joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Managva

Managva () – Nikaragvos sostinė ir didžiausias miestas. 1,05 mln. gyventojų (2019). Viena iš šilčiausių Centrinės Amerikos sostinių, ji yra tik 50 m aukštyje virš jūros lygio, prie pietinio Managvos ežero kranto. Tai šalies komercinis ir kultūros centras. Jame yra daug maisto apdirbimo, baldų gamybos, metalo apdirbimo, tekstilės įmonių, yra aliejaus rafinavimo fabrikas. Netoli miesto auginama kavamedžiai, kukurūzai ir medvilnė; cukranendrės, ryžiai, sorgas auginami rečiau. Managva turi gerą susisiekimą geležinkeliu ir automagistralėmis su Korinto (Corinto) uostu, Leono (León) ir Granados (Granada) miestais. Panamerikos magistralė ir tarptautinis oro uostas jungia Managvą su kitais Centrinės ir Šiaurės Amerikos miestais.

Mieste yra Darijo parkas (Darío Park), pavadintas žymaus Nikaragvos poeto Rubeno Darijo (Rubén Darío) garbei; Nacionaliniai rūmai; XX a. katedra. 1952 m. Managvos universitetas tapo Nacionalinio Nikaragvos universiteto dalimi. Mieste taip pat yra Centrinės Amerikos (įkurtas 1961 m.) ir politechnikos (įkurtas 1968 m.; universiteto statusą įgijo 1978 m.) universitetai.

Istorija 

Managvos teritorijoje indėnai gyvena nuo 12 tūkst. m. pr. m. e. 

Ispanų kolonizavimo laikotarpiu Managva buvo laikoma indėnų miestu, kuris turėjo mažiau svarbos nei tuomet ispaniški Nikaragvos miestai Leonas ir Granada. Tačiau nuolatinė tarpusavio konkurencija tarp pastarųjų dviejų miestų sąlygojo tai, kad 1857 m. kaip kompromisas sostine buvo paskelbta būtent Managva. Didelė Managvos dalis buvo atstatyta po 1931 metų, kai miestą nusiaubė žemės drebėjimas ir didžiulis gaisras. Po smarkaus 1972 m. žemės drebėjimo, verslo kvartalas buvo perstatytas 6 km į pietryčius nuo miesto centro. Per Nikaragvos revoliuciją Managvoje 1978–1979 m. aršiai kovojo Somosos režimo ir sandinistų pajėgos, ypač lūšnynuose.

1998 m. miestą nusiaubė uraganas Mičas.

Sportas 
 Juventus Managua (futbolo klubas);
 Estadio Olímpico del IND Managua (stadionas);
 Dennis Martínez nacionalinis stadionas

Miestai partneriai 
Managvos miestai partneriai

 Amsterdamas, Nyderlandai
 Karakasas, Venezuela
 Kuritiba, Brazilija
 Havana, Kuba
 Los Andželas, JAV
 Majamis, JAV
 Panama, Panama
 Kitas, Ekvadoras
 Reusas, Ispanija
 Rio de Žaneiras, Brazilija
 San Salvadoras, El Salvadoras
 Santo Domingas, Dominikos Respublika
 Santjagas, Čilė
 Taipėjus, Taivanas
 Valencija, Ispanija
 Lima, Peru

Galerija

Išnašos 

Milijoniniai miestai
Sostinės
Nikaragvos miestai
Žemalė

Žemalė – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, už 10 km į vakarus nuo Tirkšlių. Seniūnaitijos centras. Urbanistikos paminklas. Stovi Žemalės Viešpaties Apsireiškimo Švč. Mergelei Marijai bažnyčia (pastatyta 1826 m.), veikia Žemalės pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-89061). Pro kaimą teka kairysis Šerkšnės intakas Žemalupis.

Etimologija 

Bronius Kviklys manė, kad gyvenvietė pavadinta pro ją tekančio upelio Žemalupio vardu, nes kaimas kūrėsi iškirtus mišką prie Žemalės upelio į rytus nuo dvaro sodybos. Upelio pavadinimas palaipsniui pasikeitė, siekiant jo vardą atskirti nuo gyvenvietės vardo. Kazimieras Būga manė, kad Žemalė yra kuršiškas vietovardis. Galimas dalykas, kad jis sudarytas iš bendrinio žodžio žemė ir žemaitiškos priesagos -alė, taip pat būdingos Kuršo vietovardžiams.

Istorija 

Žemalės kaimas pirmą kartą paminėtas 1554 m. Tada kaimui atmatuoti 57 valakai žemės, iš kurių 40 paskirta valstiečiams.

1568 m. Lietuvos didžiosios kunigaikštijos valdovas Žygimantas Augustas Žemalės kaimą padovanojo Žemaičių seniūnui Jonui Jeronimui Chodkevičiui. Po jo mirties 1579 m. Žemalę paveldėjo sūnus Jonas Karolis Chodkevičius. Šis 1595 m. už paskolintus pinigus Žemalę įkeitė Palangos ir Gargždų seniūnei Elenai Vainienei, todėl buvo surašytas šio kaimo inventorius. Inventoriuje nurodyta, kad Žemalėje veikė dvi karčemos, gyveno siuvėjas, kalvis, valstiečiai už kiekvieną valaką privalėjo mokėti po tris kapas grašių, duoti pyliavą.

Vėliau Žemalė atiteko Sapiegoms. LDK maršalka Jonas Stanislovas Sapiega pagal 1633 m. birželio 22 d. aktą Žemalės kaimą pardavė bajorui Vilhelmui Berberijui, kuris čia pastatydino dvarą.

1713 m. Žemalei suteikta miestelio privilegija. 1752 m. pastatyta pirmoji Žemalės bažnyčia, nuo 1765 m. iki XIX a. pradžios čia veikė parapinė mokykla.

Sovietmečiu Žemalė buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

|}

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Kazys Erkumas (1859–1946), knygnešys;
 Ramutis Balčiūnas (1934–2009), dirigentas.

Šaltiniai

Literatūra 
 Žemalė – meilė mūsų (sud. Jonas Laurinavičius). – Kaišiadorys: Kaišiadorių literatų klubas „Gija“, 2004. – 43 p.: iliustr. – ISBN 9955-565-10-1
 Žemalė – D. Poškos gimtasis kraštas (sud. Povilas Šverebas, Rimantas Skeivys). – Vilnius: Vilniaus dailės akademijos leidykla, 2006. – 270 p.: iliustr. – ISBN 9955-624-64-7

Nuorodos 
 

Mažeikių rajono savivaldybės gyvenvietės
Lietuvos urbanistikos paminklai
Amunetė

Egiptiečių mitologijoje Amunetė („paslėptoji“) – moteriškoji Amono antrininkė. Ji buvo viena iš pirmapradžių Hermopolio Ogdoad aštuonių dievų grupės. Amunetė buvo oro sudievinimas. Kaip ir visos Ogdoad deivės, vaizduojama kaip gyvatė arba moteris su gyvatės galva.

Išaugus deivės svarbai tapo moteriškuoju Atumo pavidalu, buvo tapatinama su Jusazete (), Atumo šešėliu. Buvo vadinama kūrimo motina, valdžiusia medį, iš kurio pasirodė gyvybė.
Vardas „paslėptoji“ siejamas su pomirtiniu pasauliu, ji sutikdavo numirusius. Todėl dažnai vaizduojama kaip moteris su hieroglifu „vakarai“ ant galvos.

Vėliau tapo identifikuojama kaip atskira deivė ir tapo Amono žmona. Tačiau liko oro deive, todėl buvo vaizduojama kaip sparnuota deivė, moteris su vanagu, ar stručio plunksnomis pasipuošusi galvą.

Vėliau Amunetę pakeitė Muta, kuri tapo Amono žmona, o Amunetė tapo Jabetės, mėnulio personifikacijos, meiluže. Buvo dažnai vaizduojama ant kapų, karstų ir sarkofagų.

Garbinta Tėbuose kartu su Amonu ir Muta, vakariniuose Deltos rajonuose Memfyje, Abidose.

Egiptiečių dievai

et:Ament
Epiornis

Epiornis (Aepyornis maximus) – išnykęs epiornitų (Aepyornithidae) šeimos stambiausias neskraidantis paukštis.

Aukštis iki 3 m, svoris iki 400 kg. Turėjo tripirštes kojas. Jos buvo labai masyvios, kaip dramblio. Dubuo buvo platus, o krūtinkaulis neturėjo keteros.

