joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Petr Čech

Petras Čechas (; g. 1982 m. gegužės 20 d.) – čekų futbolininkas, buvęs Čekijos rinktinės vartininkas. Buvo pripažįstamas vienu geriausių vartininkų pasaulyje.

2002 metais žaisdamas Prahos „Spartoje“ pasiekė šalies rekordą, 855 rungtynių minutes nepraleisdamas nė vieno įvarčio, 2005 metais pasiekė Premier lygos nepraleistų įvarčių rekordą, apgynęs vartus 1025 minutes (nuo 2004 m. gruodžio 12 d. iki 2005 m. kovo 5 d.).

2006 m. Chelsea varžybose su Reading FC komanda Čechas patyrė sunkią galvos traumą, buvo nedelsiant operuotas. 2007 m. vartininkas grįžo į komandą, bet nuo tuo laiko visad dėvi apsauginį šalmą.

2012 m. Petras Čechas ženkliai prisidėjo prie „Chelsea“ pergalės Čempionų lygos finale prieš „Bayern“ ekipą, atremdamas Arjeno Robeno baudinį, bei sulaikydamas 2 baudinius 11 m baudinių serijoje.

Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 2002 m. vasario 12 d., su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate.

Laimėjimai 

Chelsea
 FA Premier League: 2004–05, 2005–06, 2009–10
 FA Taurė: 2007, 2009, 2010, 2012
 FA Community Shield: 2005, 2009
 Anglijos lygos taurė: 2005, 2007
 UEFA Čempionų Lyga: 2012

Tarptautiniai
 2002 UEFA U21 čempionatas

Asmeniniai
 Geriausias Prancūzijos lygos vartininkas: 2003–04
 IFFHS geriausias pasaulio vartininkas: 2005
 Barclays Golden Glove: 2004–05, 2009–10
 UEFA geriausias Europos vartininkas: 2005, 2007, 2008

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Nuorodos 

Čech, Petr
Haapai

Ha'apai – salų grupė Tongos salyno centrinėje dalyje. Išsidėsčiusi 150 km į šiaurę nuo Tongatapu salos. Svarbiausios salos – Lifuka ir Foa. Lifukos saloje yra svarbiausias salyno miestas – Pangai.

Geografija 

Iš viso Ha'apai salyną sudaro 68 salos. Dauguma jų – koraliniai rifai ir atolai, tačiau yra ir kelios vulkaninės salos, kuriose veikia aktyvūs ugnikalniai (Tofua, Kao, Fonuafo'ou), esantys salyno vakaruose. Aukščiausia vieta – Kao ugnikalnis (1046 m).

Salyne gyvena 8138 gyventojai (1996). Plotas 109,3 km². Tankiausiai gyvenamos Lifukos ir Foa salos. Ha'apai salynas – taip pat yra ir vienas iš trijų Tongos Karalystės administracinių vienetų. Suskirstytas į 6 apygardas. Geografiškai išskiriamos 4 salų grupės (Lifuka, Kotu, Nomuka ir Ugnikalnių salos). Žemiau pateikiami salų duomenys:

Istorija 

Salos apgyvendintos polineziečių jau prieš 2700 m. Pirmasis europietis, išvydęs Ha'apai salas, buvo olandų jūrininkas Abelis Tasmanas, kuris 1664 m. pasiekė Nomukos salą. Vėliau salyne ne kartą lankėsi Džeimsas Kukas. 1845 m. prijungtos prie Tongos Karalystės.

Nuorodos 

 Žemėlapiai ir nuotraukos 
 Turizmas 

Tongos salos
Rūjiena

Rūjiena (est. Ruhja) – miestas šiaurės Latvijoje, Valmieros savivaldybėje, netoli Estijos sienos. 2804 gyventojai (2021 m.).

Miesto teisės nuo 1920 m. 2009–2021 m. buvo Rūjienos savivaldybės administracinis centras.

Galerija

Šaltiniai 

Latvijos miestai
Bruocėnai

Bruocėnai – miestas Latvijoje, Saldaus savivaldybėje, prie Ciecerės ežero. 3076 gyventojai (2021 m.).

Istorija

Miestas pradėjo formuotis 1938 m., po Bruocėnų cemento ir šiferio kombinato pastatymo. Miesto teisės suteiktos 1992 m. 2001–2021 m. buvo Bruocėnų savivaldybės administracinis centras.

Sportas
 Saldus FK/Brocēni (futbolas)

Šaltiniai 

Latvijos miestai
Saldaus savivaldybė
Pangajus

Pangajus – miestas Tongoje, Ha'apai salose, Lifukos saloje. Didžiausias salyno miestas ir uostas. Kopros apdirbimas, tropinių vaisių auginimas ir prekyba.

Nuorodos 

 Miesto nuotraukos 

Tongos miestai
Ikškilė

Ikškilė (, , lyviškai ikš 'vienas' + kilā 'kaimas') – Latvijos miestas, kurį galima vadinti vienu seniausių miestų Latvijos teritorijoje (anksčiau paminėta tik Ludza - 1177 m.). Miestas įkurtas 1185 m. labai palankioje geografinėje padėtyje, 28 km nuo Latvijos sostinės Rygos, prie Dauguvos upės. 7589 gyventojai (2021 m.).

Istorija 

Miestui pavadinimą davė lyviai, keliavę per Dauguvos upę. 1185 m. Dauguvos krante buvo pastatytas pirmasis mūrinis pastatas Baltijoje – Livonijos vyskupo bažnyčia. Pastačius Rygos hidroelektrinę (1966–1974), Dauguvos vandens lygis buvo pakeltas tiek, kad bažnyčios griuvėsiai pakliuvo į naujai suformuotą salą. Ši buvo pavadinta Šv. Meinardo sala, pirmojo Ikškilės vyskupo Meinardo vardu.

Miesto teisės nuo 1992 m. 2004–2021 m. buvo Ikškilės savivaldybės administracinis centras.

Šaltiniai 

Latvijos miestai
Aukštkeliai

Aukštkeliai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Nemakščių, prie Žemaičių plento (link Viduklės). Išsidėstę kairiajame Šešuvies krante, prie geležinkelio. Seniūnaitijos centras.

Gyventojai

Šaltiniai 

Raseinių rajono savivaldybės gyvenvietės
Piktakiemis

Anksčiau Piktakiemiu vadinosi Kauno rajono miestelis Čekiškė.

Piktakiemis – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Mūro Strėvininkų, Piktakiemio miško šiauriniame pakraštyje.

Istorija 

Po savivaldybių reformos, 2000–2002 m. laikinai priklausė Elektrėnų savivaldybei.

Gyventojai

Išnašos 

Kaišiadorių rajono savivaldybės gyvenvietės
Čenstakava

Čenstakava (, ) – miestas-apskritis pietų Lenkijoje, prie Vartos upės. Išvystyta metalurgija, tekstilė, mašinų gamyba, popieriaus ir baldų pramonė. Yra vienuolynas (XVII–XVIII a.), bažnyčia (XIV a., su Čenstakavos Dievo Motinos ikona).

Pauliečių vienuolynas 

Svarbiausias architektūrinis ansamblis Čenstakavoje yra įtvirtintas Pauliečių vienuolynas, pastatytas ant Jasna Gura vadinamos kalvos miesto vakaruose. 1655 m. švedų kariuomenės apsiaustas vienuolynas išsilaikė keliolika savaičių. Prie barokinio interjero vienuolyno bažnyčios glaudžiasi 106 m bokštas ir koplyčia su garsiuoju Juodosios Madonos paveikslu. Bažnytinių švenčių metu į vienuolyną susirenka šimtai tūkstančių piligrimų.

Susisiekimas 
Miesto viešuoju transportu, kurį sudaro autobusų ir tramvajų linijos, rūpinasi Miejskie Przedsiębiorstwo Komunikacyjne.

Mieste yra Rudnikų oro uostas, artimiausias tarptautinis oro uostas yra Katovicuose.

