joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
FK Aktas Vilnius

Vilniaus „Aktas“ – Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.

Istorija

Komanda suburta 1990 m. Saulėtekio studentų miestelio vieno dangoraižių 16-ajame aukšte. Tuo metu, kai dabartiniame Seime buvo skelbiamas Lietuvos Nepriklausomybės atkūrimo aktas, Vilniaus inžinerinio statybos instituto (VISI, dabar - VGTU) Statybos fakulteto pirmakursiai subūrė komandą. Pavadinimas parinktas prisimenant Nepriklausomybės aktą.  Komanda žaidė salės futbolo studentų varžybose. Ir šiandien ją daugiausia sudaro įvairių Vilniaus universitetų (VGTU, VU, VPU, MRU) esami ir jau buvę studentai.

2003 m. komanda ėmė žaisti III lygoje, 2007 m. prisijungė prie SFL, dalyvavo „Žalgirio“ draugijos organizuojamose „Žalgiriadose“, Lietuvos paplūdimio, salės futbolo pirmosios ir A lygos pirmenybėse ir kituose turnyruose.

Spalvinė gama 
Mėlyna ir geltona spalvos.

Sezonai

LFF varžybos 

|}

SFL varžybos 

|}

Kitos varžybos 

Salės futbolo varžybos

|}

7x7 Lygos varžybos

|}

Senjorų 35+ lygos varžybos

|}

Senjorų 45+ lygos varžybos

|}

Sudėtis
2017 m. lapkričio 10 d.

Šaltiniai

Nuorodos 

Lietuvos futbolo klubai
Lietuvos salės futbolo klubai
Vilniaus futbolas
FK Bekentas Vilnius

Vilniaus „Bekentas“ – Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.

Istorija

Klubas įkurtas 2002 m. salės futbolo klubo „MFK“ pagrindu. Šis klubas dalyvavo visuose iki šiol rengtuose Lietuvos salės futbolo čempionatuose. Pirmąjį sezoną klubas baigė 6-ojoje vietoje, 2004 m. jau pasiekta 2-oji vieta. Tai metais „Bekentas“ buvo pakviestas į Lenkiją sužaisti tarptautines draugiškas rungtynes su vietos klubu „Holiday Zycie Chojnic“, 2003-2004 m. Lenkijos salės futbolo pirmenybių bronzos laimėtoju. 

2006 m. klubas taip pat išbandė jėgas III lygos Vilniaus zonoje, vėliau žaidė tik salės futbolą, o 2011 m. debiutavo jau II lygoje.

Sezonai 

|}

SFL varžybos 

|}

Salės futbolo A lygos sezonai 

|}
2019 m. gruodžio 13d. „Bekentas“ pranešė LFF kad traukiasi iš pirmenybių dėl žaidėjų trūkumo. Į dvi paskutiniąsias rungtynes nesusirinko pakankamai žaidėjų. Komanda šiame sezone žaidė ir pralaimėjo visas 7 rungtynes.

Šaltiniai

Nuorodos 

Lietuvos futbolo klubai
Lietuvos salės futbolo klubai
Vilniaus futbolas
FK Tera Vilnius

Vilniaus futbolo klubas „Tera“, o trumpai Vilniaus „Tera“ arba FK „Tera“ – Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.

Istorija

Sovietmečiu komanda įsteigta prie Vilniaus troleibusų parko, kuris įkurtas 1956 m.

1960-1990
1960 m. komanda pateko į aukščiausiąją lygą, tačiau po sezono iš jos iškrito.

1991-2016
Po Nepriklausomybės atkūrimo nuo 1997 m. žaidė III lygoje, vienerius metus buvo II lygoje (2004 m.).

2015 m. 
Klubas 2015 m. rungtyniavo LFF II lyga, Pietų zonoje. LFF taurės burtai lėmė, kad klubas kovas pradėjo tik nuo II etapo, t. y. 1/16 f.
2019 m. žaidė Antroje lygoje ir tarp 13 dalyvių liko dešimti.

Klubo spalvos 
Raudona/juoda. Žalia/juoda. 
 Namuose žaidžia raudonais marškinėliais. Šortai juodi. Kojinės raudonos.
 Svečiuose žaidžia žaliais marškinėliais, juodais šortais ir žaliomis kojinėmis. (Ankstesniais metais būdavo raudonai/balti dryžuoti marškinėliai).

Pasiekimai

Sezonai 

|}
|}

|}
|}

SFL varžybos 

|}

Sudėtis
2018 m. gegužės 2 d. Pilna sudėtis:

Šaltiniai

Nuorodos 

 lietuvosfutbolas.lt (2020 m. Antra lyga; II etapas)

Lietuvos futbolo klubai
Vilniaus futbolas
Šv. Serafimas iš Sarovo

Šventas Serafimas iš Sarovo (, tikrasis vardas Prochoras Mošninas, , 1759 m. liepos 19 d. – 1833 m. sausio 2 d.) – vienas žinomiausių vienuolių ir mistikų Rusijos Stačiatikių bažnyčioje. Jis bandė perduoti pasauliečiams kontempliatyvųjį ir asketiškąjį vienuolynų mokymą ir teigė, kad kiekvieno krikščionio tikslas – jungtis su Šventąja Dvasia.

Ortodoksų Bažnyčia kanonizavo Serafimą 1903 m. ir jį mini sausio 15 d. bei rugpjūčio 1 d. (jo gimimo ir mirties datos pagal „peržiūrėtą Julijaus kalendorių“). Jo kanonizaciją (paskelbimą šventuoju) taip pat pripažino ir Romos Katalikų Bažnyčia. Jonas Paulius II vadino šv. Serafimą šventuoju už jo „žengimą per vilties slenkstį“.

Jo mokymą užrašė vienas iš jo dvasinių mokinių Nikolajus Motovilovas. Garsiausia jo frazė: „Siek taikingos dvasios ir tūkstančiai aplink tave bus išgelbėti“.

Biografija 
Šv. Serafimo tėvai, Izidorius ir Agata Mošninai gyveno Kurske, Rusijoje. Tėvas buvo pirklys, o Serafimas nelabai domėjosi verslu. Nuo mažens jis gyveno pamaldžiai, pasiaukojęs stačiatikių bažnyčiai. Kaip sako legenda, jį, dar mažą berniuką, išgydė Švč. Mergelės Marijos ikona, po to jis gebėjo matyti angelus.

1777 m., būdamas 19 metų, jis įstojo į Sarovo vienuolyną, 1786 m. davė vienuolio įžadus ir gavo Serafimo vardą, kuris hebrajų kalba reiškė „liepsnojantis“. Greitai tapo diakonu, kiek vėliau – vienuolyno vyresniuoju kunigu-vienuoliu ir Divejevo vienuolyno dvasiniu vadovu. Greitai po to jis pasitraukė iš bendruomenės ir Sarovo vienuolyno ir išėjo gyventi į mišką. 25 metus jis gyveno atsiskyręs. Per tą laiką jo kojos taip ištino, kad jis sunkiai bepaėjo.

1815 m. jis pradėjo savo ermitaže priimti piligrimus. Greitai Serafimas išpopuliarėjo dėl galios gydyti ir įžvalgumo. Kartais per dieną jį aplankydavo šimtai piligrimų. Pasakojama, kad jis atsakydavo į savo svečių klausimus, jiems jų dar neuždavus.

Jis mirė priešais Dievo Motinos ikoną būdamas 73 metų.

Nuorodos 
 Šventosios Dvasios priėmimas
 Šv. Serafimas OrthodoxWiki

Stačiatikių šventieji
Katalikų šventieji
Krikščionių vienuoliai
Ponyo

Ponyo (, piln. ) yra animacinis filmas sukurtas Japonijos anime studijos „Studio Ghibli“, kurį parašė ir režisavo filmų kūrėjas Hajao Mijazaki. Tai yra aštuntasis Mijadzakio filmas, sukurtas „Ghibli“ studijoje.

Pagrindinis veikėjas yra auksinė žuvelė – princesė, vardu Ponyo, kuri žūtbūt nori būti žmogumi. Bandydama įgyvendinti savo svajonę, ji susidraugauja su penkiamečiu berniuku Sosuke.