Gyveno tropiniuose Madagaskaro miškuose. Dėjo didelius kiaušinius, 34x22 cm dydžio. Paukščius medžiojo vietos gyventojai, todėl galutinai išnaikinti XVIII a.

Šaltiniai
 Mačionis A., Stuburinių zoologija. Vilnius: Mokslas. 1989. 214 psl. ISBN 5-420-00277-9

Priešistoriniai paukščiai
Beketeriai paukščiai
Vėjo nublokšti (1939 filmas)

Vėjo nublokšti () – filmas apie meilės ir nuotykių istoriją tarp pietinės JAV plantacijos savininko dukters Scarlett O'Hara (akt. Vivien Leigh) ir atsitiktinai atvykusio į plantaciją Rhett’o Batlerio (akt. Clark Gable), JAV pilietinio karo įvykių fone. Filmas sukurtas pagal 1936 m. išleistą Margaret Mitchell to paties pavadinimo romaną. 

Pagrindinio vaidmens atlikėja Vivien Leigh  buvo atrinkta iš daugiau kaip 2000 kandidačių, Clark Gable (Rhett’o vaidmuo), buvo išrinktas bendru Amerikos žiūrovų balsavimu. Kai pirmą kartą per JAV televiziją buvo parodytas šis filmas 1979 m., auditoriją sudarė apie 130 mln. žiūrovų. Kino teatras „Skrijn“ (Atlanta, JAV), nuo 1939 m. gruodžio 15 d. du kartus per dieną rodo šį filmą.

Filmo režisieriai: George Cukor, Victor Fleming, Sam Wood.

Aktoriai 

Vaidmenis atliko:

 Vivien Leigh
 Clark Gable
 Leslie Howard
 Olivia de Havilland
 Hattie McDaniel
 Ward Bond
 Victor Jory
 Thomas Mitchell
 Olivia de Havilland
 Barbara O’Neil
 Laura Hope Crews
 Hattie McDaniel
 Ona Munson
 Harry Davenport
 Ann Rutherford
 Evelyn Keys
 Carroll Nye
 Paul Hurst
 Isabel Jewell
 Cliff Edwards
 Butterfly McQueen
 Rand Brooks
 Eddie Anderson
 Oscar Polk
 Jane Darwell
 William Bakewell
 Violet Kemble-Cooper
 Eric Linden
 George Reeves

Apdovanojimai 
 Oskarai
 Geriausias filmas (Best Picture) – David O. Selznick, prodiuseris
 Geriausia pagrindinio vaidmens atlikėja (Best Actress in a Leading Role) – Vivien Leigh
 Geriausia antraeilio vaidmens aktorė (Best Actress in a Supporting Role) – Hattie McDaniel
 Geriausia meno režisūra – Lyle R. Wheeler
 Geriausia kinematografija, spalvota – Ernest Haller, and Ray Rennahan
 Geriausia režisūra (Best Director) – Victor Fleming
 Geriausias montažas (Best Film Editing) – Hal C. Kern, and James E. Newcom
 Geriausias scenarijus – Sidney Howard
 Garbės apdovanojimas – William Cameron Menzies
 Techninio pasiekimo apdovanojimas – Don Musgrave

 Oskarų nominacijos
 Geriausias pagrindinio vaidmens atlikėjas (Best Actor in a Leading Role) – Clark Gable
 Geriausia antraeilio vaidmens aktorė (Best Actress in a Supporting Role) – Olivia de Havilland
 Geriausi specialieji efektai – Fred Albin (garsas), Jack Cosgrove (fotografija), ir Arthur Johns (garsas)
 Geriausia muzika, bendras įvertinimas – Max Steiner
 Geriausias garsas, įrašymas – Thomas T. Moulton (Samuel Goldwyn SSD)

1939 filmai
Dramos
Romantiniai filmai
JAV filmai
Epiornitai

Epiornitai (Aepyornithidae) – išnykusių paukščių šeima. Labai stambūs, beveik visai redukuotais sparnais paukščiai. Gyveno Madagaskare. Jų giminystės ryšiai su kitų būrių paukščiais iki šiol neaiškūs.

Žinomiausia šio būrio paukščių rūšis – epiornis (Aepyornis maximus).

Šaltiniai
 Mačionis A., Stuburinių zoologija. Vilnius: Mokslas. 1989. 214 psl. ISBN 5-420-00277-9

Priešistoriniai paukščiai
Alksnėnai (Vilkaviškis)

Alksnėnai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės rytus nuo Vilkaviškio, 6 km į vakarus nuo Pilviškių, prie kelių  ir  sankryžos, apie 1,5 km nuo Kauno-Kybartai geležinkelio linijos. Seniūnaitijos centras. Stovi medinė Švč. M. Marijos ėmimo į dangų bažnyčia (nuo 1925 m.), veikia Sūdavos mokyklos skyrius, paštas (LT-70081). Alksnėnų geležinkelio stotis ir biblioteka yra Stirnėnuose, už 1 km į pietryčius nuo kaimo.

Gyventojai

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 
 

Vilkaviškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Žalpiai

Žalpiai – miestelis Kelmės rajono savivaldybėje, į pietus nuo Kelmės, prie vieškelio Lioliai–Viduklė. Seniūnaitijos centras. Stovi Žalpių Šv. Benedikto bažnyčia (pastatyta 1928 m.), Jono Garalevičiaus kapo koplyčia (1934 m.), yra biblioteka, paštas (LT-86020). Kiek į pietus stovėjo Žalpių dvaras. Buvusioje Žalpių mokykloje įrengtas kraštotyros muziejus. Saugomas Žalpių alkakalnis, dar vadinamas Koplyčkalniu.

Etimologija 

Miestelis įsikūręs prie Žalpės upelio – nuo jo ir kilo miestelio vardas (vandenvardinis vietovardis).

Istorija 

1616–1621 m. kaimas priklausė Raseinių reformatams. 1714 m. Žalpių dvaro savininkas Plusčiauskas pastatė medinę koplyčią, priklausiusią Viduklės parapijai. Pirmojo pasaulinio karo metu veikė slaptas jaunimo ratelis, kurio tikslas buvo „Neprigulminga Lietuva“, vėliau šis ratelis perorganizuotas į šaulių kuopą.

Priešais bažnyčią, kitoje gatvės pusėje esančiose Žalpių kapinėse savo pastatytoje kapo koplyčioje palaidotas žymus vargonų meistras Jonas Garalevičius (1871–1943), pirmojo rajone Šaulių būrio vadas 1919-1940, tremtinys Stasys Danusas (1889-1959).

Buvusiame dvare 1923 m. veikė Žalpių mokykla, pašto agentūra ir pieninė.

|}

Gyventojai

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 
 FOTO. Žalpiai iš paukščio skrydžio. 1 dalis (2008)
 FOTO. Žalpiai iš paukščio skrydžio. 2 dalis (2009)
Palėvenėlė

Palėvenėlė – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurę nuo Kupiškio, prie Kupiškio tvenkinio (Lėvens upės praplatėjimas). Stovi mūrinė Palėvenėlės Švč. Mergelės Marijos bažnyčia (nuo 1803 m.), yra Palėvenėlės pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-40046), 2 parduotuvės. Praeina kelias .

Istorija 

1769 m. pastatyta koplyčia, 1803 m. bažnyčia. XIX–XX a. pr. buvo Palėvenėlės dvaras. 1873 m. kaimas nukentėjo per gaisrą.

|}

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Palėvenėlėje gimė agronomas, biomedicinos mokslų daktaras Pranas Gudelis (1923–1995).

Šaltiniai 

 

Kupiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Gvatemala (miestas)

Gvatemala (, pilnas pavadinimas La Nueva Guatemala de la Asunción) – miestas Gvatemaloje, šios šalies sostinė ir didžiausias miestas. 942,3 tūkst. gyventojų (2002). Tai vienas iš pačių didžiausių miestų Centrinėje Amerikoje, Gvatemalos politinis, socialinis, kultūros ir ekonomikos centras. Miestas išsidėstęs vidurio aukštumų slėnyje, 1493 m virš jūros lygio, todėl čia vyrauja kalnų klimatas.

