FK Žalgiris

Futbolo klubas „Žalgiris“ – Lietuvos futbolo komanda iš Vilniaus. Klubo spalvos – žalia ir balta.

Vilniaus „Žalgiris“ rungtyniauja A lygoje, aukščiausiame Lietuvos futbolo divizione, kuriame triumfavo 9 kartus. 13 kartų klubas iškovojo LFF taurę, 7 kartus – LFF supertaurę.

Istorija

Ankstyvieji metai 
1946 metais SSRS III grupės 4-osios zonos varžybose dalyvavusi bei triumfavusi LTSR rinktinė (tuo metu vienintelė tarp klubinių komandų), sudaryta iš Kauno „Spartako“ ir Kauno „Dinamo“ ekipų, po metų buvo perkelta į Vilnių ir pervadinta „Dinamo“ vardu. Tai yra laikoma dabartinio Vilniaus „Žalgirio“ klubo istorine pradžia.

Klubas buvo įkurtas 1947 metais. Vieną sezoną Vilniaus ekipa vadinosi „Dinamo“ vardu, nuo 1948 iki 1961 m. – „Spartaku“, o nuo 1962 m. – „Žalgiriu“. 1947–1989 m. klubas dalyvavo SSRS čempionatuose. 1953 m. ekipa pirmą kartą rungtyniavo aukščiausiajame SSRS divizione. Sėkmingiausiai SSRS čempionate „Žalgiriui“ susiklostė 1987 m. sezonas, kuriame vilniečiai iškovojo bronzos medalius, į priekį praleidę tik Maskvos „Spartaką“ ir Dnepropetrovsko „Dneprą“.

Vilniaus „Žalgirio“ meistrų komanda 
Vilniaus meistrų komanda (iš pradžių Vilniaus „Dinamo“) faktiškai buvo Lietuvos futbolo rinktinė, dalyvaujanti Tarybų Sąjungos futbolo čempionate. Pirmą sezoną joje nebuvo nė vieno žaidėjo, nė vieno trenerio iš svetur, visi – Lietuvoje gimę ir užaugę.

Pirmasis Vilniaus „Dinamo“ ekipos pasirodymas TSRS čempionato Antrosios grupės Centrinės zonos varžybose 1947 metų gegužės viduryje įamžintas kino juostoje: rungtynės, kurios vyko savo aikštėje stebint (jei tikėti diktoriaus žodžiais) 15 tūkstančių vilniečių, baigėsi pralaimėjimu 1:2 tuo metu stipriai Maskvos „Lokomotyvo“ komandai (ji tą sezoną užėmė Antroje grupėje pirmą vietą ir įkopė į stipriausiųjų grupę), buvo nufilmuotos ir jų trumpi epizodai parodyti „Tarybų Lietuvos“ kino žurnalo 21 (gegužės mėnesio) numeryje.

Centrinėje zonoje žaidė 15 komandų: daugiausia Maskvos (7), Leningrado (dabartinio Sankt Peterburgo, 4), po vieną Vilniaus, Rygos (irgi „Dinamo“), Talino („Kalevas“) ir Minsko. Vilniečiai gėdos Lietuvai nepadarė: per 28 rungtynes įmušė 55 įvarčius (daugiausia S. Petraitis – 12, V. Rylis -11), užėmė 8 vietą. Įdomu, kad net 19 kartų žaista namie, tik 9 sykius – svečiuose.

Nuo 1948 metų reprezentacinė Lietuvos futbolo komanda buvo vadinama Vilniaus „Spartako“ vardu. Per 14 sezonų spartakiečiai geriausiai žaidė 1952–1954 metų laikotarpiu, kai savo jėgomis įkopė į stipriausiųjų grupę („A“ klasę), bet 1953 metais debiutuodami joje po puikaus starto (po 5 turų nebuvo pralaimėję ir rikiavosi turnyro lentelės viršuje) nesugebėjo išvengti nesėkmių ruožo ir paskutinės 11 vietos. 1954 metais tik per plauką negrįžo į stipriausiųjų grupę, kai užėmė antrąją vietą „B“ klasėje (reikėjo pirmos).

Tos komandos ramsčiai buvo V.Saunoris, M.Daukša, Z. Ganusauskas, A. Mačiulis, J. Mačiulis, P. Liutkevičius, R. Liutkevičius, A. Kulikauskas, S. Petraitis, vartininkai V. Tučkus ir A. Stelmokas.

