joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Prancūzijos vėliava

Nacionalinė Prancūzijos vėliava () – trispalvė mėlynos Azure, baltos Argent ir raudonos Gules vienodo pločio spalvų vėliava. Vėliavos pločio ir ilgio santykis yra 2:3. Po Didžiosios revoliucijos ji pakeitė tradicinę baltą Prancūzijos Karalystės vėliavą su Burbonų dinastijos simboliais geltonomis lelijomis.

Istorija 
Trispalvės vėliavos atsiradimo istorija siejama su 1789 m. liepos 14 d. vykusiu Bastilijos šturmu. Iš pradžių šios spalvos simbolizavo karaliaus (balta spalva) ir Paryžiaus miesto (mėlyna ir raudona) vienybę siekiant permainų. Ši sąjunga buvo trumpalaikė, tačiau iš tokio spalvų derinio atsirado vėliava, kuri ir šiandien tebėra svarbiausias ir oficialus Prancūzijos simbolis. Pirmoji porevoliucinė Prancūzijos vėliava buvo raudonos, baltos ir mėlynos spalvų, tačiau vėliau, 1794 m., nušalinus nuo valdžios jakobinų diktatūrą ir norint pabrėžti atsiribojimą nuo kraugeriško teroro, raudona ir mėlyna spalvos buvo sukeistos vietomis. Vėliavos priekyje vietoje buvusios revoliucinės raudonos spalvos atsirado mėlyna spalva.

Prancūzijos atributika
Valstybinės vėliavos
Vokietijos vėliava

Vokietijos vėliava () – trispalvė, susidedanti iš trijų lygių horizontalių juostų, vaizduojančių nacionalines Vokietijos spalvas: juodą, raudoną ir auksinę ().

Istorija 
Šiuolaikinės Vokietijos trispalvės vėliavos kilmė aiškinama dvejopai. Pasak vienų, iš šių spalvų uniformą vilkinčių universitetų studentų sudaryti savanorių daliniai kovėsi su Napoleonu. Kitų teigimu, šios spalvos – juoda, raudona ir auksinė (schwarz - rot - gold) – yra paimtos iš karališkojo Šventosios Romos imperijos herbo. Šiaip ar taip, šios spalvos tautinėmis vokiečių spalvomis imtos laikyti XIX a. pirmojoje pusėje, kai Vokietijoje prasidėjo sąjūdis dėl šalies suvienijimo. Pirmą kartą šią vėliavą pripažino 1848 m. šalies Konstituciją parengęs Frankfurto parlamentas. Tačiau tais metais vieninga vokiečių valstybė taip ir nesusikūrė, tad ir ši vėliava negavo oficialaus statuso. Vėliau net suvienijus šalį jos vėliava dar ne kartą keitė savo pavidalą ir tiktai 1949 m., atkūrus Vokietijos valstybingumą, buvo įteisinta ši trispalvė.

Vokietijos istorinės vėliavos

Šaltiniai 

Vokietijos atributika
Valstybinės vėliavos
Chaosas (graikų mitologija)

Apie filmą žr. – Chaosas (2006 filmas).

Chaosas ( 'tarpas') graikų mitologijoje – pirmykštė beformė tuščia erdvė, iš kurios atsirado kiti pirmapradžiai dievai.

Pradžioje Chaosas buvo apatinis atmosferos sluoksnis, supantis Žemę – nematomas oras ir tamsus rūkas. Pavadinimas reiškia „tarpą“ tarp Žemės ir dangaus. Vėlesni autoriai Chaosą mini kaip chaotišką elementų mišinį pirminėje visatoje, dažnai maišydami jį su orfiškų kosmogonijų pirmykščiu Purvu, bet tai nėra pirminė Chaoso reikšmė.  

Pagal Hesiodo Teogoniją pirmieji dievai, kurių dauguma kilo iš Chaoso, yra:
 Gaja, motina Žemė, gimė iš Chaoso;
 Tartaras, begalinė bedugnė, požemio pasaulis, gimė iš Chaoso;
 Erotas, geismas (troškimas), meilės dievas, gimė iš Chaoso;
 Erebas, požeminio pasaulio tamsa, gimė iš Chaoso;
 Niktė, nakties tamsa, nakties personifikacija, gimė iš Chaoso;
 Chronas, laiko personifikacija, gimė iš Chaoso;
 Uranas, dangaus personifikacija, gimė iš Gajos ir Tartaro;
 Eteris, atmosfera, gimė iš Niktės ir jos brolio Erebo;

Išnašos 

Graikų dievai
Valstybinė lietuvių kalbos komisija

Valstybinė lietuvių kalbos komisija (VLKK) – Lietuvos Respublikos Seimo įsteigta valstybės įstaiga, kuri kolegialiai sprendžia Valstybinės kalbos įstatymo įgyvendinimo klausimus.

Komisiją sudaro 17 narių. Nuo 2017 m. lapkričio 21 d. VLKK pirmininku paskirtas Audrys Antanaitis. 

VLKK:
 teikia Seimui ir Vyriausybei siūlymus kalbos politikos srityje, išvadas dėl teisės aktų kalbos
 nustato lietuvių kalbos tvarkybos kryptis, sprendžia lietuvių kalbos norminimo ir kodifikavimo klausimus
 vertina ir tvirtina norminamuosius kalbos veikalus – žodynus, žinynus, vadovus, vadovėlius
 aprobuoja svetimybių keitimą lietuviškais atitikmenimis, rūpinasi tarmių ir etninių vietovardžių išsaugojimu, tvirtina lietuviškų tradicinių vietovardžių sąrašą ir nustato tradicinių vietovardžių vartojimo tvarką
 nagrinėja visuomenės kalbos kultūros klausimus ir priima dėl jų sprendimus, rūpinasi kalbos būkle švietimo įstaigose, visuomenės informavimo priemonėse, leidyboje, mokslo veikloje, viešajame gyvenime ir kitose srityse

Valstybinė lietuvių kalbos komisija atskaitinga savo steigėjui – Lietuvos Respublikos Seimui.

Savivaldybėms yra perduota valstybinė funkcija – valstybinės kalbos vartojimo ir taisyklingumo kontrolė. Atlikti šią funkciją dažniausiai pavedama kalbos tvarkytojams, jie prižiūri, kaip vartojama valstybinė kalba ir kaip laikomasi jos taisyklingumo reikalavimų savivaldybės teritorijoje, Kalbos inspekcijos vardu nagrinėja administracinių teisės pažeidimų bylas, konsultuoja kalbos klausimais ir t. t. Kalbos tvarkytojus turi daugiau kaip du trečdaliai savivaldybių.

VLKK prižiūri LR Terminų banką, rengia tekstus nacionaliniam diktantui.

Taip pat skaitykite 
 Kalbos inspekcija

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Lietuvos kultūros politika
Komisijos
Seimui atskaitingos institucijos
Valstybinė kalbos inspekcija

Valstybinė kalbos inspekcija – priežiūros institucija, kontroliuojanti, kaip valstybės ir savivaldybių institucijose, visose Lietuvos Respublikoje veikiančiose įstaigose, įmonėse ir organizacijose laikomasi Valstybinės kalbos įstatymo, Valstybinės lietuvių kalbos komisijos nutarimų ir kitų teisės norminių aktų, nustatančių valstybinės kalbos vartojimo bei taisyklingumo reikalavimus.

Valstybinė kalbos inspekcija atsakinga Lietuvos Respublikos kultūros ministerijai ir atskaitinga Valstybinei lietuvių kalbos komisijai.

Funkcijos 
Valstybinė kalbos inspekcija tikrina, ar:
 Lietuvos Respublikoje veikiančios institucijos, įstaigos, įmonės ir organizacijos raštvedybą, apskaitos, atskaitomybės, finansinius bei techninius dokumentus tvarko valstybine kalba;
 valstybės ir savivaldybių institucijų, įstaigų, įmonių, organizacijų kitakalbiai vadovai, pareigūnai ir tarnautojai moka valstybinę kalbą pagal Lietuvos Respublikos Vyriausybės nustatytas kalbos mokėjimo kategorijas.
 Lietuvos visuomenės informavimo priemonės (spaudos, radijo, televizijos ir kt.), knygų ir kitų leidinių leidėjai laikosi lietuvių kalbos normų ir Valstybinės lietuvių kalbos komisijos nutarimų.
 viešieji užrašai yra valstybine kalba; ar jie taisyklingi.