Gvatemalos mieste yra 5 universitetai, tarp jų – San Karloso universitetas, įkurtas 1676 m. (trečias pagal senumą Centrinėje Amerikoje), meno, verslo, profesinės ir karo mokyklos, geografijos ir istorijos draugija, muziejai. Tarp viešų pastatų taip pat pažymėtini Nacionaliniai rūmai, paštas, policijos kvartalas, valstybinis archyvas, archeologijos muziejus (jame yra saugomi ir majų civilizacijos artefaktai), nacionalinė biblioteka. 1815 m. pastatyta katedra, žymios Šv. Pranciškaus ir Šv. Dominyko bažnyčios. Yra archeologijos ir istorijos muziejai, akvedukas, turgaus aikštė, olimpinis miestelis (pastatytas 1950 m. Centrinės Amerikos olimpinių žaidynių proga).

Istorija 

Dabartinio Gvatemalos miesto ribose yra senovinis (priešklasikinis) majų miestas Kaminalchuju. Gvatemalos miestas įkurtas 1776 m., siekiant perkelti sostinę iš Antigvos, kurią smarkiai sugriovė 1773 m. žemės drebėjimas. Tai yra trečioji Gvatemalos sostinė.

1821 m. paskelbus nepriklausomybę nuo Ispanijos, miestas tapo Centrinės Amerikos federacijos sostine, o vėliau – Gvatemalos valstybės sostine. Tikrąja sostine Gvatemala tapo po 1902 m., kuomet žemės drebėjimas smarkiai nusiaubė Kecaltenangą – Gvatemalos miestą, kuriame gyveno daug kultūros ir politikos elito. Nors Gvatemalos miestas irgi buvo sudrebintas žemės drebėjimo (1917–1918 m., kai su pertraukomis jis truko net 6 savaites), tačiau ji buvo sėkmingai atstatyta.

Sostinės
Gvatemalos miestai
Jungtinės Centrinės Amerikos Provincijos

Jungtinės Centrinės Amerikos Provincijos arba Centrinės Amerikos Federacija – federacinė valstybė, gyvavusi Centrinėje Amerikoje nuo 1823 liepos iki 1840 metų, sudaryta JAV pavyzdžiu.

Istorija 

1823–1824 metais valstybė vadinta Jungtinėmis Centrinės Amerikos Provincijomis (), vėliau, pagal 1824 metų konstituciją, pervadinta į Centrinės Amerikos Federaciją ()

Federacijai priklausė Gvatemala, Salvadoras, Hondūras, Nikaragva ir Kosta Rika. XIX a. ketvirtajame dešimtmetyje sukurta papildoma Los Altos valstija, buvusi dabartinės Gvatemalos vakarinėje dalyje bei dabartinėje Meksikos Čiapaso valstijoje. Valstybė iširo po 1838–1840 metų pilietinio karo. Ji suskilo į šešias valstybes.

Šiuo metu Centrinės Amerikos šalių bendradarbiavimo tradicijas tęsia 1951 m. įkurta Centrinės Amerikos valstybių organizacija.

Istorinės valstybės
Centrinės Amerikos istorija
Kecaltenangas

Kecaltenangas ( arba Quezaltenango) – miestas pietvakarių Gvatemaloje, antras pagal dydį miestas šalyje, to paties pavadinimo departamento administracinis centras. 120,5 tūkst. gyventojų (2002). Išsidėstęs 2334 m virš jūros lygio, netoli Santa Marijos ugnikalnio (Santa María Volcano), prie Samalos upės. Prekybos taškas tarp Gvatemalos pajūrio ir aukštumų regionų, yra tekstilės, alaus varymo, miltų gamybos fabrikai. Mieste vyrauja neoklasikinė architektūra. Yra keletas universiteto fakultetų, kuriuose mokėsi daug žymių Gvatemalos mokslininkų, menininkų ir muzikantų. Su sostine Gvatemala miestas sujungtas automagistrale (70 km į rytus).

Istorija 
1524 m. Kecaltenango apylinkėse ispanų konkistadorai nukariavo indėnų kičių gentį. Prieš užkariavimą miestas buvo Kičės karalystės sostinė. 1902 m. miestą sugriovė žemės drebėjimas.

Pavadinimo kilmė 
Miestas pavadintas indėnų švento paukščio kecalio garbei.

Miestų partnerystė 

  Turinas, Italija
  Trumsė, Norvegija
  Livermorė, JAV
  Kampečė, Kampečė, Meksika

Šaltiniai 

Gvatemalos miestai
Aidahas

Aidahas () – 43-oji JAV valstija, ja tapusi 1890 m. liepos 3 d. Sostinė ir didžiausias miestas – Boisė (). 216,9 tūkst. km²; 1,68 mln. gyventojų (2016). Aidaho valstijos pravardė „Brangakmenių valstija“ dėl joje esančių naudingų iškasenų. Valstijos moto Esto Perpetua (lot. „Tebūnie, tai amžina“).

Istorija 

Žmonės šias vietas apgyvendinę jau daugiau nei 14 tūkst metų. Iki 1846 metų priklausė Anglijai, vėliau JAV. Pirmos organizuotos gyvenvietės įkurtos apie 1860 metus. Teritoriją norėta padalinti Nevados ir Vašingtono, bet 1890 pasiekė valstijos statusą. Garsėjo kaip kalnakasybos, turizmo ir žemdirbystės valstija. Dabar ketvirtadalį pajamų gauna iš mokslo ir technologijų srities.

Geografija 

Aidahas ribojasi su Vašingtono, Oregono, Nevados, Jutos, Montanos, Vajomingo valstijomis ir Kanados Britų Kolumbija. Reljefas nelygus, retai kur apgyvendintas. Uoliniuose kalnuose daugybė resursų. Gyvačių upė teka pro Helso kanijoną. Gamtina Nacionalinė vieta yra paskirta „Menulio Kraterių Nacionalinis Monumentas“ (Craters of the Moon National Monument and Preserve).

Didžiausios Aidaho upės: Gyvačių upė (), Skaidriavandenė upė () ir Lašišų upė ().

Aidaho aukščiausia vieta Boraho viršūnė (3862 m). Žemiausia vieta Levistonas () (217 m).

Rytų Aidahe yra „Aidaho Nacionalinė Laboratorija“ („Idaho National Laboratory“), kurios istorijoje buvo virš 50 branduolinių reaktorių naudojami branduolinės energijos tyrimams.

Klimatas 

Klimatas žemyninis, nors vis tiek jam daro įtaką Ramusis vandenynas. Skirtingose valstijos vietose klimatas skiriasi. Žiemos sausokos šaltos, vasaros drėgnos, karštos (iki 38 °C).

Demografija

Religija 

2004 metų apklausos duomenimis

 Krikščionys – 65 %
 Protestantai – 29,3 %
 Mormonai – 22,8 %
 Katalikai – 14,3 %
 Netikintys – 20 %
 Kiti – 7,2 %

Ekonomika 

2004 metais valstija uždirbo 43,6 milijardų dolerių. Valstijos ekonomikoje svarbus vaidmuo tenka žemės ūkiui, čia užauginama beveik trečdalis visų JAV bulvių.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

JAV valstijos
Ajova

Ajova () – 29-oji JAV valstija, tapusi ja 1846 m. gruodžio 28 d. Plotas – 145,7 tūkst. km². Sostinė – De Moinas.

Didžiausi miestai 

2014 m. duomenys

 De Moinas (209 220 gyv.)
 Sidar Rapidsas (129 195 gyv.)
 Davenportas (102 548 gyv.)
 Su Sitis (82 517 gyv.)
 Ajova Sitis (73 415 gyv.)

Geografija 

Ajovą supa dvi upės: Misisipė iš rytų bei Misūris iš vakarų. Valstiją iš vakarų supa Didieji Sijūksų kalnai, iš šiaurės Ajova ribojasi su Minesota, iš pietų su Misūriu. Ajovos valstijos kraštovaizdis yra kalvotas, su lygumomis, persipinančiomis su daugeliu upių. Vietovės nežymiai eina žemyn, išskyrus kalvas valstijos šiaurės rytuose. Daug miško buvo išnaikinta kertant ir ruošiant dirvą XIX a.

Ajovos klimatas yra žemyninis. Šiaurės vakarų vėjai atšaldo orą iki -18 °C žiemą, vasarą šilto oro srovės atneša nepakeliamą karštį. Potvyniai periodiškai padaro daug žalos turtui. Vidutinis metinių kritulių kiekis yra 78,7 cm, bet dažniausiai krituliai iškrenta vasarą, dažnai dirvožemis yra išplaunamas.