1955–1959 metais Vilniaus „Spartakas“ buvo „B“ klasės vidutiniokas. Kai 1960 metais TSRS futbolo federacija nutarė žymiai padidinti „A“ klasės komandų skaičių ir į stipriausiųjų grupę pakviesti Lietuvos reprezentacinę ekipą, Vilniaus spartakiečiai tam buvo visiškai nepasiruošę. Nei 1960, nei 1961 metais jie netapo pilnaverčiais varžovais „A“ klasės senbuviams, patyrė daug skaudžių pralaimėjimų.

1962 metų pavasarį kiek staiga ir netikėtai Vilniaus „Spartakas“ tapo „Žalgiriu“. Tai įvyko taip nelauktai pačiose sezono išvakarėse, kad mūsų komanda net nespėjo įsigyti naujų spalvų aprangų ir rungtynes pradėjo raudonai – balta „Spartako“ draugijos apranga, nors švieslentėje jau buvo parašytas gražus ir mielas Lietuvos futbolo aistruoliams Vilniaus „Žalgirio“ vardas.

Pirmasis sezonas su „Žalgirio“ vėliava nebuvo sėkmingas: paskutinė 22 vieta „A“ klasėje ir nusileidimas į silpnesniųjų kompaniją. Kopimą į futbolo šlovės kalną vėl reikėjo pradėti nuo papėdės.

1963 metų sezonui, turėjusiam ženklinti „Žalgirio“ komandos atgimimą, treniruoti komandą buvo pakviestas maskvietis Serafimas Cholodkovas, praeityje rungtyniavęs gynėjo pozicijoje Maskvos „Spartako“ pozicijoje, o nuo 1956 metų – sėkmingai treniravęs Dnepropetrovsko „Metalurgą“ („Dneprą“). Jis nutarė kurti naują Lietuvos reprezentacinę komandą, remdamasis jaunųjų Kauno „Bangos“ futbolininkų karta ir kai kuriais „Žalgirio“ veteranais bei perspektyviais jaunuoliais.

Taip komandoje pasirodė buvę kauniečiai B. Zelkevičius, G. Kalėdinskas, V. Žitkus, P. Jegorovas, R. Leščinskas, kurie drauge su S. Rameliu, A. Kulikausku, M. Averbuchu, A. Žilinsku, A. Binkausku, R. Juška, P. Glodeniu ir R. Biliūnu sudarė naujosios komandos branduolį.

Pradžia nebuvo lengva: 1963 metais labiau rūpintasi, kaip neiškristi iš „A“ klasės antrosios grupės, nei kaip vėl įkopti į stipriausiųjų lygą. Užtat 1964-ųjų sezone intensyvus darbas davė gražių vaisių.

Visą sezoną „Žalgiris“ realiai pretendavo įkopti į stipriausiųjų lygą, pasiekė daug gražių pergalių, puolėjas Romas Juška įmušė 20 įvarčių, bet iki laimės (vietos pirmajame ketvertuke) pritrūko 2 taškų. Vilniaus meistrų komanda liko penkta. Tais pačiais 1964 metais TSRS taurės turnyre žalgiriečiai nužygiavo iki ketvirtfinalio (pakeliui Vilniuje 1:0 įveikė stiprią Maskvos „Torpedo“ ekipą), kur lygioje kovoje Maskvoje 0:1 pralaimėjo „Spartakui“.

1965 metų sezonas buvo kaip reta ilgas (46 rungtynės) ir sudėtingas. Po lėto starto ir nuostabios viduriniosios čempionato dalies finiše žalgiriečiams pritrūko jėgų. 10 vieta – nei gerai, nei blogai.

1966 metais, kai „Žalgirio“ komandos pagrindinę sudėtį sustiprino talentingi jaunuoliai E. Liaudanskas, S. Šeibokas, vartininkas V. Kateiva, o treniravo naujas treneris J. Vaškelis, buvo užimta pirmoji vieta savo pogrupyje, kuriame žaidė 17 komandų. Deja, finaliniame trijų pogrupių nugalėtojų turnyre dėl vienintelės vietos aukščiausioje lygoje vienu tašku buvo atsilikta nuo Lugansko „Zarios“. Šiokia tokia paguoda buvo mažieji sidabro medaliai už antrąją vietą ir sporto meistrų vardai, kurie patvirtino aukštą „Žalgirio“ futbolininkų klasę.

