joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Algimantas Vakarinas

Algimantas Vakarinas (g. 1959 m. kovo 13 d. Šakiuose, Vilkaviškio rajonas) – Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 

1982 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius – mechanikas.

1992 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos Muzikos fondo direktorius, 1993 m. Lietuvos kultūros instituto direktoriaus pavaduotojas, 1994 m. viešbučio „Taffotel“ direktorius, 1995 m. UAB „Pasekmė“ direktorius, 1997 m. Vilniaus miesto savivaldybės Naujamiesčio seniūnijos seniūnas, 1999 m. Vilniaus mero pirmasis pavaduotojas, 2003–2007 m. Vilniaus mero pavaduotojas.  2008–2010 m. LR vidaus reikalų viceministras. 2010 m. UAB „Dogas“ direktoriaus patarėjas.

1995 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Vilniaus miesto skyriaus narys, skyriaus pirmininkas, LiCS valdybos narys, nuo 2010 m. visuomeninio judėjimo „TAIP“ (Tėvynės atgimimas ir perspektyva) narys.

2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. su Artūro Zuoko ir Vilniaus koalicija – Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 

Sutuoktinė Rasuolė, vaikai Eglė, Milda.

Šaltiniai 

Lietuvos vidaus reikalų viceministrai
Vilniaus vicemerai
Lietuvos inžinieriai
Lietuvos savivaldybių seniūnai
Euklidinė geometrija

Euklidinė geometrija – geometrijos teorija, besiremianti III a. pr.m.e. graikų mokslininko Euklido suformuluotų aksiomų (postulatų) sistema.

Euklido aksiomos 

Euklidas savo veikale "Pradmenys" suformulavo tokias aksiomas:

 Per du nesutampančius taškus visada galima nubrėžti tiesę.
 Atkarpą, jungiančią du taškus visada galima pratęsti į abi puses ir gauti tiesę.
 Apie bet kokį tašką galima apibrėžti bet kokio spindulio apskritimą.
 Visi statūs kampai tarpusavyje lygūs.
 Jeigu tiesei (A) kertant dvi kita tieses (B, C) susiformuoja kampai, nelygūs statiems, tai tas dvi tieses (B, C) pratęsus neribotai, jos susikirs toje pusėje, kur kampai mažesni už stačiuosius.

19 amžiuje buvo įrodyta, kad Euklido aksiomų sistema yra nepilna.

1899 metais Hilbertas suformulavo griežtesnę aksiomų sistemą.

Išmetus penktąją aksiomą apie lygiagrečias tieses, gaunama neeuklidinė geometrija.

 Geometrija
Zita Kelmickaitė

Zita Kelmickaitė (g. 1951 m. spalio 19 d. Klaipėdoje) – etnomuzikologė, televizijos, radijo laidų ir renginių vedėja, politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija 
Mokėsi Klaipėdos K. Donelaičio vidurinėje mokykloje (dabartinėje Vytauto Didžiojo gimnazijoje), Stasio Šimkaus muzikos technikume, Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje.  1975 m. baigė LSSR konservatorijos Juozo Gaudrimo klasę, 1983 m. Leningrado teatro, muzikos ir kinematografijos instituto aspirantūrą, Izalijaus Zemcovskio klasę, muzikologė.

1973–1975 m. Lietuvos radijo Vaikų ir jaunimo redakcijos muzikos redaktorė. 1975–1976 m. LSSR konservatorijos Klaipėdos fakultetų, nuo 1978 m. LSSR konservatorijos (nuo 1992 m. Lietuvos muzikos akademija, nuo 2004 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytoja, nuo 1992 m. docentė.

Nuo 1974 m. Lietuvos radijo muzikos laidų rengėja. 1976–1978 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“ muzikos skyriaus redaktorė. 1978–2007 m. Vilniaus universiteto folkloro ansamblio „Ratilio“ vadovė, su juo parengė koncertinių programų. Nuo 1980 m. kūrė televizijos muzikos laidas, scenarijus televizijos filmams. Festivalių „Skamba skamba kankliai“, 1987 m. ir 1993 m. – „Baltica“, „Smithsonian folklife festival“ Vašingtone (JAV), Baltijos kultūros dienos (Švedija) Lietuvos programos meno vadovė. 1995–2000 m. katalikų radijo programos „Mažoji studija“ laidos „Muzikos menas“ rengėja. 2003–2004 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos Muzikos fondo pirmininkė. Parašė straipsnių apie muzikinės kultūros palikimą, šiuolaikinę lietuvių muziką. 

Z. Kelmickaitės vedamos laidos: Lietuvos radijuje – „Neišjunk televizoriaus“, LRT Kultūra – „Gyvenimo ratu su Zita Kelmickaite“ (2007–2009 m.), LRT – „Ryto suktinis“, „Toks gyvenimas su Zita Kelmickaite“. Dalyvavo TV muzikiniuose projektuose kaip komisijos narė: LRT – „Auksinis balsas“, „Lietuvos dainų dešimtukas“, „Triumfo arka“, TV3 – „Chorų karai“.

Lietuvos liberalų sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Vilniaus miesto skyriaus narė. 2003–2007 m. ir 2007–2010 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narė.

Bibliografija 
 Aš iš meilės gavau džiovą [natos]: romansai. – Vilnius: Baltos lankos, 2000. – 78 p.: iliustr. – ISBN 9955-429-13-5

Įvertinimas 
 1997 m. Jono Basanavičiaus premija
 2000 m. DLK Gedimino 5 laipsnio ordinas 
 2012 m. LR kultūros ministerijos apdovanojimas – garbės ženklas „Nešk savo šviesą ir tikėk"
 2018 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Karininko kryžius

Šaltiniai 

Lietuvos laidų vedėjai
Lietuvos etnomuzikologai
Lietuvos muzikos pedagogai
Vilniaus politikai
Antonio Di Natale

Antonijas di Natalė (g. 1977 m. spalio 13 d.) – buvęs Italijos futbolininkas. Puolėjo pozicijoje žaidė daugiausia „Udinese“ klube ir nacionalinėje rinktinėje.

Karjerą pradėjo „Empolio“ klube, pradžioje skolintas žemesnės lygos klubams, vėliau grįžo į „Empolį“ ir po sėkmingo sezono pakviestas „Udinezės“ klubo.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Nuorodos 

Natale, Antonio di
Oriolo sritis

Oriolo sritis () – sritis Rusijos europinės dalies pietvakariuose, Centrinėje federalinėje apygardoje.

Oriolo sritis sudaryta 1937 m. rugsėjo 27 d. Srities plotas – 24 652 km². Gyventojų – 733 498 (2020). Administracinis centras – Oriolas. Srities gubernatorius – Andriejus Klychkov (Андрей Клычков).

Geografija 
Oriolo sritis užima Vidurio Rusijos aukštumos centrinę dalį, išraižytą upių slėnių, griovų ir raguvų. Sritis yra miškastepių zonoje. Dirvožemiai daugiausia juodžemiai, yra pilkžemių.

Didžiausios upės − Oka, Sosna.

Administracinis suskirstymas 
Oriolo sritis suskirstyta į 24 rajonus:

 Bolchovo rajonas (Болховский район)
 Chotyneco rajonas (Хотынецкий район)
 Dmitrovsko rajonas (Дмитровский район)
 Dolžansko rajonas (Должанский район)
 Glazunovkos rajonas (Глазуновский район)
 Kolpnų rajonas (Колпнянский район)
 Korsakovo rajonas (Корсаковский район)
 Krasnaja Zaria rajonas (Краснозоренский район)
 Kromų rajonas (Кромский район)
 Livnų rajonas (Ливенский район)
 Maloarchangelsko rajonas (Малоархангельский район)
 Mcensko rajonas (Мценский район)
 Novoderevenkovo rajonas (Новодеревеньковский район)
 Novosilio rajonas (Новосильский район)
 Oriolo rajonas (Орловский район)
 Pokrovskojės rajonas (Покровский район)
 Šablykino rajonas (Шаблыкинский район)
 Soskovo rajonas (Сосковский район)
 Sverdlovsko rajonas (Свердловский район)
 Trosnos rajonas (Троснянский район)
 Uricko rajonas (Урицкий район)
 Verchovo rajonas (Верховский район)
 Zalegoščės rajonas (Залегощенский район)
 Znamenskojės rajonas (Знаменский район)

Gyventojai

Miestai 
Didžiausi miestai:
 Oriolas (Орёл)
 Livnai (Ливны)
 Mcenskas (Мценск)
 Bolchovas (Болхов)
 Dmitrovskas (Дмитровск)
 Maloarchangelskas (Малоархангельск)
 Novosilas (Новосиль)

Rusijos sritys
Belgijos vyrų futbolo rinktinė

Belgijos vyrų futbolo rinktinė (; ; ) – Belgijai atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Karališkoji Belgijos futbolo asociacija. Rinktinė dalyvavo 13 pasaulio čempionatų ir 6 žemyno čempionatuose, taip pat 3-ose olimpinėse žaidynėse.