Ekonomika 

Ajovos ekonomika remiasi daugiausia žemės ūkiu. Pagrindiniai verslai valstijoje yra maisto produktų apdirbimas, bei su žemės ūkiu susijusius gaminius, pvz., žemės ūkio mašinas. Auginamos kiaulės, galvijai.

Cementas yra vienas iš svarbiausių mineralinių gaminių. Mažais kiekiais kasamas gipsas, smėlis, žvyras.

Religijos 

 krikščionys – 80 %
 protestantai – 42 %
 baptistai – 9 %
 metodistai – 5 %
 liuteronai – 4 %
 kiti – 24 %
 Romos katalikai – 31 %
 mormonai – 6 %
 kiti – 1 %
 kitos religijos – 2 %
 netikintys – 18 %

Šaltiniai 

JAV valstijos
Arkanzasas

Šis straipsnis yra apie JAV valstiją. Apie upę žiūrėkite: Arkanzasas (upė)

Arkanzasas () – 25-oji JAV valstija, ja tapusi 1836 m. liepos 15 d. Sostinė – Litl Rokas. Plotas – 137,7 tūkst. km².

Istorija 
Pagrindinis straipsnis: Arkanzaso istorija

Didžiausi miestai 
2010 m. duomenys

 Litl Rokas (193 524 gyv.)
 Fort Smitas (86 209 gyv.)
 Fejetvilis (73 580 gyv.)
 Springdeilas (69 797 gyv.)
 Jonesboras (67 263 gyv.)

Geografija 
Pagrindinis straipsnis: Arkanzaso geografija

Valstijos rytinę ir pietinę dalį užima Misisipės žemumos dalis. Šiaurės vakaruose paviršius kyla į Ozarko plynaukštę, vakaruose – į Uačitos kalnus. Klimatas drėgnas, subtropinis, vasaros ilgos ir karštos, žiemos švelnios. Per metus iškrinta iki 1300 mm kritulių, būna viesulų. Didžiausios upės: Misisipė, Arkanzasas. Ozarko plynaukštėje ir Uačitos kalnuose yra ežerų. Apie pusę Arkanzaso ploto dengia miškai, daugiausia pušynai ir ąžuolynai. Yra Hot Springso nacionalinis parkas.

Ekonomika 
Pagrindinis straipsnis: Arkanzaso ekonomika

Nuo XIX a. plėtojusi žemės ūkio pramonę, dabar valstija įvairina savo pramonės asortimentą. Medvilnė yra svarbi žemės ūkio šaka, bet ją aplenkė sojų pupelės ir ryžiai. Arkanzasas tapo vienas iš pirmaujančių paukščių augintojų šalyje. Kalakutai, pieno produktai, katžuvė yra svarbūs valstijos ekonomikai.

Pagrindiniai valstijos mineralai yra bromas, nafta, gamtinės dujos, bei boksitai, pagal kuriuos valstija pirmauja šalyje.

Demografija 
Pagrindinis straipsnis: Arkanzaso demografija

Šaltiniai 

JAV valstijos
Džordžija

Džordžija () – 4-oji JAV valstija (nuo 1788 m. sausio 2 d.). Sostinė – Atlanta. Plotas – 153,9 tūkst. km².

Didžiausi miestai 

2010 m. duomenys

 Atlanta (420 003 gyv.)
 Ogasta (200 549 gyv.)
 Kolumbas (189 885 gyv.)
 Savana (136 286 gyv.)
 Atėnai (116 714 gyv.)

Ekonomika 

Nors paslaugų ir aptarnavimo sektorius užima didelę dalį valstijos ekonomikos, žemės ūkis ir gamyba taip pat išlieka svarbūs. Medvilnė, buvusi Džordžijos pagrindinis žemės ūkio produktas, dabar nusileidžia tokiems žemės ūkio produktams kaip riešutai, tabakas, kukurūzai.

Tekstilės produktų gamyba ilgą laiką išlieka tarp lyderiaujančių ekonomikos šakų. Taip pat valstijoje gaminami transporto įregimai, popierius, chemikalai, apdirbami žemės ūkio produktai. Automobilių pramonė susitelkusi ties Atlanta. Džordžija yra šalies lyderė medienos masės gamyboje. Svarbiausios valstijos mineralinės iškasenos yra molis, akmuo, marmuras, smėlis, žvyras. Valstija yra populiari tarp turistų.

Šaltiniai 

JAV valstijos
Juta

Juta () – 45-oji JAV valstija (nuo 1896 m. sausio 4 d.). Sostinė ir didžiausias miestas – Solt Leik Sitis. Plotas – 219,9 tūkst. km²; 2,95 mln. gyventojų (2015). Savo vardą Juta gavo iš Uta indėnų genties.

Istorija 
Pagrindinis straipsnis: Jutos istorija

Didžiausi miestai 

2010 m. duomenys

 Solt Leik Sitis (186 440)
 Vest Veli Sitis (129 480)
 Provas (112 488)
 Vakarų Džordanas (103 712)
 Oremas (88 328)

Geografija 
Žymiausi lankytini objektai:
 Didysis Druskos ežeras ()
 Didžiojo Druskos ežero dykuma ()
 Bonevilio druskožemiai ()
 Vosačo kalnagūbris – aukščiausias kalnas Nebo ()
 Kapitolijaus rifo nacionalinis parkas ()
 Arkų nacionalinis parkas ()
 Kanjonų žemės nacionalinis parkas ()
 Braiso kanjono nacionalinis parkas ()
 Siono nacionalinis parkas ()
 Kolorado upė teka per pietryčių Jutą
 Pauelo tvenkinys (); Glen kanjono užtvanka yra Arizonoje tik už Jutos-Arizonos ribos.
 Monumento slėnis () ant Jutos-Arizonos ribos
 Raudonasis kanjonas
 Mažesnė dalis navahų tautos žemės ant pietryčių ribos su Arizona
 Keturių valstijų kampų sutikimas: Juta, Arizona, Naujoji Meksika, ir Koloradas.

Kolorado upė ir jos intakai išgraužė daug kanjonų pietų Jutoje.

Ekonomika 

Dirbamos žemės nėra mažai, dėl mažo valstijos ploto. Pagrindiniai žemės ūkio produktai yra kukurūzai, miežiai, kviečiai, tačiau dauguma valstijos pajamų iš žemės ūkio gaunama iš gyvulių ir jų produktų.

Dauguma valstijos gyventojų dirba kalnakasybos srityje. Daugiausia kasamas varis, mažesniais kiekiais auksas, molibdenas, magnis.

Dabar Jutos valstija yra aviacijos tyrimų, raketų, erdvėlaivių, kompiuterinių technologijų, elektroninių sistemų centras. Kiti valstijos gamintojai apdirba maisto produktus, gamina įvairius mechanizmus, kurą. Turizmas vis daugiau vietos užima valstijos ekonomikoje.

Vaizdai

Nuorodos 

 Jutos topografinis žemėlapis

Šaltiniai 

JAV valstijos
Koloradas (valstija)

Koloradas () – 38-oji JAV valstija (nuo 1876 m. rugpjūčio 1 d.). Sostinė – Denveris. Plotas – 268,4 tūkst. km².

Geografija 
Koloradas yra viena iš keturių Keturių Kampų regionui priklausančių valstijų. Per valstiją driekiasi Uoliniai kalnai, kurių aukščiausioji viršūnė – Elberto kalnas (4401 m) – yra Kolorade. Iš Uolinių kalnų regiono išteka Koloradas, Platas, Arkanzasas, Grandė.

Daugiausia kritulių, ypač žiemą, iškrenta vakarinėje kalnuotoje Kolorado dalyje. Tuo tarpu rytinė, lygumų dalis, jų tiek negauna, kadangi Uoliniai kalnai sulaiko drėgnus vėjus iš vakarų.

Ekonomika 
Žemės ūkis, ypač augantys galvijų ir avių skaičiai, yra ekonomiškai svarbūs valstijai. Auginami kviečiai, kukurūzai, cukriniai runkeliai. Maisto produktų apdirbimas yra viena iš svarbiausių valstijos ekonomikos šakų. Kitos valstijos ekonomikos šakos yra kompiuterinės įrangos, aviacijos, transporto, elektrinės įrangos gamyba. Gaminami chemikalai, mediena. Federalinės tarnybos, tokios kaip armijos ir karinio oro laivyno, kalėjimai daug prisideda prie valstijos ekonomikos.