Po trijų įdomių ir sėkmingų sezonų 1967–1968 metais atėjo krizės laikotarpis. Daug žaidėjų perėjo žaisti į kitų respublikų komandas, o likusi be jų „Žalgirio“ ekipa vilkosi antrosios grupės zoninių turnyrų gale.

1969 metais „sūnūs paklydėliai“ grįžo ir, treniruojami neseniai dar „Žalgiryje“ žaidusio A. Vosyliaus, padovanojo gerbėjams puikų sezoną. Sklandžiai į komandą įsiliejo L. Žukauskas, V. Brivinskas, jaunieji J. Jurgelevičius, K. Latoža. Pirmoji vieta savo pogrupyje tarp 21 komandos ir daug vilčių sėkmingai pasirodyti finaliniame keturių pogrupių nugalėtojų turnyre Simferopolyje. Deja, tik ketvirtoji vieta.

1970 metais po geros sezono pradžios sekė vangi pabaiga ir 10 vieta naujai įkurtoje Pirmojoje lygoje (stipriausių lyga pavadinta Aukščiausiąja).

1971 metai – vieni liūdniausių „Žalgirio“ istorijoje. Komandą draskė konfliktai tarp trenerių ir žaidėjų. Baigiantis sezonui buvo pakviestas gelbėti padėties kadaise puikiai pasidarbavęs treneris S.Cholodkovas, bet šį kartą neįstengė padėti. 20 vieta ir pirmą kartą – kelionė žemyn į trečią pagal pajėgumą TSRS čempionato pakopą.

Joje žalgiriečiai užtruko nuo 1972 iki 1977 metų. Nors 1975 metais buvo šauniai laimėta pirmoji vieta savo zonoje, bet vėliau sekęs turnyras Ašchabade susiklostė nesėkmingai.

1977 metais pradėję treniruoti komandą buvę „Žalgirio“ žaidėjai B. Zelkevičius ir S. Ramelis pakvietė daug gabaus jaunimo, o komanda nuo sezono starto pademonstravo ryžtą pagaliau Lietuvai atkovoti vietą Pirmoje lygoje. Taip ir įvyko: zoninės varžybos laimėtos dideliu pranašumu, o atkrintamajame etape įveiktas Nalčiko „Spartakas“, kai po žalgiriečių pralaimėjimo svečiuose 0:1 ir nervingos pergalės namie 1:0 viską lėmusiose papildomose rungtynės Kišiniove 2:1 triumfavo Lietuvos futbolininkai.

Pakilti į Pirmąją lygą tame sezone padėjo V. Dirmeikio (18 įvarčių), E. Riabovo (23 įvarčiai), J. Jurgelevičiaus („auksinis“ įvartis Kišiniove), A. Mackevičiaus, G. Paberžio, K. Latožos, A. Puodžiūno, G. Žarkovo, K. Gražulio, S. Baranovo, vartininko A. Ulevičiaus ir kitų pasiaukojantis, sėkmingas žaidimas.

1978 metais „Žalgiris“ įsitvirtino Pirmoje lygoje (7 vieta). Iki 1981 metų žalgiriečiai buvo jos tvirti vidutiniokai, o 1982 metais pasiryžo įkopti į Aukščiausiąją lygą ir pasiekė šį tikslą, užėmė Pirmoje lygoje pirmąją vietą (papildomose rungtynėse Simferopolyje 1:0 po S. Jakubausko gražaus įvarčio nugalėjo Kišiniovo „Nistru“ ekipą).

Mažaisiais aukso medaliais už pirmąją vietą buvo įvertinti ne tik treneriai B. Zelkevičius, S. Ramelis, G. Kalėdinskas, bet ir puikiu žaidimu įgalinę komandą kopti į viršų S. Danisevičius, S. Jakubauskas (23 įvarčiai), V. Rasiukas, K. Latoža, V. Kasparavičius, vartininkas V. Jurkus, R. Turskis, A. Janonis, A. Mackevičius, E. Malkevičius, S. Baranauskas, K. Gražulis ir kiti.

Prieš 1983 metų sezono Aukščiausioje lygoje startą Lietuvą supurtė konfliktas „Žalgiryje“: žaidėjų iniciatyvinė grupė pareikalavo atsistatydinti trenerį B. Zelkevičių, apkaltinusi jį paėmus sau per didelę dalį komandai skirtų dovanų ir apdovanojimų. Žaidėjų noras buvo patenkintas, treneriu tapo A. Liubinskas.