Filmas pasirodė 2008 m. Filmo animacija yra kupina akvarelinių spalvų – tai visiškai nauja Mijadzakio animaciniams filmams. Tai antrasis „Ghibli“ studijos pilnametražis animacinis filmas, primenantis rankomis nutapytą akvarelę („Mūsų kaimynai Jamados“ buvo pirmasis). Filmo herojaus Sosuke prototipas yra Hajao sūnus Goro Mijadzaki, kai šis buvo penkerių.

Filmo biudžetas siekė 34 mln. JAV dolerių, o pasaulyje jis surinko per 202 mln. JAV dolerių pajamų.

„Ponyo“ teminę dainą, išleistą 2007-ųjų gruodžio 5 dieną, sukūrė Fujioka Fujimaki ir Nadzomi Ohaši. Gruodžio 5 dieną buvo atidaryta ir oficiali „Ponyo“ interneto svetainė.

Švedijos karalienė Silvija dalyvavo slaptoje filmo peržiūroje kartu su režisieriumi Mijadzakiu, kai karalius ir karalienė viešėjo Japonijoje, 2007-ųjų kovo 3 d. Peržiūra buvo surengta didelėje palapinėje ant uolos, už Tokijo.

Personalas 
 Originali istorija, scenarijus, režisierius – Hajao Mijadzaki
 Muzika – Joe Hisaiši
 Vadovaujantys animacijos režisieriai – Katsuja Kondo ir Kitaro Kosaka
 Meninis režisierius – Noboru Jošida
 Vadovaujantis spalvų parinkėjas – Mičijo Jasuda
 Organizatorius – Tošio Sudzuki
 Gamyba – Studio Ghibli
 Platintojas Japonijoje – Toho
 Platintojas Šiaurės Amerikoje – Walt Disney Pictures
 Išleista'' – Tokuma Shoten“, „Studio Ghibli“, „Nippon Television Network“, „Dentsu“, „Walt Disney Pictures“, „D-rights“, „Mitsushi“ and „Toho

2008 filmai
Anime
Hayao Miyazaki filmai
Mei and the Kittenbus

Mei and the Kittenbus () – trumpametražis 1988-aisiais anime studijoje „Studio Ghibli“ sukurto pilnametražio filmo „Mano kaimynas Totoro“ tęsinys. Filmo istoriją parašė ir 2002 m. jį režisavo Hajao Mijadzakis.

Įvykių centre – Mei Kusakabe – veikėja iš originalaus animacinio filmo. Tai pasakojimas apie mergaitės vienos nakties nuotykius su katinu – autobusu („Kittenbus“, pirmajame filme vadintas „Catbus“) ir kitomis katiniškomis transporto priemonėmis.

„Mei and the Kittenbus“ buvo parodytas labai mažai visuomenės daliai, mat buvo kurtas vien demonstavimui „Ghibli“ muziejuje, Japonijoje. Už Japonijos ribų šį trumpametražį animacinį filmą parodė John Lasseter kompanija dėl to, kad anksčiau studija „Pixar“ pasirūpino filmo „Stebuklingi Šihiros nuotykiai Dvasių pasaulyje“ išleidimu Jungtinėse Valstijose.

Čika Sakamoto, įgarsinusi Mei pirmame filme, įgarsino pagrindinę veikėją ir šiame trumpametražiame filme. Hajao Mijadzaki pats įgarsino Neko Ba-čan (kaip ir Totoro pirmajame filme „Mano kaimynas Totoro“).

Kaip ir buvo planuota, šis animacinis filmas dar ir dabar kartais parodomas „Ghibli“ muziejaus puslapyje.
 
Baigiantis 2007-iesiems „Studio Ghibli“ vis dar nekalba apie planus išleisti šį animacinį filmą plačiai publikai.

2003 filmai
Anime
Hayao Miyazaki filmai

en:My Neighbor Totoro#Anime short
Kalva

Apie kaimą žr. Kalva (kaimas).

Kalva – nedidelė apskrita, ovali arba pailga lėkštašlaitė neryškia papėde Žemės paviršiaus pakiluma, reljefo mezoforma.

Terminas 
Lietuvos Visuotinė lietuvių enciklopedija kalva vadina pakilumą, kurios santykinis aukštis iki 200 m.  Aukštesnė kraštovaizdžio pakiluma jau gali būti ir kalnas. Tačiau, pvz., Didžiosios Britanijos karinė geografinė žinyba (Ordnance Survey) kalva laiko iki 1000 pėdų (305 m) nuo aplinkinio vyraujančio landšafto lygio iškilusį gruntą, o Oksfordo anglų žodyno nuomone kalva gali būti iki 2000 pėdų (610 m). Vokietijoje ir Lenkijoje, kur kraštovaizdis panašus į Lietuvos, kalva gali būti pavadinta pakiluma nuo 10 iki 300 m. Rusai kalva (холм) vadina taip pat iki 200 m. nuo aplinkos pakilusią aukštumą.

Pailga kalva, kurios ilgoji ašis 4-5 kartus didesnė negu trumpoji, vadinama gūbriu arba drumlinu. Kalvagūbris susidaręs iš nuogulų vadinasi ozas. Žemuma aplink kalvą vadinasi klonis.

Kalvų susidarymas 
Kalvos pagal susiformavimo priežastis skirstomos į skulptūrines, kurios susidaro egzogeninių procesų suraižytame paviršiuje ir akumuliacines, susidarančias susikaupus daug sąnašų. Skulptūrines kalvas formuoja erozija, denudacija, egzaracija, abrazija, karstas, akumuliacines - ledyniniai, moreniniai, eoliniai, vulkaniniai, ufliuvioglacialiniai procesai. 

Lietuvoje kalvų daugiausia Baltijos ir Žemaičių aukštumose.

Panaudojimas 
Kai kurias statesnes kalvas jau nuo seno išmokta panaudoti įrengti įtvirtintoms gyvenvietėms, gynybinėms pilims statyti. Lietuvoje nemažai tokių natūralių kalvų, dažnai šiek tiek pertvarkytų, padarant stetesniais šlaitus, tapo piliakalniais. Tačiau yra ir žmogaus darbo kalvų, vadinamų terpais, ant kurių, ypač Baltijos ir Šiaurės jūros pakrantėje buvo įrengiamos įtvirtintos gyvenvietės.

Ant kalvų ir net jų grandinės yra išaugę tokie miestai kaip Roma, Paryžius, Vilnius, Telšiai.

Išnašos

Nuorodos 

 

nds:Kommun Ås
Gzi.lt

gzi.lt – Garbingesnės žiniasklaidos iniciatyvos (GŽI) tinklaraštis, skirtas diskusijoms apie žurnalistų etiką, žiniasklaidos skaidrumą ir aukštesnius profesinius standartus. 2007 m. rudenį Vilniuje jį įsteigė žurnalistai Mindaugas Nastaravičius ir Vaida Pilibaitytė. Iniciatyvą palaiko Transparency International Lietuvos skyrius ir Lietuvos žurnalistų sąjunga. Tinklaraštyje žurnalistai, žiniasklaidos ir kitų sričių specialistai skelbia savo komentarus, interviu ir straipsnius apie žurnalistikos etiką, žurnalistų darbo sąlygas, dabartinės žiniasklaidos kokybę, galimus žiniasklaidos vystymo modelius.

Tinklaraščio kūrėjai siekia drąsinti diskusijas apie žiniasklaidos bei žurnalistikos kokybę ir kviečia visus, kuriems aktualios šios temos, rašyti jiems apie darbą Lietuvos žiniasklaidoje, pastebėtus prasilenkimus su etika bei skaidrumo trūkumus, apžvelgti įkvėpusią akademinę knygą bei siūlyti savo temas profesinei diskusijai.

Nuorodos 
 Iniciatyvos tinklaraštis
 www.gzi.lt Facebook paskyra

Žurnalistika
Lietuvos nevyriausybinės organizacijos
Svetainės
Thriller

Thriller – amerikiečių dainininko Michael Jackson albumas, išleistas 1982 metų lapkričio 30 dieną, tapęs visų laikų geriausiai parduodamu muzikiniu albumu. „Thriller“ yra šeštasis studijinis Jacksono darbas, padėjęs dainininkui išgarsėti visame pasaulyje. 2007-ais albumas pateko į visų laikų garsiausiųjų albumų rinkinio „Definite 200” trečiąją vietą. 