Turizmas taip pat prisideda prie valstijos ekonomikos. Valstijos klimatas, istorinės, poilsinės vietos pritraukia daug turistų.

Daugiausia valstijoje iškasama anglies, naftos, molibdeno, smėlio, žvyro ir urano. Auksas daugiau nebekasamas. Yra didelių anglies ir naftos telkinių.

Gyventojai

Didžiausi miestai 
2010 m. duomenys
 Denveris (600 158 gyv.)
 Kolorado Springsas (416 427 gyv.)
 Aurora (325 078 gyv.)
 Fort Kolinsas (143 986 gyv.)
 Leikvudas (142 980 gyv.)

Šaltiniai 

JAV valstijos
Minesota

Minesota () – 32-oji JAV valstija (nuo 1858 m. gegužės 11 d.). Sostinė – Sent Polas, didžiausias miestas – Mineapolis. Valstijos plotas – 225,1 tūkst. km².

Valstija įkurta 1858 m. iš rytinės Minesotos Teritorijos dalies ir nedidelės Vinskonsino teritorijos dalies. Du trečdaliai valstijos gyventojų gyvena vadinamajame „Twin Cities“ – Mineapolio ir Sent Polo aglomeracijoje, čia įsikūrusios ir stambesnių įmonių centrinės būstinės. Likusią valstijos dalį sudaro vakarinės dalies prerijos, šiais laikais naudojamos intensyviai žemdirbystei; miškinga pietryčių zona, praktiškai iškirsta ir naudojama žemdirbystei; mažiau apgyvendinta šiaurinė dalis, kurioje vystoma kalnakasyba, miškininkystė ir turizmas. Didžioji dalis gyventojų yra kilę iš Šiaurės Europos (ypač norvegų ir švedų) ir vokiečių imigrantų, tačiau per pastaruosius dešimtmečius etninė įvairovė išaugo valstijai pasipildžius naujais imigrantais iš Afrikos, Azijos ir Lotynų Amerikos.

Geografija 

Minesota yra šiauriausia JAV valstija po Aliaskos. Jos dalis, vadinama „Northwest Angle“ yra vienintelė pagrindinės JAV dalies vieta, esanti šiauriau 49 laipsnių platumos. Valstijos šiaurės rytų dalis siekia Aukštutinio ežero krantus.

Didžiausi miestai 

2010 m. duomenys

 Mineapolis (382,578 gyv.)
 Sent Polas (285,068 gyv.)
 Ročesteris (106,769 gyv.)
 Dulutas (86,265 gyv.)
 Blumingtonas (82,893 gyv.)

Ekonomika 

Minesotos valstija yra viena iš didžiausių geležies rūdos gavėjų šalyje. Granito, smėlio, žvyro gamyba valstijoje taip pat yra viena iš pirmųjų šalyje. Kviečiai, anksčiau buvę pagrindinis Minesotos žemės ūkio kultūra, dabar yra lenkiami tokių kultūrų kaip kukurūzai, sojų pupelės, galvijai.

5-ame dešimtmetyje gamyba pralenkė žemės ūkį, kaip pagrindinė pelno nešėja. Pagrindiniai pramonės produktai valstijoje yra įvairūs įrengimai, elektronikos, popieriaus, stiklo, molio, akmens produktai, chemikalai.

Prie Minesotos pramonės klestėjimo prisideda upės, kurios yra gerai išvystytos netoli pramonės centrų.

Šaltiniai 

JAV valstijos
Nebraska

Nebraska () – 37-oji JAV valstija (nuo 1867 m. kovo 1 d.). Sostinė – Linkolnas, didžiausias miestas – Omaha. Plotas – 200,4 tūkst. km².

Istorija 
1541 m. ispanas Francisco Vasquez de Coronado ištyrinėjo vietoves. Prancūzai regioną kontroliavo 1700–1763 m. laikotarpyje, po to jis buvo perleistas Ispanijai. 1803 m. Nebraska tapo JAV teritorija po Luizianos pirkimo sutarties pasirašymo. Tarp 1804–1806 m. M. Lewis ir W. Clark ištyrė dalį Nebraskos ir 1823 m. įkūrė Belevuės gyvenvietę. 1867 m. kovo 1 d. valstija buvo įtraukta į JAV sudėtį.

Geografija 
Nebraskos klimatas kontinentinis. Rytuose kritulių daugiau nei vakaruose. Valstijoje vyrauja lygumos. Per valstiją teka Misūrio, taip pat sekli Plato upė, kurią suformuoja Šiaurės ir Pietų Plato upės. Pagal gyventojų skaičių valstija yra 43-a iš 50-ies. Nemažai teritorijų priklauso Nacionalinei parkų tarnybai. Vienas jų – Agato fosilijų klodai.

Ekonomika 
Žemės ūkis yra pagrindinė Nebraskos ekonomikos šaka. Pagrindiniai žemės ūkio produktai yra galvijai, kiaulės, kukurūzai, sojos pupelės, kviečiai. Kviečiai auginami pietvakarių plynaukštėje, o cukriniai runkeliai auginami netoli Plato upės. Nebraskos universitetas remia žemės ūkio bandymų stotis šalyje. Nebraskoje aktyviai sodinami miškai.

Didžiausia Nebraskos pramonės šaka yra žemės ūkio produktų apdirbimas. Taip pat svarbi elektrinių įrengimų gamyba, naftos pramonė. Omaha ir Linkolnas yra draudimo bendrovių ir telekomunikacijų centrai.

Gyventojai

Didžiausi miestai 
2010 m. duomenys
 Omaha (408,958 gyv.)
 Linkolnas (258,379 gyv.)
 Belvju (50,137 gyv.)
 Grand Ailandas (48,520 gyv.)
 Kernis (30,787 gyv.)

Šaltiniai 

JAV valstijos
Leipcigas

Leipcigas () – miestas rytinėje Vokietijoje, Saksonijos žemėje. Ties Leipcigu suteka trys upės: Pleisė (Pleisse), Partė (Parthe) ir Baltasis Elsteris (Weisse Elster). Miestas garsėja savo mugėmis, kurios vyksta kas dvejus metus specialiose parodų salėse (bendras plotas 9,7 ha) ir sukviečia tūkstančius lankytojų.

Istorija 
Nuo XVIII a. iki Antrojo pasaulinio karo Leipcigas buvo Vokietijos knygų spausdinimo centras. Taip pat išvystyta spaudos reikmenų pramonė, tiksliųjų instrumentų gamyba, alaus varymas, tekstilės ir muzikos instrumentų pramonė. Leipcigui kartais suteikiama Mažojo Paryžiaus arba Pleisės Atėnų pravardė, kadangi jame nuo XVIII a. vystėsi klasikinė vokiečių literatūra. Leipcigo universitete (įkurtas 1409 m.) studijavo filosofas Johanas Gotlybas Fichtė, poetas Johanas Volfgangas Gėtė, kompozitoriai Robertas Šumanas ir Johanas Sebastianas Bachas. Nuo 1723 iki 1750 m. J. S. Bachas vadovavo Leipcigo Šv. Tomo bažnyčios chorui; šioje bažnyčioje kompozitorius ir buvo palaidotas. 1835–1847 m. Leipcige koncertus organizavo kompozitorius Feliksas Mendelsonas. Šiame mieste yra gimę filosofas Gotfrydas Vilhelmas Leibnicas ir kompozitorius Richardas Vagneris. Leipcigo orkestras, turintis 200 muzikantų, laikomas vienu geriausių pasaulyje.

XIII a. pastatyta Pleisės pilis (Pleissenburg), kurioje 1519 m. aršiai diskutavo Martynas Liuteris ir Romos katalikų teologas Johanas Ekas (Johann Eck). Pilies vietoje dabar yra rotušė.

Pavadinimo kilmė 
Leipcigo miesto pavadinimas yra slaviškos kilmės: senoviškas miesto pavadinimas Lipsk yra kilęs nuo liepos medžio (lipa). Sorbai dar ir dabar Leipcigą vadina šiuo pavadinimu.