Pagrindinis Lietuvos kalbos politiką nustatantis teisės dokumentas yra Lietuvos Respublikos valstybinės kalbos įstatymas, kuriame išplėtota Lietuvos Respublikos Konstitucijos 14 straipsnio nuostata „Valstybinė kalba – lietuvių kalba“.

Valstybinės kalbos politikos gairės – dokumentas, kuriame išdėstyta lietuvių kalbos raidos skatinimo strategija.

Istorija 

Kalbos inspekcija pradėjo veikti 1990 m. kaip Kultūros paveldo inspekcijos struktūrinis padalinys.

Nuo 1992 m. Inspekcijai suteikta teisė nagrinėti administracinių teisės pažeidimų bylas ir skirti administracines nuobaudas už įvairius valstybinės kalbos vartojimo ir jos taisyklingumo pažeidimus.

Nuo 1995 m. sujungta su Valstybine lietuvių kalbos komisija (VLKK) prie Lietuvos Respublikos Seimo.

2001 m. gruodžio 18 d. priėmus Valstybinės kalbos inspekcijos įstatymą, Inspekcija pradėjo veikti kaip atskira įstaiga.

Nuorodos 
 https://vki.lrv.lt/  oficiali svetainė

Lietuvos institucijos
Lietuvių kalba
Lietuvos Respublikos kultūros ministerija
Kraujospūdis

Kraujospūdis – kraujo spaudimas (kraujo slėgis) į kraujagyslių sieneles. 

Normalus žmogaus kraujospūdis yra 120 mm Hg (sistolinis) ir 80 mm Hg (diastolinis), bet normos ribos priklauso nuo lyties ir amžiaus.

Skiriamas arterinis ir veninis kraujospūdis.

Arterinis kraujospūdis tiesiogiai priklauso nuo:

 širdies darbo – didėjant širdies sistoliniam tūriui, kraujospūdis didėja;
 kraujagyslių periferinio pasipriešinimo – jam didėjant, kraujospūdis didėja;
 kraujagyslių tonuso – didėjant tonusui, kraujo spaudimas didėja;
 cirkuliuojančio kraujo tūrio – jam didėjant, kraujospūdis taip pat didėja.

Kraujospūdžio matavimas 

 Sistolinis kraujospūdis - didžiausias spaudimas, kurį išvysto širdis susitraukimo metu
 Diastolinis kraujospūdis - žemiausias spaudimas, kai širdis atsipalaiduoja
 Dar išskiriamas vidutinis arterinis spaudimas
VAS = 2/3 DKS + 1/3 SKS VAS = DKS + [0.33 (SKS - DKS)] VAS = 80 +[0.33 x 120-80]=93 mmHg

Padidėjusio kraujospūdžio gydymas 
Kraujospūdis yra normali organizmo reakcija į kraujagyslių pokyčius ir jeigu jis nesiekia kritinės ribos, tai jį mažinti medicininiais preparatais nederėtų. Nuolat aukštas kraujospūdis (hipertenzija) gydomas įvairiais medicininiais preparatais, praplečiančiais žmogaus kraujagysles. Tokie preparatai paties kraujospūdžio padidėjimo neišgydo, o jį trumpam laikui sumažina.

Rekomenduojama padidėjusį kraujospūdį koreguoti ne medikamentais, o sveika ir subalansuota mityba, fiziniu aktyvumu, kadangi kraujospūdis kyla dėl kraujagyslių užkalkėjimo arba jų sienelių elastingumo sumažėjimo.

Nuorodos 
 Apie arterinę hipertenziją

Kraujas
Kraujo ir kraujotakos fiziologija
Išprievartavimas

Išprievartavimas – tai tyčinis nusikaltimas, kurio metu nusikaltimo auka priverčiama lytiškai santykiauti prieš jos valią. Priverčiama naudojant fizinę prievartą, grasinant ją tuoj pat panaudoti, kitaip atimant galimybę priešintis arba pasinaudojant aukos bejėgiška būkle. Jos padėtį gali sunkinti apsvaigimas nuo alkoholio, narkotikų. Seksualinė prievarta, kartu ir išprievartavimas pagal JAV įstatymus apima vaginalinį, oralinį, analinį seksą. Susijusi su priverstine pornografija, prostitucija.

Lietuvos Respublikos baudžiamasis kodeksas apibrėžia, kad išžaginimas yra toks lytinis nusikaltimas, kurio metu santykiaujama vaginaliniu būdu, o visi kiti seksualinės aistros tenkinimo būdai priskiriami seksualiniam prievartavimui.

Išprievartavimas yra vienas sunkiausių nusikaltimų. Pagal Lietuvos įstatymus juo yra pažeidžiama suaugusių asmenų ir paauglių seksualinio apsisprendimo laisvė bei mažamečių lytinis neliečiamumas, kuris užtraukia itin griežtą baudžiamąją atsakomybę pilnamečiam asmeniui už lytinį santykiavimą su jaunesniu negu 16 m. asmeniu. Pagal JAV statistiką į didžiausią rizikos grupę patenka 12–24 m. asmenys. Dažniausiai prievartaujamos moterys, tačiau kartais išprievartaujami ir vyrai. Pastarieji atvejai dažnesni įkalinimo įstaigose.

Kai kurios moterys dėl išprievartavimo išvis nesikreipia į teisėsaugą dėl gėdos, nenorėdamos turėti kontaktų su prievartautoju, ypač tuomet, kai prievartautojas pažįstamas, taip pat bijodamos keršto, jausdamosi pačios kaltos dėl įvykusio išprievartavimo (pavyzdžiui, jeigu jos nesipriešino), nenorėdamos kreiptis dėl savo asmeninių reikalų (lytinį gyvenimą daugelis žmonių vertina kaip asmeninį gyvenimą, apie kurį kitiems nepasakojama). Tvirkinami nepilnamečiai ypač bijo kreiptis dėl pagalbos – tiek nežinodami savo teisių, tiek bijodami bendraamžių stigmos bei paties prievartautojo. Ištekėjusios moterys, patiriančios seksualinę prievartą namuose nuo sutuoktinio, gali ir nesikreipti į teisėsaugos organus dėl įvairių priežasčių (bijodamos būti išvarytos iš namų, su jomis gali būti fiziškai susidorota). Iki XX a. antrosios pusės JAV ir kitose šalyse išprievartavimas santuokoje nebuvo laikomas nusikaltimu, laikant, kad santuoka kaip tokia apima sutikimą lytiniams santykiams kada panorėjus.

Specifiniai kūno sužeidimai (greta bendrų sužalojimų – sumušimų, mėlynių, įdrėskimų, žaizdų ir pan.) būdingi lytinių organų sričiai. Bendri kūno sužalojimai dažniausiai būna netoli lytinių organų, ant šlaunų, pilvo, krūtinės, kaklo ir kitur. Galimos ir kitos išprievartavimo pasekmės: nepageidaujamas nėštumas, užsikrėtimas lytiniu keliu plintančia liga, nerviniai ir psichikos sutrikimai (potrauminio streso sindromas, depresija). Išprievartavimas gali turėti pasekmių ir tolesniame gyvenime, jeigu dėl išprievartavimo moteris ima vengti lytinio suartėjimo ir sekso, net būdama su labai artimu vyru, kuriuo ji pasitiki.

Išnašos 

Nusikaltimai
Seksualumas ir visuomenė
Didysis auksinukas

Didysis auksinukas (Lycaena dispar) – melsvių (Lycaenidae) šeimos drugys. Skraido birželio – liepos mėn. šlapiose paupių pievose, kartais užskrenda į sausesnes pievas. Vikšras žalias, su balsva šonine linija, randamas ant rūgštynių. 

Lietuvoje labai reta rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Melsviai
Mažasis auksinukas

Mažasis auksinukas (Lycaena phlaeas) – melsvių (Lycaenidae) šeimos drugys, kuris palpitęs visoje Lietuvos teritorijoje.

Melsviai
Himenajas

Himenajus graikų mitologijoje – santuokos dievas, Arėjo arba Bakcho ir Afroditės sūnus, arba Apolono ir Mūzos.