Pasak Gineso rekordų knygos, „Thriller“ pardavimai pasauliniu mastu viršijo 104 milijonus kopijų. Tačiau tai ne pabaiga, nes kasmet vien tik JAV vis dar nuperkama apie 60 tūkst. albumo egzempliorių. „Thriller“ taip pat yra vienas iš 3 albumų pasaulyje, kurie visus metus išsilaikė „Billboard 200“ sąraše, iš jų 80 savaičių tarp 10 populiariausiųjų ir net 37 primojoje vietoje. „Thriller“ taip pat yra vienintelis albumas, kuris JAV perkamiausių albumų sąraše išsilaikė dvejus metus (1983 ir 1984).

1984 metų vasarį Jacksonas buvo nominuotas dvylikai „Grammy“ apdovanojimų, iš kurių laimėjo 8 ir taip tapo daugiausiai „Grammy“ apdovanojimų per vieną įteikimo ceremoniją pelniusiu žmogumi. 7 iš laimėtų apdovanojimų Jacksonui atiteko už „Thriller“ albumą. Pats svarbiausias iš jų – „Metų albumo“ titulas.

Dainos 
 Wanna Be Startin’ Somethin’ (Jackson) 6:02
 Baby Be Mine (Temperton) 4:20
 The Girl Is Mine (su Paul McCartney)" (Jackson) 3:42
 Thriller (Temperton) 5:57
 Beat It (Jackson) 4:17
 Billie Jean (Jackson) 4:57
 Human Nature (Bettis/Porcaro) 4:05
 P.Y.T. (Pretty Young Thing) (Ingram/Jones) 3:58
 The Lady in My Life (Temperton) 4:57

Išnašos 

Michael Jackson albumai
1982 albumai
We Are the World

Nepainioti su „We Are Here to Change the World“ – Maiklo Džeksono daina, skambančia filme „Captain EO“.

„We Are the World“ yra 1985 metais Maiklas Džeksonas ir Lionelis Riči parašyta, prodiuserio Kvinsis Džounsas prodiusuota ir populiariausių muzikantų atlikta daina, kuria buvo renkami pinigai organizacijai „USA for Africa“. Labdaros singlu buvo siekiama surinkti pinigų ir padėti vargstantiems nuo bado Etiopijoje, kai šalį 1984–1985 m. užklupo netipinės sausros.

Istorija 
Idėją rinkti pinigus iniciavo Haris Belafonte. Jo vadybininkas Kenas Kragenas buvo įkvėptas britų supergrupės „Band Aid“ ir jų 1984 m. sėkmės su labdaros daina „Do They Know It‘s Christmas“ ir pasiūlė, kad dainą atliktų muzikantų kolektyvas.

Atlikėjai susirinko „A&M Recording Studios“ Holivude, Kalifornijoje 1985 m. sausio 28 d. Kragenas parinko „Amerikos muzikos apdovanojimų“ () naktį tam, kad kiek įmanoma daugiau dainininkų būtų vienoje vietoje. Rašytiniuose kvietimuose jiems buvo patarta „palikti savo ego už durų“.
 
Iš viso įraše 45 dalyvavo dainininkai, taip pat ir Bobas Geldofas – jis Didžiojoje Britanijoje subūrė „Band Aid“. Vedantieji vokalai teko 21 atlikėjui: Lionel Richie, Stevie Wonder, Paul Simon, Kenny Rogers, James Ingram, Michael Jackson, Diana Ross, Tina Turner, Billy Joel, Willie Nelson, Dionne Warwick, Steve Perry, Bruce Springsteen, Al Jarreau, Huey Lewis, Cyndi Lauper, Bob Dylan, Kim Carnes ir Ray Charles.

Įrašų kompanija „Columbia Records“ apmokėjo singlo gamybos ir platinimo išlaidas. „We Are the World“ parduotuves pasiekė antradienį, 1985 m. kovo 5 d. . Visos 800 000 singlo kopijų buvo išparduotos iki savaitgalio pabaigos. „We Are the World“ debiutavo „Billboard Hot 100“ sąraše 21 numeriu. Balandžio 5 daugiau kaip 5 000 radijo stočių tuo pačiu metu grojo šią dainą. JAV „We Are the World“ tapo singlu numeris 1 ir šioje pozicijoje išsilaikė keturias savaites.

1986 m. daina laimėjo 4 „Grammy“ apdovanojimus: „Metų daina“, „Metų įrašas“, „Geriausias dueto ar grupės pasirodymas“, „Geriausias muzikinis klipas“.

JAV iš viso parduota 7,5 milijono kopijų. Singlas taip pat buvo išleistas ir kaip albumas „We are the World“, kurio iš viso parduota daugiau nei 3 milijonai kopijų. Papildomai albume buvo ir anksčiau neišleistos Tinos Turner, Prine'o, Springsteeen, Rogers, Chicago, Huey Lewis and the News, Stevio Perry ir The Pointer Sisters dainos. Taip pat ir dar viena labdaros tikslais parašyta daina „Tears Are Not Enough“. Ją atliko Kanados grupė „Nothern Lights“.

Įskaitant pajamas iš singlų, albumo, muzikinio klipo ir su singlu susijusių prekių pardavimo, „We Are the World“ iš viso kenčiantiems nuo bado Etiopijoje surinko 63 milijonus JAV dolerių.

1985 singlai
Michael Jackson
Kalnagūbris

Kalnagūbris – kalnų grandinė, ribojama žemumų arba nuo kitos kalnų grupės atskirta kalnų perėjomis, tarpekliais bei upėmis. Atskiri kalnai iš tos pačios grupės nebūtinai turi turėti tokią pačią geologinę sandarą; kalnas būti susiformavęs per kelis skirtingus kalnodarų procesus. Andai yra ilgiausia kalnų sistema, Himalajų kalnai aukščiausi, Arktinė Kordiljera yra pati šiauriausia kalnų sistema, kurioje yra aukščiausias Šiaurės Amerikos taškas.

Kalnagūbriai iškyla kaip tektoninių plokščių susidūrimo pasekmė. Pavyzdžiui, Himalajų kalnai susidarė susidūrus Indijos plokštei su Eurazijos plokšte. Per daug milijonų metų ties susidūrimo vieta susidaro „grublėta zona“, vadinama kalnų sistema. Taip pat viena plokštė gali palįsti po kita; tokiu būdu susiformavo Vezuvijus.

Kalnai
Dovydas Gardiniškis

Dovydas Gardiniškis (, mirė 1326 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kunigaikštis, Gardino seniūnas, žymiausias didžiojo kunigaikščio Gedimino karvedys.

Pasak istorinės tradicijos, Gedimino žentas. Pirmą kartą minimas 1314 m., kai nuo Vokiečių ordino kariuomenės padėjo apginti Naugarduką. Jo vyrai sunaikino kryžiuočių maisto bei pašarų atsargas ir šie grįždami dėl bado prarado daug karių ir arklių. 1319 m. su 80 karių įsiveržė į Prūsijos Vohnsdorfo (Unsatrapis) pilies apylinkes Alnos žemupyje.

1322–1323 m. padėjo pskoviečiams atremti Livonijos vokiečius. 1323–1326 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino vietininkas Pskove. Padėjo pskoviečiams išsivaduoti iš Naugardo įtakos. 1323 m. pabaigoje ar 1324 m. pirmoje pusėje nusiaubė Mozūriją, užmezgusią draugiškus ryšius su Vokiečių ordinu. 

1326 m. vasario – kovo mėn. per Brandenburgo žygį vadovavo Gedimino lietuvių kariuomenei, kuri kartu su Lenkijos karaliaus Vladislovo Lokietkos lenkų kariuomene, kai Gedimino duktė Aldona ištekėjo už Vladislovo Lokietkos sūnaus Kazimiero, užpuolė Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Liudviko IV Bavaro sūnaus Brandenburgo markgrafo Voldemaro žemes. Grįžtant po sėkmingo žygio mozūrų bajoras Andrius Gostas Dovydą nužudė iš pasalų.