Miestas yra šalia kelio tarp Katovicų ir Varšuvos.

Istorija 
Pirmą kartą Čenstakavos kaimas paminėtas 1220 m. 1382 m. čia įkurtas vienuolynas, kuriame nuo 1384 m. yra jo didžiausia įžymybė – Čenstakavos Dievo Motinos ikona, vadinama Juodąja Madona. Iki 1377 m. Čenstakava tapo miestu, 1502 m. jai suteiktos Magdeburgo teisės.

1939 m. rugsėjo 3 d. miestą užėmė vermachtas. Miestas pervadintas vokišku Tschenstochau pavadinimu ir įjungtas į Generalinę guberniją. Jau kitą dieną po miesto užėmimo okupacinė valdžia sušaudė 150 žydų. 1941 m. balandžio 9 d. čia įkurtas žydų getas. Antrojo pasaulinio karo metu sunaikinta beveik visa žydų bendruomenė – apie 45 000 žydų. 1945 m. sausio 16 d. miestą užėmė Raudonoji armija.

Sportas 
 KS Raków Częstochowa (futbolo klubas);
 Skra Częstochowa (futbolo klubas);
 „Raków“ stadionas, kurio talpa 5 200 žiūrovų.
 Miejski Stadion Piłkarski Skra – stadionas, kurio talpa 990 žiūrovų.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė
 Juodosios Madonos vienuolynas
 Soccerway
 Transfermarkt

Lenkijos miestai
Katalikybės centrai
Katalikų piligriminės vietos
Dagda

Dagda () – miestas pietryčių Latvijoje, Kraslavos savivaldybėje, 36 km į šiaurės rytus nuo Kraslavos ir 267 km nuo Rygos. 1948 gyventojai (2021 m.).

Miesto teisės nuo 1992 m. 2009–2021 m. buvo Dagdos savivaldybės administracinis centras.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Miesto svetainė

Latvijos miestai
Karsava

Karsava () – miestas rytų Latvijoje, Ludzos savivaldybėje, netoli Rusijos sienos. 2008 gyventojai (2021 m.). Yra geležinkelio stotis. Metalo apdirbimo pramonė.

Istorija 
Miesto teisės nuo 1928 m. 2009–2021 m. buvo Karsavos savivaldybės administracinis centras.

Šaltiniai 

Latvijos miestai
Priekulė (Latvija)

Priekulė () – miestas pietvakarių Latvijoje, netoli Lietuvos sienos. 1943 gyventojai (2021 m.). Yra liuteronų bažnyčia (pastatyta 1684 m.), baptistų bažnyčia, rezidencinė pilis, apžvalgos bokštas, broliški kapai (apie 23 tūkst. II pasaulinio karo aukų).

Istorija 

Priekulė minima kaip tvirtovė 1483 metais, bet kaip miestas ėmė augti tik po 1871 m., kai buvo nutiestas geležinkelis Liepoja-Romnai. 1915 m. nutiestas Bajorų–Priekulės geležinkelis. 1928 m. gavo miesto teises. 2009–2021 m. Priekulės savivaldybės centras.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Miesto svetainė

Latvijos miestai
Pietų Kuršo savivaldybės gyvenvietės
Kegumas

Kegumas – miestas centrinėje Latvijoje, Uogrės savivaldybėje. 2171 gyventojas (2021 m.). Šalia miesto yra vandens jėgainė.

2002–2021 m. buvo Kegumo savivaldybės administracinis centras.

Šaltiniai 

Latvijos miestai
Vavau

Vava'u arba Vavao – pagrindinė Tongos salyno Vava'u grupės sala. Tai koralinė sala, kurios plotas 89,74 km², o aukštis iki 204 m. Išraižyta įlankų ir užutėkių, o vakarinėje dalyje yra uždara lagūna. Svarbiausias viso salyno miestas – Neiafu. Tai antras pagal dydį šalies miestas ir Vava'u grupės administracinis centras. Saloje gyvena 12,2 tūkst. gyventojų (1996). Žvejyba, tropinių kultūrų auginimas, turizmas.

Vava'u grupė 

Vava'u sala, kartu su aplinkinėmis salomis (70) ir rifais sudaro Vava'u grupę, turinčią administracinį statusą Tongos Karalystėje. 17 salų gyvenamos. Grupė skirstoma į 6 apygardas. Žemiau pateikiama svarbiausių salų statistika:

Dauguma salyno salų koralinės kilmės, tačiau yra ir kelios vulkaninės:
 Fonualei – kūgio formos, 183 m aukščio sala.
 Toku – 43 km į šiaurę nuo Vava'u.
 Late – su simetriniu, 5 km skersmens ir 518 m aukščio ugnikalniu.
 Lateiki – aktyvus, >1000 m aukščio ugnikalnis.

Vava'u salas 1781 m. atrado ispanų jūrininkas Francisco Mourelle. 1787 m. salyną tyrinėjo prancūzų jūrininkas Jean-François de La Pérouse.

Nuorodos 

 Žemėlapis, nuotraukos 
 Oficiali salyno svetainė 
 Nuotraukų galerija
 Turizmas 

Tongos salos
Audrius Rakauskas

Audrius Rakauskas (g. 1966 m. birželio 25 d.) – lietuvių žurnalistas, laidos „Gustavo enciklopedija“ autorius bei režisierius.

Dėl laidos „Gustavo enciklopedija“ kūrimo su Audriumi Rakausku LRT yra sudariusi autorinę sutartį.

Anksčiau Audrius Rakauskas yra dirbęs įvairius darbus – nuo apsaugos darbuotojo, aktoriaus, kūrybinio darbuotojo iki žurnalisto. Audrius Rakauskas filmavosi LRT seriale „Tučkus ir viršininkas skuba į pagalbą“ bei filme „Gintaro kambarys“.

Vedęs, sūnus Augustas (g. 1991 m.).

Brolis Rimantas Rakauskas, VU GMF profesorius zoologas.

Apdovanojimai 
„Gustavo enciklopedija“ Geriausių laidų konkurse „Pragiedruliai“, kurį organizavo Lietuvos radijo ir televizijos komisija (LRTK) buvo pripažinta Geriausia 2005 metų televizijos laida vaikams, (LTV).

2010 m. Šypsenos Ordinas.

2012 m. Gailių klano premija ir sidabro medalis.

Išnašos

Nuorodos 
 

Lietuvos žurnalistai
Lietuvos aktoriai
Nejafu

Nejafu (Neiafu) – antras pagal dydį miestas Tongoje, Vava'u salyne, Vava’u saloje. Svarbiausias salyno miestas ir administracinis centras. Išsidėstęs prie užutėkio, vienos iš patogiausių pasaulyje krantinių. Svarbus uostas. Yra vietinės reikšmės oro uostas. Miesto centras – bažnyčia. Žvejyba, kopros apdirbimas. Auginama vanilė, moliūgai. Turizmas.

Nuorodos 
 Miesto nuotraukos 

Tongos miestai
Didysis ketvertas

Didysis ketvertas – vadinamos keturios didžiausios pasaulio įmonės teikiančios audito ir konsultacines paslaugas.

2006 metais didįjį ketvertą sudarė:
 PwC
 Deloitte
 Ernst & Young
 KPMG

Dideles pakeitė didesnės 

Nuo 1970 m. iki 1989 m. audito ir konsultacijų rinkoje dominavo 8 didžiausios audito ir konsultacijų įmonės, kol 2002 m. liko keturios.

Didysis aštuonetas (1970–1989) 

Į didijį aštuonetą nuo 1970 m. iki 1989 m. įėjo šios įmonės:

 Arthur Andersen;
 Arthur Young & Company;
 Coopers & Lybrand;
 Ernst & Whinney (kažkada vadinta Ernst & Ernst);
 Haskins & Sells (susiliejus su Europos Deloitte, Haskins ir Sells įmonėmis);
 KPMG (kadaise susijungus Pear Marwick International ir KMG Group);
 Price Waterhouse;
 Touche Ross.