Geriausi pasirodymai – 2 vieta  1980 m. Europos čempionate ir 3 vieta  2018 m. pasaulio čempionate.  1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Antverpene laimėjo aukso medalius.

Dalyvavimas pasaulio čempionatuose

Dalyvavimas Europos čempionatuose

Žymūs žaidėjai 

 Thibaut Courtois
 Vincent Kompany
 Daniel Van Buyten
 Eden Hazard
 Radja Nainggolan
 Thomas Vermaelen
 Michel Preud'homme
 Jean-Marie Pfaff
 Léopold Anoul
 Wilfried Van Moer
 Raoul Lambert
 Erwin Vandenbergh
 Jan Ceulemans
 Enzo Scifo
 Marc Degryse
 Marc Wilmots
 Wesley Sonck
 Émile Mpenza
 Romelu Lukaku
 Kevin De Bruyne

Treneriai 

  William Maxwell (1910–1913, 1920–1928 m.)
  Viktor Löwenfeld (1928–1930 m.)
  Hector Goetinck (1930–1934, 1939–1940 m.)
  Jules Turnauer (1935 m.)
  Jack Butler (1935–1939 m.)
  François Demol (1944–1946 m.)
  Bill Gormlie (1947–1953 m.)
  Doug Livingstone (1953–1954 m.)
  André Vandeweyer (1955–1957 m.)
  Louis Nicolayct (1957 m.)
  Géza Toldi (1957–1958 m.)
  Constant Vanden Stock (1958–1968 m.)
  Raymond Goethals (1968–1976 m.)
  Guy Thys (1976–1989, 1990–1991 m.)
  Walter Meeuws (1989–1990 m.)
  Paul Van Himst (1991–1996 m.)
  Wilfried Van Moer
  Georges Leekens (1997–1999, 2010–2012 m.)
  Robert Waseige (1999–2002 m.)
  Aimé Anthuenis (2002–2005 m.)
  René Vandereycken (2005–2009 m.)
  Franky Vercauterenct (2009 m.)
  Dick Advocaat (2009–2010 m.)
  Marc Wilmots (2012–2016 m.)
  Roberto Martínez (2016– m.)

Nuorodos 

 Asociacijos oficiali svetainė

Europos vyrų futbolo rinktinės
Belgijos futbolas
Belgijos sporto rinktinės
Juodkalnijos vyrų futbolo rinktinė

Juodkalnijos vyrų futbolo rinktinė – Juodkalnijai atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Juodkalnijos futbolo asociacija. Rinktinė nedalyvavo nė viename pasaulio ar žemyno čempionate.

Rinktinė sukurta po , kuriame jau nepriklausomybę paskelbusi Juodkalnija dalyvavo kartu su Serbijos komanda. 2007 m. sausio 26 d. Juodkalnija tapo pilnateise UEFA nare ir tų pačių metų kovo 24 d. sužaidė pirmąsias oficialias rungtynes. 2007 m. gegužės 31 d. Juodkalnija tapo pilnateise FIFA nare. Pirmą kartą dalyvavo FIFA Pasaulio taurėje 2010 m. pasaulio čempionato atrankoje.

Dalyvavimas pasaulio čempionatuose

Dalyvavimas Europos čempionatuose

Susitikimai su Lietuvos rinktine 

Pirmą kartą su lietuviais susitiko Podgoricoje, Gradski stadione. UEFA Tautų lyga turnyre 2018 m. rugsėjo 10 d. vykusiose rungtynėse pasižymėjo 34 min. S. Savič (1:0), ir, 36 min. M. Jankovič (2:0). Šeimininkai šventė pergalę rezultatu 2:0.

Žymiausi žaidėjai 
 Stevan Jovetić (2007–)
 Stefan Savić (2010–)
 Mirko Vučinić (2007–)
 Elsad Zverotić (2008–2016)

Šaltiniai

Nuorodos 

 Juodkalnijos futbolo asociacijos svetainė 

Europos vyrų futbolo rinktinės
Futbolo vyrų rinktinė
Juodkalnijos sporto rinktinės
Algimantas Dumbrava

Algimantas Dumbrava (g. 1958 m. birželio 28 d. Zarasuose) – Lietuvos ir Zarasų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1981 m. baigė Leningrado geležinkelio transporto institutą, inžinierius mechanikas.

1981–1986 m. Vilniaus lokomotyvų depo vyr. mechanikas. 1986–1987 m. Zarasų kelių valdybos mechanikas. 1987–1989 m. Lietuvos komunistų partijos Zarasų rajono komiteto instruktorius. 1989–1997 m. AB „Zarasaitis“ vyr. marketingo inžinierius. 1997–2007 m. Zarasų rajono savivaldybės mero pavaduotojas. Nuo 2008 m. Seimo narys.

1997–2008 m. ir 2011 m. Zarasų rajono savivaldybės tarybos narys. 

1995 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos, 2002–2006 m. Liberalų demokratų partijos, 2006–2019 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys, Zarasų skyriaus pirmininkas, Utenos apskrities koordinatorius.

Labdaros ir paramos fondo „Išgirsk mane“ prezidentas, Lietuvių – flamandų draugijos narys. Sutuoktinė Alicija, vaikai Tomas, Simonas. .

Šaltiniai 	

Lietuvos inžinieriai
Zarasų politikai
Seimo nariai
Laisvės statula

Laisvės statula (, tikr. pav. – Laisvė, apšviečianti pasaulį) – neoklasikinė skulptūra Laisvės saloje, Niujorke, JAV. Varinę statulą, Prancūzijos žmonių dovaną JAV žmonėms, sukūrė prancūzų skulptorius Frédéric-Auguste Bartholdi, o jos metalinį karkasą pastatė Gustavas Eifelis. Laisvės statula iškilmingai atidengta 1886 m. spalio 28 d. Statula yra 46,5 m aukščio, jos pamatas – 46,9 m aukščio.

Statuloje vaizduojama moteris su stola ir karūna, turinčia septynis spyglius, reprezentuojančius septynias jūras ir kontinentus. Kairėje rankoje moteris prie savo kūno laiko lentelę, kurioje parašyta JULY IV MDCCLXXVI (Liepos 4 d., 1776), o dešinėje laiko iškeltą fakelą. Ji buvo padovanota JAV nepriklausomybės šimtmečio proga.

Laisvės statulos dizainą sukūrė prancūzų skulptorius Frédéric-Auguste Bartholdi, vidaus karkasą − inžinierius ir architektas Gustavas Eifelis. Ji buvo pradėta statyti 1876 m., pabaigta 1884 m. Statula pagaminta iš vario su plieninėmis atramomis. 

Statula yra pasaulio paveldo paminklas nuo 1984 m.

Išnašos

JAV paminklai
Skulptūros
Niujorkas
Tibras

Tibras (, ) − trečia pagal ilgį upė Italijoje. Ji žymi tuo, kad yra pagrindinė šalies sostinės Romos upė. 

Upė išteka iš Apeninų pietuose ir teka tarpekliais, duburiais per Toskanos ir Emilijos-Romanijos regionus. Upės žemupyje yra Maremos žemuma. Tibras įteka dviem šakomis į Tirėnų jūrą, sudarydamas 250 km² deltą. 