Šaltiniai 

Dovydas Gardiniškis
Udžda

Udžda (arab.: وجدة) – Maroko miestas (apie 500 000) šiaurės rytų šalies dalyje 60 km į pietus nuo Viduržemio jūros ir 15 km į vakarus nuo Alžyro sienos. Udžda yra Maroko Rytų regiono sostinė.

Istorija 
994 m. miestą įkūrė Zenata genties valdovas Ziri ibn Atija. Miestas labai nukentėjo nuo dažnų Maroko sultonų karų su vidurio Magrebu. XIII a. Jusufas Abu Jakubas miestą atstatė.

1844 m. ir 1859 m. Udždą užėmė Prancūzija. 1844 m. netoli miesto įvyko Islio mūšis. Okupavus Udždą čia buvo įkurta karo bazė.

Udždoje gimė Alžyro prezidentas Abdelaziz Bouteflika. Mieste yra tarptautinis Angado oro uostas, atliekantis reguliarius skrydžius į Europą. Udždoje įsikūręs technologijų universitetas ir Mohamedo I universitetas, kuriame dėstoma anglų, prancūzų ir arabų kalbomis.

Sportas 
 Muludijos sporto klubas; futbolo ekipa žaidžia Botola pirmenybėse.

Nuorodos 
 Udžda 
 Miesto gidas
 Maroko Rytų regionas

Išnašos 

Maroko miestai
Lietuvos metų sportininkas

Lietuvos metų sportininkas – sporto nominacija, skiriama kasmet geriausiam sportininkui, turinčiam Lietuvos pilietybę. Rinkimus organizuoja Lietuvos tautinis olimpinis komitetas kartu su privačiais subjektais.

Laureatai

1956 - 2013

2013 - 2020

2021 -

Pastabos

Nuorodos 
 (red.) Steponas Maculevičius, Doloresa Baltrušiene, Znajomość z Litwą. Księga tysiąclecia. Tom pierwszy. Państwo, Kraštotvarka, Kaunas, 1999, ISBN 9986-892-34-1, s. 270-271 
 Naujas metų sportininko rinkimų projektas – rinksime geriausią vyrą ir moterį

Šaltiniai 

Lietuvos sportiniai apdovanojimai
Motiejus Dogelis

Motiejus Dominykas Dogelis (, 1715 m. rugpjūčio 6 d. Hembulai prie Lydos – 1760 m. vasario 24 d. Varšuva) – istorikas, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Lenkijos istorinių šaltinių leidėjas.

Biografija 
Mokėsi Ščiutino pijorų mokykloje (Lydos pavietas). Pijorų vienuolijos narys nuo 1730 m. 1744–1746 m. filosofijos, teisės ir kitų mokslų žinias gilino Leipcigo, Paryžiaus ir Strasbūro universitetuose. Mokytojavo pijorų mokyklose. 1747 m. Vilniaus pijorų kolegijos rektorius. Prie kolegijos 1754 m. įsteigė vieną geriausių Abiejų Tautų Respublikos spaustuvių, 1756 m. įkūrė bajorų jaunimo internatą.

Istoriografas 
Sumanęs parengti Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Lenkijos istorinių dokumentų publikaciją, jai medžiagą rinko Vokietijos, Prancūzijos, Olandijos, Abiejų Tautų Respublikos dokumentų saugyklose.

Vilniuje išleistos svarbiausios publikacijos:
 Lenkijos karalystės ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės aktų kodeksas ( t. l 1758 m., t. 5 1759 m., t. 4 1764 m. Kitiems tomams (planuota išleisti 8 tomus) surinkta medžiaga liko rankraščiuose ir saugoma Pagrindiniame senųjų aktų archyve Varšuvoje).
 Lenkijos karalystės ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės sienos (Limites Regni Poloniae et Magni Ducatus Lithuaniae, 1758 m.).

Šaltiniai 

Dogelis Motiejus
Dogelis Motiejus
Juozapas Silvestras Dovydaitis

Juozapas Silvestras Dovydaitis (1826 m. sausio 12 d. Mantviliškiai, Šiaulėnų valsčius – 1883 m. sausio 9 d. Alūksta) – Lietuvos kunigas, rašytojas, pedagogas.

Biografija 
1848–1850 m. mokėsi Žemaičių kunigų seminarijoje. 1854 m. baigęs Sankt Peterburgo dvasinę akademiją ir įšventintas kunigu kunigavo ir mokytojavo Stelmužėje, Panevėžyje. Nuo 1858 m. vyskupo Motiejaus Valančiaus sekretorius, 1860–1863 m. Žemaičių kunigų seminarijos rektorius.

Įtartas, kad rėmė 1863 m. sukilėlius, 1864 m. rusų valdžios suimtas, 1865 m. ištremtas į Sibirą. 1882 m. atvyko i Latviją.

Kūryba 
Vienas lietuvių didaktinės literatūros kūrėjų. Parašė apysaką „Šiaulėniškis senelis“ (3 d. 1860–1864 m.) 4 dalis, „Gyvenimas Stepo Raudnosio“ išėjo 1895 m. Apysakoje pavaizdavo valstiečių buitį, propagavo blaivybę. Pasakojimui būdinga gyvos žmonių šnekos intonacijos. 

Sukūrė giesmių, išvertė Ivano Krylovo pasakėčių.

Bibliografija 
 J. S. Dovydaitis Šiaulėniškis senelis. Lietuvių didaktinė proza. - Vilnius, 1982 m.
 Šiaulėniškis Senelis: didaktinė apysaka / Juozapas Silvestras Dovydaitis (sud. Jerutė Vaičekauskienė; pratarmę parašė Aurelijus Veryga). - Panevėžys: E. Vaičekausko knygyno leidykla, 2009. - 247 p.: iliustr. - ISBN 978-9955-758-13-6

Šaltiniai 

 J. Tumas. Kun. Juozapas Silvestras Dovydaitis. - Kaunas, 1924 m.

Lietuvos rašytojai
Lietuvos kunigai
Kauno kunigų seminarijos rektoriai
Teokratija

Teokratija – valdymo forma, kurioje Dievas arba dvasininkai turi aukščiausiąją valdžią. Teokratinės vyriausybės įgyvendina teonominius įstatymus.

Oligarchija
ISM Vadybos ir ekonomikos universitetas

ISM Vadybos ir ekonomikos universitetas − nevalstybinis universitetas Lietuvoje. Universitetas siūlo akredituotas visų pakopų studijas: bakalauro, magistrantūros ir doktorantūros, taip pat rengia vadovų studijas ir mokymus.

Istorija 

ISM Vadybos ir ekonomikos universitetas, įkurtas 1999 m., yra pirmasis nevalstybinis universitetas Lietuvoje. Universiteto steigėjai – Norvegijos vadybos institutas BI, pripažįstamas vienu didžiausių ir geriausių verslo universitetų Europoje, ir Innovation Norway (Norvegijos pramonės ir regioninės plėtros fondas). Tai svarbiausia Norvegijos vyriausybės finansinė institucija, skatinanti verslo inovacijas ir padedanti įgyvendinti pažangias verslo idėjas.

Valdyba 

Modernų universiteto valdymą užtikrina Senatas, Rektoratas ir Verslo taryba, kuri pataria rektoriui universiteto verslo strategijos formavimo klausimais ir stiprina universiteto bei verslo partnerystės ryšius.

2019 m. gegužės 8 d. universiteto rektoriumi išrinktas Dalius Misiūnas. Savo pareigas pradėjo eiti nuo 2019 m. rugpjūčio 26 d.

Tarptautiniai ryšiai 
Dvišalio laipsnio sutartys pasirašytos su Norvegijos vadybos institutu BI, Edinburgh Napier universitetu (Jungtinė Karalystė), Abertay Dundee universitetu (Didžioji Britanija), Štralzundo taikomųjų mokslų universitetu (Vokietija). Studentai gali gauti dvigubą diplomą metus laiko sėkmingai studijavę pasirinktame universitete. Dvigubas ISM ir BI diplomas taip pat suteikiamas visiems, baigusiems vadovų magistrantūros studijas.