Pagal vieną istoriją, Himenajus buvęs atėnietis, jaunuolis nepaprasto grožio, bet vargšas. Jis įsimylėjo vieno iš turtingiausių miesto žmonių dukterį. Kadangi jis negalėjo pasikalbėti su ja, dėl savo žemos kilmės, vietoje to jis ją visur sekiojo, kad ir kur ji eitų. Vienoje procesijoje, buvo vien moterys keliaujančios į Eleusiną (Eleusis), Himenajus užsimaskavo kaip moteris ir prisijungė prie religinių apeigų. Grupė buvo pagrobta piratų, Himenajus taip pat. Jis padrąsino moteris ir su jomis sukūrė strategiją, kartu jie užmušė savo grobikus. Tada jis susitarė su moterimis grįžti į Atėnus ir iškovoti joms laisvę, jei jam bus leista vesti vieną iš jų. Jam pavyko įgyvendinti misiją ir vedybas. Atėnų gyventojai buvo tokie laimingi tuo, kad įkūrė festivalius jo garbei, kurie asocijavosi su vedybomis.

Himenajus mene vaizduojamas su gėlių girlianda, rankoje laikantis degantį deglą ir apsivilkęs purpurinį apsiaustą. Jis turėjo dalyvauti visose vestuvėse. Jei jis nedalyvaudavo, tada santuoka būsianti pražūtinga, ir graikai bėgtų garsiai šaukdami apie tai jo vardą.

Himenajus graikų mitologijoje dalyvavo daugelyje vestuvių, taip pat visų dievų ir jų vaikų.

Graikų dievai
Lužica

Lužica, Laužica arba Luzatija (, , , , , ) – istorinis regionas rytų Vokietijoje ir pietryčių Lenkijoje. Šiaurinė Lužicos dalis yra pietų Brandenburgo, o pietinė – rytinėje Saksonijos žemės dalyje. Dalis istorinės, rytinės Lužicos nuo Antrojo pasaulio karo buvo inkorporuotos į Lenkijos sudėtį (Žarų miestas ir jo apylinkės).

Lužica skirstoma į dvi dalis – Aukštutinę Lužicą (sostinė Baucenas) ir Žemutinę Lužicą (sostinė Kotbusas).

Istorija 

Ankstyviausi istoriniai šaltiniai teigia, kad čia gyveno keltai. Vėliau, apie 100-uosius metus pr. m. e., čia atsikėlė vakarų germanų gentis semnonai, kuriuos knygoje „Germania“ paminėjo Romos imperijos rašytojas, istorikas, politinis veikėjas Tacitas.

Nuo 600 m. į Aukštutinę Lužicą ėmė keltis vakarų slavų gentis milčanai, o į Žemutinę Lužicą – lužitėnai.

X a. regionas į rytus nuo Elbės pateko į Vokietijos karalystės įtaką, o nuo 928 m. jos karalius Henrikas I Paukštininkas pradėjo karo žygius prieš slavus. Iki 963 m. šio regiono slavų gentys buvo užkariautos saksų markgrafo Gero.

Vėliau Lužicą užėmė karalius Boleslovas I Narsusis, ir 1002–1025 m. ji tapo Lenkijos kunigaikštystės, o po Boleslavo I Narsiojo karūnavimo, 1025–1032 m. – Lenkijos karalystės dalimi.

Po Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Konrado II dviejų karo žygių 1031 ir 1032 m. Lužica atimta iš Lenkijos. 1303 m. buvo parduota Brandenburgo markgrafystei. Liuksemburgiečiams perėmus Bohemijos karūną, nuo 1367 m. Lužica prijungta prie Bohemijos žemių karūnos (Corona regni Bohemiae), o nuo 1620 m. kartu su Čekija ir prie Austrijos. 1410 m. padalinta į Aukštutinę ir Žemutinę Lužicą. 1635 m. atiteko Saksonijos kurfiurstijai, nuo 1806–1871 m. – Saksonijos karalystės dalis, bet Kotbusas su apylinkėmis atiteko Brandenburgui-Prūsijai. Atitekusioje Prūsijai dalyje vyko intensyvi germanizacija. 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo Reicho dalis. Trečiajam Reichui pralaimėjus Antrąjį pasaulinį karą, 1945–1949 m. pateko į TSRS okupuotą zoną. 1949–1990 m. Vokietijos Demokratinės Respublikos, o nuo 1990 m. - suvienytos Vokietijos sudėtyje.

Gyventojai 
Daugumą Lužicos gyventojų sudaro vokiečiai, o Polabės slavų genčių palikuonys sorbai yra tapę mažuma. Pasak istorinių šaltinių, didžiausias jų skaičius Lužicoje yra buvęs XVIII a. viduryje, kuomet siekė 200–250 tūkstančius žmonių. XXI a. pradžioje jų kiek gausiau yra išlikę trikampyje tarp Kamenco, Bauceno ir Vojerecų miestų, kur dar plačiai šnekama aukštutinių sorbų kalba, o žemutinių sorbų kalba, dar vartojama senesnių žmonių Šprėvalde, yra beišnykstanti.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

 justtransition.ikem.de / Lusatia, Germany

Čekijos karūnos žemės
Karintija

Karintija (vok. Kärnten, slov. Koroška, ) – Austrijos žemė. Sostinė – Klagenfurtas (slov. Celovec). Plotas 9533 km²; 561,1 tūkst. gyventojų (2001). Pietinėje žemės dalyje (vad. Unterland) gyvena apie 20 000 slovėnų, kalbančių savotiškomis tarmėmis (vad. Windisch).

Istorija 

Pirmieji žinomi Karintijos gyventojai buvo ilyrai, susimaišę III a. pr. m. e. su norikais, viena Europoje paplitusių keltų genčių. Romėnams užkariavus norikų valstybę keltai buvo palaipsniui romanizuoti. Žlugus Romos imperijai buvusioje romėnų provincijoje Noricum ilgainiui apsigyveno slavų gentys. V a. atėję slavai įkūrė po Alpėmis (Klagenfurto baseine) nepriklausomą Karantanijos valstybę.

889 m. regionui patekus į Frankų imperiją (užkariauta bavarų (bajuvarų)), čia įkurta Karintijos marka. 976 m. ji tapo Karintijos kunigaikštyste. Iš pradžių kunigaikštystė buvo gerokai didesnė, nei dabartinė Karintijos žemė, tačiau ilgainiui reiškiantis feodaliniam susiskaldymui, ji neteko daugybės teritorijų pietuose. 1335 m. tapo habsburgų valdoma žeme ir vėliau Habsburgų monarchijos dalimi. Dauguma slavų ir suslavėjusių romėnų buvo germanizuota, šiais laikais slovėnai (Alpių slavų palikuoniai) sudaro apie 3 % Karintijos gyventojų. 1918 m. susikūrus Austrijos Respublikai, beveik visos kunigaikštystės žemės įjungtos į jos sudėtį kaip federacinė žemė.

Austrijos žemės
Lomė

Lomė – Togo sostinė. Miestas išsidėstęs Gvinėjos įlankos pakrantėje, svarbus uostas, eksportuojantis kavą, kakavą, koprą. Yra Benino universitetas, Togo nacionalinis muziejus, nacionalinė biblioteka, Lomė katedra, pagrindinis šalies oro uostas.

Šalia Lomės yra Kodžoviakopės, Njekonakopės, Amutivės, Tokoino ir Bė miestai.

Istorija 

Miestas įkurtas XVII a. kaip viena iš eve tautos karalysčių. Tuo metu jis vadinosi Be ir buvo įsiterpęs tarp galingų pajūrio valstybių Anlo vakaruose ir Agbodrafo rytuose.

Tapo Togo sostine, kai vokiečiai 1897 perkėlė sostinę iš Aneho. Miestas sparčiai augo iki Pirmojo pasaulinio karo, kai į miestą įžengė prancūzai 1914.

1975 m. vasario 28 d. Lomėje įvyko Europos ekonominės bendrijos (EEB) ir 46 Afrikos, Karibų and Ramiojo Vandenyno šalių susitikimas, vadinamas pirmąją Lomės konvencija (first Lomé Convention).

Sostinės
Togo miestai
Minerva

Romėnų mitologijoje Minerva () – išminties, protingo kariavimo, amatų, verpimo ir audimo, meno ir mokslų deivė. Ji yra dievų tėvo Jupiterio ir Metijos (Metis) duktė. Minerva buvo Romos miesto ir Romos imperijos globėja. Romos imperijoje iš pradžių ji buvo laikoma amatų ir verslo, vėliau taip pat poetų ir mokytojų globėja. Turbūt todėl Ovidijus ją vadino „tūkstančio darbų deive“. Minervą atitinka graikų deivė Atėnė.  