Žiemą upė patvinsta. Nuo sostinės Tibras naudojamas laivybai. Prie upės yra pastatyta hidroelektrinių.

Didžiausi intakai: 
 Nera (Nera)
 Anienė (l'Aniene)

Didžiausias miestas prie Tibro upės − Roma. Šiame mieste upėje yra Tibro sala.

Italijos upės
Algimantas Cibulskis

Algimantas Cibulskis (g. 1954 m. kovo 31 d. Didėjoje, Zarasų raj.) – Zarasų rajono savivaldybės politinis veikėjas, pedagogas.

Biografija 
1961 m. pradėjo lankyti Šniukštų aštuonmetę mokyklą. 1968 m. tėvai išvyko gyventi į Smėlynės kaimą Zarasų rajone, 1972 m. baigė Zarasų M. Melnikaitės vidurinę mokyklą, 1977 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, zooinžinierius.

Pusantrų metų tarnavo sovietinėje armijoje. 1979 m. Zarasų rajono „Lenino keliu“ kolūkio vyriausias zootechnikas, 1983 m. išrinktas kolūkio valdybos pirmininku. 1990 m. balandžio 13 d. išrinktas Zarasų rajono valdytoju. 1995–1997 m. Lietuvos akcinio inovacinio banko Zarasų filialo direktorius. 1997–1998 m. UAB „Valgina“ komercijos direktorius, 1998 m. AB „Lietuvos žemės ūkio bankas“ Zarasų rajono skyriaus valdytojas, 2003–2007 m. Zarasų žemės ūkio mokyklos direktorius, 2007–2011 m. Zarasų rajono savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojas.

1999 m. Naujosios sąjungos, 2006 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Zarasų rajono skyriaus narys.

2000–2003 m., 2003–2007 m.2007–2011 m. ir 2011 m. (atsistatydino) Zarasų rajono savivaldybės tarybos narys.  2000–2003 m. rajono valdybos narys.

Žmona Milda. Dukra Jovita. Sūnus Daivaras.

Šaltiniai 

Lietuvos zootechnikai
Zarasų politikai
Lietuvos mokyklų direktoriai
Kęstutis Smirnovas

Kęstutis Smirnovas (g. 1976 m. balandžio 8 d. Šakiuose) – Lietuvos ir Šakių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, kovos menų (kovinė savigyna, dziudo) meistras, Lietuvos ir tarptautinių kovos menų turnyrų nugalėtojas.

Biografija 
1991 m. baigė Šakių 1-ąją vidurinę mokyklą, 1994 m. baigė Kudirkos Naumiesčio žemės ūkio mokyklą, 1996 m. – Krašto apsaugos puskarininkių mokyklą, 1999 m. – Pasienio policijos departamento prie LR VRM mokymo centrą. 2002 m. baigė Lietuvos kūno kultūros akademiją, kūno kultūros mokytojas. 2008 m. Vytauto Didžiojo universitete baigė ugdymo organizavimą, edukologijos magistras.

1997–1999 m. Pasienio policijos departamento Pagėgių pasienio policijos rinktinės Šakių užkardos budėtojas, 1999 m. Šakių vaikų ir jaunimo sporto mokyklos treneris, nuo 2003 m. Šakių jaunimo kūrybos ir sporto centro treneris, dziudo imtynių treneris metodininkas.

Nuo 2002 m. Lietuvos liberalų sąjungos, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Šakių rajono skyriaus narys. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Šakių rajono savivaldybės tarybos narys. 

1999 m. Šakių dziudo sporto klubo „Audra“ prezidentas, LVTGO „Gelbėkit vaikus“ Šakių skyriaus valdybos narys, Šakių savivaldybės jaunimo reikalų komisijos narys, Šakių jaunimo sąjungos „Apskritas ratas“ narys. 

2016 m. išrinktas į Seimą, Vilkaviškio rinkimų apygardoje nugalėjęs ministrą pirmininką Algirdą Butkevičių.

Sportinė karjera 

Profesionalo karjerą baigė 2014 m. Žymesni laimėjimai:

 1995, 1996, 1997, 1998 m. Lietuvos kovinės savigynos čempionas; 
 1998, 1999 m. Lietuvos džiudžitsu čempionas; 
 2000 m. Lietuvos „Bušido Rings“ absoliutus čempiono diržo laimėtojas; 
 2004 m. Tarptautinio turnyro „Bušido Karalius“ absoliutus nugalėtojas; 
 2006 m. Europos bušido Shooto profesionalų čempionas; pasaulio bušido čempionato „HERO’S“ 3-vietos laimėtojas.

Šeima 

Žmona Gintarė, duktė iš pirmosios santuokos Julija, iš antrosios – Simona, Paulina, Jokūbas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Asmeninė svetainė

Lietuvos imtynininkai
Lietuvos imtynių treneriai
Lietuvos pasienio policininkai
Lietuvos pedagogai
Šakių politikai
Seimo nariai
Pockets Full of Fun

Pockets Full of Fun yra debiutinis 2006 m. išleistas lietuvių roko grupės Gravel albumas.

Albumo dainos 
 „For The First Time“
 „Aš Išpjoviau Tavo Širdį“
 „Round And Round“
 „When There's Nothing Left“
 „Are We Having Fun“
 „Easter Song“
 „I'll Burn Your House On Sunday Morning“
 „Complete“
 „Lisa“
 „GFC“
 „So What“

Albumo apžvalgos 
 Ore.lt  
 Melofanas.lt 

2006 albumai
Debiutiniai albumai
Augenija Julė Kasparevičienė

Augenija Julė Kasparevičienė (g. 1951 m. vasario 22 d. Lūšnoje, Jankų apylinkė, Šakių rajonas) – Lietuvos ir Šakių rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija 
1977 m. baigė Vilniaus universitetą, lietuvių kalbos dėstytoja.

Šakių rajono savivaldybės administracijos Kultūros ir turizmo skyriaus vedėja.

Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Šakių rajono skyriaus narė.

2007 m. ir 2011 (mandato atsisakė) m. Šakių rajono savivaldybės tarybos narė. 

Asociacijos „Zanavykų bankelis“ pirmininkė, vėliau NVO „Zanavykų seimelis“ pirmininkė, Lietuvių kalbos draugijos narė. Vaikas Sigita.

Šaltiniai 	

Šakių politikai
Lietuvos pedagogai
Kazachstano vyrų futbolo rinktinė

Kazachstano vyrų futbolo rinktinė – Kazachstano atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Kazachstano futbolo federacija. Rinktinė nedalyvavo nė viename pasaulio ar žemyno čempionate.

Dalyvavimas pasaulio čempionatuose

Dalyvavimas Europos čempionatuose

Dalyvavimas Azijos čempionatuose 
 1956–1992 m. – 
 1996–2000 m. – 
 nuo 2004 m. – nebėra AFC nare

Žymesni žaidėjai 
 Ruslan Baltiev (1997–2009)
 Samat Smakov (2000–)
 Nurbol Žumaskalijev (2001–2014)
 Viktor Zubarev (1997–2002)

Nuorodos 
 Kazachstano futbolo federacijos svetainė

Europos vyrų futbolo rinktinės
Azijos vyrų futbolo rinktinės
Vyrų futbolo rinktinė
Vyrų futbolo rinktinė
Romas Adomavičius

Romas Adomavičius (g. 1953 m. gegužės 31 d. Vilkija, Kauno sritis) – Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1971 m. baigė Alytaus rajono Miroslavo vidurinę mokyklą. 1976 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, inžinierius statybininkas.

1976 m. Ignalinos AE statybos valdybos vyr. inžinierius. 1978–1984 m. – LLKJS Ignalinos rajono komiteto antrasis ir pirmasis sekretorius. 1984–1986 m. studijavo ekonomikos, vadybos, filosofijos, kultūros mokslus Leningrado aukštojoje partinėje mokykloje, dieniniame skyriuje.

