Kvėdarna

Kvėdarna – miestelis Šilalės rajono savivaldybėje, kelių  ir  sankirtoje, 14 km į šiaurės vakarus nuo Šilalės, prie Jūros upės. Seniūnijos centras. Urbanistikos paminklas. Miestelyje yra 4 seniūnaitijos: Gedimino, Jūros, Piliakalnio ir Saulėtekio (pastarosios centras yra Sauslaukyje). Yra paštas (LT-75029).

Etimologija 

Kvėdarnos vardo kilmė nėra aiški. Senoji pavadinimo lytis neturėjo raidės r, bet vietoje jos buvo i ir atkuriama senoji forma yra Kvėdaina (arba Kvedaina). Tokia lytis ir jos variantai pasitaiko daugelyje istorinių šaltinių (pvz., ). Dabartinė forma nusistovėjo XX a. – dar 1908 m. kalbininkas Kazimieras Būga nurodė Kvėdaina arba Kvėdarna, bet oficialiame 1925 m. leidinyje „Lietuvos apgyvendintos vietos“ pateikta tik Kvėdarna.

Kvėdaina lietuvių ir apskritai baltų vardyne yra vienišas žodis, kadangi nerandama panašių. Vienintelis galimas paaiškinimas yra hidroniminis (vandenvardinis vietovardis): galbūt miestelio vardas kilęs nuo pro jį tekančios upės, kuri seniau buvo vadinama Kvėdainale (dabar vadinasi Upelis, Jūros upės intakas). Vėliau šaknyje r galėjo atsirasti analogija su populiaria pavardės šaknimi kvedar-.

Po 1863 m. sukilimo Rusijos imperijos valdžia Kvėdarną pavadino Konstantinovu, taip ji buvo vadinama iki I pasaulinio karo.

Geografija 

Per Kvėdarną teka Jūros intakas Geniotalis. Keliai veda į Švėkšną, Rietavą, Laukuvą, Žadeikius. Kvėdarnos apylinkėse išgaunamas žvyras. Netoliese yra Kvėdarnos kaimas.

Istorija 

2 km į pietus nuo Kvėdarnos yra Padievaičio piliakalnis ir Padievaičio akmuo Velnio Sostas. Manoma, kad 1329 m. kryžiuočiai sugriovė gynybinę Gedimino Kvėdarnos pilį, pastatytą greičiausiai ant Kvėdarnos piliakalnio. Kryžiuočių žygis paminėtas Guillaume de Machaut poemoje Confort d’ami parašytoje 1357 metais.

Kvėdarna minima XIV-XV a., karališkasis Kvėdarnos dvaras, kurį valdė Sapiegos – 1554 m., miestelis – 1568 m., Kvėdarnos valsčius – 1593 m. 1569 m. pastatyta bažnyčia.

1609 m. įsteigta, 1782 m. atkurta parapinė mokykla, 1866 m. įsteigta valdinė pradžios mokykla, 1919–1944 m. pradžios mokykla, 1944–1949 m. progimnazija, 1949–1950 m. septynmetė, nuo 1950 m. vidurinė mokykla, nuo 2008 m. Kvėdarnos Kazimiero Jauniaus gimnazija. Yra Prano Liatuko pradžios mokykla.

1631 m. gauta turgaus privilegija. 1783 m. Kvėdarnos bažnyčiai atėjo popiežiaus Pijaus VI laiškas. Magdeburgo teisės suteiktos 1792 m. kovo 20 d., kai Ldk Stanislovas Augustas Kvėdarnai dovanojo miesto teises ir herbą „karalaičio šventojo Kazimiero atvaizdą“. Po kelių mėnesių savivalda buvo panaikinta.

1831 m. Kvėdarną buvo užėmė sukilėliai. Po 1863 m. sukilimo Rusijos imperijos valdžia Kvėdarną pavadino Konstantinovu, taip buvo vadinama iki Pirmojo pasaulinio karo. Lietuvių spaudos draudimo metais (1864–1904 m.) Kvėdarna buvo vienas Žemaitijos spaudos platinimo centrų; draudžiamąją lietuvišką spaudą čia platino V. Čižauskas, J. Gumauskas, N. Paulauskas, B. Serapinienė, J. Steponavičius ir kiti. 1883 m. įsteigtas paštas, 1884 m. vaistinė. 1848 m., 1896 m. ir 1941 m. Kvėdarna degė, 1843 m., 1881 m. ir 1915 m. sudegė. 1901 m. veikė slapta lietuviška mokykla.

1936 m. pastatyta Kvėdarnos Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia. 1937 m. įkurta biblioteka. 1941–1942 m. vokiečių okupacinės administracijos nurodymu nužudyta apie 600 Kvėdarnos gyventojų (dauguma žydai). Po II pasaulinio karo) veikė Kęstučio apygardos, Butigeidžio partizanų rinktinės partizanai. 1950–1995 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

2000 m. patvirtintas naujasis Kvėdarnos herbas.

|}

Architektūra 

Miestelio senoji dalis spindulinio plano. Trijų pagrindinių gatvių sankryžoje yra dvi paplatintos gatvės pavidalo aikštės; viena savaime susiformavusi, kita suplanuota 1923 m.
 Akmens mūro bebokštėje Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčioje, pastatytoje 1936 m. (archit. Rytis Steikūnas) yra 3 mediniai altoriai su XIX a. skulptūromis, medinių skulptūrų („Šv. Antanas“, „Šv. Rokas“, abi XIX a.).
 Bažnyčios šventoriuje – koplytėlė su Švč. Mergelės Marijos Maloningosios skulptūra (XIX a. pabaiga), medinis kryžius su dviem kryžmomis ir koplytėle (1931 m.).
 Kvėdarnos kapinių koplyčia, statyta 1860 m., kapinėse – vienintelio Lietuvoje aklo knygnešio Petro Kavaliausko kapas.
 Paminklas Vytautui Didžiajam, 1930 m.
 Paminklas Žuvusiems už Lietuvą tremtyje ir Tėvynėje, 1989 m.
 Žydų genocido aukų kapinės.

Gyventojai 
1704 m. Kvėdarnoje gyveno 38 šeimos.

Žymūs žmonės 

Kvėdarnoje gimė:
 Michalina Adomavičienė, dailininkė, menotyrininkė
 Juozas Jasas, klebonas, publicistas, knygnešys
 Romualdas Juška, futbolininkas, futbolo teisėjas
 Kazimieras Algirdas Kersnauskas, zootechnikas, biomedicinos mokslų daktaras
 Juozapas Paliakas, agronomas, verslininkas, Lietuvos politinis veikėjas

Ekonomika 

Sovietmečiu buvo melioracijos statybos valdyba, kolūkis, pastatytas prekybos kompleksas (archit. B. Šajevičius). Kvėdarnoje yra statybų („Kvėdarsta“, „Drena“), medienos apdirbimo („Pynauja“), baldų gamybos („Danrima“) bendrovės.

Sportas 
 FK Kvėdarna (futbolas)

Šaltiniai

Literatūra 
 Kvėdarna (sud. Povilas Krikščiūnas, Albina Auksoriūtė, Kazys Misius). – Vilnius: Versmė, 2004. – 1150 p.: iliustr. – ISBN 9955-589-02-7

Nuorodos 
 
 Monografija „Kvėdarna“
 Trumpai apie Kvėdarną 
 Žemėlapiai