2007–2008 metais ISM Vadybos ir ekonomikos universitetas sudarė mainų sutartis su 55 universitetais-partneriais iš 27 pasaulio valstybių: Airijos, Argentinos, Austrijos, Belgijos, Danijos, Jungtinės Karalystės, Estijos, Indijos, Ispanijos, Italijos, Japonijos, Lenkijos, Norvegijos, Nyderlandų, Pietų Korėjos, Portugalijos, Prancūzijos, Singapūro, Slovakijos, Slovėnijos, Suomijos, Švedijos, Šveicarijos, Turkijos, Ukrainos, Vengrijos, Vokietijos.

ISM studentai pradėjo ERASMUS darbo praktikas. ERASMUS praktika – tai laikotarpis, praleistas užsienio šalies įmonėje ar organizacijoje, siekiant tobulinti profesinius įgūdžius, įgyti tarptautinės darbo patirties, išplėsti savo žinias apie užsienio šalies, kurioje atliekama praktika, kultūrą.

Išnašos

Nuorodos 

 ISM Vadybos ir ekonomikos universiteto tinklalapis
 ISM Executive school 
 BI Norwegian School of Management
 ISM Studentų Atstovybė

Privačios aukštosios mokyklos
Vilniaus aukštosios mokyklos
Lietuvos verslo mokyklos
Lietuvos ekonomikos aukštosios mokyklos
Vilniaus universiteto Verslo mokykla

Vilniaus universiteto Verslo mokykla – pirmoji Lietuvoje universitetinė verslo mokykla, įkurta 1989 m., rengianti verslo, finansų, rinkodaros bakalaurus ir magistrus.

Istorija 
1989 m. doc. dr. Jonas Kunčina kartu su Jungtinių tautų vystymo programa įkūrė pirmąją verslo mokyklą Lietuvoje, kuri pradėjo skleisti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančių organizacijų valdymo modelius Lietuvoje.  VšĮ Vilniaus universiteto Tarptautinio verslo mokykla (VU TVM) tapo nevalstybine aukštąja mokykla, kurios steigėjas yra Vilniaus universitetas.

1996 m. pradėtos bakalauro, magistrantūros ir specialiosios profesinės studijos.

2000 m. įgijo juridinio asmens teises, t. y. VU Tarptautinio verslo mokykla buvo įregistruota kaip iš dalies teisiškai savarankiška organizacija.

2003 m. tapo viešąja įstaiga (VšĮ).

2004 m. mokykla įsikūrė naujame pastate.

2016 m. Vilniaus universiteto Senatas patvirtino Tarptautinio verslo mokyklos (VU TVM) integraciją į Vilniaus universitetą vidinio organizacinio padalinio (lot. sui generis) pagrindu. Iki šiol veikusi kaip atskira nevalstybinė aukštoji mokykla, kurios vienintelis dalininkas buvo VU, ji tampa Vilniaus universiteto Verslo mokykla - visateise Vilniaus universiteto dalimi.

Bakalauro programos 
 Tarptautinis verslas (sesijomis)
 Tarptautinis verslas (lietuvių kalba)
 Tarptautinis verslas (anglų kalba)
 Verslo finansai

Magistrantūros programos 

 Tarptautinė projektų vadyba (anglų kalba)
 Kūrybinis verslas
 Tarptautinio verslo finansai
 Skaitmeninė rinkodara

Vadovų mokymai 
Vilniaus universiteto Verslo mokykla sėkmingai dirba rinkoje daugiau nei 20 metų. Sukaupta didžiulė vadybos ir verslo patirtis organizuojant studijas bei tobulinimo ir kompetencijų vystymo projektus. Vadovams bei specialistams mes siūlome platų mokymo programų spektrą.

Tarptautiniai ryšiai 
Vilniaus universiteto Verslo mokykla yra pasirašiusi daugiau kaip 70 bendradarbiavimo sutarčių, tačiau šis skaičius nėra galutinis – tendencingai plečiami dvišalių sutarčių, dvigubų diplomų ir Erasmus programos partnerių sąrašai. Mūsų studentai, dėstytojai bei administracijos darbuotojai pagal Erasmus mainų programą turi galimybę apsilankyti mūsų partnerių universitetuose bei aukštosiose mokyklose.

Vilniaus universitetas
Vilniaus aukštosios mokyklos
Mykolas Drunga

Mykolas Jurgis Drunga (g. 1948 m. balandžio 20 d. Tiubingene) – JAV lietuvių ir Lietuvos žurnalistas, visuomenės veikėjas.

Biografija 
Tėvas Karolis Drunga, motina mokytoja Birutė Sirutytė. 1959 m. su šeima persikėlė į JAV, į Niujorką, vėliau į Čikagą, kur pradėjo lankyti prof. Vlado Jakubėno privačią fortepijono studiją. Mokėsi privačioje katalikiškoje gimnazijoje. 1968 m. baigė Pedagoginį lituanistikos institutą Čikagoje. 1969 m. Čikagos universitetas jam suteikė filosofijos bakalauro laipsnį. 1969–1972 m. studijavo filosofiją Masačusetso technologijos institute Kembridže, nuo 1981 m. studijavo Pedagoginiame lituanistikos institute.

1967–1977 m. Čikagos ir Bostono šeštadieninių lietuvių mokyklų mokytojas. 1966 ir 1967 m. Lietuvių studentų sąjungos metraščio vyr. redaktorius. 1972–1973 m. Masačusetso technologijos instituto filosofijos skyriaus instruktorius. 1972 m. kartu su kitais įkūrė radijo programą „Garso bangos“ ir iki 1976 m. anglų kalba rengė kultūrines laidas apie lietuvių literatūrą, muziką. Už programą apie M. K. Čiurlionio muziką laimėjo Amstrongo premiją.

1975–1976 m. „Encyclopedia Lituanica“ 4-5 tomų vyr. redaktoriaus pavaduotojas. 1976 m. ir 1977 m. – „Lietuvių studentų sąjungos metraščių“ vyriausias redaktorius.  1977–1979 m. Jackui Sondeckiui padėjo leisti savaitraštį „Keleivis“. Jam užsidarius, 1980–1982 m. savaitraščio „Vienybė“, 1982–1987 m. dienraščio „Draugas“ redakcijų bendradarbis. Nuo 1982 m. – žurnalo „Lituanus“ vienas redaktorių, 1984–1985 m. JAV lietuvių žurnalo „The Observer“ redaktorius. 1980–1990 m. Amerikos lietuvių bibliotekos leidyklos (Lithuanian Library Press), 1985–1989 m. žurnalo „Baltic Forum“ vertėjas. Nuo 1990 m. bendrovės „Laisvosios Europos radijas/Laisvės radijas“ lietuviškų laidų redaktorius Miunchene, nuo 1995 m. Prahoje. Kai Džordžas V. Bušas dėl karo Irake nutraukė radijo stoties finansavimą, atvyko į Lietuvą. Nuo 2004 m. Vytauto Didžiojo universiteto Išeivijos studijų centro, Lietuvos radijo bendradarbis. 

Moka anglų, prancūzų, vokiečių kalbas.

Visuomeninė veikla 

1960–1989 m. dalyvavo draugijos „Santara-Šviesa“ veikloje, buvo draugijos valdybos narys. 1979–1988 m. JAV lietuvių bendruomenės tarybos, 1979–1982 m., 1985 m. jos prezidiumo narys, 1983–1987 m. Pasaulio lietuvių bendruomenės valdybos narys, Spaudos ir informacijos komisijos pirmininkas. 1984–1989 m. Lietuviu fondo tarybos narys. 1980–1990 m. leidyklos „Lithuanian Library Press“ vertėjas. Žurnalų „Akiračiai“, „Metmenys“, „Naujasis Židinys-Aidai“ bendradarbis.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Mykolas Drunga. KADA ŽINIASKLAIDA ATITINKA SAVO PROFESIJOS ESMĘ? // LRT Radijas

Lietuvos žurnalistai
Lietuvos redaktoriai
Lietuvos radijo žurnalistai
VDU garbės daktarai
Karolis Drunga

Karolis Drunga (tikroji pavardė Jurgis Juozas Valiulis, 1919 m. kovo 19 d. Petrograde, Rusija – 1987 m. liepos 2 d. Čikagoje, JAV) – Lietuvos pasipriešinimo sovietiniam ir nacių okupaciniams režimams veikėjas, spaudos darbuotojas, JAV chemikas.