1986–1991 m. dirbo Marijampolės LKP komiteto skyriaus vedėju, sekretoriumi pramonės ir ekonomikos klausimais ir pirmuoju sekretoriumi. 1992 m. tarptautinio krovinių pervežimo įmonės „Transtrado“ generalinis direktorius. Nuo 1995 m. Lietuvos nacionalinės vežėjų asociacijos „Linava“ narys.  2009–2010 m. ir 2011–2015 m. Vilniaus miesto savivaldybės mero pavaduotojas.

1982–1984 m. Ignalinos darbo žmonių deputatų tarybos deputatas, 1990–1991 m. Marijampolės miesto darbo žmonių deputatų tarybos deputatas, 2007–2015 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 

2015 m. pripažintas kaltu korupcijos byloje, jam skirta trejų metų laisvės atėmimo bausmė ją atidedant trejiems metams. 2017 m. LAT atmetė R. Adomavičiaus apeliaciją.

Nuo 1991 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, o nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilniaus miesto skyriaus narys, LSDP tarybos narys, Vilniaus skyriaus pirmininko pavaduotojas.

Nuorodos 
 Adomavicius.lt

Šaltiniai 

Vilniaus vicemerai
Lietuvos inžinieriai statybininkai
Juzef Kvetkovskij

Juzef Kvetkovskij ( g. 1939 m. kovo 25 d. Janonyse, Šalčininkų rajonas) – Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1957 m. baigė Versekos vidurinę mokyklą lenkų dėstomąja kalba. Studijavo Naujosios Vilnios mokytojų institute, 1964 m. baigė Leningrado A. Gerceno pedagoginį institutą, įgijo vidurinės mokyklos istorijos mokytojo specialybę.

Naujosios Vilnios, Vilniaus rajono vykdomojo komiteto Sporto skyriaus vedėjas, Nemenčinės vidurinės mokyklos mokytojas, Vilniaus rajono jaunimo mokyklos direktorius, Švietimo ministerijos vadovaujantis inspektorius, Vilniaus rajono Švietimo ir kultūros skyriaus vedėjo pavaduotojas švietimo reikalams, Sudervės Mariano Zdziechovskio pagrindinės mokyklos mokytojas..

Lietuvos lenkų rinkimų akcijos Vilniaus miesto skyriaus narys.

2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. su Lenkų rinkimų akcijos ir Rusų Aljanso koalicija „Valdemaro Tomaševskio blokas“ – Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 

Lietuvos lenkų mokyklų mokytojų draugijos „Macierz Szkolna“ įkūrimo iniciatorius, nuo įkūrimo vicepirmininkas, nuo 1993 m. draugijos pirmininkas. Sutuoktinė Angelė, vaikas Violeta.

Apdovanojimai 
 TSRS švietimo žymūnas;
 1996 m. Australijos Nepriklausomo lenkų kultūros rėmimo fondo Polcul Foundation premija už nuopelnus plėtojant lietuvių ir lenkų bendradarbiavimą;
 1998 m. už nuopelnus lenkų bendruomenei Lietuvoje bei lenkų kultūros plėtrą Lenkijos Prezidentas Aleksandras Kvasnievskis apdovanojo Lenkijos Respublikos Nuopelnų ordino karininkų kryžiumi.

Šaltiniai 

Vilniaus politikai
Lietuvos pedagogai
Lietuvos lenkų bendruomenės veikėjai
Jaroslav Kaminski

Jaroslav Kaminski (g. 1965 m. gegužės 8 d. Vilniuje) – Vilniaus miesto savivaldybės politinis veikėjas, vicemeras.

Biografija 
1983 m. baigė Vilniaus 11-ąją vidurinę mokyklą ir įstojo į Vilniaus universiteto Matematikos fakultetą. 1984–1986 m. tarnavo TSRS kariuomenėje Taline. 2003 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą, sociologas.

1987–1991 m. Vilniaus miesto Statybininkų kultūros rūmų garso operatorius, diskotekos vadovas, 1992–1999 m. radijo stoties „Znad Wilii“ muzikos skyriaus direktorius, 1997–2002 m. UAB „Geležinis Vilkas“ paslaugų organizatorius, 2001–2003 m. UAB „Rejspa“ reklamos specialistas, 2003–2007 m. Vilniaus rajono savivaldybės mero patarėjas ir Avižienių vidurinės mokyklos mokytojas. 2007–2009 m. Vilniaus miesto mero patarėjas, 2010–2015 m. Vilniaus miesto mero pavaduotojas.

2012–2016 m. Seimo nario Zbignevo Jedinskij padėjėjas–sekretorius.

Nuo 2007 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 

Lietuvos lenkų rinkimų akcijos Vilniaus miesto skyriaus narys.

Žmona Kristina. Vaikai Lukaš, Kinga, Eliza
.

Šaltiniai 

Vilniaus vicemerai
Lietuvos pedagogai
Lietuvos lenkų politinių organizacijų veikėjai
Liuksemburgo vyrų futbolo rinktinė

Liuksemburgo vyrų futbolo rinktinė – Liuksemburgui atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Liuksemburgo futbolo federacija. Rinktinė nedalyvavo nė viename pasaulio ar žemyno čempionate.

Dalyvavimas pasaulio čempionatuose

Dalyvavimas Europos čempionatuose

Žymesni žaidėjai 
 Manuel Cardoni (1993–2004: 69 rung, 5 įv)
 François Konter (1955–1969: 77 rung, 4 įv)
 Guy Hellers (1982–1997: 55 rung, 2 įv)
 Robby Langers (1980–1998: 73 rung, 8 įv)
 Léon Mart (1933–1946: 24 rung, 16 įv)
 Louis Pilot (1959–1971: 49 rung, 7 įv)
 Jeff Strasser (1993 – dabar: 70 rung, 5 įv)
 Carlo Weis (1978–1998: 87 rung, 1 įv)
 Luc Holtz (1991–2001)
 Danel Sinani (nuo 2017 m.). 2022 m. birželio 4 d. LFF stadione Vilniuje įvyko rungtynės tarp Lietuvos ir Liuksemburgo rinktinių. Jose svečiai iš Liuksemburgo šventė pergalę rezultatu 2-0. Abu įvarčius pelnė Danel Sinani. Pirmasis krito pirmojo kėlinio pabaigoje (44'), o rungtynėms artėjant į pabaigą (78') Danel Sinani pasižymėjo dar kartą.
 Laurent Jans, (nuo 2012 m.) – rinktinės kapitonas.
 Maurice Deville, puolėjas, (nuo 2011 m.)
 Gerson Rodrigues, puolėjas

Išnašos

Nuorodos 

 Oficiali federacijos svetainė

Europos vyrų futbolo rinktinės
Liuksemburgo futbolas
Liuksemburgo sporto rinktinės
Velso vyrų futbolo rinktinė

Velso vyrų futbolo rinktinė () – Velsui atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Velso futbolo asociacija. Rinktinė dalyvavo viename pasaulio čempionate 1958 m., o 2016 m. pateko į Europos futbolo čempionatą, kuriame pasiekė pusfinalį.

Dalyvavimas pasaulio čempionatuose

Dalyvavimas Europos čempionatuose

Žymūs žaidėjai 
 Gary Speed
 Ryan Giggs
 Neville Southall
 Ian Rush
 Mark Hughes
 Gareth Bale
 Craig Bellamy
 Aaron Ramsey
 Joe Allen

Treneriai 
  Walley Barnes (1954–1955)
  Jimmy Murphy (1956–1964)
  Dave Bowen (1964–1974)
  Mike Smith (1974–1979)
  Mike England (1979–1987)
  Terry Yorath (1988–1993)
  John Toshack (1994)
  Mike Smith (1994–1995)
  Bobby Gould (1995–1999)
  Mark Hughes (1999–2004)
  John Toshack (2004–2010)
  Gary Speed (2010–2011)
  Chris Coleman (2012–2017)
  Ryan Giggs (2018–2022)
  Rob Page (2020–)

Nuorodos 
 Velso futbolo asociacija

Europos vyrų futbolo rinktinės
Velso sporto rinktinės
Gonfalonė

Gonfalonė ( ar gonfalon) – ypatingos formos vėliava, kabinama ant skersinio. Laisvasis kraštas dažnai dvišakas ar turi kelias uodegas. Gonfalones pirmiausia ėmė naudoti viduramžių Italijos bendruomenės, vėliau amatininkų gildijos, korporacijos. Gonfalones ilgai naudojo įvairiose religinėse procesijose ir ceremonijose.

