajame svetainės puslapyje. Juos galima buvo aptarti su straipsniu susijusioje diskusijoje. 

Svetainė taip pat leido kurti „projektus“ kurie buvo tiesiog Wiki – redaguojami puslapiai. Kiekvienas narys pats nuspręsdavo, kokiam projektui ir kiek rimtai jis priklauso.

Kitos taisyklės 
Išskyrus visiškai kraštutinius atvejus, pasisakymai šioje svetainėje buvo kitų narių netrinami ir neredaguojami. Kam nors išsakius nelabai vykusius teiginius, kiti dalyviai paprastai kreipdavosi prašydami pataisyti ar paaiškinti. Savo paties pasisakymus buvo galima trinti bei redaguoti kiek norint.

Šaltiniai 

Socialiniai tinklai
Jasnojės kaimo gyvenvietė

Jasnojės kaimo gyvenvietė () – kaimo gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Slavsko rajone. Centras – Jasnojė. 2011 m. 4 864 gyventojai.

Istorija 
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Apima buvusias Jasnojės ir Prochladnojės apylinkes. Ribojasi šiaurėje su Lietuvos Respublikos Šilutės rajono savivaldybės Rusnės seniūnija, rytuose su Usėnų ir Stoniškių seniūnija, pietuose su Slavsko rajono Timiriazevo kaimo gyvenviete ir Polesko rajono Golovkino kaimo gyvenviete, vakaruose – Kuršių marios. Kitame Nemuno krante – Nemuno deltos regioninis parkas. 

Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 10 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką.

Kaliningrado srities įstatymu Nr. 261 Jasnojės kaimo gyvenvietę sudaro:    
 Jasnojė, gyvenvietė,
 Chrustalnojė, gyvenvietė,
 Diunojė, gyvenvietė,
 Gorodkovas, gyvenvietė,
 Jasnopolianka, gyvenvietė,
 Levoberežnojė, gyvenvietė,
 Malyjė Berežkai, gyvenvietė,
 Moskovskojė, gyvenvietė,
 Mostovojė, gyvenvietė,
 Mysovka, gyvenvietė,
 Plodovojė, gyvenvietė,
 Pričalai, gyvenvietė,
 Privalovka, gyvenvietė,
 Prochladnojė, gyvenvietė,
 Razdolnojė, gyvenvietė,
 Razlivas, gyvenvietė,
 Višniovka, gyvenvietė.

Kaimo gyvenvietėje veikia du pašto skyriai, Jasnojės ir Prochladnojės vidurinės mokyklos, 4 vaikų darželiai, Jasnojės muzikos mokykla, Jasnojės poliklinika ir ligoninė, 6 akušeriniai punktai, du kultūros namai, 6 klubai, 7 bibliotekos, paauglių klubas „Antropos“. Yra 23 prekybos įmonės, 4 pirtys. Automobilinių kelių ilgis 113 km, visi su kieta danga. Didžiausios įmonės – kolūkis „Rybak Baltiki“, UAB „Diunojė“ ir žemės ūkio artelė „Berežki“.

Istorinis architektūros paminklas – Kaukėnų bažnyčia, pastatyta 1704–1708 m. Yra 5 kultūros paveldo objektai, visi Jasnojėje, tarp jų Kaukėnų bažnytinė mokykla. Vietinės reikšmės kultūros paveldas – broliškos tarybinių karių kapinės Jasnojėje ir Razdolnojėje.

Šaltiniai 

Kaliningrado srities kaimo gyvenvietės
Slavsko rajonas
de:Jasnoje#Landgemeinde Jasnoje
Timiriazevo kaimo gyvenvietė

Timiriazevo kaimo gyvenvietė () – kaimo gyvenvietė Rusijos Federacijos anklavo Kaliningrado srities Slavsko rajone. Centras – Timiriazevas. 2011 m. 4 176 gyventojai.

Istorija 
Įsteigta vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Apima buvusias Timiriazevo ir Zapovednojės apylinkes. Ribojasi šiaurėje su Jasnojės kaimo gyvenviete, Lietuvos Respublikos Šilutės rajono savivaldybės Stoniškių seniūnija, rytuose su Sovetsku, pietuose su Slavsko miesto gyvenviete ir Bolšakovo kaimo gyvenviete, vakaruose su Polesko rajono Golovkino kaimo gyvenviete. 

Gyvenvietės taryba renkama 5 metams, ją sudaro 10 deputatų, kurie iš savo tarpo renka tarybos pirmininką.