Biografija 
1935 m. Vytauto Didžiojo universitete pradėjo studijuoti matematiką. 1940 m. gruodžio mėn. vienas Lietuvos laisvės kovotojų sąjungos sumanytojų ir steigėjų, aktyviai dalyvavo pogrindžio veikloje. 1941 m. Vilniaus universitete gavo chemiko diplomą. 1941–1945 m. Vytauto Didžiojo universiteto asistentas. 

1941 m. Birželio sukilimo dalyvis. Leido pasipriešinimo spaudą, organizavo radijo laidas. Nuo 1943 m. Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto (VLIK) narys. Per nacių okupaciją gestapo suimtas, kalintas Berlyne. Kalėjime susirgo pleuritu. 1945 m. rusams užėmus kalėjimą, paleistas, grįžo į Lietuvą, tačiau greit patyrė, kad jį išdaviko darbams nori užverbuoti rusų saugumiečiai, todėl netrukus tik partizanams žinomu keliu pasitraukė į užsienį. Sovietų Lietuvos sieną kirto turėdamas pasą svetima, Karolio Drungos, pavarde, kuri liko visam gyvenimui.

Atvykęs į Vokietiją gyveno Tiubingene. Ten susipažino su mokytoja Birute Sirutyte, gimusia Marijampolės knygų leidėjo Broniaus Siručio šeimoje. 1948 m. Tiubingene jiems gimė sūnus Mykolas Drunga. 1946–1947 m. VLIK ir Bendro demokratinio pasipriešinimo sąjūdžio užsienio delegatūros veikėjas, vienas Lietuvos rezistencinės santarvės steigėjų. 1956–1959 m. Vokietijos lietuvių bendruomenės veikėjas, 1958–1959 m. tarybos ir valdybos pirmininkas.

Buvo patyręs septynias plaučių operacijas, todėl JAV imigracijos tarnybos dėl nacių kalėjimuose sugadintos sveikatos ilgai neišdavė JAV vizos. Tik 1959 m. Drungų šeima išvyko į JAV, apsigyveno Čikagoje. Dirbo polimerų pramonėje. Kurį laiką buvo JAV lietuvių bendruomenės Čikagos apygardos valdybos pirmininkas.  Bendradarbiavo „Santarvėje“, „Vienybėje“ ir kt. leidiniuose.

Įvertinimas 
 2002 m. Vyčio kryžiaus 4 laipsnio ordinas (po mirties)

Šaltiniai 

Lietuvos rezistentai
JAV chemikai
JAV lietuviai
Aliaksejus Dudaravas

Aliaksejus Dudaravas (, 1950 m. birželio 6 d. Klianai, Dubrovensko rajonas, Vitebsko sritis), baltarusių rašytojas, dramaturgas.

Biografija 
1976 m. baigė Baltarusijos teatro ir meno institutą. Dirbo aktoriumi. Nuo 1991 m. žurnalo „Mastactvo“ redaktorius. Baltarusijos teatro veikėjų sąjungos seniūnas. Nusipelnęs Baltarusijos Respublikos meno veikėjas.

Kūryba 
Apsakymų rinkinyje „Šventas paukštelis“ (Святая птушка, 1979 m.) ir pjesėse „Pasirinkimas“ (Выбар, pastatyta 1979 m., „Slenkstis“ (Парог, pastatyta 1981 m.), „Įsilaužimas“ (Злом, pastatyta 1989 m.) gvildenamos etinės problemos, atskleidžiami psichologiniai veikėjų poelgių motyvai. Istorinėje tragedijoje „Kupala“ (1994 m.) vaizduojama XIV a. Lietuva Krėvos unijos išvakarėse. Parašė pjesę „Giesmė apie stumbrą“ (1994 m., pagal M. Husovianą).

Šaltiniai 

Baltarusijos dramaturgai
Baltarusijos rašytojai
Untitled

Untitled – Lietuvos muzikos grupė. Ji gyvuoja antrus metus, jos nariai – 5 bendraminčiai Lietuvos muzikos ir teatro akademijos bei Vilniaus kolegijos studentai.

Nariai 

 Karolis Jančenkovas – gitara
 Nojus Jurkus – saksofonas
 Vytautas Skudas – trimitas, fliugelhornas
 Domas Žostautas – elektrinė bosinė gitara
 Marius Leiburas – būgnai

Untitled lyderis, kompozitorius ir idėjų generatorius – gitaristas Karolis Jančenkovas. Jis yra originalios kompozicijos „op.2 nr.1“ autorius. Savitą stilių plėtojantis gitaristas groja grupėje Black Coffee, su ja dalyvavo konkurse „Brodvėjus Star 2006“ ir buvo pripažintas geriausiu instrumentininku. Šiemet konkurse „Gitarų šėlsmas“ pelnė publikos simpatijų prizą.

Trimitininkas Vytautas Skudas yra dalyvavęs „Vilnius Jazz“ 2000 m. su jauniausia festivalio istorijoje grupe Jazz Pictures. Vytautas Skudas baigė B. Dvariono muzikos mokyklą, Vilniaus Tallat-Kelpšos konservatoriją, Vilniaus kolegiją. Šiuo metu studijuoja Lietuvos Muzikos ir teatro akademijoje. Su Vilniaus kolegijos projektu trimitininkas dalyvavo Vladimiro Čekasino projekte „Balandžio Charono pica“, pristatytame praeitame Birštono džiazo festivalyje, jis muzikuoja su Eduardu Armonu, Vyčiu Nivinsku bei kitais.

Kvinteto saksofonininkas Nojus Jurkus, baigęs Klaipėdos E. Balsio menų gimnaziją bei Vilniaus konservatoriją, šiuo metu studijuoja Lietuvos Muzikos ir teatro akademijoje. Saksofonininkas grojo su džiazo grupe InSearch, rytietiškos muzikos grupe Bhakti, drauge su Eduardu Armonu dalyvavo Petro Lisausko šokio ir muzikos improvizacijos projekte. Su įvairiais projektais yra grojęs Švedijoje, Suomijoje, Latvijoje, Estijoje bei Indijoje.

Bosistas Domas Žostautas, Vilniaus kolegijos absolventas, patirtį kaupė įvairiose roko, džiazo, popmuzikos grupėse bei projektuose, muzikavo Vladimiro Čekasino projekte „Balandžio Charono pica“, groja su grupe Black Coffee, IR Band. Dalyvavo pirmajame „Vilnius Jazz Young Power“ konkurse su laureate tapusia grupe Lietaus uždanga, taip pat antrajame „Vilnius Jazz Young Power“ su laureate tapusia Untitled.

Untitled būgnininkas Marius Leiburas – Vilniaus kolegijos absolventas. Būgnininkas grojo grupėse No Problem, The Chemicals, FJC! Project; paskutiniu metu dalyvauja įvairiuose džiazo projektuose.

Spauda 

 Atradimų festivalis – „Vilnius Jazz 2007“ 
 Reportažas iš Vilniaus Jazz 2007
 Repeat / Retry – Vilnius Jazz rudeninės reminiscencijos

Nuorodos 

Untitled profilis frype.lt

Lietuvos atlikėjai
Halina Kairiūkštytė-Jacinienė

Halina Kairiūkštytė-Jacinienė (1896 m. spalio 13 d. Seinuose – 1984 m. sausio 6 d. Vilniuje) – Lietuvos dailėtyrininkė, etnografė, dailininkė.

Biografija 
Motina Julija Vichert-Kairiūkštienė, tėvas Juozas Kairiūkštis, broliai Jonas Kairiūkštis ir Vytautas Kairiūkštis.

1911–1915 m. mokėsi Vilniaus piešimo mokykloje, čia įgijo gerus prancūzų ir vokiečių kalbų pagrindus. 1915 m. rudenį, prasidėjus karui, su šeima išvyko į Voronežą. 1915–1918 m. mokėsi Maskvos aukštesniųjų moterų kursų Fizikos ir matematikos fakulteto Gamtos skyriuje. Vėliau gyveno Petrograde, Jekaterinburge, Omske. 1921 m. sausio mėn. grįžo į Lietuvą, apsigyveno Kaune. 1921–1923 m. studijavo meno istoriją Miunsterio, 1923–1924 m. Miuncheno, 1924–1926 m. Ciuricho universiteto Filosofijos fakulteto Meno istorijos skyriuje. 1926 m. filosofijos daktarė. 