Sportas 
Mieste 2006 m. vyko XVIII pasaulio futbolo čempionatas. Futbolo klubai:
 FC Sachsen Leipzig
 FC Lokomotive Leipzig
 Leipzig XI
 SC Wacker Leipzig
 SpVgg 1899 Leipzig
 Vorwarts Leipzig

Taip pat skaityti 
 Europos didžiausių miestų sąrašas

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficialus Leipcigo miesto tinklalapis (vokiečių, anglų, prancūzų, lenkų ir ispanų k.)
 Leipcigo renginių kalendorius
 Žinynas apie Leipcigą (Leipzig-Lexikon)
 Istorinės miesto nuotraukos
Oregonas

Oregonas () – 33-oji JAV valstija (nuo 1859 m. vasario 14 d.). Sostinė – Salemas. Plotas – 254,8 tūkst. km².

Didžiausi miestai 

2010 m. duomenys

 Portlandas (583 776 gyv.)
 Judžinas (156 185 gyv.)
 Salemas (154 637 gyv.)
 Grešamas (105 594 gyv.)
 Hilsboras (91 611 gyv.)

Ekonomika 

Valstija daugiausia uždirba iš žemės ūkio produktų, galvijų, pieno produktų. Valstija pirmauja pagal šparaginių pupelių, pipirmėčių, brokolių, žemuogių užauginamus kiekius. Valstija taip pat gauna pelno iš miškų ūkio. Kiti valstijos produktai yra popierius, įvairūs mechanizmai.

Šaltiniai 

JAV valstijos
Pietų Dakota

Pietų Dakota () – 40-oji JAV valstija (nuo 1889 m. lapkričio 2 d.). Sostinė – Piras (Pierre). Plotas – 199,7 tūkst. km²; 895 tūkst. gyventojų (2021 m.).

Didžiausi miestai 

2010 m. duomenys

 Su Folsas (153 888 gyv.)
 Rapid Sitis (67 956 gyv.)
 Aberdinas (26 091 gyv.)
 Brukingsas (22 056 gyv.)
 Votertaunas (21 482 gyv.)

Ekonomika 

Beveik viena trečioji valstijos priklauso įvairioms indėnų gentims. Daugumoje likusių teritorijų įsikūrę dideli ūkiai, kuriuose auginami galvijai, avys. Pagrindiniai Pietų Dakotos žemės ūkio produktai auginami pardavimui yra sojų pupelės, kviečiai, avižos, miežiai, kukurūzai, taip pat auginamos saulėgrąžos, sorgai. Nors valstijoje yra ir keletas kitų ekonomikos šakų, tokių kaip elektronikos pramonė, didelę dalį Pietų Dakotos ekonomikos užima mėsos gamyba, žemės ūkio produktų apdirbimas. Valstijos svarbiausias mineralas yra auksas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficialus Pietų Dakotos puslapis
 Pietų Dakotos profilis

JAV valstijos
Šiaurės Dakota

Šiaurės Dakota () – 39-oji JAV valstija (nuo 1889 m. lapkričio 2 d.), esanti JAV Vidurio Vakarų regione. Išsidėsčiusi prie Kanados sienos, maždaug pusiaukelėje tarp Ramiojo vandenyno ir Didžiųjų ežerų. Šiaurės Dakota yra 19-oje vietoje tarp didžiausių JAV valstijų pagal plotą ir trečioje vietoje nuo galo pagal gyventojų skaičių. Šiaurės Dakota buvo atskirta nuo Dakotos teritorijos ir įtraukta į JAV sudėtį 1889 m. lapkričio 2 d., tuo pat metu kaip ir Pietų Dakota. Valstijos sostinė – Bismarkas, didžiausias miestas – Fargas. Pagrindiniai valstijos universitetai įsikūrę Grand Forkse ir Farge. Šiaurės Dakotoje yra JAV karinių oro pajėgų bazių, kurios veikia Grand Forkse ir Minote.

Geografija 
Šiaurės Dakota yra JAV Vidurio Vakarų regione. Iš rytų ribojasi su Minesota, iš pietų su Pietų Dakota, iš vakarų su Montana bei iš šiaurės su Kanados provincijomis Saskačevanu ir Manitoba. Šiaurės Dakotos plotas 183 108 km², ji 19-ta tarp didžiausių valstijų. Vakarinėje valstijos dalyje vyrauja kalvotos Didžiosios lygumos. Aukščiausias taškas yra White Butte (1069 m), esantis Teodoro Ruzvelto nacionaliniame parke.

Didžiausi miestai 

2010 m. duomenys

 Fargas (105 549 gyv.)
 Bismarkas (61 272 gyv.)
 Grand Forksas (52 838 gyv.)
 Minotas (40 888 gyv.)
 Vakarų Fargas (25 830 gyv.)

Ekonomika 
Žemės ūkis yra pagrindinė Šiaurės Dakotos ekonomikos šaka. Šiaurės vakarų dalyje yra naftos, kuri buvo atrasta 1951 m. ir dabar ji yra viena iš pagrindinių valstijos produktų. Taip pat yra gamtinių dujų išteklių. Valstijos vakaruose yra rausvųjų anglių, molio.

Šaltiniai 

JAV valstijos
Vašingtonas (valstija)

Vašingtonas () – JAV valstija, esanti Jungtinių Valstijų Ramiojo vandenyno šiaurės vakarų regione, į pietus nuo Britų Kolumbijos provincijos, į šiaurę nuo Oregono ir į vakarus nuo Aidaho. Vašingtonas atskilo nuo vakarinės Vašingtono teritorijos dalies, kai jos 1846 metais Oregono sutartimi atsisakė Didžioji Britanija, taip išspręsdama Oregono sienos konfliktą. 1889 metais Vašingtonas buvo priimtas į Sąjungą kaip 42 valstija.

2010 metų JAV gyventojų surašymo metu užfiksuotas Vašingtono valstijos gyventojų skaičius – 6 724 540. Apie 60 procentų visų Vašingtono valstijos gyventojų gyvena Sietlo didmiesčio zonoje – transporto, verslo ir pramonės centre, taip pat Sališo jūros Padžeto sąsiaurio regione, kurį sudaro didelis skaičius salų, gilių fjordų ir įlankų. Likusią valstijos dalį sudaro drėgnos atogrąžų girios vakaruose; kalnų grandinės vakaruose, centrinėje dalyje, šiaurės rytuose ir pietryčiuose.

Valstija pavadinta pirmojo JAV prezidento Džordžo Vašingtono garbei. Tai yra vienintelė JAV valstija pavadinta prezidento vardu. Vašingtonas dažnai yra vadinamas Vašingtono valstija (visada kartu su žodžiu „valstija” – ), kad taip būtų galima atskirti ją nuo JAV sostinės. Vašingtono valstijos ir kaimyninės Kanados pietinės Britų Kolumbijos provincijos dalies gyventojai valstiją vadina tiesiog Vašingtonu (be papildomo žodžio „valstija”), o kalbėdami apie JAV sostinę vartoja vietovardžius: Washington, D.C. arba tiesiog D.C.. Ironiška yra tai, kad Vašingtono valstijos regionas pradžioje vadinosi Kolumbija (pavadinimas kilo iš Kolumbijos upės). Tačiau siekiant išvengti painiojimo su vietovardžiu Kolumbijos apygarda, regionas buvo pervadintas.

Didžiausi miestai 

2010 m. duomenys

 Sietlas (608 660 gyv.)
 Spokeinas (208 916 gyv.)
 Takoma (198 397 gyv.)
 Vankuveris (161 791 gyv.)
 Beleviu (122 363 gyv.)

Šaltiniai 

JAV valstijos
Viskonsinas

Viskonsinas () – 30-oji JAV valstija (nuo 1848 m. gegužės 29 d.). Sostinė – Madisonas, didžiausias miestas – Milvokis. Plotas – 169,6 tūkst. km²; 5,89 mln. gyventojų (2021 m.).

Didžiausi miestai 

2010 m. duomenys

 Milvokis (594 833 gyv.)
 Madisonas (233 209 gyv.)
 Grin Bėjus (104 057 gyv.)
 Kenoša (99 218 gyv.)
 Rasinas (78 860 gyv.)