Kaliningrado srities įstatymu Nr. 261 Timiriazevo kaimo gyvenvietę sudaro:    
 Timiriazevas, gyvenvietė,
 Aistai, gyvenvietė,
 Bolšijė Berežkai, gyvenvietė,
 Dublininas, gyvenvietė,
 Istokas, gyvenvietė,
 Leninskojė, gyvenvietė,
 Lozniakai, gyvenvietė,
 Lužkai, gyvenvietė,
 Oktiabrskojė, gyvenvietė,
 Ostrovnojė, gyvenvietė,
 Rževskojė, gyvenvietė,
 Soloncai, gyvenvietė,
 Ščeglovka, gyvenvietė,
 Tumanovka, gyvenvietė,
 Verchnij Biseras, gyvenvietė,
 Zapovednojė, gyvenvietė.

Kaimo gyvenvietėje veikia Timiriazevo ir Zapovednojės vidurinės mokyklos, 2 vaikų darželiai, 5 akušeriniai punktai, du kultūros namai, 62 klubai, 4 bibliotekos. Yra 10 prekybos įmonių, 4 pirtys. Automobilinių kelių ilgis 76 km, visi su kieta danga. Veikia dvi žemės ūkio artelės, yra 1299 asmeniniai ūkiai.

Istorinis architektūros paminklas – Lapynų bažnyčios, pastatytos 1675–1703 m. griuvėsiai. Yra 5 kultūros paveldo objektai, tarp jų Pakriokių bažnyčia, statyta 1892 m., Kryžionų bažnyčia, statyta 1896 m., Joneikiškių bažnyčios, statytos 1729 m. griuvėsiai. Vietinės reikšmės kultūros paveldas – dvejos broliškos kapinės (įrengtos 1933 m. ir 1958 m.) Timiriazeve.

Šaltiniai 

Kaliningrado srities kaimo gyvenvietės
Slavsko rajonas
de:Timirjasewo (Kaliningrad, Slawsk)#Landgemeinde Timirjasewo
Marija Stiuart

Marija Stiuart (1542 m. gruodžio 8 d. Linlitge – 1587 m. vasario 8 d. Foteringyje) – Škotijos karalienė.

Biografija 

Marija – pagrindinė XVI a. politinių bei religinių konfliktų figūra. Škotijos karaliaus Jokūbo V bei Marijos Gizės duktė. Dar kūdikystėje (1542 m.), motinai esant regente, paveldėjo Škotijos karūną. Išauklėta Prancūzijoje; sulaukusi 16 m. ištekinta už busimo karaliaus Pranciškaus II. Karaliene buvo labai trumpai. Anksti mirus vyrui, 1561 m. grįžo į Škotiją. Tuo metu katalikiškosios Stiuartų šeimos pozicijos buvo nusilpusios. Būdama Henriko VII provaikaite, Marija pareiškė pretenzijas į Anglijos, kurią tuo metu valdė protestantė Elžbieta I, sostą. 1565 m. ištekėjo už pusbrolio lordo Darnlio, kurį nužudė trečiasis jos sutuoktinis Botvelio grafas. Šis faktas sumažino liaudies simpatijas Marijai, todėl aristokratija privertė ją atsisakyti sosto. 1568 m. Marija, tikėdamasi Elžbietos I paramos, pabėgo į Angliją, tačiau Anglijos karalienė įsakė suimti varžovę. Prabėgus 19 metų po sąmokslo atskleidimo, ji buvo nukirsdinta. Škotijos karalienės gyvenimas bei likimas įkvėpė daugelį rašytojų (pvz., F.Šilerio tragedija „Marija Stiuart“, 1800 m.).

Galerija

Šaltiniai 

Prancūzijos karalienės
Škotijos karaliai
Valdovai atsižadėję sosto
Maiskojė (Šnekiai)

Maiskojė (, , 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. Paporotnikovas , vėliau ) – gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Slavsko miesto gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Skalvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities valstybinis dvaras. 1947–2008 m. Slavsko rajono Gastelovo apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Maiskojė bankgorodov.ru
 Maiskojė foto-planeta.com
 Maiskojė wikimapia.org

Šnekai
Slavsko rajono gyvenvietės
Prigorodnojė (Žiezdrinė)

Prigorodnojė (, , nuo 1931 m. Lindental, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, 4 km į pietryčius nuo Slavsko, nuo 2008 m. birželio 30 d. Slavsko miesto gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Skalvos žemės kaimo pavadinimas Žiezdrinė lietuviškos kilmės.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities dvaras. 1947–2008 m. Slavsko rajono Gastelovo apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Prigorodnojė bankgorodov.ru
 Prigorodnojė foto-planeta.com