1926–1932 m. dėstė Kauno meno mokykloje. 1933–1940 m. gyveno Rygoje, bendradarbiavo enciklopedijoje „Latviešu konversācijas vārdnica“. 1942–1944 m. Vilniaus dailės akademijos, 1944–1946 m. Vilniaus dailės instituto, 1944–1950 m. Vilniaus universiteto dėstytoja, nuo 1945 m. docentė. Palaidota Bernardinų kapinėse Vilniuje.

Kūryba 
Parašė monografiją „Pažaislis, baroko vienuolynas Lietuvoje“ (1930 m., II laida 2001 m.), parengė albumus „Lietuvių liaudies menas: Audiniai“ (knyga l, 1957 m.), „Pažaislis“ (su Juozu Baršausku, 1960 m.), paskelbė 200 straipsnių dailės ir kultūros klausimais.

Nupiešė apie 300 spalvotų senovės lietuvių drabužių rekonstrukcijų, atvirukų su tautodailės ornamentų motyvais. Sukaupė daug ikonografinės medžiagos apie lietuvių liaudies aprangą, skrynių tapybą, ornamentus.

Šaltiniai 

Lietuvos menotyrininkai
Lietuvos kraštotyrininkai
Lietuvos etnografai
Juozas Kairiūkštis

Juozas Kairiūkštis (1855 m. kovo 5 d. Girininkuose, Pakuonio valsčius – 1937 m. birželio 14 d. Kaune) – Lietuvos pedagogas, visuomenės veikėjas.

Biografija 
1870 m. baigęs Veiverių mokytojų seminariją mokytojavo prie jos veikiančioje pavyzdinėje pradinėje mokykloje. 1872 m. Frydrichui Kuršaičiui padėjo tyrinėti lietuvių kalbą. Dėl rūpinimosi lietuvių kalbos dėstymu seminarijoje Rusijos administracijos perkeltas mokytojauti į Seinus. 1889 m. baigė Vilniaus mokytojų institutą. 1903–1906 m. Veiverių mokytojų seminarijos mokytojas. Už dalyvavimą 1905–1907 m. revoliuciniuose įvykiuose ištremtas iš Lietuvos. 1906–1910 m. mokytojavo Jendžejovo mokytojų seminarijoje (, Šventojo Kryžiaus vaivadija, Lenkija). 1910–1915 m. dėstė lietuvių kalbą ir kitus dalykus Vilniaus gimnazijoje, įvairiuose kursuose.

Vienas lietuvių švietimo draugijos „Rytas“ steigėjų, nuo 1910 m. Lietuvių mokslo draugijos narys. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui su šeima evakavosi į Rusiją, 1915–1918 m. mokytojavo Voronežo lietuvių gimnazijoje. 1919–1927 m. iki uždarymo Vilniaus lietuvių mokytojų seminarijos direktorius. Bendradarbiavo žurnaluose „Lietuvos mokykla“, „Šaltinis“.

Šeima 
Kartu su žmona poete ir vertėja Julija Vichert-Kairiūkštiene (1864–1949) išaugino žinomas Lietuvos asmenybes: mokytoją Janiną Tumėnienę (1884–1972), geležinkelių inžinierių Kazimierą Kairiūkštį (1886–1918), gydytoją ir terapeutą Vladą Kairiūkštį (1887–1965), pedagogą Stasį Kairiūkštį (1889–1942), dailininką Vytautą Kairiūkštį (1890–1961)), rusų kalbos mokytoją Anatoliją Aldoną Dymnicką (1893–1980), menotyrininkę Haliną Kairiūkštytę-Jacinienę (1896–1984), medicinos akademiką Joną Kairiūkštį (1896–1957). 

 Juozo ir Julijos Kairiūkščių pora buvo diametraliai vienas kitam priešingi žmonės. Jis – lietuvis, ji – lenkė, jis – praktikuojantis katalikas, ji – užkietėjusi ateistė. Visi vaikai (išskyrus vieną dukterį) išaugo lietuviais, vadinasi, tėvo tautybės, ir visi liko ateistais, motinos įsitikinimų. (Rapolas Mackonis)

Šaltiniai 

Lietuvos edukologai
Lietuvos pedagogai
Lenkijos pedagogai
Tomas Kairiūkštis

Tomas Jonas Kairiūkštis (1925 m. gruodžio 18 d. Tauragėje – 2003 m. sausio 16 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas patologas fiziologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija 
1950 m. baigęs Vilniaus universitetą dirbo Eksperimentinės ir klinikinės medicinos institute, LSSR mokslų akademijos Eksperimentinės medicinos ir onkologijos institute. 1959 m. dalyvavo Londone vykusiame 4-ajame Europos alergologų kongrese. 1971 m. medicinos mokslų daktaras. 

Tyrė kai kuriuos bendruosius nespecifinės terapijos poveikio dėsningumus ir galimus mechanizmus alerginių ir infekcinių alerginių ligų atvejais. Nebūdamas kalbininkas, pasižymėjo plačiu filologiniu išsilavinimu, gerai mokėjo nemažai svetimų kalbų. 1970–1987 m. 10 tomų instituto mokslinių darbų atsakingasis redaktorius.

Šaltiniai 

Patologai
Lietuvos medikai
Nastazija Kairiūkštytė

Nastazija Kairiūkštytė (1935 m. birželio 30 d. Samaniškės, Veiverių valsčius) – Lietuvos istorikė, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija 
Augo gausioje darbščių ūkininkų Stasio Kairiūkščio ir Onos Kleizaitės šeimoje. 1955 m. baigė Veiverių gimnaziją. Nesėkmingai bandė stoti į Kauno medicinos instituto Farmacijos fakultetą. Metus dirbo kolūkio apskaitininke. 1956 m. įstojo į Kauno kooperatinę mokyklą. Ją baigusi dirbo Šakių rajono vartotojų kooperacijos kooperatyvų sąjungoje organizatore – instruktore.  1964 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1964–1971 m. Daugų žemės ūkio technikumo dėstytoja. 1973–1998 m. Lietuvos istorijos instituto bendradarbė. 1989 m. istorijos mokslų kandidatė.  Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių autorė.

Bibliografija 
 Klaipėdos miesto pramonė ir darbininkai 1945–1960 m. (monografija, 1987 m.),
 Vilniaus vadavimo sąjunga 1925–1938 m. (2001 m.).
 Dek, širdie, ant amžino aukuro. 1999 m., (sudarytoja, Vilniaus krašto lietuvių veikėjos M. Kubiliūtės 100-osioms gimimo metinėms paminėti).

Šaltiniai 

Kairiūkštytė Nastazija
Kairiūkštytė Nastazija
Leonardas Kairiūkštis

Leonardas Kairiūkštis (1928 m. gruodžio 28 d. Papiškiuose, Panemunio valsčiuje – 2021 m. liepos 15 d. Kaune) – Lietuvos miškininkas, akademikas.

Biografija 
Brolis Klemensas Kairiūkštis.

Mokėsi Čedasų pradžios mokykloje, Pandėlio progimnazijoje, 1947 m. baigė Rokiškio gimnaziją. 1952 m. su pagyrimu baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Miškų fakultetą.

1956–1984 m. ir nuo 1988 m. Lietuvos miškų instituto bendradarbis, 1956–1957 m. Miško biologijos ir miškininkystės laboratorijos vedėjas, 1958–1969 m. instituto direktoriaus pavaduotojas, 1970–1984 m. ir 1988–1992 m. direktorius, 1992–1997 m. Ekologijos ir miškininkystės laboratorijos vedėjas. 1967 m. žemės ūkio mokslų daktaras.  1970 m. profesorius. 1972–1984 m. dar ir LSSR mokslų akademijos Chemijos ir biologijos mokslų skyriaus akademikas sekretorius. 1984–1987 m. dirbo Tarptautiniame taikomosios sisteminės analizės institute (Austrija).