Vardas „Minerva“ galėjo kilti iš indoeuropietiškos šaknies „men-“, iš kurios irgi yra kildinami „mentalinis“ ir „mintis (protas)“. Nors ne indoeuropietškai kalbantys etruskai turėjo deivę Menrvą, todėl gali būti, kad vardo kilmė nežinoma.

Romėnai Minervos gimimą ir kitus mitus pilnai adaptavo pagal Atėnę. Minima, kad Minerva gimusi neįprastu būdu, o iššokusi iš tėvo kaktos pilnai apsirengusi, su šarvais, ietimi ir šalmu, kaip ir Atėnė.
 
Meno kūriniuose dažniausiai vaizduojama su šarvais, ietimi ir šalmu.

Kultas 
Minerva – italų, ypač sabinų, etruskų ir lotynų garbinama deivė. Pagrindinė Minervos šventė, Kvinkvuatrijos (kovo 19, vėliau nuo kovo 19 iki kovo 23), buvo ypač švenčiama kaip amatininkų cechų ir korporacijų šventė. Šventės metu paprastai nebūdavo jokių pamokų. Vėliau į Minervos paveikslą buvo įkomponuotos ir graikų Atėnės kulto idėjos. Romėnai laikė graikų mitus užbaigta, nesugriaunama sistema ir jie tik ieškojo toje sistemoje vietos visiems romėnų mitologijos įvykiams. Nuo Augusto laikų ji garbinama kaip atnešanti pergalę arba valstybės istoriją vairuojanti deivė. Romoje Minerva greta Jupiterio ir Junonos garbinama kaip viena iš miesto dievybių triados Kapitolyje. Jos šventykla stovėjo Aventino kalvos viduryje (pati pietinė iš septynių Romos kalvų). Šventyklos liekanos mūsų dienos nepasiekė. Antroji šventykla – taip pat iš respublikos laikų – ant Eskuilino (Esquilin) – priklauso prie klasikinių septynių Romos kalvų . Ši šventykla buvo skirta Minervai Medica – gydytojų globėjai. Trečioji šventykla buvo ant Kaplijo (Caplius) – viena iš garsiųjų septynių Romos kalvų. Pastaroji buvo pavadinta „Minerva Capta šventykla“. Minerva Capta reiškia „belaisvė Minerva“. Manoma, kad po to, kai romėnai 241 m. pr. m. e. pagrobė Atėnės kulto paveikslą ir deivės Minervos paveikslui suteikė graikų Atėnės Paladės bruožus, šį epitetą „xenia“ jie išvertė kaip capta – „belaisvė“.

Šaltiniai 
 Ar žinai? portalo straipsnis apie Minervą 

Romėnų dievai
Išminties dievybės
Skydas (žvaigždynas)

Skydas (, Sct) – 84-as pagal dydį šiaurinio pusrutulio žvaigždynas. 1684 m. žvaigždyną taip pavadino lenkų astronomas Johannes Hevelius, šiuo būdu įamžindamas lenkų karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Jono III Sobieskio pergalę prieš turkų armiją Vienos mūšyje. Iki sutrumpinant pavadinimą, žvaigždyno vardas buvo Scutum Sobiescianum.   Lietuvių astronomai panašiu stiliumi pavadino Taurus Poniatowski žvaigždyną.

Žvaigždyne yra didžiausias žinomas mūsų galaktikos raudonųjų supermilžinių padrikasis spiečius, RSGC1. Spiečiuje aptinkamos 26 supermilžinės. Jo masė siekia 40 000 ,  tai masyviausias spiečius visame Paukščių Take.

Netoli yra kitas panašus, bet mažesnis spiečius, Stephenson 2 (10 supermilžinių, kitur rašoma, jog 25). Jam priklauso didžiausia žinoma (2020 m. duomenimis) žvaigždė, Stephenson 2-18. Būdama 2158 kartus didesnio skersmens už Saulę, ji net 440 000 kartų šviesesnė. Padėjus Saulės vietoje, Stephenson 2-18 fotosfera siektų Saturno orbitą. 

Kiti žinomesni žvaigždyno objektai yra Mesjė 11 ir Mesjė 26.

Plika akimi galima įžiūrėti tik keliolika žvaigždučių. Lietuvoje žvaigždynas geriausiai matomas liepos – rugpjūčio mėnesiais.

Šaltiniai 

Žvaigždynai
Skorpionas (žvaigždynas)

Skorpionas () – 33-as pagal dydį pietinio pusrutulio ryškus žvaigždynas Paukščių Take. Lietuvoje liepos mėnesį neaukštai pakylantis virš horizonto. 134 m. pr. m. e. žvaigždyne sužibo supernova, tai paskatino Hiparchą sudaryti žvaigždžių katalogą.

Ryškiausios žvaigždės 
 Antaris α Sco 0m,96-1m,78 (15-a pagal ryškumą naktinio dangaus žvaigždė)
 Akrabas β Sco dvinarė:2m,62+4m,92
 Šaula (Geluonis) – λ Sco 1m,62
 Lesutas – ν Sco 2m,70
 Dskuba – δ Sco 2m,29
 Sargasas – θ Sco 1m,86
 Girtabas – κ Sco 2m,41

Kiti objektai 
 Padrikieji spiečiai M 6, M 7;
 Kamuolinis spiečiai M 4 ir M 80;
 Meteoritų srautai α- ir ω- skorpinidai.

Mitai 
Pasak mitologijos, skorpionas, pasiųstas Heros (kitur – Artemidės), įkando Orionui ir už tai atsidūręs danguje.

Zodiako ženklas 

8-asis Zodiako ženklas.

Šaltiniai 

Žvaigždynai
Slibinas (žvaigždynas)

Slibinas (Draco, Dra) – 8-as pagal dydį šiaurinio pusrutulio žvaigždynas. 

Mūsų platumoje matomas ištisus metus. Nuo Babilono laikų žvaigždynas simbolizuoja mitologinių herojų kovą su drakonais, hidromis. Pagal graikų mitus, čia tas pats slibinas, kurį Heraklis savo vienuoliktame žygdarbyje turėjo nudobti vogdamas Hesperidžių obuolius.  

Ryškiausios žvaigždės:
 Etaminas – γ Dra 2m,24, arabiškai reiškia Drakono akis.
 Tubanas – α Dra 3m,64 (arab. k. dar vadinamas Bazilisku), 3000 pr. m. e. ši žvaigždė buvo Šiaurinė (pagal padėtį).
 Rostabanas – β Dra 2m,79

Šaltiniai 

Žvaigždynai
Edvardso sindromas

Edvardso sindromas – įgimta chromosominė patologija su 18 chromosomos trisomija (papildoma chromosoma). Būdingos įvairios raidos anomalijos, protinis atsilikimas, kiti nenormalumai.

Dažnis: 1 iš 5000-7000 naujagimių; moteriškos lyties – trigubai daugiau

Trisomija atsiranda dėl sutrikusios vieno iš tėvų lytinių ląstelių mejozės; kartais pasitaiko mozaikinis (dalis ląstelių normalios, dalis – trisominių) arba translokacinis variantas.

Klinika 
 įgimtos širdies anomalijos (tarpskilvelinės pertvaros bei vožtuvų defektai);
 žemai išsidėsčiusios ausys, jos deformuotos („šėtono ausys“ – ilgos ir smailos);
 mažas smakras (mikrognatija), maža burna;
 lūpos - gomurio nesuaugimas („vilko gomurys“ ir „kiškio lūpa“);
 maži akių vokai (mikroftalmija);
 rankos pirštų anomalijos, specifinės delnų raukšlės, deformuotos pėdos;
 blogai išsivystę smegenys, plaučiai;
 protinis atsilikimas;
 žarnyno anomalijos (atrezijos, ataugos ir kt.);
 dvigubas inkstas;
 kriptorchizmas

Diagnozė 
Įtariant tiriamas kariotipas.

Prognozė 
Pusė miršta pirmąją savaitę, kiti dažniausiai iki 1 metų. Vienetai – iki 10 metų; jie esti labai psichiškai ir protiškai atsilikę, nevaikšto.

Profilaktika 
Nėštumo metu atliekama prenatalinė diagnostika.