Šaltiniai 

JAV valstijos
Gibraltaro sąsiauris

Gibraltaro sąsiauris (, ) – sąsiauris, skiriantis Europą nuo Afrikos. Sąsiauriu susijungia Atlanto vandenynas ir Viduržemio jūra. Pavadinimas kilęs nuo arabiškos frazės „Džebel Tarik“, reiškiančios „Tariko kalnas“. Tai užuomina į Umajadų berberų generolą Tariką ibn-Zijadą, vadovavusį Ispanijos užkariavimui 711 m. Jis taip pat vadinamas Gibraltaro sąsiauriais ir Strogu, pastarasis pavadinimas vėliau paplito jūreivių tarpe. Siauriausioje vietoje sąsiauris yra 13 km pločio. Gylis svyruoja nuo 300 iki 900 metrų.

Tarp abiejų sąsiaurio pusių kursuoja keltai.

Vieta 
Šiaurinėje sąsiaurio dalyje yra Ispanija ir Gibraltaras, pietinėje – Marokas ir Seuta, Ispanijos eksklavas Šiaurės Afrikoje. Jo ribos Antikoje buvo vadinamos Heraklio stulpais. Sąsiauryje yra kelios salos kaip ir Perechilio sala, į kurią pretenduoja Marokas ir Ispanija.

Šaltiniai 

Sąsiauriai
Apeninai

Apeninai arba Apeninų kalnai () – kalnų grandinė, besitęsianti nuo Italijos šiaurės iki pietų palei rytinę pakrantę. Šie kalnai „paskolino“ savo pavadinimą ir Apeninų pusiasaliui, kuris užima daugiausiai Italijos teritorijos. Apeninuose yra piečiausias ledynas Europoje Kalderono ledynas.

Kalnai nusidriekę per 1200 km. Ašinė kalnų dalis sudaryta daugiausia iš klinties, skalūnų ir smiltainio, o pakraščiai – iš nuosėdinių uolienų. Pietvakarinėje dalyje vyksta vulkaniniai reiškiniai.

Klimatas subtropinis, Viduržemio jūros tipo. Vakariniuose, pavėjiniuose šlaituose iškrenta 1000–2000 mm per metus (Ligūrijos Apeninuose – iki 3000 mm), rytiniuose šlaituose ir tarpukalnių įdubose – 600–800 mm per metus. Kalnuose prasideda Tibro, Arno ir kt. upės.

Iki 300–500 m aukščio šiaurėje ir 600–800 m pietuose, auga sodai, parkai, vynuogynai, alyvmedžių giraitės, yra natūralios augmenijos (subtropinių krūmynų, miškų) ruožų. Iki 900 m šiaurėje ir 1000–1200 m aukščio pietuose, auga mišrieji miškai (ąžuolai, pušys, kaštonai), krūmynai, pievos; aukščiau auga bukų ir spygliuočių (kėnių, pušų) miškai, o aukščiausiuose kalnagūbriuose yra subalpinių bei alpinių pievų.

Skirstymas 
Šiuolaikiniai geografai Apeninus dalija į tris dalis: šiaurinę, vidurio ir pietinę.

Šiauriniai Apeninai pasižymi švelniomis formomis, neaukštais kalnais. Šie kalnai dar skirstomi į kitas tris dalis – Ligūrijos, Toskanos ir Umbrijos Apeninus.

Vidurio Apeninuose plyti aukščiausios visų Apeninų viršukalnės. Čia yra ir Gran Saso kalnų masyvas su aukščiausia Apeninų viršukalne Korno Grandė (2912 m).

Aukščiausios pietų Apeninų viršukalnės yra šios – Mileto (2050 m) ir Polino (2248 m).

Aukščiausios Apeninų viršukalnės

Istorinis pažymėjimas 
II pasaulinio karo pabaigoje Italijos kampanijos metu Ašies pajėgos Apeninus panaudojo kaip gynybinę sieną, geriau žinomą Gotų linijos vardu. Priešinga pusė (Sąjungininkai) nesėkmingai atakavo gynybos liniją 1940-ųjų m. rugsėjį.

Šaltiniai
Sava

Sava (, , ) – upė pietryčių Europoje, dešinysis Dunojaus intakas (Juodosios jūros baseinas). Teka per Slovėniją, Kroatiją, Bosniją ir Hercegoviną (sudaro jos šiaurinę sieną) ir Serbiją.

Romos laikais upė buvo vadinama Savus. Sava dažnai laikoma šiaurine Balkanų riba.

Sava išteka iš kalnų Slovėnijoje, šiaurės vakaruose nuo Liublianos, upės pradžia laikoma dviejų upių Sava-Dolinkos ir Sava-Blochinkos santaka. Įteka į Dunojų viename iš Belgrado rajonų – Zemune.

Didžiausi intakai:
 dešinieji: Liublianica, Mirna, Krka (Slovėnija); Kupa, Una (Kroatija); Vrbasas, Bosna (Bosnijoje); Drina (Bosnijos ir Serbijos siena); Erezas, Kolubara (Serbija)
 kairieji: Kamniška Bistrica, Savinja (Slovėnija); Sutla, Krapina, Lonja (Kroatija); Bosutas (Serbija)

593 km atkarpoje nuo Sisako Kroatijoje iki Dunojaus vyksta laivyba.

Didesni miestai, per kuriuos teka ši upė:
 Zagrebas (Kroatijoje)
 Belgradas (Serbijoje)

Kroatijos upės
Serbijos upės
Slovėnijos upės
Bosnijos ir Hercegovinos upės
Tisa

Tisa (, ; ) – viena didžiausių Vidurio Europos upių, kairysis Dunojaus intakas. Išteka Ukrainoje ir teka per Vengriją, Rumuniją, Slovakiją ir Serbiją. Į Dunojų įteka Serbijos Voivodinos provincijoje.

Upės ilgis 1 358 km, baseino plotas 157 186 km².

Antikoje upė buvo žinoma kaip Tisia, o lotyniškai ši upė vadinta Tissus, Thisia, Pathissus.

Didžiausi intakai – Bodrogas, Slana, Egeris, Zadva, Somešas, Murešas.

Ukrainos upės
Vengrijos upės
Serbijos upės
Užbaigiklis (programavimas)

Užbaigiklis () – specialus objekto metodas, kurį vykdanti sistema automatiškai iškviečia, kuomet objektas nebėra pasiekiamas programos kodo (nebėra jokios nuorodos į jį).. Užbaigiklis atlieka įvairius šiuo atveju būtinus klasei specifinius veiksmus.

Skirtingai nuo destruktoriaus, kuris programos kode kviečiamas tiesiogiai, užbaigiklio iškvietimo laikas paprastai nėra apibrėžtas. Vykdanti sistema gali jį iškviesti tiek tuojau pat objektui tapus nepasiekiamu, tiek vėliau ar (jei atminties pakanka) taip ir užbaigti programos vykdymą jo neiškvietus. Neapibrėžta ir laiko trukmė nuo užbaigiklio iššaukimo iki objekto sunaikinimo. Todėl užbaigiklis blogai tinka tvarkyti greitai išsekti galintiems resursams (tinklo jungtims ir pan). Destruktoriaus neturinčiose kalbose (Java) tokie resursai kiek galima greičiau grąžinami sistemai kitokiomis programavimo konstrukcijomis (try/catch ir pan). .

Paprastai laikoma klaida tiesiogiai kviesti užbaigiklį iš vykdomos programos kodo.

Jei užbaigiklio kodas sukuria naujų nuorodų į objektą, toks objektas gali būti „prikeliamas“. Ši galimybė apsunkina šiukšlių surinktuvo darbą, nors naudojama retai. Jei po to nuorodos vėl prarandamos, kai kuriose kalbose (Java) užbaigiklis antrą kartą nebeiškviečiamas.  Kalbose kurios užbaigiklį iškviečia pakartotinai (Python) galimi „nemirtingi objektai“, neribotai ilgai išliekantys vien savo užbaigiklio sukuriamų nuorodų dėka.

Šaltiniai 

Objektinis programavimas

de:Garbage Collection#Finalisierung
Paprastoji garstytė

Paprastoji garstytė (Leptidea sinapis) – baltukų (Pieridae) šeimos drugys.

Lytinis dimorfizmas ryškus. Priekinio sparno išorinis kraštas apvalus. Pirmosios kartos patino priekinio sparno viršūnė su didele pilkai juoda dėme, patelės ši sparno dalis neryški. Antrosios kartos patino sparno viršūnė juoda. Užpakalinio sparno apačia juosva, su išilgine šviesia juosta. Išoriškai nesiskiria nuo netikrosios garstytės, tačiau lengvai atskiriama iš genitalinio aparato.
Sparno ilgis: ♂ – 18-19 mm, ♀ – 19-22 mm. 
Pirmoji karta skraido gegužės – birželio mėnesiais, o antroji – liepos – rugpjūčio mėnesiais. Gyvena pamiškėse, miško aikštelėse, pamiškių pievose. Randama visoje Lietuvoje.