Nuo 1972 m. LSSR MA tikrasis narys. Nuo 2011 m. – narys emeritas. 1997 m. Švedijos karališkosios žemės ir miškų ūkio mokslų akademijos užsienio narys, 1998 m. Petro mokslų ir menų akademijos Sankt Peterburge tikrasis narys.

Veikla 
Mokslinių tyrimų sritys – miškotyra, ekolologinė ir ūkinė klasifikacija. Parengė efektyvių mišriųjų medynų ugdymo būdų ir etaloninio miško formavimo modelių, sukūrė mišriųjų miškų formavimo teoriją, atrankinių kirtimų sistemą ir produktyviausio miško teoriją, už kurią gavo Europos miškininkystės W. L. Pfeilio premiją ir (su kitais) Lietuvos nacionalinę (mokslo) premiją. 1977–1983 m. keturių išradimų autorius. 1989–1995 m. žurnalo „Miškininkystė“ redaktorius.

Bibliografija 
 Labai produktyvių eglių ir lapuočių medynų formavimo moksliniai pagrindai, 1969 m., rusų kalba
 Mišrių medynų formavimas ir kirtimai, 1973 m.
 Etaloniniai medynai ir jų formavimas / Antanas Juodvalkis, Leonardas Kairiūkštis. – Vilnius: Mokslas, 1985. – 244 p.
 Dendrochronologijos metodai (Methods of Dendrochronology, su kitais), 1989 m.
 Lietuvos ekologinis tvarumas istoriniame kontekste (su kitais). – Vilnius, 1999. – 757 p. – ISBN 9986-9113-3-8
 Lietuvos miškų metraštis. XX a. (su kitais), 2003 m.
 Biržų krašto miškai ir miškų ūkis: monografija / Leonardas Kairiūkštis, Romualdas Mankus. – Kaunas: Lututė, 2006. – 279 p.: iliustr. – ISBN 9955-692-39-1
 Medynų formavimas ir kirtimai: vadovėlis aukštųjų mokyklų studentams / Antanas Juodvalkis, Leonardas Kairiūkštis. – Kaunas: Lututė, 2009. – 223 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-37-090-1
 Čedasų krašto žmonės (sud. G. Daugnorienė, L. Kairiūkštis). – Kaunas: Lututė, 2009. – 95 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-37-085-7

Įvertinimas 
 1972 m. LSSR valstybinė premija
 1974 m. LTSR nusipelnęs mokslo veikėjas
 1978 m. Garbės ženklo ordinas
 1992 m. Europos miškininkystės W. L. Pfeilio premija (Freiburgas, Vokietija)
 2004 m. Lietuvos mokslo premija
 2008 m. LDK Gedimino ordino Karininko kryžius 
 2008 m. Rokiškio krašto garbės pilietis

Šaltiniai 

LTSR valstybinės premijos laureatai
Lietuvos mokslo premijos laureatai
Lietuvos mokslų akademijos tikrieji nariai
Dendrochronologai
Lietuvos dendrologai
Lietuvos miškotyrininkai
Lietuvos miestų ir rajonų garbės piliečiai
Gražina Drėmaitė

Gražina Drėmaitė (g. 1936 m. spalio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos grafikos restauratorė, chemikė, visuomenės veikėja.

Biografija 
1954 m. baigė Vilniaus Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą. 1957–1995 m. dirbo Lietuvos dailės muziejuje grafikos ir tapybos restauratore, grafikos restauravimo skyriaus vedėja. 1958 m. Maskvoje baigė I. Grabario restauravimo mokyklą, įgijo temperinės ir aliejinės tapybos restauratoriaus diplomą. 1959 m. stažavosi Varšuvoje (Lenkija). 1962 m. baigė Vilniaus universiteto Chemijos fakultetą, chemikė analitikė, apgynė diplominį darbą apie popieriaus restauravimą. Restauravo Lietuvos muziejų eksponatus, daugiausiai popierinius. 2000 m. suteikta restauratorės ekspertės kvalifikacija.

1995–1999 ir 2001–2003 m. Valstybinės paminklosaugos komisijos pirmininkė, 1999–2001 m. pirmininko pavaduotoja.  Nuo 2009 m. Valstybinės kultūros paveldo komisijos pirmininkė. 

Tėvas sovietmečiu 1940 m. dalyvavo „Agitpropo“ veikloje. 1940–1941 m. LTSR švietimo liaudies komisariato inspektorius.

1990 m. su kitais įkūrė Lietuvos restauratorių sąjungą, iki 1996 m. jos pirmininkė. Parengė keliasdešimt popieriaus restauravimo specialistų lietuvių ir užsieniečių. Vilniuje (1968, 1977, 1984 ir 1993 m.), Maskvoje (1977 m.), Rygoje (1978 ir 1987 m.) bei Taline (1981 ir 1990 m.) surengė grupines Lietuvos dailės muziejaus restauravimo centre restauruotų kūrinių parodas, sudarė jų katalogus.  Kartu su Lenkijos restauratoriais ir kitais specialistais 2001 m. surengė konferenciją „Lietuvos dvarai – praeitis, dabartis ir ateitis“, 2002 m. – seminarą „Kultūros paveldo apsauga karo ir ekstremalių situacijų atvejais“ ir 2003 m. – konferenciją „Gynybinis paveldas Lietuvoje“. 

2000 m. ir 2004 m. nesėkmingai kandidatavo savivaldybių tarybų rinkimuose bei rinkimuose į LR Seimą.

Bibliografija 
 Iš Lietuvos teatro istorijos šaltinių, 1761–1853 / Vladas Drėma; sud. Gražina Drėmaitė, Helmutas Šabasevičius. – Vilnius: Kultūros, filosofijos ir meno institutas, 2007. – 326 p. – ISBN 978-9986-638-88-9

Įvertinimas 
 1998 m. Lenkijos ordino Kavalieriaus kryžius (Krzyż kawalerski)
 2001 m. Lenkijos ordino Karininko kryžius (Krzyż oficerski)
 2006 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius

Šaltiniai 

Lietuvos chemikai
Lietuvos restauratoriai
Lietuvos dailėtyrininkai
John von Neumann

Džonas fon Neimanas (; g. 1903 m. gruodžio 28 d. – m. 1957 m. vasario 8 d.) – žydų kilmės vengrų matematikas.

Biografija 
Gimė Budapešte (Vengrija) 1903 m. gruodžio 28 d. teisininko Miksa Neumann ir Margit Kann šeimoje. Anksti pasireiškė neeiliniai gabumai (galėjo mintinai dalinti aštuonženklius skaičius, su tėvu kalbėtis senąja graikų kalba, aštuonerių metų sukonstravo skaičiuotuvą).

1911 m. įstojo į Budapešto liuteronų gimnaziją. Būdamas 23 metų amžiaus Budapešto universitete gavo matematikos daktaro laipsnį.

Vokietijoje A. Hitleriui atėjus į valdžią, su motina ir broliais emigravo į JAV. Čia savo vardą pakeitė į John von Neuman.

30 metų amžiaus jau buvo publikavęs apie 30 rimtų mokslinių straipsnių. Buvo pakviestas į Prinstono Pažangiųjų studijų institutą (kiti pakviestieji buvo Albertas Einšteinas ir Kurtas Godelis) ir jame buvo matematikos profesoriumi nuo 1933 m. iki mirties.

1937 m. John von Neumann tapo JAV piliečiu. 1938 m buvo apdovanotas M. Bochero premija už darbus funkcionalinės analizės srityje.

1930 m. vedė Mariette Kovesi ir dėl vedybų perėjo į katalikybę. Santuoka iširo 1937 m., tačiau 1938 m. jis vedė Klarą Dan.

1957 m. susirgo kaulų vėžiu, kurį galėjo sukelti apšvitinimas radiacija vandenilinės bombos bandymo Ramiojo vandenyne metu arba darbo Los Alamos laboratorijoje metu. 1957 m. vasario 8 d. po didelių kančių mirė.

Veikla 
Per savo gyvenimą parašė apie 150 straipsnių: 50 iš matematikos, 20 – fizikos, 60 – taikomosios matematikos. Prieš mirtį kūrė žmogaus smegenų sandaros teoriją.

Nuorodos 
 Išsamus straipsnis apie John von Neumann

Vengrijos asmenybės
Informatikai