Nuorodos 
 Chromosominės ligos
 Genetika

Genetiniai sutrikimai
Mažieji Grįžulo Ratai

Mažieji Grįžulo Ratai (Ursa Minor, UMi) – 56-as iš 88-ių pagal dydį Šiaurinio pusrutulio žvaigždynas. Plotas – 256 kv. laipsniai. Lotyniškas pavadinimas reiškia Mažasis Lokys. Šiame žvaigždyne yra Šiaurinis dangaus polius (šalia Šiaurinės, rečiau vadinamos Poliarinės žvaigždės). Lietuvoje žvaigždynas matomas ištisus metus.

Žvaigždyne yra karščiausia žinoma (2021 m) baltoji nykštukė (H1504+65), kurios paviršiaus temperatūra siekia 200 000°K. Jos atmosfera susideda iš anglies ir deguonies su nemažai neono ir magnio. Tos žvaigždės egzistavimas vadinamas „visiškai nepaaiškinamu“.  Žvaigždyne taip pat yra meteorų srauto kvadrantas (Ursidai), daugiausia krentantys gruodžio 18 – 25 dienomis.

Istorija ir mitai 
Senovės Graikijoje septynios žvaigždyno žvaigždės buvo siejamos su hesperidėmis, Atlanto dukterimis. Vėliau – su mitu apie Kalistą, Mažuoju Lokiu buvo paverstas Kalistos sūnus Arkas (žr. Didieji Grįžulo Ratai).

Ryškiausios žvaigždės 
 Šiaurinė – alpha UMi,
 Kochabas – beta UMi,
 Ferkadas – gamma UMi.

Išnašos 

Žvaigždynai
Rojaus Paukštis (žvaigždynas)

Rojaus Paukštis (Apus, Aps) – 67-as iš 88 pagal dydį pietų pusrutulio žvaigždynas. Lietuvoje nematomas. Žvaigždyną į žvaigždėlapius įtraukė Johann Bayer 1603 m. veikale Uranometria. Apus reiškia „bekojis“. Vakarų Europoje ilgai buvo manoma, jog rojaus paukščiai neturi kojų, nes mokslininkams atneštiems sumedžiotiems paukščiams čiabuviai jau buvo šias nupjovę. 

Nepaisant skambaus pavadinimo, žvaigždynas gana blyškus: ryškiausia žvaigždė tik ketvirto ryškio. Ji ir kitos ryškiausios žvaigždės pavadinimų neturi.

Šaltiniai 

Žvaigždynai
Musė (žvaigždynas)

Musė (Musca, Mus) – 77-as iš 88 pagal dydį pietų pusrutulio žvaigždynas. Lietuvoje nematomas. Žvaigždyną į žvaigždėlapius įtraukė Johann Bayer 1603 m. veikale Uranometria. 1991 m. sužibusi nova buvo dvinarė žvaigždė, kurioje viena iš komponenčių buvo juodoji skylė.

Ryškiausios žvaigždės pavadinimų neturi.

Žvaigždynai
Jaučiaganis

Jaučiaganis (Bootes, Boo) – 13-as pagal dydį šiaurinio pusrutulio ryškus žvaigždynas. Mūsų platumoje matomas beveik ištisus metus, kadangi yra arti šiaurinio dangaus poliaus. Randamas pratęsiant Didžiųjų Grįžulo Ratų „ieną“ nuo „vežimo“, kol pataikoma į labai ryškią žvaigždę – Arktūrą. Kitas lietuviškas pavadinimas – Sėjikas.

Mitai 
Arktūras lietuviškai reiškia 'lokio varovas' (kartu su Skalikais vejantis lokę (Didieji Grįžulo Ratai atitinka lokę).

Kita versija sieja Jaučiaganį su Filomeliu, Demetros ir Jasono sūnumi.

Pagal trečiąją versiją Jaučiaganis – vynuogynų darbininkas Ikarijus, kuris atrado vyno gaminimo paslaptį ir vynu pavaišino draugus. Ryte pagirioti draugai pamanė, kad Ikarijus juos norėjo nunuodyti ir užmušė jį. Vyno dievas Bakchas (ar Dionisas) Ikarijų įkėlė į dangų. Žvaigždė ε Boo vadinama Ikaru (Ikarijumi).

Ryškiausios žvaigždės 
 Arktūras – α Boo -0m,05 (3-a pagal ryškumą dangaus žvaigždė)
 Nekaras – β Boo 3m,49
 Ikaras (Ikarijus, Mirakas) – ε Boo 2m,79
 Mufridas – η Boo 2m,68
 Seginas – γ Boo 3m,49

Kiti objektai 
 Meteoritų srautas Bootidai;
 Kamuolinis spiečius NGC 5466

Nuorodos 
 The Deep Photographic Guide to the Constellations: Bootes

Žvaigždynai
Avinas (žvaigždynas)

Avinas (Aries, Ari) – 39-as pagal dydį šiaurės pusrutulio žvaigždynas. Lietuvoje geriausiai matomas gruodžio – sausio vakarais. Žvaigždynas nėra itin ryškus. Jame yra nemažai meteoritų srautų kvadrantų, dvinarių žvaigždžių.

Dangaus plotas, apimantis Avino, Andromedos, Žuvų žvaigždynus ir Plejades simbolizuoja Hipolitės juostą.

Ryškiausias žvaigždės 
 Hamalis (α Ari) – 2,0 ryškio K2 spektrinės klasės kintamoji milžinė.
 Šeratanas (β Ari) – 2,6 ryškio A5 spektrinės klasės pagrindinės sekos žvaigždė.

Mitai 
Vienas mitas siejasi su graikų didvyrio Jasono ir argonautų kelione į Kolchidę dėl aukso vilnos.

Zodiako ženklas 

1-asis Zodiako žvaigždynas.

Šaltiniai 

Žvaigždynai
Berenikės Garbanos

Berenikės Garbanos (Coma Berenices, Com) – 42-as pagal dydį šiaurinio pusrutulio žvaigždynas. Tai neryškių žvaigždžių grupelė tarp Skalikų ir Liūto. Lietuvoje matomas ištisus metus.

Berenikės Garbanų žvaigždyne yra šiaurinis mūsų Galaktikos polius.

Pasak legendos, tai nuostabios Egipto valdovo Ptolemėjaus III Evergeto žmonos Berenikės II kasos, kurias ji paaukojo dievams. Erastotenas žvaigždyną vadino ir Ariadnės plaukais. Johann Bayer 1603 m. detaliai apibrėžė žvaigždyno ribas veikale Uranometria.

Įdomesni objektai:
 Kamuolinis spiečius M 53, spiralinės galaktikos M 64 (Juodoji Akis arba Blogio Akis), M 98 ir M 99, elipsinė galaktika M 85.

Ryškiausia žvaigždė:
 Diadema – α Com (dvinarė: 4m,32 ir 5m,22)

Žvaigždynai
Metidė

Metidė arba Metija („išmintis“ arba „išmintingas patarimas“) graikų mitologijoje – titanidė, pirmoji garsi ir jam lygi Dzeuso žmona, Atėnės motina. Taigi, Atėnė buvo išminties dukra, ir tapo išminties ir gilios minties deivė. 

Metidė buvo Okeano ir Tetijos dukra, gimusi ankstyvesniu laikotarpiu nei Dzeusas ir jo broliai. Ji taip pat buvo Poro motina. 

Užaugęs Dzeusas paragino Metidę, kad ši duotų Kronui išgerti stebuklingo gėrimo, tada šis visus Dzeuso brolius  atrijo atgal.
Dzeusas sugulė su Metide, bet pabijojo pasekmių. Buvo pranašystė, kad Metidė pagimdysianti sūnų, kuris bus galingesnis net už Dzeusą. Norėdamas to išvengti Dzeusas ją apgavo įkalbėjęs pasiversti muse, kurią prarijo. Bet jau buvo per vėlu, nes Metidė jau laukėsi vaiko. Laikui einant ji pradėjo daryti savo būsimai dukrai šalmą ir mantiją. Jos kalimas, kai ji gamino šalmą sukėlė Dzeusui didelį skausmą galvoje ir Prometėjas, Hefaistas, Hermis ar Palamaonas (pagal skirtingus šaltinius) kirviu suskaldė Dzeuso galvą prie Tritono upės, pagal tai Atėnė gavusi epitetą Tritogenija. Atėnė iššoko iš Dzeuso galvos, pilnai užaugusi, ginkluota ir šarvuota, ir Dzeusui nieko skausmingiau nebuvo už tą įvykį. 
1979 m. Metidė, nedidelis jos vardu pavadintas Jupiterio planetos palydovas.