Tokią pačią išvaizdą kaip gonfalonės dažnai turi štandartai ir chorugvės.

Gonfalonėje dažnai atvaizduojamas herbas ar herbinis ženklas (badge), ji gali būti išmarginta įvairiais ornamentais.

Dabar gonfalonės plačiai naudojamos Italijoje. Kiekviena Italijos bendruomenė (komuna) turi savo gonfalonę, kurios ceremonijose dažnai pakeičia paprastas vėliavas.

Gonfalonės Ukrainoje 
Panašias vėliavas ir panašiomis progomis naudoja ir Ukrainos municipalitetai. Ukrainiečių kalboje jos vadinamos штандарт (štandartas), tačiau į anglų kalbą jie verčia kaip gonfalone.

Ukrainietiškos gonfalonės apačioje neturi uodegų. Dalis ukrainietiškų gonfalonių savo pakabinimo būdu visiškai atitinka itališkas gonfalones. Pvz., Odesos srities tarybos pirmininko gonfalonė ar Umanės (Умань) rajono tarybos pirmininko gonfalonė.
 Kitos ukrainietiškos gonfalonės tvirtinamos ne prie † formos, o prie L formos koto skersinio. Pvz.,  Dubno rajono (Rovno sritis) gonfalonė.

Gonfalonės herbuose 
Gonfalonės yra senas, viduramžių laikų simbolis, todėl spėjo papulti ir į herbus.

Nuorodos 
 Gonfalons (?) (Diskusija apie ukrainietiškas gonfalones

Vėliavų rūšys
Allen Ginsberg

Irwin Allen Ginsberg (1926 m. birželio 3 d. – 1997 m. balandžio 5 d.) buvo amerikiečių beat generation poetas, geriausiai žinomas savo 1956 m. poema Howl apie tuometinės JAV materializmo ir konformizmo jėgas, vedančias jo draugus į depresiją ir savęs žlugdymą.

Ginsberg
Larisa Dmitrijeva

Larisa Dmitrijeva (g. 1950 m. vasario 27 d. Smolenske, Rusija) – Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja, Lietuvos Respublikos Seimo narė.

Biografija 

1967 m. baigė Vilniaus 8-ąją vidurinė mokyklą. 1972 m. baigė Smolensko pedagoginį institutą, istorijos ir anglų kalbos mokytoja, 1981 m. baigė Vilniaus valstybinį universitetą, teisininkė. 1979–1984 m. dirbo LKP CK, tarptautinių ryšių skyriuje. 1984–1986 m. mokėsi Leningrado aukštojoje partinėje mokykloje.

1986–1992 m. buvo Lietuvos Respublikos blaivybės draugijos pirmininko pavaduotoja. 1994–1996 m. dirbo Vilniaus modelių namuose. 1996–1997 m. – UAB „Fonsteris“ referentė. 1997–2000 m. buvo Lietuvos rusų dramos teatro prodiuserė. 2000–2004 m. – Lietuvos Respublikos Seimo nario padėjėja-sekretorė.

2004–2008 m. Vilniaus Santaros vidurinės mokyklos vyr. mokytoja. 2012–2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo narė .

2003–2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narė, 2009–2011 m. Vilniaus miesto mero patarėja. 

Lietuvos rusų sąjungos Vilniaus miesto skyriaus narė, sąjungos atsakingoji sekretorė.

Sutuoktinis Mečislovas, sūnus Tomas.

Nuorodos 
 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos 

Vilniaus politikai
Lietuvos pedagogai
Lietuvos rusų bendruomenės veikėjai
Šaltiškiai

Šaltiškiai – buvęs viensėdis Akmenės rajono savivaldybėje, į šiaurę nuo Papilės. Yra neeksploatuojamas triaso molio telkinys.

Istorija 
1923 m. buvo dvaras su 4 ūkiais. Nuo 1970 m. kaimo teritorijoje eksploatuoti molio karjerai, moliui vežti į AB „Akmenės cementas“ nutiesta geležinkelio linija. 1976 m. kaimas jau vadintas viensėdžiu. Sukūrus darbo vietų, gyventojų pagausėjo.

2016 m. kaimas buvo panaikintas, o jo teritorija prijungta prie Eglesių, Barvydžių ir Mažūnaičių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panaikintos Akmenės rajono savivaldybės gyvenvietės
Pšasnyšas

Pžasnyšas () – miestas šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, 110 km nuo Varšuvos. 16,9 tūkst. gyventojų (2007 m.) Miesto teises gavo 1427 m.

Demografija

Nuorodos 
 Oficiali svetainė (lenkų k.)

Lenkijos miestai
Santaka

Santaka vadinama:
 dviejų ar kelių upių susiliejimo vieta;
 gyvenvietės Lietuvoje:
 Jonavos rajone;
 Kalvarijos savivaldybėje;
 Kauno mieste;
 Marijampolės savivaldybėje;
 Švenčionių rajone;
 Utenos rajone;
 Vilniaus rajone:
 Buivydžių seniūnijoje,
 Lavoriškių seniūnijoje,
 Nemenčinės seniūnijoje,
 Paberžės seniūnijoje;
 Lietuvoje gaminti Sinclair ZX Spectrum kompiuterio klonai.
Santaka (Jonava)

Santaka – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, prie pat Neries ir Šventosios upių santakos. Yra neeksploatuojamas žvyro telkinys. Kaimo rytuose plyti Santakos miškas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Jonavos rajono savivaldybės gyvenvietės
Massimo Ambrosini

Masimas Ambrosinis (; g. 1977 m. gegužės 29 d.) – buvęs Italijos futbolininkas, žaidęs gynėjo pozicijoje. Taip pat kartais kviečiamas ir į nacionalinę rinktinę (su ja dalyvavo 2000 m. Europos futbolo čempionate ir laimėjo antrą vietą). Daug apdovanojimų laimėjo su „Milanu“.

Laimėjimai 
 Serie A : 1996, 1999, 2004, 2011
 Coppa Italia: 2003
 Italijos Supertaurė: 2004, 2011
 UEFA Čempionų Lyga: 2003, 2007
 Europos Supertaurė: 2003, 2007
 Europos futbolo čempionatas, 2 vieta: 2000

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Nuorodos 

Ambrosini, M.
Šarūnas Sauka

Šarūnas Sauka (g. 1958 m. rugsėjo 11 d. Vilniuje) – Lietuvos tapytojas, knygų vaikams autorius.

Biografija 
1976–1983 m. studijavo Lietuvos valstybiniame dailės institute. 1989 m. apdovanotas Lietuvos nacionaline premija, 1990 m. Aštuntosios Vilniaus tapybos trienalės premija. Grupės „24” narys nuo 1989 m. Šarūno Saukos kūrinių yra Lietuvos dailės muziejuje, Vilniaus dailės akademijos muziejuje, privačiose kolekcijose Lietuvoje ir užsienyje.

Šaltiniai 

Lietuvos tapytojai
Lietuvos grafikai
Lietuvos nacionalinės kultūros ir meno premijos laureatai
Serapiniškės

Serapiniškės – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Lentvario, šalia kelio Trakai–Lentvaris. Į pietus nuo kaimo plyti miškas, eksploatuojamas žvyras. Į šiaurę nuo Serapiniškių driekiasi raistas su Ilgelio, Piliškių ežerais.

Gyventojai

Šaltiniai 

Trakų rajono savivaldybės gyvenvietės
Žmogaus socialinės raidos indeksas

Žmogaus socialinės raidos indeksas (ŽSRI; , HDI) – Jungtinių Tautų valstybių gerovės indeksas. Nuo 1990 m. indeksas skelbiamas Jungtinių Tautų plėtros programos Žmogaus socialinės raidos ataskaitoje ().