Didysis aštuonetas susidarė susiliejus įmonėms.

Didysis šešetas (1989–1998) 

Didysis aštuonetas tapo didžiuoju šešetu 1989 m. birželį susijungus Ernst & Whinney su Arthur Young & Company ir tapus Ernst & Young ir rugpjūtį susijungus Haskins & Sells su Touche Ross ir tapus Deloitte & Touche.

Didysis penketas (1998–2002) 

Didysis šešetas tapo didžiuoju penketu 1998 m. liepą susijungus Price Waterhouse su Coopers & Lybrand ir tapus PricewaterhauseCoopers.

Didysis ketvertas (2002) 

Po Enron kompanijos bankroto Arthur Andersen įmonė buvo apkaltinta nekokybiškai atlikusi auditą ir praradusi daug klientų buvo uždaryta. Tai didysis penketas tapo didžiuoju ketvertu.

Nuorodos 

 PricewaterhauseCoopers
 Deloitte
 Ernst & Young
 KPMG

Audito bendrovės
Konsultacijų įmonės
Viekšnaliai

Viekšnaliai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 6 km į pietus nuo Luokės. Seniūnaitijos centras. Yra medinė Viekšnalių Švč. Mergelės Marijos Globos bažnyčia (pastatyta 1912 m.), Viekšnalių pagrindinė mokykla, kultūros centras, biblioteka. Į šiaurės vakarus nuo kaimo telkšo Viekšnalių ežeras.

Istorija 

1950–1963 m. buvo Viekšnalių apylinkės centras.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Juozas Kojelis (1916–2010), žurnalistas, pedagogas, publicistas, rezistentas.

Šaltiniai 

Telšių rajono savivaldybės gyvenvietės
Vembūtai

Apie kaimą Varnių seniūnijoje žr. Vembūtai (Varniai).

Vembūtai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Viešvėnų, prie kelio į Varnius. Seniūnaitijos centras. Yra Viešvėnų mokyklos skyrius, biblioteka, koplyčia. Vembūtų gręžinyje (314,2 m) yra didžiausias kvartero nuogulų storis Lietuvoje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Telšių rajono savivaldybės gyvenvietės
Santaika

Santaika – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 15 km į vakarus nuo Alytaus, truputį į rytus nuo Varanausko, prie kelio . Seniūnaitijos centras.

Yra medinė Santaikos Kristaus Karaliaus bažnyčia (pastatyta 1929 m.), Santaikos pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-64033), geležinkelio stotis (ruožas Alytus–Simnas).

Istorija 

Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė (specializavosi pienininkystėje).

Gyventojai

Šaltiniai 

 

Alytaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Tytuvėnų regioninis parkas

Tytuvėnų regioninis parkas – regioninis parkas vidurio vakarų Lietuvoje, Žemaitijoje, Raseinių, Kelmės ir Radviliškio rajonuose. Plotas – 18 159 ha, iš kurių 45,4 % sudaro miškai, 10,7 % – pelkynai, 1,9 % – vandens telkiniai ir 42 % – kitos naudmenos. Direkcija Tytuvėnuose. Parkas įsteigtas siekiant išsaugoti vieningą kultūrinę ir gamtinę aplinką – garsius katalikybės židinius – Tytuvėnus ir Šiluvą.

Gamtos vertybės 
Išsitęsusią ežerų grandinę supa šimtamečiai šilai. Tytuvėnai – garsus prieškario Lietuvos kurortas, kuriame ilsėdavosi žymūs Lietuvos žmonės. Užpelkiuose, viename seniausių ir didžiausių Lietuvoje gamtinių draustinių, iš šiaurės į pietus kėpso kelių kilometrų ilgio akmenų juosta, vietinių vadinama Rūža. Parkas apsuptas didelių pelkynų, todėl čia gausu įvairių paukščių rūšių, kuriems stebėti įrengti specialūs bokšteliai.

Parke nereti juodieji apolonai, spalvingi machaonai randami natūraliose pievose.

Kultūros paveldas 

Tytuvėnų vienuolyno ansamblis yra vienas didingiausių šiaurės rytų Europos baroko paminklų. Yra Tytuvėnų koplyčia-mauzoliejus, Tytuvėnų urėdijos miškininkystės muziejinė ekspozicija.

Šiluva su garsiąja Antano Vivulskio projektuota Švč. Mergelės Marijos koplyčia ir raudonplyte bazilika su stebuklingu paveikslu yra viena iš penkių vietų Europoje, kur Marijos apsireiškimas oficialiai pripažįstamas katalikų bažnyčios. Parko teritorijoje yra archeologijos paminklų, dvarviečių, garsią lietuvių dailininkę S. Riomerienę menančių vietų.

Laisvalaikis ir pramogos 
Parko ežeruose gausu žuvies. Visuose ežeruose galima išsinuomoti valtis, kai kuriuose ir vandens dviračius. Populiariausi paplūdimiai – Giliaus ir Bridvaišio ežerų pakrantėse. Apsistoti galima Gauštvinio ir kituose kempinguose, moteliuose, kaimo sodybose. Galima pasirinkti vieną iš kelių kultūrinių, gamtinių ar kompleksinių maršrutų. Keliaujant Giliaus pažintiniu gamtiniu taku, galima apsilankyti ir Miško muziejuje. Rugsėjo pirmąjį sekmadienį, kartu su tūkstančiais maldininkų galima keliauti iš Tytuvėnų į Šiluvą.

Parke parengti 3 dviračių maršrutai. Vienas iš jų – 12 km apžvalginis ratas po Večių geologinį draustinį – paženklintas rodyklėmis, poilsiui pastatyti miško baldai. Parko direkcija balandžio – spalio mėnesiais organizuoja valčių ir baidarių žygius Dubysos upe nuo Kražantės iki Ariogalos. Yra 5 stovyklavietės.

Šiluvoje rugsėjo 8 d.–15 dienomis vyksta visoje Lietuvoje garsūs Švenčiausiosios Mergelės Marijos gimimo atlaidai (Šilinė). Taip pat vyksta Kultūros ir sporto šventė „Tytuva“, Sniego, Pelkių, Bažnytinių chorų, Rudens šventės, Paukščių palydos.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 
 Parko svetainė
Laimuntas Kleinauskas

Laimuntas Kleinauskas (g. 1960 m. vasario 29 d. Joniškyje) – Lietuvos bei Joniškio rajono karinis ir politinis veikėjas, majoras.

Biografija 

1981 m. baigė Lvovo aukštąją karinę politinę mokyklą, suteikta karininko – kultūros ir švietimo darbuotojo kvalifikacija ir leitenanto karinis laipsnis. 1996–2000 m. studijavo Lietuvos teisės universitete. 1994 m. baigė NATO karininkų kursus Oberammergau, Vokietijoje, 1995 m. Pasienio policijos rinktinių ir užkardų vadų kvalifikacijos kėlimo kursus Lietuvos policijos akademijoje. 1997 m. Jungtinių Tautų (JT) policijos karininkų kursai JT ruošimo centre Švedijoje.

1977–1990 m. tarnavo TSRS ginkluotosiose pajėgose Lvove, Leningrade, Baku, Sumgaite, kapitonas.

Nuo 1991 m. iki 1993 m. LR krašto apsaugos ministerijos Šiaulių zonos Joniškio rajono komendantas, kapitonas. 1993–1994 m. KAM Valstybės sienos apsaugos tarnybos Šiaulių rinktinės viršininko pavaduotojas, majoras. 1994–1997 m. Pasienio policijos departamento prie VRM Šiaulių pasienio policijos rinktinės komisaras.

Nuo 1997 m. iki 1998 m. JT Pereinamosios Administracijos Rytų Slavonijoje (UNTAES) misijos narys, specialiųjų policijos pajėgų tarptautinis policijos stebėtojas Šiaurės sektoriaus Dalio policijos stotyje, specialiųjų policijos pajėgų Transporto skyriaus viršininkas Misijos štabe Vukovare, Kroatija, Lietuvos kontingento Kroatijoje vadas. 1998 m. Jungtinių Tautų Policijos Palaikymo Grupės (UNPSG) misijos Kroatijoje narys, specialiųjų policijos pajėgų Transporto skyriaus viršininkas, Lietuvos kontingento vadas.