Titanai
Išminties dievybės
Vėžys (žvaigždynas)

Vėžys (Cancer, Cnc) – 31-as pagal dydį šiaurinio pusrutulio Zodiako juostos žvaigždynas. Lietuvoje matomas sausio – vasario mėnesiais. Žvaigždynas žinomas nuo seniausių laikų (aprašytas dar Ptolemėjaus). Pagal V. Straižio identifikaciją lietuviškas pavadinimas – Žagrė.

Ryškiausios žvaigždės 
 Akubena  – α Cnc dvinarė: 4m,26

Kiti objektai 
 Padrikasis spiečius Prakartas M 44 – vienas ryškiasių padrikųjų spiečių, senovės astronomų vadinamas Ėdžiomis.
 Padrikasis spiečius M 67 (vienas seniausių mūsų Galaktikoje).

Mitai 
Pagal graikų legendą, kai vėžys, įgnybo Herakliui, šis vėžį sutraiškė. Tačiau Hera, nemėgusi Heraklio, įkėlė Vėžį į dangų.

Zodiako ženklas 

4-asis Zodiako ženklas.

Šaltiniai 

Žvaigždynai
Niktė

Niktė arba Nikstė ( – naktis) – graikų mitologijoje – pirmapradė  deivė, nakties
personifikacija. Niktė gimė iš Chaoso. Su Erebu, savo broliu, Niktė pagimdė Eterį („atmosferą“) ir Hemerą („diena“). Vėliau pačios Niktės pagimdyti tokie vaikai: Momas („kaltė“), Ponas („sunkus darbas“), Moras („pražūtis“ ar „likimas“), Tanatas („mirtis“), Hipnas („miegas“), hesperidės, kerės, moiros, Nemezidė, Apatė („apgaulė“), Filotija („draugystė“, „prisirišimas“), Geras („senatvė“) ir Eridė („nesantaika“). 

Pagal Hesiodo „Teogoniją“ moiros buvo Niktės dukterys.

Tartaro aprašyme Hesiodas rašo, kad Niktė, kuri yra Hemeros dukra arba motina, paliko Tartarą, o Hemera įėjo; Hemera paliko Tartarą, o Niktė atėjo. Analogiškas dalykas vaizduojamas Rigvedoje, Ratri „naktis“ ir Ušasė, jos sesuo, „aušra“ bendradarbiauja viena su kita.

Nakties kultas 

Graikijoje Nakties kultas yra labai retas. Pagal Pausaniją Niktė turėjo orakulą akropolyje prie Megaros. (Paus. 1. 40. 1.)

Daug dažniau Niktės kultas yra kitų kultų šešėlyje. Statula vadinama Naktimi buvo Artemidės šventykloje Efese. Spartiečiai turėjo kultą Miegas ir Mirtis įvardijant juos kaip dvynius – be jokios abejonės Niktė yra jų motina. Įvairūs kultai, kurių dalį sudarė nikt- (), yra priskiriami keliems dievams, labiausiai žinomas Dionisas Naktelijas () „nokturnalija“ (ang . nocturnal) pagal (Paus.  1. 40. 6) ir  Afroditė Filopaniktė ().

Niktė Homero Iliadoje 
14 Iliados knygoje yra įdomios eilutės, kuriose aprašoma kaip Hipnas, miego dievas, primena Herai apie seną paslaugą, kai ji prašiusi užmigdyti Dzeusą. Hipnas vieną kartą užmigdęs Dzeusą Heros liepimu, taip leisdamas jai sukelti didelę nelaimę Herakliui. Dzeusas buvo įtūžęs, ketino nutrenkti Hipną į jūrą, bet pabijojęs, kad šis gali nueiti pas motiną Niktę. Hipnas pasakoja, kad išvengęs Dzeuso įtūžio, nes Dzeusas pabijojo supykdyti Niktę, todėl sunkiai, bet vis dėlto susitvardęs.  

Iš to galima spręsti, kad buvusi bent viena dievybė, kurios Dzeusas bijojęs.

Niktė Orfiškoje poezijoje 
Naktis arba deivė Niktė suvaidino dar didesnį vaidmenį keliuose Orfėjui priskiriamos poemos fragmentuose. Juose Naktis, kitaip nei Chaosas, yra pats pirmasis objektas, iš kurio kilo visi kiti. Naktis yra įsikūrusi oloje, kurioje pasirodo orakulams. Kronas, miegantis ir nugirdytas medumi, yra įkalintas toje pačioje oloje  sapnuoja ir regi pranašystes. Olos išorėje Adrastėja žvangina cimbolais ir muša būgnelį, priversdama judėti visą visatą ekstazės šokyje pagal Niktės giedojimo ritmą.

Kituose graikų tekstuose 
Naktis taip vaizduojama kaip pats pirmas objektas, iš kurio kilo visi kiti, taip dainuoja choras Aristofano paukščiai, kuris gali būti įtakotas Orfėjo kūrybos. Ten taip pat ji yra Eroto motina. Kituose tekstuose ji gali būti Charono  (su Erebu) ir Ftono (su Dionisu) motina.

Graikų dievai
1704 m.

1704 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.

Lietuvoje

Įvykiai 

 Liepos 12 d. – švedų šalininkai Lenkijoje atėmė iš Augusto II sostą ir Varšuvos seime karaliumi išrinko Stanislovą Leščinskį (Stanisław Leszczyński).

Gimtadieniai 

Nedatuota

 Teodoras Kazimieras Čartoriskis, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras didikas, kunigaikštis, Lenkijos katalikų bažnyčios veikėjas.  (m. 1768 m.).

Mirtys 
 Gegužės 30 d. – Jokūbas Hladovickis, SJ, Lietuvos pedagogas,  Vilniaus universiteto rektorius (g. 1646 m.).

Nedatuota

 Emanuelis Vladislovas Tiškevičius Logoiskis, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Lelijos herbo grafas (g. 1650 m.).
 Kazimieras Tiškevičius Logoiskis, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Lelijos herbo grafas (g. 1650 m.).
 Matas Pretorijus, vienas žymiausių Vakarų Lietuvos ir Prūsijos istorikų, etnografų, mitologų. Lietuvių raštijos darbuotojas (g. 1635 m.).

Pasaulyje

Įvykiai 

 Liepos 23 d. – Britų pajėgos, vadovaujamos Džordžo Rooke'o, užgrobia Gibraltarą;
 Rugpjūčio 25 d. – prie Jungtinės Karalystės prijungtas Gibraltaras.
Nedatuoti
 Matematikas John Harris Londone publikavo visuotinę enciklopediją;
 Petras I įvedė kaldintas rublio monetas ir nustatė nuolatinę jų vertę – 28 g. sidabro.

Mirtys 
 Spalio 28 d. – Džonas Lokas, anglų filosofas, politinis veikėjas ir pedagogas (g. 1632 m.).

Nuorodos 

1704 m.
Kalista

Jupiterio gamtinis palydovas Kalista
Graikų mitologijoje Kalista arba Kalisto („pati gražiausia“) – Likaono, Arkadijos karaliaus, dukra (arba nimfa).

Kalista – Artemidės palydovė, priėmusi skaistybės įžadus. Bet Dzeusas įsimylėjo ją ir, apsimetęs Apolonu, ją suviliojo. Tada Hera, Dzeuso žmona, ją kerštaudama pavertė meška. Ir ji vos nežuvo nuo sūnaus Arko rankos. Šiam medžiojant, Kalista pažino sūnų ir norėjo jį apkabinti. Bet Arkas jos neatpažino ir ėmė persekioti. Ji įbėgo į apleistą Dzeuso šventyklą. Tada Dzeusas abudu įkėlė į dangų kaip žvaigždynus. Taip atsirado Didieji Grįžulo Ratai ir Mažieji Grįžulo Ratai.