Sudarant socialinės raidos indeksą atsižvelgiama ne tik į bendrąjį vidaus produktą, bet ir vidutinę numatomą gyvenimo trukmę bei mokymosi trukmę (skaičiuojamą metais, kuriuos prasimokė 25 metų sulaukęs asmuo ir tikėtina mokymosi trukme pradėjus eiti į mokyklą). Dėl to šis rodiklis geriau atspindi gyventojų socioekonominę padėtį valstybėse ir jų išsivystymą nei vien tik BVP, kuris pradėtas taikyti po Antrojo pasaulinio karo masinės gamybos laikais. Indeksą 1990 m. sukūrė pakistanietis Mahbub ul Haq, kuris artimai bendradarbiavo su Nobelio premijos laureatu indu Amartya Sen bei britų ekonomistu ir politiku Meghnad Desai.

Parametrai 
ŽSRI matuoja tris pagrindinius valstybės gyventojų sociologinius parametrus:
 Gyvenimo trukmę;
 Žinias: raštingumo lygį, kuris sudaro 2/3 svorio ir aukštojo ir aukštesniojo išsimokslinimo lygį, kuris sudaro 1/3;
 Gyvenimo lygį, matuojama BVP, tenkančiu vienam žmogui.

Kiekvienais metais paskelbiamas atskaita, kurioje įvertinamos visos JT narės.

Alternatyvus indeksas – Žmogaus skurdo indeksas, kurio tikslas išmatuoti skurdą valstybėse.

Metodologija (galiojanti nuo 2010 metų) 

Nuo 2010 m. paskelbtos ataskaitos skaičiuojant indeksą naudojamos trys dimensijos:
 gyvenimo trukmės indeksas
 išsilavinimo indeksas
 pajamų indeksas

Žmogaus socialinės raidos indeksas galiausiai išvedamas kaip geometrinis šitų trijų dimensijų vidurkis.

Iki 2010 m. galiojusi metodika 

Indeksas, tarkim , gali svyruoti intervale nuo 0 iki 1. Indeksui apskaičiuoti naudojama formulė:

 -indeksas = 

kur  ir  yra žemiausios ir aukščiausios  kintamojo reikšmės.

Skaičiuojant žmogaus socialinės raidos indeksą (ŽSRI) nustatomi trys parametrai:

 Gyvenimo trukmės indeksas (GTI) = 
 Švietimo indeksas (ŠI) = 
 Raštingumo indeksas (RI) = 
 Aukštojo ir aukštesniojo išsimokslinimo procentas (IP) = 
 BVP indekas (BVPI) = 

 GT: Gyvenimo trukmė
 RP: Raštingumo procentas
 SIP: Sudėtas aukštojo ir aukštesniojo išsimokslinimo procentas
 BVP: BVP vienam žmogui JAV dol.

2019 m. indeksas 

2019 m. indeksas paskelbtas 2020 m. gruodžio 15 d. Sąraše pateikiamos šalys ir teritorijos, kurių žmogaus socialinės raidos indeksas yra labai aukštas:

  = Pakilo
  = Nepakito
  = Smuko

Lietuva 
2011 m. Lietuva užėmė 40 vietą tarp 187 valstybių turėdama žmogaus socialinės raidos indeksą lygų 0,810 ir pirmą kartą šalies istorijoje buvo priskirta prie itin aukšto socialinio lygio valstybių.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Oficiali svetainė

Ekonominiai rodikliai
Sociologija
Edgaras Pilypaitis

Edgaras Pilypaitis (g. 1974 m. gruodžio 20 d. Gelgaudiškyje, Šakių rajone) – Lietuvos ir Šakių rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 

1993 m. baigė Gelgaudiškio vidurinę mokyklą ir įstojo į Vytauto Didžiojo universiteto Katalikų teologijos fakultetą. 1998 m. suteiktas bakalauro kvalifikacinis laipsnis, o po dvejų metų studijų – katalikų pastoralės teologijos magistro kvalifikacinis laipsnis.

1996–2015 m. Gelgaudiškio vidurinės mokyklos tikybos dėstytojas. 1999–2002 m. Gelgaudiškio kultūros centro renginių organizatorius, 2002–2015 m. direktorius.

2003–2004 m., 2007 m. ir nuo 2015 m. Šakių rajono savivaldybės tarybos narys. 2015–2017 m. Šakių rajono mero pavaduotojas, nuo 2017 m. – rajono meras.

2003–2008 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos, 2004 m. partijos Lietuvos krikščionys demokratai Šakių rajono skyriaus narys. Nuo 2008 m. Tėvynės sąjunga – Lietuvos krikščionys demokratai narys, skyriaus pirmininkas.

Vienas iš Gelgaudiškio bendruomenės centro „Atgaiva“ steigėjų ir tarybos narys, Gelgaudiškio bažnyčios vargonininkas.

Išnašos 

Šakių politikai
Šakių merai
Irena Haase

Irena Haase (g. 1960 m. rugpjūčio 10 d. Vilniuje) – teisininkė, Lietuvos ir Šakių rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija 
1977 m. baigė Vilniaus 29-ąją vidurinę mokyklą, 1987 m. – Vilniaus universitetą, teisininkė.

1977–1978 m. SSRS valstybinio banko Lietuvos kontoros miesto valdybos ekspeditorė, 1978–1982 m. Vilniaus rajono liaudies teismo posėdžio sekretorė.

1987–1990 m. Šakių rajono liaudies deputatų tarybos vykdomojo komiteto instruktorė. 1990–1992 m. Šakių rajono valdybos instruktorė-juristkonsultė. 1992–1998 m. Šakių rajono valdybos Vietos ūkio (vėliau – Ūkio) skyriaus vyriausioji juristkonsultė. 1998–2002 m. Šakių rajono savivaldybės administracijos Turto skyriaus vedėja. 2002–2004 m. Šakių rajono savivaldybės administracijos Biudžeto ir turto skyriaus vedėjos pavaduotoja.

2005–2018 m. advokatė. Nuo 2018 m. Seimo narė (išrinkta Zanavykų vienmandatėje apygardoje).

2007–2018 m. Šakių rajono savivaldybės tarybos narė.

Nuo 2004 m. – Tėvynės sąjungos narė.

Moka anglų, rusų, lenkų kalbas. Sutuoktinis Vilhelmas Haase, vaikai Hermann, Medeina.

Šaltiniai 

Šakių politikai
Lietuvos advokatai
Pakalniškiai (Samylai)

Pakalniškiai (arba Pakalniškės) – buvęs kaimas Kauno rajono savivaldybėje, kairiajame Nemuno krante, į šiaurę nuo Vaišvydavos ir į rytus nuo Zuikinės. Kaimą mena Pakalniškių piliakalnis.

Etimologija 

Kaimo vardas yra galbūt priesagos -iškiai vedinys nuo žodžio „pakalnė“ (pavardė Pakalniškis šiuose kraštuose nesutinkama). Tai yra tikėtina, kadangi net ir Kauno marioms užsėmus Pakalniškių kaimą, Pakalniškių piliakalnis išliko pakankamai aukštai iškilęs virš marių lygio.

Istorija

Pakalniškiuose XX a. viduryje aptiktos 5 senovės gyvenviečių liekanos.  Pasakojama, kad Pakalniškių piliakalnis priklausęs kunigaikščiui Vaišvydui (jo garbei galėjusi būti pavadinta Vaišvydava). 

1744 m. buvo 12 laisvųjų valstiečių sodybų, 1827 m. 19 kiemų ir 312 žmonių. Priklausė Aukštosios Panemunės valsčiui ar Pažaislio valsčiui. XIX a. pabaigoje statant Kauno tvirtovės įtvirtinimus, 1882 m. dalis kaimo žemės su sodybomis nusavinta V forto statybai, tad 1887 m. Pakalniškiuose liko tik 13 sodybų su 76 gyventojais.