Nuo 1998 m. iki 1999 m. Europos Saugumo ir Bendradarbiavimo Organizacijos misijos Kroatijoje narys, Misijos policijos pajėgų sąveikos su Kroatijos valdžia karininkas, Vidaus tyrimų tarnybos vadovas, Operacijų valdybos vyresnysis karininkas misijos štabe Vukovare, Kroatija. 1999–2000 m. Šiaulių pasienio policijos rinktinės Personalo skyriaus viršininkas.

Nuo 2000 m. spalio mėn. VRM pensininkas.

2002–2003 m. Šiaulių miesto savivaldybės mero patarėjas. Nuo 2004 m. „LB. Profile GmbH“ pardavimų atstovas Baltijos ir SNG Šalyse.

Nuo 2001 m. gegužės mėn. Lietuvos socialdemokratų partijos Joniškio rajono skyriaus narys, nuo 2003 m. LSDP Šiaulių apskrities koordinacinės tarybos pirmininko pavaduotojas.

Nuo 2003 m. Joniškio rajono savivaldybės tarybos narys.

Vedęs; žmona Rita, vaikų darželio lopšelio slaugytoja, dukra Monika (g. 1984 m.), sūnus Aleksas (g. 1986 m.), Šiaulių universiteto studentai.

Joniškio politikai
Lietuvos policijos komisarai
Lietuvos pasienio policininkai
Lietuvos majorai
Pelé

Edison Arantes do Nascimento (labiau žinomas kaip Pelé; g. 1940 m. spalio 23 d.) – brazilų futbolininkas, vienas geriausių visų laikų futbolininkų.

Gimė futbolininko šeimoje, šešerių metų iš tėvo bendraklubio dovanų gavo pirmąjį futbolo kamuolį, o 11 metų buvo pakviestas žaisti mėgėjų komandoje. 1956 metais penkiolikmetį Pelé treneris nuvežė į Santos Futebol Clube profesionalų klubą, su kuriuo iškart pasirašė kontraktą. Jau pirmosiose lygos rungtynėse futbolininkas įmušė 4 įvarčius, o kitame sezone tapo rezultatyviausiu lygos žaidėju. Praėjus 10 mėnesių nuo kontrakto pasirašymo, Pele buvo pakviestas į nacionalinę rinktinę.

Iš viso Santos FC klube per 18 metų Pelé sužaidė 1265 rungtynes ir įmušė 1124 įvarčius, 9 kartus tapo valstijos čempionu, 6 kartus Brazilijos čempionu, laimėjo 2 žemyno bei dvi tarpžemynines taures.
Su šalies rinktine Pelé laimėjo tris pasaulio čempionatus: 1958 m. Švedijoje, 1962 m. Čilėje ir 1970 m. Meksikoje.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Brazilijos futbolininkai
Naujieji laikai

Naujieji laikai – Europos ar Vakarų pasaulio istorijos epocha. Nors chronologinės periodo ribos vis dar ginčytinos, Naujųjų laikų epocha tęsiasi po vėlyvųjų Viduramžių pabaigos (XV a.) iki Revoliucijų amžiaus pradžios (XIX a.).

„Naujosios istorijos“ sąvoka atsirado Europos istorinėje ir filosofinėje mintyje Renesanso laikotarpiu, kai humanistai pasiūlė istoriją dalinti į tris epochas – senovę, viduriniuosius amžius ir naująją istoriją. „Naujųjų laikų“ kriterijais humanistų požiūriu buvo epochos „naujovės“, susijusios su pasaulietinio mokslo ir kultūros suklestėjimu Renesanse, t. y. ne socialiniai-ekonominiai, o dvasiniai-kultūriniai faktoriai. Kita vertus, šis laikotarpis savo turiniu gana prieštaringas: Atgimimas, Reformacija ir humanizmas gyvavo vienu metu su masiniu iracionalumo paplitimu, demonologijos vystymusi, kuris literatūroje buvo pavadintas „raganų medžiokle“.

„Naujųjų laikų“ sąvoka istorikų buvo priimta ir įsitvirtino mokslinėje literatūroje, nors jos reikšmė išlieka sąlygine – ne visur šis periodas prasidėjo tuo pačiu metu. Neabejotina tik tai, kad šiame laikotarpyje atsirado nauja civilizacija, „europietiškasis pasaulis“ bei europietiškos civilizacijos ekspansija į likusį pasaulį.

Naujųjų laikų periodizacija 

Skirtingų mokyklų istorikai labai skirtingai periodizuoja naujųjų laikų istoriją. Naujųjų laikų pradžia siejama su Anglijos revoliucija, Reformacijos pradžia (1517 m.), Naujojo pasaulio atradimu 1492 m., Konstantinopolio žlugimu (1453 m.) ar net Didžiosios Prancūzijos revoliucijos pradžia (1789 m.).

Dar sunkiau sutariama dėl šio laikotarpio pabaigos. Tarybinėje istoriografijoje naujųjų laikų pabaiga laikyti 1917 m., kai Rusijoje įvyko Spalio revoliucija. Pagal šiuo metu vyraujantį supratimą naujųjų laikų pabaiga laikomas Pirmasis pasaulinis karas. (1914–1918 m.).

Nuorodos 

Europos istorijos laikotarpiai
Stendė

Stendė – miestelis vakarų Latvijoje, Talsų savivaldybėje, į pietus nuo Talsų, šalia Ventspilio-Rygos geležinkelio.

Miesto teisės nuo 1991 m.

Nuorodos 

 Miesto svetainė

Latvijos miestai
Lubana

Lubana () – miestas Latvijoje, Vidžemėje, Maduonos savivaldybėje, prie Aiviekstės upės. 1577 gyventojai (2021 m.).

Miesto teisės nuo 1992 m. 2007–2021 m. buvo Lubanos savivaldybės administracinis centras.

Šaltiniai 

Latvijos miestai
Zilupė

Zilupė () – miestas rytų Latvijoje, Latgaloje, Ludzos savivaldybėje, šalia Rusijos sienos, prie Zilupės upės. 1396 gyventojai (2021 m.). Yra geležinkelio stotis.

Istorija 

Zilupė buvo įkurta 1900 m. 1931 m. gavo miesto teises. 1949–1959 m. buvo rajono, 2002–2021 m. – Zilupės savivaldybės centras.

Šaltiniai 

Latvijos miestai
Cesvainė

Cesvainė – miestas Latvijoje, Maduonos savivaldybėje. 1290 gyventojų (2021 m.). 2009–2021 m. buvo Cesvainės savivaldybės administracinis centras.

Miestai partneriai 
Miestai, su kuriais Cesvainė yra užmezgusi partnerystės ryšius:
  Marjama, Estija

Šaltiniai 

Latvijos miestai
Viliaka

Viliaka () – miestas šiaurės rytų Latvijoje, Balvų savivaldybėje, į šiaurės rytus nuo Balvų, netoli sienos su Rusija. 1254 gyventojai (2021 m.). Veikia tekstilės pramonė.

Istorija 

Gyvenvietė žinoma nuo XIII a. Iki 1917 m. vadinta Marienhauzenu. Miesto teisės nuo 1945 m. 2009–2021 m. buvo Viliakos savivaldybės administracinis centras.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Viliaka nuotraukose 
 Tournet.lv informacija apie Viliaką

Latvijos miestai
Seda (Latvija)

Seda – miestas šiaurės Latvijoje, Valmieros savivaldybėje, netoli Estijos sienos. 1180 gyventojų (2021 m.).