Kita istorijos versija: Viena iš Artemidės palydovių, Kalista, neteko skaistybės su Dzeusu, kuris buvo apsimetęs Artemide. Įsiutusi Artemidė pavertė Kalistą į mešką. Kalistos sūnus Arkas vos neužmušė savo motiną, bet Dzeusas arba Artemidė sustabdė juos, abudu įkėlė į dangų ir taip atsirado žvaigždynai – Didieji Grįžulo Ratai ir Mažieji Grįžulo Ratai.
 
Kita versija: Artemidė sąmoningai sumedžiojo Kalistą, paverstą meška.

Hera buvo nepatenkinta tuo, kad Kalista ir Arkas yra danguje, todėl paprašė Tetijos padėti. Tetija, vandens deivė, prakeikė žvaigždynus amžinai suktis danguje ratu niekada nenusileidžiant žemiau horizonto.

Nimfos
Liūtas (žvaigždynas)

Liūtas (Leo, Leo) – 12-as pagal dydį šiaurinio pusrutulio Zodiako juostos žvaigždynas. Lietuvoje matomas vasario – kovo vakarais. Žvaigždynas žinomas nuo seniausių laikų (aprašytas dar Ptolemėjaus). Pagal V. Straižio identifikaciją lietuviškas pavadinimas – Artojas.

Ryškiausios žvaigždės 
 Regulas (Karalių žvaigždė) – α Leo 1m,36 (22-a pagal ryškį naktinio dangaus žvaigždė) 
 Denebola  – β Leo 2m,14 (dvinarė)
 Algeba  – γ Leo 2m,61
 Zosma – δ Leo 2m,56

Kiti objektai 
 Spiralinės galaktikos M 65, M 66, M 95, M 96, NGC 2903;
 Elipsinė galaktika M 101;
 Meteoritų srautas leonidai (matomas lapkritį).

Mitai 
Liūtas simbolizuoja Nemėjos Liūtą, kurį nukovė Heraklis.

Zodiako ženklas 

5-asis Zodiako ženklas.

Šaltiniai 

Žvaigždynai
Pegasas (žvaigždynas)

Pegasas (Pegasus, Peg) – 7-as pagal dydį šiaurinio pusrutulio  žvaigždynas. Lietuvoje matomas rudenį. Žvaigždynas žinomas nuo seniausių laikų (aprašytas dar Ptolemėjaus), danguje lengvai randamas pagal būdingą beveik taisyklingą kvadratą. Lietuviški pavadinimai – Stalas (rečiau –  Bažnyčia), arabai iki šiol vadina Didžiuoju Žirgu.

Mitologija 
 Pegasas graikų mitologijoje – sparnuotas žirgas, gimęs iš jūros putos ir Medūzos kraujo lašų.
 Viduramžiais nesėkmingai buvo bandyta žvaigždyną pavadinti Bažnyčia.

Ryškiausios žvaigždės 
 Markabas  – α Peg 2m,49
 Šeatas  – β Peg 2m,42 
 Algeniba  – γ Peg 2m,83
 Alferacas arba Sirachas – δ Peg 2m,06 (ši žvaigždė priklauso Andromedos žvaigždynui)
 Enifas  – ε Peg 2m,38
 Homamas  – ζ Peg 3m,41
 Mataras  – η Peg 2m,93

Kiti objektai 
 Kamuolinis spiečius M15;
 Meteorų srautas pegasidai;
 Penkų (ar daugiau) sąveikaujančių galaktikų spiečius Stefano kvintetas.
 51 Peg – pirmoji Saulės tipo žvaigždė, kurioje rasta planeta.

Žvaigždynai
Pearl Jam

„Pearl Jam“ – amerikiečių roko grupė, susibūrusi 1990 m. Sietle (JAV). Grupėje nuo pat jos susikūrimo buvo nariai Jeff Ament (bosinė gitara), Stone Gossard (gitara), Mike McCready (gitara) ir Eddie Vedder (vokalas). Grupės dabartinis, penktasis, būgnininkas Matt Cameron grupėje yra nuo 1998 m.

Grupė susikūrė po Ament ir Gossard buvusios grupės „Mother Love Bone“ išsiskyrimo. 1991 m. „Pearl Jam“ išleido savo debiutinį albumą „Ten“ ir iškart tapo itin populiariais. Grupė tapo viena svarbiausių grunge judėjimo narių.

Šiuo metu grupė yra pardavusi daugiau nei 31,5 milijono įrašų vien JAV, o visame pasaulyje virš 60 milijonų. Grupė laikoma viena iš įtakingiausių grupių, kilusių iš XX a. dešimto dešimtmečio.

Diskografija 

 Ten (1991)
 Vs. (1993)
 Vitalogy (1994)
 No Code (1996)
 Yield (1998)
 Binaural (2000)
 Riot Act (2002)
 Pearl Jam (2006)
 Backspacer (2009)
 Lightning Bolt (2013)
 Gigaton (2020)

Nariai 
 Dabartiniai
 Jeff Ament – bosinė gitara
 Matt Cameron – būgnai
 Stone Gossard – gitara
 Mike McCready – gitara
 Eddie Vedder – vokalas, gitara

Buvę
 Dave Krusen – būgnai (1990–1991)
 Matt Chamberlain – būgnai (1991)
 Dave Abbruzzese – būgnai (1991–1994)
 Jack Irons – būgnai (1994–1998)

Nuorodos 
 Oficialus Pearl Jam tinklalapis
 

Grunge atlikėjai
JAV roko atlikėjai
Orionas (žvaigždynas)

Orionas (Orion, Ori) – 26-as pagal dydį ryškus žvaigždynas, išsidėstęs abipus dangaus pusiaujo. Mūsų platumoje matomas žiemą. Apie 150 matomų žvaigždžių, įsimenamas dėl trijų eilute išsidėsčiusių žvaigždžių („Oriono juosta“). Lietuviškas pavadinimas – Šienpjoviai, rečiau – Kūlėjai. Lietuviai žvaigždynui kartais priskirdavo tik tris žvaigždes. Jei visas septynias, trys centrinės buvo vadinamos pjovėjais, kitos keturios – rišėjomis. Užrašyta ir labai daug kitokių šito žvaigždyno ar jo dalies vardų, tame tarpe net tokių kaip Vagis, Laiškas, Kūjis, Verpėja ir pan. Vėlesnis paplitęs krikščioniškas trijų žvaigždžių juostos pavadinimas – Trijų Karalių Žvaigždės. 

Pratęsus „Oriono juostą“ į rytus, pataikoma į Sirijų, į vakarus – į Aldebaraną. Nubrėžus liniją per β Ori ir α Ori randamas Dvynių žvaigždynas, per γ Ori ir α Ori – Prokionas.

Mitai 
Žvaigždynas pavadintas graikų mitologinio medžiotojo Oriono vardu.

Senovės egiptiečiai žvaigždyną siejo su Ozyriu.

Šumerai vadino Avimi.

Vikingai žvaigždyne matė dievą Torą, brendantį per upę, ir kartu nešantį dievą Lokį.

Ryškiausios žvaigždės 
 Betelgeizė – α Ori kintamoji: 0m,45-1m,20 (9-a pagal ryškumą dangaus žvaigždė)
 Rigelis – β Ori 0m,18 (7-a pagal ryškumą dangaus žvaigždė, dvinarė)
 Belatriksė – γ Ori 1m,64
 Mintaka – δ Ori dvinarė:2m,25+6m85
 Alnilamas – ε Ori 1m,69
 Alnitakas – ζ Ori dvinarė:1m,74+4m21
 Saifas – κ Ori 2m,07

Kiti objektai 
 M 42/M 43 Didysis Oriono ūkas;
 IC 434 Arklio Galvos ūkas;

Nuorodos 
 Astro.lt

Šaltiniai 

Žvaigždynai
Olimpo kalnas

Olimpo kalnas () – aukščiausias Graikijos kalnas, 2 918 m aukščio, ir vienas aukščiausių kalnų Europoje pagal visą aukštį nuo papėdės iki viršūnės, kadangi papėdė yra jūros lygyje. Jis yra 40°05′N 22°21′E Graikijos žemyninėje dalyje.

Kalnas išsiskiria turtinga flora su keliomis endeminėmis rūšimis. Aukščiausia kalno viršūnė yra Mitikas (graikiškai „nosis“). Mitikas yra aukščiausia viršūnė Graikijoje, antroji pagal aukštį – Skolio (2912 m).