Žiezdrinė
Slavsko rajono gyvenvietės
Priozerjė (Argelotai)

Priozerjė (, , nuo 1938 m. Argendorf, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, 7 km į pietryčius nuo Slavsko, nuo 2008 m. birželio 30 d. Slavsko miesto gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Skalvos žemės kaimo pavadinimas Žiezdrinė lietuviškos kilmės.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities dvaras. 1947–2008 m. Slavsko rajono Gastelovo apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Priozerjė bankgorodov.ru
 Priozerjė foto-planeta.com

Argelotai
Slavsko rajono gyvenvietės
Sosniakai (Tuniškiai)

Sosniakai (, , nuo 1938 m. Schneckenwalde, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Slavsko miesto gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Skalvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities dvaras. 1947–2008 m. Slavsko rajono Gastelovo apylinkės kaimas, sujungtas su Šiluvaičiais.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Sosniakai bankgorodov.ru

Tuniškiai
Slavsko rajono gyvenvietės
Šiluvaičiai

Šiluvaičiai (, , nuo 1938 m. Kleinschneckenwalde, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – buvusi gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Slavsko miesto gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Skalvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities dvaras. 1910 m. buvo 97 gyventojai. 1947–2008 m. Slavsko rajono Gastelovo apylinkės kaimas, sujungtas su Tuniškiais į Sosniakų gyvenvietę.

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Lankos apskrities gyvenvietės
Slavsko rajono gyvenvietės
Aistai (Revatiškiai)

Aistai (, , nuo 1938 m. , 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Timiriazevo kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Skalvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities dvaras.  1947–2008 m. Zapovednojės apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Aistai bankgorodov.ru
 Aistai foto-planeta.com

Revatiškiai
Slavsko rajono gyvenvietės
Bolšijė Berežkai (Lapynai)

Bolšijė Berežkai (, , nuo 1907 m. Alt Lappienen, nuo 1938 m. , 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Timiriazevo kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Skalvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities dvaras. Kaime 1910 m. buvo evangelikų liuteronų bažnyčia, pašto skyrius.  1947–2008 m. Zapovednojės apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Bolšijė Berežkai bankgorodov.ru
 Bolšijė Berežkai foto-planeta.com

Lapynai
Slavsko rajono gyvenvietės
Dublininas (Doblynai)

Dublininas (, , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Timiriazevo kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Skalvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities dvaras. Kaime 1910 m. buvo evangelikų liuteronų bažnyčia, pašto skyrius.  1947–2008 m. Zapovednojės apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Dublininas bankgorodov.ru

Doblynai
Slavsko rajono gyvenvietės
Verchnij Biseras (Bagdonai)

Verchnij Biseras (, , nuo 1938 m. , 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Timiriazevo kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Skalvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities dvaras.  1947–2008 m. Jasnojės apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Verchnij Biseras bankgorodov.ru
 Verchnij Biseras foto-planeta.com

Bagdonai
Slavsko rajono gyvenvietės
Lusailas

Lusailas (‎‎) – naujausias Kataro miestas, išsidėstęs šiaurinėje pakrantėje, Um Salalo savivaldybėje. Administracinis centras yra už 15 km į šiaurę nuo Kataro sostinės Dohos.

XXII pasaulio futbolo čempionatas 

Naujai pastatytame Lusail Iconic stadione, kuriame telpa 86 250 žmonių, vyks 2022 m. pasaulio futbolo čempionato atidarymas ir finalinės rungtynės.

Nuorodos 
 Oficiali miesto svetainė 

Kataro miestai
Vainotai (Tilžė)

Istokas (, , nuo 1938 m. liepos 16 d. , 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, 8 km į šiaurės rytus nuo Slavsko, nuo 2008 m. birželio 30 d. Timiriazevo kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Skalvos žemės kaimo pavadinimas Vainōtai prūsiškos kilmės.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Tilžės apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) dvaras.  1947–2008 m. Timiriazevo apylinkės gyvenvietė.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Istokas bankgorodov.ru
 Istokas foto-planeta.com

Vainotai
Slavsko rajono gyvenvietės
Pakriokiai

Pakriokiai (arba ''Leninskojė; , nuo 1938 m. liepos 16 d. , 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, 8 km į šiaurę nuo Slavsko, nuo 2008 m. birželio 30 d. Timiriazevo kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Skalvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Tilžės apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) dvaras.  1947–2008 m. Timiriazevo apylinkės gyvenvietė.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Leninskojė bankgorodov.ru
 Leninskojė foto-planeta.com