Miesto teisės nuo 1991 m.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Miesto svetainė

Latvijos miestai
Mazsalaca

Mazsalaca (, ) – miestas šiaurės Latvijoje, Vidžemėje, Valmieros savivaldybėje, netoli Estijos sienos. 1174 gyventojai (2021 m.).

Čia yra didžiausia žinoma akmens amžiaus laidojimo vieta Šiaurės Europoje, kuri buvo pradėta formuoti nuo 5000 m. pr. m. e. Šiuolaikinis miestas pradėjo formuotis nuo 1864 m., kai buvo pastatytas tiltas per Salacos upę. Miesto teisės nuo 1928 m. 2009–2021 m. buvo Mazsalacos savivaldybės administracinis centras.

Mazsalacos miesto apylinkėse 2009 m. spalio 26 dieną nukrito, kaip manyta, meteoritas. Dėl to susidarė 20 metrų skersmens ir 5 metrų gylio krateris. Kilo diskusijos, ar tai meteoritas, ar kosminio laivo nuolaužos ir ar jis tikras, ar tik iškasta duobė. Netrukus paaiškėjo, kad tai kompanijos Tele2 atliktas pokštas.

Šaltiniai 

Latvijos miestai
Strenčiai

Strenčiai – miestas šiaurės Latvijoje, Valmieros savivaldybėje, tarp Valmieros ir Valkos, prie Gaujos upės. 1085 gyventojai (2021 m.).

Miesto teisės nuo 1928 m. 2009–2021 m. buvo Strenčių savivaldybės administracinis centras.

Šaltiniai 

Latvijos miestai
Valdemarpilis

Valdemarpilis (iki 1926 m. Sasmaka) – miestas Latvijoje, Kuržemės šiaurėje, Talsų savivaldybėje. Miestas yra Sasmakos ežero krante. Gamtos paminklas Sasmakos kulto liepa.

Pirmąkart Sasmakos vardas istoriniuose šaltiniuose paminėtas 1582 m. Kaime tuo metu buvo 10 namų ir gyveno iki 100 žmonių. 1834 m. gyventojų skaičius pasiekė 600. Kuržemės gubernijos administracija kaimui suteikė miesto statusą, kuris gyventojams suteikė platesnes socialines laisves, kitokią mokesčių sistemą ir savivaldybės teises. Dabartinis miesto vardas suteiktas rašytojo K. Valdemaro garbei. Miesto teisės nuo 1917 m.

Nuorodos 

 Miesto svetainė

Latvijos miestai
Kolonga

Kolonga – didžiausias miestelis šiaurinėje Tongatapu pakrantėje, Hahake (Tongatapu) apygardoje Tongoje. Poetiškai miestelis vadinamas ʻUtu longoaʻa (triukšmingas krantas) – užuomina į bangų mūšą.

Tongos miestai
Chosė de San Martinas

Chosė de San Martinas (José Francisco de San Martín y Matorras; g. 1778 m. vasario 25 d. Yapeyú, Korienteso prov. – m. 1850 m. rugpjūčio 17 d. Boulogne-sur-Mer, Prancūzijoje) – Argentinos generolas ir vienas garsiausių Pietų Amerikos išsilaisvinimo sąjūdžio lyderių.

Kartu su Simonu Bolivaru San Martinas išvadavo Pietų Ameriką iš Ispanijos jungo. San Martinas yra Argentinos, Čilės ir Peru nacionalinis didvyris.

Chosė de San Martinas gimė nedideliame Yapeyú miestelyje, Korienteso prov., Argentinoje, tuometinės La Platos vicekaralystės teritorijoje. Jo tėvas buvo ispanų tarnautojas. Jaunystėje išvyko į Ispaniją, kur įgijo išsilavinimą. Jis mokėsi Madrido karo akademijoje, įgijo leitenanto, o 1808 m. papulkininkio laipsnį. San Martinas su Ispanijos armija kovojo prieš Portugaliją, Afrikos kolonijose ir prieš Napoleono invaziją.

1812 m. Napoleonui užėmus Ispanijos valdžią, grįžo atgal į Argentiną. Pasisiūlė tarnauti revoliucinėje armijoje. Laikinoji valdžia sudarė Granaderos kavaleriją vadovaujamą San Martino, kuri turėjo tapti svarbiausia revoliucijos jėga. San Martinas vadovavo sukilimams prieš ispanų pajėgas, o 1813 m. vasario 3 d. laimėjo San Lorenso mūšį. Tai buvo pirmoji argentiniečių pergalė Argentinos Nepriklausomybės kare. Revoliucinė valdžia jam suteikė generolo laipsnį. Atsisakė Kujo gubernatoriaus posto. 1817 m. persikėlė per Andus ir kartu su Bernardo O'Higginsu išvadavo Čilę. Tada atkreipė dėmėsį į Ispanijos tvirtovę – Peru. Net dvejus metus San Martinas ruošėsi puolimui jūra. Įsiveržęs į Peru sunkiai skynėsi kelią pergalės link, tačiau 1820 m. gruodžio 6 d. laimėjo Pisko mūšį ir vicekaralius buvo priverstas pasiduoti. 1821 m. liepos 12 d. San Martino armija įžengė į Limą. Netrukus Peru paskelbė nepriklausomybę. Paskelbtas nacionaliniu Peru gynėju. Suformavus parlamentą, jis atsisakė šių pareigų. 1822 m. liepos 26 d. Sam Martinas Gvajakilyje susitiko su šiaurinės Pietų Amerikos dalies išvaduotoju Simonu Bolivaru. Čia buvo sudaryti planai dėl Lotynų Amerikos ateities. Dauguma šių planų liko neišaiškinti ir nėra žinoma ką nusprendė didieji išvaduotojai.

1824 m. mirus žmonai Remedios de Escalada, San Martinas su dukra pasitraukė į Prancūziją, kur Boulogne-sur-Mer mieste ir praleido paskutines savo gyvenimo dienas. 1880 m. Chosė da San Martino palaikai pergabenti ir palaidoti Buenos Airių katedroje.

Peru prezidentai
Dauparai

Dauparai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 4 km į vakarus nuo Gargždų, šalia magistralės . Seniūnaitijos centras. Pietiniu miestelio pakraščiu teka Smeltalės intakas Smeltaitė. Yra pirminės sveikatos priežiūros centras, ambulatorija, kultūros namai, biblioteka. Pagrindinė bendrovė – UAB „Dauparų žuvis“.

Istorija 

|}

Gyventojai

Šaltiniai 

Klaipėdos rajono savivaldybės gyvenvietės
Kvietiniai

Kvietiniai – kaimas šiaurinėje Klaipėdos rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurę nuo Gargždų, prie kelio  ir Minijos upės. Kvietinių seniūnaitijos centras. Yra biblioteka, mokykla-darželis, kultūros namai. Kultūros objektai:
 Pilkapiai (I tūkstantmečio pr. m. e. II pusė).
 Senosios kaimo kapinės, vadinamos Maro kapeliais, Marų kapinaitėmis, Pilkapiais (XVI–XIX a.).
 Koplytstulpis su Šv. Florijono paminklas.

Geografija 

Kaimas išsidėstęs Minijos dešiniojo kranto aukštumoje, 0,65 km į šiaurę nuo magistralės . Ribojasi su Gribžiniais, Antkalniu, Rudaičiais, Gerduvėnais, Saulažoliais, Smilgynais. Per Kvietinius teka Galupalis (Gargždupio dešinysis intakas), vakarine dalimi praeina kelias . Iš rytų prieina Minijos senslėnio kraštovaizdžio draustinis.