Po I pasaulinio karo tapo seniūnijos centru, tarpukariu gyveno apie 200 gyventojų, buvo 25 sodybos, vėjo malūnas.

1958 m., statant Kauno HE iš Nemuno slėnio gyventojai išsikėlė, o ant kalno laukuose liko 6 sodybos su 47 gyventojais. Slėnis 1959 m. atsidūrė Kauno marių dugne, Pakalniškių piliakalnis liko neužlietas, o laukai buvo priskirti Vaišvydavai.

Šaltiniai 

 

Gyvenviečių straipsniai be gyventojų skaičiaus lentelės
Panaikintos Kauno rajono savivaldybės gyvenvietės
Kauno marių užlietos gyvenvietės
Vieškūnai

Vieškūnai – buvęs kaimas Kauno miesto savivaldybėje, dešiniajame Nemuno krante, į rytus nuo Amalių ir į šiaurės rytus nuo Pažaislio. Stūkso Vieškūnų piliakalnis.

Etimologija 

Kaimo vardas kildinamas nuo išnykusios pavardės Vieškūnas (plg. pavardę Vaiškūnas). Tačiau yra versija, kad kilęs nuo žodžio „alkūnė“, kadangi Nemunas ties šia vieta darė vingį, o į upę įsiterpusi žemė buvo visiems gerai matoma, vieša, ir galėjusi būti vadinama „vieša alkūne“. Kaimą oficialiai panaikinant 1961 m. minima vietovardžio būdvardinė lytis Žemieji Vieškūnai.

Istorija

1933 m. kaime buvo Vieškūnų mokykla. Kaimas iškeldintas prieš 1960 m. pradėjus statyti Kauno vandens jėgainę, dėl ko atsidūrė Kauno marių dugne. Neužlietas liko tik Vieškūnų piliakalnis, aptiktas 1992 m.

Gyventojai

Šaltiniai

Panaikintos Kauno miesto savivaldybės gyvenvietės
Kauno marių užlietos gyvenvietės
Gedimino prospektas

Gedimino prospektas – pagrindinė Vilniaus miesto gatvė prasidedanti prie Vilniaus Katedros, sankryžoje su Šventaragio g. ir baigiasi Žvėryno tiltu.

Prie šios gatvės įsikūrusios Lietuvos Respublikos valstybinės institucijos tokios kaip Lietuvos Respublikos Seimas. Gatvėje yra daug įvairių bankų atstovybių, prabangių parduotuvių, restoranų ir kavinių.

Istorija 
Gatvė suformuota 1836 m. kaip Šv. Georgijaus (Šv. Jurgio) prospektas. Kai Vilnius buvo Lenkijos okupuotas (1920–1939 m.), ši gatvė buvo vadinama Adomo Mickevičiaus gatve (ulica Mickiewicza). 1939 m. buvo vadinama Gedimino gatve. Kai Lietuva buvo Tarybų Sąjungos sudėtyje ji pervadinta Lenino prospektu, o nuo 1989 m. gatvė pavadinta dabartiniu vardu.

2002–2003 m. buvo rekonstruota prospekto dalis tarp T. Vrublevskio ir Vilniaus gatvių – buvo perklotas grindinys, įrengta požeminio stovėjimo aikštelė. 2003 m. vasarą rekonstruota prospekto dalis tarp Vilniaus ir Jogailos gatvių.

Galerija

Susiję straipsniai 
 Prospektas (gatvė)

Prospektai Vilniuje:
 Konstitucijos prospektas
 Laisvės prospektas
 Savanorių prospektas

Išnašos

Nuorodos 

 Versus – Vilnius. Prekės ženklų manevrai
 Gedimino prospektas

Vilniaus gatvės
Lietuvos prospektai
Gastilonys

Gastilonys – buvęs kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Grabučiškių, Kauno marių dešiniajame krante. Įkurtas Gastilonių botaninis-zoologinis draustinis, auga Gastilonių ąžuolas. Kaimui atminti pavadinta pagrindinė gatvė Grabučiškėse.

Etimologija

Kaimo vardas yra asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo pavardės Gastila.

Istorija

Anksčiau kaimas buvęs dešiniajame Nemuno krante, į rytus nuo Mozūrų. Apie 1960 m. pradėjus statyti Kauno vandens jėgainę, kaimas buvo iškeldintas, kadangi pastačius jėgainę visa jo teritorija atsirado Kauno marių dugne.

Gyventojai

Šaltiniai

Panaikintos Kaišiadorių rajono savivaldybės gyvenvietės
Kauno marių užlietos gyvenvietės
Mozūrai (Kaunas)

Mozūrai – buvęs kaimas Kauno rajono savivaldybės rytuose, 1 km į šiaurę nuo Samylų. Užsemtas Kauno marių.

Etimologija

Kaimo vardas kilęs ne iš tautybės mozūrai, bet iš jo kilusios pavardės Mozūras.

Istorija

1959 m. kaimo šiaurinė dalis užsemta Kauno marių, ten buvo XVI–XVIII a. plokštinis griautinis kapinynas. Kaimas per XX žemės reformas vienkiemiais nebuvo išskirstytas.

Dalis kaimo šiuo metu yra Samylų teritorijoje, o 1961 m. vienas neapsemtas pietinis kiemas buvo priskirtas Šlienavai.

Gyventojai

Nuorodos 

 

Panaikintos Kauno rajono savivaldybės gyvenvietės
Kauno marių užlietos gyvenvietės
Astragai

Apie užsemtą kaimą Kauno marių dugne žr. Aštragai.

Astragai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybės pietvakariuose, 3 km į pietus nuo Darsūniškio, Darsūniškio miško pakraštyje. Pro kaimą teka Astraga (dešinysis Nemuno intakas).

Etimologija 

Kaimo vardas susijęs su upėvardžiu Astraga (arba Asdrė; dešinysis Nemuno intakas), tačiau neaišku, ar upelis davė kaimui vardą, ar atvirkščiai. Jeigu kaimo vardas pirminis, tai jį būtų galima kildinti iš  – „senovinė medinė tvirtovė; nusmailintų statinių tvora; kalėjimas“.

Istorija

Gyventojai

Šaltiniai 

Kaišiadorių rajono savivaldybės gyvenvietės
Aštragas

Aštragas (arba Aštragai, Astragai) – išnykęs kaimas dabartinio Kaišiadorių rajono savivaldybės teritorijoje, užlietas Kauno marių. Kaimas buvo dešiniajame Nemuno krante, į šiaurės vakarus nuo Rumšiškių.

Etimologija

Kaimą pastatė gudai sielininkai. Jie čia sustodavo su sieliais nakvoti, nes bijodavo naktį per Velnio tiltą plaukti. Tik su ryto saule leisdavosi į pavojingą ruožą. Sodybas vėliau pasistatė, savas šeimas atsigabeno. Pirmasis gyventojas naujakurys buvo Navickis. O kaimas nuo  sulietuvintai Aštragu imtas vadinti.

Istorija

Kaimas buvo įsikūręs 2 km nuo Senųjų Rumšiškių miestelio. Ties juo buvo pati garsiausia ir pavojingiausia Nemuno rėva – Velnio tiltas (1 km ilgio). Anot legendų, jis buvo statomas Dvareliškių dvaro bajoraitei.

Per XX a. žemės reformą dabartinių Kauno marių pakrantėje dauguma kaimų buvo išskirstyti vienkiemiais, tačiau Aštragas iki Antrojo pasaulinio karo liko vienintelis neišskirstytas kaimas dešiniajame Nemuno krante.

Aštragų gyventojai buvo iškeldinti apie 1960 m., pradėjus statyti Kauno vandens jėgainę, dėl ko ir buvo užsemtas visas kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai

Panaikintos Kaišiadorių rajono savivaldybės gyvenvietės
Kauno marių užlietos gyvenvietės
Senos Dvareliškės

Senos Dvareliškės – buvęs kaimas kairiajame Nemuno krante, užlietas Kauno marių, į pietryčius nuo Dvareliškių.

Etimologija 

Kaimo vardas kilęs yra priesagos vedinys nuo žodžio dvarelis ar dvaras  (tikriausiai turimas omenyje Dvareliškių dvaras).