Pakriokiai
Slavsko rajono gyvenvietės
Oktiabrskojė (Vainotai)

Oktiabrskojė (, , nuo 1938 m. liepos 16 d. , 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, 10 km į šiaurės rytus nuo Slavsko, 5 km į vakarus nuo Sovetsko, nuo 2008 m. birželio 30 d. Timiriazevo kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Skalvos žemės kaimo pavadinimas Vainōtai prūsiškos kilmės. 1394 m. minimi Waynothin.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Tilžės apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) kaimo bendruomenė, nuo 1935 m. balandžio 1 d. savivaldybė.  1947–2008 m. Timiriazevo apylinkės gyvenvietė.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Oktiabrskojė bankgorodov.ru
 Oktiabrskojė foto-planeta.com

Vainotai
Slavsko rajono gyvenvietės
Lozniakai (Grytiškiai)

Lozniakai (, , nuo 1938 m. , 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Timiriazevo kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Skalvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities dvaras.  1947–2008 m. Timiriazevo apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Lozniakai bankgorodov.ru
 Lozniakai foto-planeta.com

Grytiškiai
Slavsko rajono gyvenvietės
Parmos katedra

Parmos katedra (it. Duomo di Parma) – romanikos stiliaus bažnyčia-katedra Italijoje Parmos mieste. Katedra pagarsėjusi Renesanso dailės meistro Koredžo tapyba.

Istorija 

Manoma, kad toje vietoje buvo krikščionių šventykla nuo VI amžiaus. Katedros statyba buvo pradėta 1059 m. vyskupo Pietro Cadalus, pašventinta 1116 m. popiežiaus Paskalio II-jo, tačiau jau 1117 m. buvo apgadinta žemės drebėjimo. Dabartinis fasadas baigtas 1178 m., gotikinio stiliaus varpinė pastatyta 1284–1294 m. Katedros kupolo freską „Mergelės Marijos paėmimą į dangų“ 1522–1530 m. sukūrė Koredžas.

Katedros vaizdai

Nuorodos 

 Oficiali svetainė

Italijos katedros
Italijos bažnyčios
Parma
Lužkai (Didbaliai)

Lužkai (, , nuo 1938 m. , 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, 3 km į rytus nuo Slavsko, nuo 2008 m. birželio 30 d. Timiriazevo kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Skalvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities dvaras.  1947–2008 m. Timiriazevo apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Lužkai bankgorodov.ru
 Lužkai foto-planeta.com

Didbaliai
Slavsko rajono gyvenvietės
Rževskojė (Linkūnai)

Rževskojė (, , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Timiriazevo kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Skalvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities dvaras.  1947–2008 m. Timiriazevo apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Rževskojė bankgorodov.ru
 Rževskojė foto-planeta.com

Linkūnai
Slavsko rajono gyvenvietės
Soloncai (Dvareliškiai)

Soloncai (, , nuo 1930 m. , 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Timiriazevo kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Skalvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities dvaras.  1947–2008 m. Timiriazevo apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Soloncai bankgorodov.ru
 Soloncai foto-planeta.com

Dvareliškiai
Slavsko rajono gyvenvietės
Tumanovka (Barčaičiai)

Tumanovka (, , nuo 1938 m. , 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Timiriazevo kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Skalvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės asmenvardis.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities dvaras.  1947–2008 m. Timiriazevo apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Tumanovka bankgorodov.ru
 Tumanovka foto-planeta.com

Barčaičiai
Slavsko rajono gyvenvietės
Ščeglovka (Britanija)

Ščeglovka (, , nuo 1914 m. Groß Brittanien, nuo 1928 m. , 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Timiriazevo kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Skalvos žemės kaimo pavadinimas vokiškos kilmės.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities valstybinis dvaras.  1947–2008 m. Timiriazevo apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Ščeglovka bankgorodov.ru
 Ščeglovka foto-planeta.com

Britanija
Slavsko rajono gyvenvietės
Ostrovnojė (Mocviečiai)

Ostrovnojė (, , nuo 1938 m. , 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Slavsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Timiriazevo kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Skalvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Lankos apskrities dvaras.  1947–2008 m. Timiriazevo apylinkės kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Ostrovnojė bankgorodov.ru
 Ostrovnojė foto-planeta.com

Mocviečiai
Slavsko rajono gyvenvietės