Mikrotoponiminiai vietovardžiai:
 Daubalė – atsišakojantis kelias rytinėje kaimo dalyje, vedantis prie Minijos pro Šėmaičių sodybą. Kita atšaka vadinta Raguva.
 Gurgždaubis – šaltiniuota, medžiais apaugusi dauba Minijos šlaite, žemiau Šėmaičių sodybos.
 Kardinskiškė – žemė į pietus ir rytus nuo buvusio ūkio vaismedžių sodo, priklausiusi Kardinskiams.
 Kilčiauskio/ Kilišauskio lanka – paupio pieva, šiaurės rytinėje-rytinėje kaimo dalyje, priklausiusi Kilčiauskiams.
 Kuršupalis – upelis, Minijos dešinysis intakas, žemėlapiuose vadinamas Kurtupaliu, 55.7521694°š. pl. 21.431525°r. ilg.
 Lankos galas – Minijos kilpa, ribojanti paupio pievą Kvietinių kaimo ribose.
 Luko Jonio lanka – paupio pieva, esanti šiaurės rytinėje Kvietinių dalyje. Pietuose ribojosi su Kilčiausio lanka.
 Paýžis – Minijos pakrantės vieta ties Gerdaujos įtekėjimu. Čia seniau buvo brasta ir vežimų kelias per upę.

Istorija 

Prie Minijos esantys pilkapiai liudija, kad kaimo žemėje žmonių gyvenama nuo I tūkstantmečio pr. m. e. 2015 m. tiesiant dujotiekį rasta ir akmens amžiaus gyvenvietė, virvelinės keramikos pavyzdžių, o tarp pilkapių – dvi urnos su kaulais, spėjamai bronzos amžiaus .

Kvietinių kaimas minimas 1535–1540 m. įkurtos, 1590 m. po reformacijos atkurtos Gargždų katalikų bažnyčios fundacijos dokumentuose kaip karalienės Bonos, vėliau – karalienės Onos Jogailaitės-Batorienės Gargždų bažnyčiai skirtų žemių dalis.

1913 m. įkurta Kvietinių pradinė mokykla, 2003–2005 m. veikė darželis-mokykla, nuo 2005 m. – mokykla-darželis. 1971 m. įsteigta biblioteka, yra kultūros namai, pirminės sveikatos priežiūros centras. 1950–1992 m. – Gargždų tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.

2013 m. rugsėjo 13 d. Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-1562 patvirtino Kvietinių herbą.

|}

Gyventojai

Šaltiniai 

Klaipėdos rajono savivaldybės gyvenvietės
Žadeikiai (Klaipėda)

Žadeikiai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybės šiaurės rytuose, 6 km į šiaurės vakarus nuo Endriejavo. Seniūnaitijos centras. Praeina kelias . Veikia Endriejavo mokyklos skyrius, biblioteka. Veikia Žadeikių Šv. Jono Krikštytojo koplyčia. Prie Žadeikių yra Ablingos memorialinis ansamblis II pasaulinio karo aukoms atminti, Lurdas. Žadeikių piliakalniu vadinamas gretimas Žvaginių piliakalnis.

Gyventojai

Galerija

Šaltiniai 

Klaipėdos rajono savivaldybės gyvenvietės
Tongos įduba

Tongos įduba išsidėsčiusi Ramiajame vandenyne, šalia Tongos salų. Gylis 10 882 m. Tai giliausia pietų pusrutulio vieta. Nusidriekusi 860 km šiaurės, šiaurės rytų kryptimi nuo Kermadeko iki Samoa salų. Plotis 78 km. Susidarė Ramiojo vandenyno, Indijos-Australijos ir nedidelės Tongos plokštės sandūroje. Pietuose pereina į Kermadeko įdubą.

Vandenynų įdubos
Lygatnė

Lygatnė () – miestas Latvijoje, Vidžemėje, Cėsių savivaldybėje, kairiajame Gaujos krante, Gaujos nacionalinio parko teritorijoje. 1079 gyventojai (2021 m.).

Gyvenvietė pradėjo formuotis XIX a. pradžioje, kai buvo pastatytas popieriaus fabrikas. Miesto teisės nuo 1993 m. 2009–2021 m. buvo Lygatnės savivaldybės administracinis centras.

Šaltiniai 

Latvijos miestai
Chlodvigas

Chlodvigas (šaltiniuose ir: Klovis I, Chlodovekas I, , o vokiečių – Ludwig, 466 m. Turnė – 511 m. lapkričio 27 d., Liutecijoje) – Frankų valstybės įkūrėjas ir pirmasis jos karalius, frankų genčių suvienytojas, Merovingų dinastijos pradininkas.

Biografija 

Salijų frankų šakos karaliaus Childeriko I ir tiuringų karaliaus dukters Bazinos sūnus. Po tėvo mirties 481 m. buvo išrinktas Salijų frankų karaliumi. Nepaisant jauno amžiaus sugebėjo įtikinti kitų frankų šakų vadus užpulti Šiaurės vakarų Galiją, kur po Vakarų Romos imperijos žlugimo laikėsi nepriklausoma vietininko Siagrijaus valda.

Salijų frankai gyveno į vakarus nuo Reino žemupio, o jų centras buvo Turnė. Chlodvigo sąjungininkas buvo Ragnacharas, kurio sostinė buvo Kamerichas (dab. Kambre Kambrai) pagal dabartinę Prancūzijos ir Belgijos sieną, teritorijos, vadinamoj Toksandrija. 485 m. frankai užpuolė Siagrijaus valdą, sumušė jo kariuomenę ir apiplėšė Suasoną. Chlodvigo valdos išsiplėtė iki Senos upės.

Tuo pat metu buvo užkariauta tungrų žemė su Reimsu. Visą karo grobį frankų kariai pasidalijo burtais lygiomis dalimis. Liko tik taurė, kurią Chlodvigas norėjo pasilikti sau. Tada vienas frankų karys nenorėjo sutikti su tuo ir taurę sudaužė. Chlodvigas nutylėjo, tačiau jau kitais metais (486 m.) per tradicinę kariuomenės apžiūrą 'gegužės laukuose' jis tą karį nužudė kirviu visų akivaizdoje. Šis įvykis istorijos veikaluose pateikiamas kaip klasikinis feodalinės valstybės tapsmo pavyzdys.
Jis atsivertė į katalikybę, o ne į arijonų krikščionybę, įprastą tarp kitų germanų genčių, raginamas žmonos burgundės Klotildos, kuri jau buvo katalikė. Jis buvo pakrikštytas Reimso katedroje kaip dauguma būsimų Prancūzijos karalių. Tai buvo labai svarbus poelgis po to sekusiai Vakarų Europos ir Prancūzijos istorijai, nes Chlodvigas užėmė visą buvusią Galijos provinciją (maždaug visa dabartinė Prancūzijos teritorija), kuri tuomet buvo Europos reikalų centras. Jis laikomas Prancūzijos (jo valstybės valdos maždaug sutampa su Prancūzijos teritorija jo mirties metu) ir Merovingų dinastijos, kuri valdė frankus atėjusius du šimtmečius, įkūrėju.

Frankų suvienijimas 

481 m., pakeitęs tėvą Childeriką, Chlodvigas tapo karaliumi. Jo valdoma teritorija apėmė sritį į vakarus nuo žemutinio Reino, taip vadinamąją Toksandriją. 486 m. sumušė Siagrijų (Syagrius), paskutinį romėnų vietininką Galijoje, valdžiusį maždaug dabartinės Aukštutinės Prancūzijos teritorijoje. Ši pergalė leido Chlodvigui išplėsti savo teritoriją į pietus, iki dabartinio Luaros departamento. Po to jis sudarė sąjungą su ostrogotais, kai atidavė į žmonas savo seserį Audofledą jų karaliui Teodorikui Didžiuojam. 491 m. sumušė rytinius kaimynus tiuringus, o dar po penkerių metų su kitų frankų karaliukų pagalba Tolbiako mūšyje nugalėjo alemanus. Po šio mūšio Chlodvigas atsivertė į katalikų tikėjimą. Tuo jis išsiskyrė iš kitų tuometinių germanų valdovų, pasirinkusių arijonų tikėjimą.

Po Vouillé mūšio 507 m. Chlodvigas išstūmė vizigotus į Ispaniją ir prisijungė didžiąją Akvitanijos dalį. Tada savo karalystės sostinę perkėlė į Paryžių, kur ir buvo palaidotas po mirties 511 m.