Istorija 

Tarp Senų Dvareliškių ir Šilėnų kaimų buvo pusės kilometro žemės pylimas, apie 12 m aukščio ir 10 m pločio. Vieni tvirtina, kad tai XVII a. švedų karų laikų įruošti apsaugos pylimai – šančiai, kiti teigia, kad tai buvę prancūzų apkasai. Tikrai yra žinoma, kad 1812 m. liepos 27 d. pro čia žygiavo prancūzų kariuomenė.

Gyventojai

Šaltiniai

Panaikintos Kauno rajono savivaldybės gyvenvietės
Kauno marių užlietos gyvenvietės
Šilėnai (Samylai)

Šilėnai – buvęs kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Viršužiglio, kairiajame Nemuno krante. Užlietas Kauno marių.

Etimologija 

Kaimo vardas yra priesagos -ėnai vedinys nuo žodžio šilas.

Istorija 

Tarp Šilėnų ir Senų Dvareliškių buvo XVII–XVIII a. Šilėnų šančių fortifikaciniai įrengimai.

Gyventojai iškeldinti apie 1960 m., prieš pastatant Kauno vandens jėgainę. Kaimas per XX žemės reformas vienkiemiais nebuvo išskirstytas. Dar 1953 m. kaime stovėjo tradicinė dūminė pirkia.

Šaltiniai 

Gyvenviečių straipsniai be gyventojų skaičiaus lentelės
Panaikintos Kauno rajono savivaldybės gyvenvietės
Kauno marių užlietos gyvenvietės
Leonava

Apie Kauno marių užlietą kaimą žr. Leonavas (Kaunas).

Leonava – kaimas Raseinių rajono savivaldybės šiaurėje, 4 km nuo Žaiginio.

Gyventojai

Žymūs žmonės 

Leonavos kaime 1944 m. lapkričio 27 d. gimė Dalia Teišerskytė – žurnalistė, poetė, Lietuvos politinė bei visuomenės veikėja.

Šaltiniai 

Raseinių rajono savivaldybės gyvenvietės
Leonavas (Kaunas)

Leonavas – kaimas Kauno rajono savivaldybės rytuose, kairėje Kauno marių pakrantėje.

Istorija

Iki 1960 metų kaimas (dar vadintas Leonava) buvo kairiajame Nemuno krante, priešais Strėvos žiotis , tačiau perkeltas labiau į vakarus nuo Nemuno dėl to, kad statant Kauno vandens jėgainę pakilo vandens lygis ir buvusi gyvenvietė atsidūrė po vandeniu.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kauno rajono savivaldybės gyvenvietės
Kauno marių užlietos gyvenvietės
Kračkiemis

Kračkiemis – buvęs kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, dešiniajame Nemuno krante, šiauriniame Dabintos miško pakraštyje.

Istorija 

Kaimas iškeldintas apie 1960 metus, prieš pastatant Kauno vandens jėgainę, kadangi pakilus vandens lygiui ir susidarant Kauno marioms, visas kaimas buvo užsemtas.

Pavadinimo kilmė 

Kaimo vardas kilęs tikriausiai nuo pavardės Kračka ir žodžio kiemas.

Šaltiniai 

Gyvenviečių straipsniai be gyventojų skaičiaus lentelės
Panaikintos Kaišiadorių rajono savivaldybės gyvenvietės
Kauno marių užlietos gyvenvietės
Maisiejūnai

Maisiejūnai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybės vakaruose, 1 km į vakarus nuo Tadaravos, Strėvos kairiajame krante, prie upės žiočių. Stūkso Maisiejūnų piliakalnis, aptikti Maisiejūnų pilkapiai. Į vakarus nuo kaimo veikia Kruonio hidroakumuliacinė elektrinė.

Etimologija 

Liaudies etimologija mena, kad šiose vietose gyvenęs gobšuolis bajoras Maisiejūnas, turtingiausias Kruonio apylinkėse, turėjęs dvaro rūmus iš balto mūro, parko alėjas su didingomis skulptūromis ir labai daug aukso. Tačiau jis nenorėjo dalintis savo turtais su niekuo – net žmonos ir vaikų nenorėjo turėti. Pamatęs, kad ima semti, sveikata jau nebe ta, ir supratęs, kad pinigų niekam negalėsiąs perduoti, jis nusprendė auksą užkasti. Įsakė kalviui Jurkui pagaminti didžiulę metalo dėžę, kurią į dvarą atitempė visas pulkas vyrų. Maisiejūnas į skrynią sukrovė visą auksą ir jo dirbinius, vos betilpo. Tuomet įsakė tą skrynią užkasti po žeme, ir nors Dzikus (drūčiausias iš vyrų) perspėjo, kad gilios duobės negalima iškasti dėl vandeningos dirvos, tačiau bajoras vis tiek liepė užkasti tą dėžę. Vyrai užkasė, tačiau Maisiejūnas vis tiek neatgavo ramybės – jam buvo neramu, kad kas neiškastų tos skrynios, todėl jis liepė visos apylinkės gyventojams (vyrams, moterims ir vaikams) sunešti ir supilti žemę ant tos vietos, kur užkastas auksas. Greta dvaro rūmų iškilo aukštas status kalnas, aplaistytas žmonių prakaitu ir ašaromis. Ir vėl bajorui buvo neramu, todėl jis liepė nuo ano Strėvos kranto atridenti apsamanojusį didelį akmenį ir užtraukti ant supilto kalno viršūnės. Ir tada Maisiejūnas užkeikė auksą, kad kuo giliau kas nors kals skylę į akmenį norėdamas pasiekti auksą, tuo labiau gilyn ners bajoro auksas.

Bajoras mirė visų užmirštas ir paniekintas. Sakoma, kad jo aukso dėžė virtusi dvokiančia puvena. Žmonių supiltas kalnas imtas vadinti Maisiejūno piliakalniu.

Istorija 

XX a. dalis kaimo buvo iškeldinta statant Kauno ir Kruonio vandens jėgaines.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kaišiadorių rajono savivaldybės gyvenvietės
Kauno marių užlietos gyvenvietės
Ažvinčiai

Ažvinčiai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, Ažvinčių-Minčios miškuose. Šiauriniame kaimo pakraštyje telkšo Ažvintis, pietuose plyti Ažvinčių giria (4603 ha).

Istorija 

LDK laikais čia minimas Ažvinčių dvaras.

Gyventojai

Šaltiniai 

Ignalinos rajono savivaldybės gyvenvietės
Antanas Bezaras

Antanas Bezaras (g. 1955 m. balandžio 26 d. Abano km., Krasnojarsko kraštas, Rusija) – Lietuvos ir Šiaulių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, LVŽS narys.

Biografija 
1985 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Agronomijos fakultetą, mokslinis agronomas.

1978–1994 m. Pavenčių cukraus fabriko agronomas, direktoriaus pavaduotojas, 1994–2000 m. ūkininkas, 2000–2002 m. Kuršėnų kaimiškosios seniūnijos seniūnas. 2002–2011 m. Šiaulių rajono savivaldybės Žemės ūkio skyriaus vedėjas, 2011–2015 m. Šiaulių rajono savivaldybės mero pavaduotojas.

Nuo 2015 m. Šiaulių rajono meras.

Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Šiaulių rajono skyriaus narys.

2000 m., 2003 m., 2007 m. (mandato atsisakė) ir nuo 2011 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys. 

Apdovanotas LR žemės ūkio ministerijos padėkos raštu. Lietuvos mėsinių galvijų augintojų ir gerintojų asociacijos prezidentas, Micaičių bendruomenės pirmininkas.

2015 m. išrinktas Šiaulių rajono meru. 2019 m. perrinktas antrai kadencijai.

2020 m. kovo 18 d. sustabdytas girtas prie vairo.

Sutuoktinė Birutė, vaikai Viktė, Mindaugas.

Šaltiniai  

Šiaulių rajono politikai
Lietuvos agronomai
Lietuvos savivaldybių seniūnai