Į kalną kopti paprastai pradedama iš kalno papėdėje įsikūrusio Litochoro miesto, dar vadinamo Dievų Miestu. Iš kalną supančių miestelių bei stovyklaviečių į viršūnes veda skirtingo sudėtingumo takai. Kopimas iki Skolio viršukalnės paprastai trunka dvi dienas, nereikalauja patirties ar alpinistinės įrangos (neskaitant žemėlapio ir šiltų rūbų). Kiekvienais metais į Skolio viršukalnę įkopia apie 10000 žmonių.

Graikų mitologija 
Graikų mitologijoje Olimpas – Frigijos kalnas ir kalno dievas urėjas, dvylikos Olimpo dievų buveinė, pagrindinių graikų panteono dievų namai. Graikai manė, kad šiame kalne yra krištolo rūmai, kuriuose įsikūrę tokie dievai kaip Dzeusas. Graikų mitologija teigia, kad Gaja (motina žemė) pagimdė titanus (dievų pirmtakus), kurie naudojo Graikijos kalnus kaip savo sostus, nes buvo labai dideli. Kronas (jauniausias ir galingiausias iš titanų) sėdėjo ant Olimpo kalno.

Jo pavadinimas iš klasikinės graikų kalbos išvertus galėtų reikšti „Šviesusis“, bet kiti mano, kad jis atsirado prieš indoeuropiečius.

„Olimpo kalnas“ yra populiarus kalnų pavadinimas. Vienas toks kalnas yra Kipre, po vieną yra Jutos, Vašingtono valstijose, Turkijoje ir kitur.

Graikų dievai
Graikijos kalnai
Parsekas

Parsekas (pc) – astronominis ilgio vienetas, lygus 3,085678×1013 km (3,26 šviesmečio). Tai yra atstumas iki kūno, kurio metinis paralaksas lygus 1" (kampinei sekundei). Iš to kilęs šio matavimo vieneto pavadinimas – paralaksas sekundei. Arba galime sakyti, kad parsekas tai yra atstumas, iš kurio Žemės orbitos didžioji pusašė (statmenai krypčiai Saulė-Žemė) matoma 1" (lanko sekundės) kampu.

Terminą pasiūlė anglų profesorius (astronomas bei seismologas) Herbert Hall Turner 1913 m. Kiti (neprigiję) šio vieneto pavadinimai buvo „siriometras“ (pagal Sirijų iki kurio maždaug 2,6 pc) ir „astronas“.  

1 pc=3,2616 šm=206265 av=3,08568×1013 km. Pavyzdžiui atstumas iki Žemei artimiausios po Saulės Kentauro proksima žvaigždės 1,30 parseko arba 4,25 šviesmečiai

Kiti astronominio ilgio matavimo vienetai 
Visatoje dideliems atstumams ir tolimiems objektams matuoti dažnai naudojami dar didesni nei parsekas astronominiai ilgio matavimo vienetai - kiloparsekai, megaparsekai ir gigaparsekai:
 Kiloparsekas (kpc); 1 kiloparsekui prilygsta 1 tūkstantis parsekų arba 3,26 tūkstančio šviesmečių. Jais matuojami galaktikų dydžiai ir jų dalys, ar Galaktikų grupėje atstumai ir panašiai. Pavyzdžiui Paukščių Tako galaktikos centras 8 kiloparsekai (26 000 šviesmečių).
 Megaparsekas (Mpc); 1 megaparsekui prilygsta 1 milijonas parsekų arba 3,26 milijono šviesmečių. Jais Visatoje matuojami dideli tarpgalaktiniai atstumai, bei atstumai tarp kitų vienas nuo kito labai nutolę kosminiai objektai - pavyzdžiui Trikampio galaktika nuo Žemės yra už 0,91 megaparsekų arba 3 milijonų šviesmečių.
 Gigaparsekas (Gpc); 1 gigaparsekui prilygsta 1 milijardas parsekų arba 3,26 milijardo šviesmečių. Tai stambiausias kosminis matavimo vienetas naudojamas XXI a. astronomijoje matuoti patiems didžiausiems Visatos atstumams. Pavyzdžiui nuo Žemės bet kuria kryptimi stebima Visata yra 14,26 gigaparsekų arba 46,6 milijardo šviesmečių, o visos stebimos Visatos skersmuo yra apie 28,5 gigaparsekų arba apie 93,2 milijardai šviesmečių.

Taip pat skaityti 
 Astronominis vienetas
 Šviesmetis

Šaltiniai 

Astronominiai matavimo vienetai
Poprokas

Poprokas – bendrinis roko muzikos, labiau orientuotos į plačiąją publiką bei populiarių radijo stočių programas, pavadinimas. Iš esmės, pati poproko muzika niekuo neišsiskiria iš įprastinio roko, tačiau jai nepriskiriamos grupės, grojančios šiurkštesnius, sudėtingesnius kūrinius, kuriančios tekstus politinėmis ar kitomis „sunkiomis“ temomis. Daugeliu atvejų poprokas muzika ribojasi su glamroku bei „pop metal“, tačiau šioms kryptims atstovaujantys atlikėjai neretai išsiskiria ne tik neįprastu grimavimu, drabužiais, scenoje rengiamais spektakliais, bet ir šiurkštesne muzika bei prasmingesniais tekstais.

Rokas
Pop muzika
Port Morsbis

Port Morsbis (, tok pisin Pot Mosby) – miestas, Papua Naujosios Gvinėjos sostinė. 252 000 gyventojų (2000 m., neskaičiuojant priemiesčiuose gausiai gyvenančių skurdžių nelegalų).

Padėtis ir klimatas 
Miestas išsidėstęs į rytus nuo Port Morsbio uosto pakrantės, Papua įlankoje, 9°48' pietų platumos ir 147°18' rytų ilgumos. Miestas yra Oveno Stenlio kalnagūbrio (Owen Stanley Range) šešėlyje, lietūs išsilyja dar nepasiekę miesto, tad per metus iškrenta tik 1250 mm kritulių ir lyginant visos šalies mastu, tai yra sausa vieta. Be to, tokia padėtis miestą taip pat apsaugo ir nuo audrų.

Istorija 
Motų gentis dabartinio Port Morsbio apylinkėse gyvena jau apie 2000 metų. Uostą 1873 m. įkūrė anglų kapitonas (vėliau – admirolas) Džonas Morsbis (John Moresby), atplaukęs „Basilisk“ laivu, ir pavadino vietą Port Morsbiu (Morsbio uostu) savo tėvo, admirolo sero Ferfakso Morsbio (Fairfax Moresby), garbei. Anglai aneksavo uostą 1883–1884 m. ir paskelbė jį Britanijos Naujosios Gvinėjos administraciniu centru. Antrojo pasaulinio karo metais Port Morsbis buvo sąjungininkų bazė kariaujant su Japonija.

Po 1945 metų Port Morsbis buvo Australijos išorinės teritorijos Papua (dabartinė pietinė Papua Naujosios Gvinėjos dalis) administracinis centras, taip pat jis administravo ir Naujosios Gvinėjos teritoriją, kurią JTO pavedė globoti Australijai. Tuo metu jis iš paprasto uosto pavirto nauju, gerai suplanuotu šiuolaikiniu miestu. Sostinės apygarda, kuri dabar sutampa su miesto ribomis, buvo įkurta 1974 metais. 1975 m. Papua Naujajai Gvinėjai gavus nepriklausomybę, Port Morsbis tapo jos sostine. Vyriausybės pastatai yra tiek miesto centre, tiek ir priemiesčiuose, gausu verslo rajonų. Vanduo išgaunamas iš greta tekančios Lalokio (Laloki) upės, kur pastatyta vandens jėgainė. Mieste yra Papua Naujosios Gvinėjos universitetas (įkurtas 1965 m.), gerai išvystyta laivyba (ypač su Sidnėjumi ir kitais Australijos uostais), daugiausia eksportuojamas kaučiukas, auksas ir kopra. Išvystyta medžio apdirbimo pramonė. Taip pat yra tarptautinis Džeksono oro uostas, gera vietinių kelių infrastruktūra (nors susisiekimas su kitais šalies miestais vis dar yra prastas). Yra karinės kapinės (Bowana). Mieste yra nemažai kinų kilmės gyventojų.

Dėl didelio nelegalių gyventojų skaičiaus, mieste yra gana daug nusikaltimų, policijos korupcijos lygis gana aukštas. Gausu lūšnų.

Papua Naujosios Gvinėjos miestai
Sostinės