Šaltiniai 

Chlodvigo genealogija

Merovingai
Piltenė

Piltenė – miestelis vakarų Latvijoje, Ventspilio savivaldybėje, Ventos dešiniajame krante.

Miesto teisės nuo 1557 m.

Latvijos miestai
Vytauto Didžiojo universiteto Švietimo akademija

Vytauto Didžiojo universiteto Švietimo akademija (VDU ŠA) – Vytauto Didžiojo universiteto akademinis padalinys. Įkurtas 2019 m. sausio 1 d. prie Vytauto Didžiojo universiteto prijungus Lietuvos edukologijos universitetą.

Pavadinimų kaita 
 1935–1939 m. Respublikos pedagoginis institutas
 1939–1992 m. Vilniaus (Tautų draugystės ordino valstybinis) pedagoginis institutas
 1992–2011 m. Vilniaus pedagoginis universitetas
 2011–2018 m. Lietuvos edukologijos universitetas
 nuo 2019 m. Vytauto Didžiojo universiteto Švietimo akademija

Istorija 
1935 m. rugsėjo mėn. Lietuvos vyriausybė įsteigė pirmąją aukštąją pedagoginę mokyklą – dvimetį pedagoginį institutą Klaipėdoje, kurio pagrindinis uždavinys buvo rengti mokytojus reformuotai pradinei mokyklai ir plėtoti pedagoginius mokslus Lietuvoje. 1939 m. kovo mėn. Vokietijai užgrobus Klaipėdos kraštą, Pedagoginis institutas įsikūrė Panevėžyje, o tų pačių metų lapkričio mėn. perkeltas į Vilnių ir pavadintas Vilniaus pedagoginiu institutu.

1941 m. gegužės mėn. institutas pertvarkytas į keturmetę aukštąją mokyklą. 1943 m. kovo mėn. uždarytas, 1944 m. atkurtas. 1944–1946 m. prie jo veikė Vilniaus mokytojų institutas. 1945 m. pradėjo veikti neakivaizdinis, 1966 m. vakarinis skyrius. 1960 m. pastatyti nauji rūmai, 1978 m. fizikos korpusas. 1992 m. gegužės 20 d. LR Aukščiausioji Taryba suteikė institutui universiteto statusą, patvirtino universiteto statutą ir nuo tada jis vadintas Vilniaus pedagoginiu universitetu.  2011-2018 m. Lietuvos edukologijos universitetas. 

2019 m. sausio 1 d. Lietuvos edukologijos universitetas prijungtas prie Vytauto Didžiojo universiteto.

Struktūra

Programų grupės  
 Kalbinio ir meninio ugdymo programų grupė
 Socialinio ugdymo programų grupė
 Sporto ir gamtamokslio ugdymo programų grupė
 Ikimokyklinio ir pradinio ugdymo programų grupė

Direktoriai ir rektoriai 

 1935–1937 m. Vytautas Soblys
 1937–1940 m. Mečislovas Mačernis
 1940–1941 m. Jonas Laužikas
 1941–1943 m. Albinas Liaugminas
 1944 m. Jonas Alekna
 1944–1945 m. Povilas Brazdžiūnas

 1945–1946 m. Jonas Laužikas
 1946–1947 m. Antanas Šurkus
 1947–1948 m. Adolfas Jucys
 1948–1950 m. Jonas Šalkauskas
 1951–1955 m. Marcelinas Ročka
 1955–1960 m. Juozas Mickevičius

 1960–1979 m. Vytautas Uogintas
 1979–1989 m. Jonas Aničas
 1989–1993 m. Liudvikas Saulius Razma
 1993–2003 m. Antanas Pakerys
 2003–2018 m. Algirdas Gaižutis
 2018–2019 m. Vilija Salienė

Kancleriai 
 2019–2020 m. Vilija Salienė
 nuo 2020 m. Lina Kaminskienė

Taip pat žiūrėti 
 Sąrašas:Lietuvos edukologijos universiteto Tarybos nariai

Išnašos

Nuorodos 

 VDU Švietimo akademijos interneto svetainė
Alseikos

Alseikos – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Švėkšnos, prie kelio Švėkšna-Veiviržėnai; per kaimą teka upelė Alsė (Švėkšnalės kairysis intakas), vakariniu pakraščiu – Švėkšnalė (Ašvos deš. intakas). Ribojasi su Kalnalio, Stirpeikų, Jonikų ir Jurizdikos kaimais.

Alseikų vakariniame pakraštyje yra kapinaitės, dar vadinamos Maro kapais, apaugusios ąžuolais (plotas 1 ha).

Etimologija 

Kaimo vardas siejamas su pratekančiu Alsės upeliu (vandenvardinis vietovardis), nors gali būti kilęs ir iš pavardės Alseika („dusuliu sergantis žmogus“).

Istorija 

Alseikų kaimas (služba Olseykiow) minimas 1644 m. Švėkšnos dvaro inventoriuje. Gyveno 7 šeimos. 1695 m. – 9 šeimos.

XVIII a. pradžioje Švėkšnos dvaro valdytojai Grotusai už skolas Alseikų kaimą užstatė Švėkšnos klebonui Jurgiui Kazimierui Mordel-Voitkevičiui, o vėliau, kai dvarininkai neatidavė skolos, kaimas buvo paskirtas steigiamai altarijai.

1904 m. Alseikose pas ūkininką Urboną Švėkšnos grafas Adomas Pliateris atlydėjo savo svečius Vilniaus generalgubernatorių kunigaikštį P. Sviatopolk-Mirskį, vėliau buvusį Rusijos Vidaus reikalų ministrą, Kauno gubernatorių Veriovkiną, prancūzų mokslininką Joseph de Baye (1853–1931 m.), tyrinėjusį lietuvių tautą ir jos papročius; jiems čia buvo surengtos kaimiškos vaišės ir pasisvečiavimas; jie gėrėjosi žemaičių tautiniais rūbais, dainomis ir šokiais ir stebėjosi kaimiečių svetingumu ir vaišingumu, taip pat Urbono gražiu ūkiu.

Pirmo pasaulinio karo metu (1915 m. kovo 13 d.), vokiečiams užimant Švėkšną, Alseikų kaime vyko smarkus vokiečių ir rusų dalinių susišaudymas.

1938 metų pavasarį Alseikose, ūkininko Bliūdžiaus sodyboje, vyko studentų ateitininkų šventė, kurioje dalyvavo studentai iš Klaipėdos Prekybos ir Pedagoginio institutų, Kauno Vytauto Didžiojo universiteto, Dotnuvos Žemės ūkio akademijos.

1958–1972 m. Alseikose buvo „Švėkšnos“ tarybinio ūkio skyriaus raštinė, 1967 m. pastatyti ūkio grūdų ir chemikalų sandėliai.

Gyventojai

Žymūs žmonės 

Alseikose gimė:
 Stasys Poška (1925–2013), pedagogas, laisvės kovų dalyvis, visuomenės ir politikos veikėjas;
 Adelė Rauktytė-Judeikienė (g. 1936 m.), pedagogė, Lietuvių kalbos instituto darbuotoja;
 Sigitas Poškus (1957–2021), pedagogas, poetas.

Šaltiniai 

 Šilutės rajono savivaldybės Fridricho Bajoraičio viešoji biblioteka. Šilutės kraštas. Enciklopedinis žodynas. Prūsija. Šilutė. 2000.
 Petras Sūdžius. Klaipėdos krašto kaiminystėje // Sudarytojas P. Čeliauskas. Švėkšna atsiminimuose, K., Aušra. 1999. P. 134.
 Alicija Rugytė. Švėkšna. Čikaga. 1974. P.:90-91, 284, 291, 447.

Šilutės rajono savivaldybės gyvenvietės
Švedų savanoriai Lietuvoje

Švedų savanoriai Lietuvoje – karininkai iš Švedijos, dalyvavę kuriant Lietuvos kariuomenę, taip pat ir nepriklausomybės kovose.