Mitybiniai augalai: pelėžirnis (Lathyra sp.), paprastasis gargždenis (Lotus corniculatus), dobilas (Trifolium sp.).
Kiaušinėlius deda po vieną ant augalų. Vikšrai žali su geltona apatine šonine juosta. Lėliukės (su raudonai rudomis šoninėmis linijomis) žiemoja.
Paplitimas: Palearktika, Pietų Afrika.

Literatūra 
 Lietuvos dieniniai drugiai, Povilas Ivinskis, Jonas Augustauskas, Kaunas, LUTUTĖ, 2004, ISBN 9955-575-41-7, p. 85

Baltukai
Rudmargė hesperija

Rudmargė hesperija (Carterocephalus palaemon) – hesperijų (Hesperiidae) šeimos drugys, paplitęs Europoje, Azijoje ir Šiaurės Amerikoje. Skraido gegužės – birželio mėn. miškų aikštelėse.

Lietuvoje labai reta rūšis, įrašyta į raudonąją knygą.

Hesperijos
Juodbuožis storgalvis

Juodabuožis storgalvis (Thymelicus lineola) – hesperijų (Hesperiidae) šeimos drugys. Skraido birželio – rugsėjo mėn. sausose ir apysausėse pievose. Vikšras gelsvai žalias. Išilgai nugaros yra balsvos linijos, o šonuose gelsvos.

Lietuvoje gausiai paplitusi rūšis.

Nuorodos 
Macrogamta: Juodabuožis storgalvis - Thymelicus lineola

Hesperijos
Sėlių kalba

Sėlių kalba – mirusi rytų baltų kalba, kuria iki XV a. kalbėjo sėliai. Kilo iš baltų prokalbės. Sėlių kalba buvo paplitusi dabartinėje pietryčių Latvijoje ir šiaurės rytų Lietuvos dalyje, vadinamojoje Sėloje (apie Biržus, Kupiškį, Rokiškį, Zarasus, sėlių riba siekė Salaką, Tauragnus, Uteną, Svėdasus, Pasvalį, Saločius ir dabartinės Latvijos pietryčiuos (padauguviu bemaž ligi Rygos). Būta sėlių ir dešiniajame Dauguvos krante – tai rodo dabartinių aukšzemiekų tarmės sėliškųjų patarmių arealas. Kairiajame Dauguvos krante, kaip matyti iš metraščių, svarbus sėlių centras buvęs Sėlpilis. Rašto paminklų sėliai nepaliko, todėl apie jų kalbą, išnykusią apie XIV–XV a., sprendžiama iš tos pačios rūšies šaltinių, kaip ir apie žiemgalių ar kuršių kalbas – iš senuosiuose raštuose užfiksuotų ir dabar Sėloje sutinkamų vietovardžių, lietuvių ir latvių kalbų vietinių tarmių.

Manoma, kad sėliai, kaip ir kuršiai, buvo išlaikę sveikus an, en, in, un dvigarsius, tačiau minkštuosius k, g, priešingai negu dalis žiemgalių, buvo pavertę į c, dz. Vietoje š, ž jie taip pat tarę s, z. Tai rodo sėliškos kilmės ežerų pavadinimai: Zirnajai, Zalvas, kurių atitikmenys kitur tariami su ž: Žirnajai, Želva, taip pat Zarasų miesto vardas, kuris kilęs iš sėliško bendrinio žodžio ezaras ar azaras 'ežeras', nukritus žodžio pradžios balsiui. Dėl duomenų stokos prabaltiškų junginių *ti̯, *di̯ likimas neaiškus. K. Būgos nuomone, vietovardžiai Apste < *Apaste < *Apasti̯ā, Subate < *Subati̯ā rodo, kad sėlių kalboje junginiai *ti̯, *di̯ buvo virtę minkštaisiais t', d'''.

Dabartiniam Sėlos vardynui (ypač hidronimijai) būdingos priesagos -aj- (Alm-aja, Idr-aja, Kam-aja), -uoj- (Lazd-uoja, Zad-uojas), -as-, -es- (Čed-asas, Svėd-asas, Brad-esa, Lauk-esa), -ėt- (Baršk-ėta, Drisv-ėta), -ykšt- (An-ykšta, Luod-ykštis) ir kt.

Vietinėse lietuvių ir latvių tarmėse išlikę nemaža sėliškų žodžių: liet. tarm. zliaugtie 'smarkai tekėti' (plg. liet. žliaugti), zelmuo 'šelmuo' (plg. liet. želmuo 't. p.'), latv. tarm. maukt 'bulves kasti' (kitur. latv. rakt), grieznis 'griežtis' (kitur latv. kālis'') ir kita.

Išnašos

Nuorodos 
 
 

Mirusios baltų kalbos
Sėliai
Lenktynių aplinka

Lenktynių aplinka () – situacija, kuomet reali įvykių seka nesutampa su ta, kurios tikėjosi sistemą kuriantis žmogus. Terminas pradėtas vartoti nuo maždaug 1954 metų, iš pradžių skaitmeninės elektronikos prietaisams.  Šiuo metu tai dažna programavimo problema. Vienas žinomų šios klaidos atvejų yra Therac-25 programavimo klaida, dėl kurios spindulinės terapijos mašina apšvitindavo ligonius gerokai per didelėmis radiacijos dozėmis.

Taip atsitinka kuomet objektu, kintamuoju, atminties sritimi vienu metu manipuliuoja du ar daugiau vienu lygiagrečiai vykstančių procesų (gijų) arba kartais gija viena bet jos atliekamų veiksmų eilė atsitiktinė ir nenumatoma. Pavyzdžiui, šis metodas (java):

static int skaitiklis;
int kita_reikšmė() {
 skaitiklis = skaitiklis + 1;
 // Kita gija gali šioje vietoje padidinti skaitiklį dar kartą. 
 return skaitiklis;
},        

jei vykdomas kelių gijų vienu metu, gali keliskart grąžinti tą pačią skaitiklio reikšmę, ko nepatyręs programuotojas paprastai nesitiki.

Dažna taip pat situacija, kuomet vienas iš dviejų bendras vidines struktūras turinčių objektų modifikuojamas taip, jog antrasis nebegali teisingai atlikti savo funkcijas. Objektai turi bendrų vidinių struktūrų jei juose esama nuorodų į tą patį trečią objektą. Neteisinga darbą sukelia pasikeitusi šio bendro objekto būsena. 

Klasikinis konkurentinės modifikacijos pavyzdys yra kolekcija ir jos iteratorius. Modifikavus kolekciją, iteratorius neretai nebegali teisingai tęsti savo darbo, nes pasikeitė su juo susijusi kolekcija. Jei vienas procesas naudoja iteratorių peržiūrėti visiems kolekcijos elementas or kits (lygiagretus) procesas kurį nors elementą tuo pat metu prideda ar išmeta, pirmojo proceso darbo rezultatas gali būti visiškai klaidingas.

Dažnai lenktynių aplinkos yra labai sunkiai aptinkamos. Jos gali būti ištaisomos įvairiais semaforais. Taip pat naudojami nekintantys objektai, kurie savo būsenų kartą sukurti nekeičia.

Išnašos 

Programavimo klaidos
Bavarija

Bavarija (), oficialiai Laisvoji Bavarijos valstybė () – stambiausia plotu ir antra pagal gyventojų skaičių Vokietijos žemė , esanti pietryčiuose. Sostinė – Miunchenas.

Plotas - 70542 km², 2021 m. turėjo 1,32 mln. gyventojų.

Bavarija ribojasi su Badenu-Viurtembergu ir Hesenu vakaruose, Tiuringija ir Saksonija šiaurėje, Čekija rytuose ir Austrija pietuose.

Istorija 

Dabartinė administracinė Bavarija apima tris skirtingus istorinius regionus. Ją sudaro:
 Tikroji (senoji) Bavarija (Altbayern) – užima rytinę Bavarijos dalį.
 Rytų Frankonija – užima šiaurės vakarinę Bavarijos dalį.
 Rytinė Švabija – užima vakarinę Bavarijos dalį.

Didžiausi miestai

Galerija

Išnašos