Švedų kareiviai ir karininkai kaip savanoriai dalyvavo visų po I Pasaulinio karo sugriuvus Rusijos imperijai susikūrusių valstybių Pabaltijyje (Suomija, Estija, Latvija, Lietuva) nepriklausomybės kovose. Didžiausias jų indėlis buvo Suomijos nepriklausomybės kovose, kur buvo suformuota apie tūkstantį karių turėjusi Švedų brigada.
Į Lietuvą vyko tik švedų karininkai. Švedų savanoriai, daugiausia prisidėję prie Lietuvos kariuomenės kūrimo, buvo: O. Dahlbeckas, F. Arnbergeris, K. Haegeris, M. Ekstroemas. F. Arnbergeris grįžęs iš Lietuvos švedų spaudoje gyrė lietuvių karius, teigė, kad jie niekuo nenusileidžia švedų kareiviams, o juk Lietuvos kariuomenė dar labai jauna, ką tik susiformavusi. Reikšmingiausias švedų savanorių Lietuvoje indėlis priklauso Olofui Dahlbeckui, pirmajam Švedijoje karo lakūnui. Jis atvyko į Lietuvą 1919 m. pavasarį ir išbuvo čia apie pusmetį. Atvykęs į Lietuvą O. Dahlbeckas gavo majoro laipsnį ir buvo paskirtas Lietuvos kariuomenės Aviacijos dalies inspektoriumi. O. Dahlbeckas prižiūrėjo Lietuvos karo aviacijos organizavimą, pats dalyvavo kai kuriose karinėse operacijose. Lietuvos nupirkti Fokker tipo vokiški lėktuvai daugiausia buvo naudojami žvalgybai, tačiau O. Dahlbecko vadovaujami Lietuvos lakūnai rengė ir bombardavimus kovų su Raudonąja Armija metu, iš kurių reikšmingiausias buvo priešo pajėgų prie Panevėžio geležinkelio bombardavimas. O. Dahlbeckas parengė Lietuvos karo aviacijos reorganizavimo planus, kurie buvo įgyvendinami jau jam išvykus iš Lietuvos.

Lietuvos tarptautiniai santykiai 1918-1940 m.
Švedijos istorija
Lietuvos ginkluotosios pajėgos
Gervėčiai

Gervėčiai () – kaimas vakarų Baltarusijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, apie 70 km į rytus nuo Vilniaus, prie Aluošios upės. Baltarusijos lietuvių etninių žemių centras. 15-a išlikusių lietuviškų kaimų bendrai dar vadinami Gervėčių kraštu.

Stovi bažnyčia, vandens malūnas. Gervėčių parapijoje veikia Gervėčių vidurinė mokykla (mokoma rusiškai, bet 1-2 kartus per savaitę dėstoma ir lietuvių kalba). Pradėtas statyti lietuvių kultūros ir švietimo centras perkeltas į Rimdžiūnus.

Istorija 

Pasak M. Strijkovskio, Gervėčiai įkurti 1271 m. Pirmąkart minimi 1511 m., ši įkūrimo data laikoma tikrąja, kai Vilniaus vyskupas Jonas iš Lietuvos kunigaikščių, Lietuvos didžiojo kunigaikščio Žygimanto Senojo sūnus, Gervėčių dvarą užrašė Vilniaus vyskupams kaip stalo dvarą. 1526–1536 m. pastatydinta pirmoji medinė bažnyčia. XVIII a. prie bažnyčios veikė pradžios mokykla.

Nuo 1795 m. Gervėčiai priklausė Rusijos imperijai. 1797 m. Rusijos valdžia dvarą konfiskavo ir padovanojo grafui  O. Šuazeliui-Gufjė; šis dvarą 1801 m. pardavė Vilniaus pakamariui M. Domeikai. XIX a. Gervėčiai buvo Ašmenos apskrityje, 1899–1903 m. pastatyta mūrinė neogotikinė Gervėčių Švenčiausios Trejybės bažnyčia, viena gražiausių tuometinėje Rytų Lietuvoje, dabar didžiausia katalikų bažnyčia Baltarusijoje (61 m aukščio). Ji nenukentėjo per II pasaulinį karą.

1921–1939 m. Gervėčius valdė Lenkija, 1939 m. jie priskirti Baltarusijos TSR. Nuo 1942 m. balandžio iki 1944 m. vokiečių okupacinė administracija Gervėčius buvo priskyrusi Lietuvos generalinei sričiai.

Gyventojai 
1996 m. Gervėčiuose buvo 586 gyventojų, apie trečdalis jų – lietuviai.

Lietuviai 

Iki XIX a. vidurio Gervėčiai buvo lietuvių etnografiniame plote. Vietos lietuvių tautinis atbudimas sietinas su vargonininko J. Petrausko šeimos, taip pat klebono A. Jakavonio lietuvybės žadinimo veikla. 1921–1928 m. Gervėčių lietuviai kovojo su Lenkijos administracija dėl lietuviškų pamaldų bažnyčioje. 1921 m. ir 1927 m. suimtas bei kalintas, vėliau iškeltas į kitą parapiją lietuvių klebonas Ambraziejus Jakavonis; nuo 1927 m. lietuvių pamaldos vyko kartą per mėnesį.

1921–1924 m. miestelyje veikė lietuvių mokykla, nuo 1922 m. ją globojo Ryto draugija. Veikė Blaivybės, Lietuvių ūkio, Šv. Kazimiero draugijų skyriai. Lietuviškos mokyklos, vėliau skaityklos, iki 1936 m. veikė apylinkės kaimuose – Galčiūnuose, Gėliūnuose, Giriose, Miciūnuose, Mockose, Petrikuose, Rimdžiūnuose; lenkų valdžios uždarytos. Prie mokyklų buvo įsteigti vakariniai kursai suaugusiesiems, skaityklos, skaitytos paskaitos, rengti vaidinimai. 1942–1944 m. Gervėčių apylinkėse buvo atkurtos kai kurios lietuviškos mokyklos, o miestelyje įkurta progimnazija. Nuo 1956–1957 m. lietuvių kalba leista mokyti pradinėse klasėse; vyresniesiems lietuvių k. dėstyta tik kaip mokomasis dalykas. XX a. devintojo dešimtmečio pabaigoje Gervėčiuose įkurta lietuvių vidurinė mokykla.

Gervėčių lietuvių šnekta, tirta 1951 m., 1970 m., priklauso vilniškių tarmei.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Gervėčiai // globus.tut.by 
 Gervėčių parapijos internetinė svetainė (lt)

Gervėčių kraštas
Astravo rajono gyvenvietės
Bumbuliškė

Bumbuliškė – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, už 14 km į rytus nuo Švėkšnos, 4 km į šiaurės rytus nuo Stemplių, prie kelio  bei Šilutės ir Šilalės rajonų ribos. Kaimas apsuptas Kelvėtų miško.

Pagrindinis verslas gyvulininkystė: 2003 m. trys ūkiai laikė 72 galvijus; yra ekologinis augalininkystės, daržininkystės ir sodininkystės ūkis.

Iki 1922 m. (iki žemės reformos) Bumbuliškėje buvo Švėkšnos dvaro palivarkas: du dideli namai darbininkams, tvartai gyvuliams.

Pokaryje Bumbuliškėje gyveno Vyčio kryžiaus IV laipsnio ordinininkas (apdovanojimas suteiktas 1999 m.), Lietuvos paskutinis partizanas Feliksas Urbonas – Algirdas (1937–1959).

Gyventojai

Šaltiniai 
 Šilutės rajono savivaldybės Fridricho Bajoraičio viešoji biblioteka. Šilutės kraštas. Enciklopedinis žodynas. Prūsija. Šilutė. 2000.
 Antanas Klumbys. Gimtoji mano Švėkšna // Sudarytojas P. Čeliauskas. Švėkšna atsiminimuose, K., Aušra. 1999. P. 175.

Šaltiniai 

Šilutės rajono savivaldybės gyvenvietės