Startas buvo atsargus. Vienodu rezultatu 0:0 sužaista Taškente su „Pachtakoru“, Leningrade su „Zenitu“, Vilniuje su Tbilisio „Dinamo“. Ketvirtose rungtynėse namie su Baku „Neftči“ K. Gražulis įmušė pirmą „Žalgirio“ įvartį, kuris atnešė pergalę 1:0. Toliau būta pergalių, neišvengta ir nesėkmių, bet kaip stebuklingoje pasakoje žalgiriečiai tapo pirmojo rato nugalėtojais, pavergė visos Tarybų Sąjungos futbolo gerbėjus darniu, apgalvotu ir korektišku žaidimu.

Pirmoje vietoje išsilaikyta trumpai, nes traumą gavo pagrindinis vartininkas V.Jurkus, o tinkamos pamainos jam tada dar nebuvo. Vis dėlto galutinė penktoji vieta – aukščiausias ligi tol Lietuvos futbolo pasiekimas ir didelė viltis ateičiai. Tame sezone komandoje sėkmingai debiutavo A. Narbekovas, R. Mažeikis, V. Buzmakovas. Paskutines, 515 rungtynes „Žalgiryje“ sužaidė Kęstutis Latoža (Kutaisyje). Jis iki šiol išlieka pirmasis pagal sužaistų Vilniaus reprezentacinėje komandoje rungtynių skaičių.

1984 metų sezoną žalgiriečiai baigė devinti tarp 18 komandų, bet nudžiugino pergalėmis prieš Kijevo „Dinamo“ (1:0 namie), Maskvos „Spartaką“ (du kartus po 2:1), Maskvos „Dinamo“ (1:0 namie, 2:1 Maskvoje). Komandoje debiutavo V. Ivanauskas.

1985 metų sezonas vėl prasidėjo maištu komandoje. Ta pati iniciatyvinė grupė, kuri neseniai nuėmė B. Zelkevičių, dabar reikalavo jį grąžinti vietoje A. Liubinsko. Sezono pradžia, suprantama, prisvilo.

Sugrįžus B. Zelkevičiui ne iš karto, o palaipsniui žaidimas gerėjo. Teko pergyventi 11 turą, kai „Žalgiris“ namie pralaimėjo 1:5 Maskvos „Dinamo“ ir buvo paskutinis lentelėje. Po pergalės dvyliktame ture prieš Donecko „Šachtiorą“ 1:0 prasidėjo „Žalgirio“ atgimimas. 12 rungtynių be pralaimėjimo, ir „Žalgiris“ – jau šeštas. Galutinė septintoji vieta atrodė visai gražiai.

1986 metų pagrindinis akcentas – fantastiška pergalė 3:0 lapkričio 17 dieną Kijeve prieš kovojusį dėl čempionų vardo „Dinamo“. A. Mackevičiaus, K. Ruzgio, I. Pankratjevo taiklūs smūgiai leido pasiekti tai, kas atrodė neįmanoma. Galutinė vieta – aštuntoji.

1987 metais šventėme žalgiriečių bronzos medalius TSRS čempionate ir auksą Universiadoje Zagrebe, kur jie atstovavo visai TSRS studentijai, bet žaidė žaliai baltais dryžuotais „Žalgirio“ marškinėliais.

Sėkmingiausio Lietuvos futbolo istorijoje sezono didvyriai: treneriai B. Zelkevičius, G. Kalėdinskas, E. Riabovas, V. Jančiauskas, vartininkai V. Jurkus ir A. Kalinauskas, aikštės žaidėjai A.Narbekovas (16 įvarčių čempionate), V. Rasiukas, S. Jakubauskas, A. Janonis, R. Mažeikis, V. Sukristovas, S. Baranauskas, I. Pankratjevas, V. Ivanauskas, V. Buzmakovas, K. Ruzgys, A. Mackevičius. Ryškiausi akcentai – pergalės Vilniuje prieš Maskvos „Spartaką“ (5:2), Maskvos CSKA (3:0) ir Maskvos „Dinamo“ (4:0).

1988 metai leido „Žalgiriui“ aukščiausiai klubo istorijoje įkopti TSRS taurėje – į pusfinalį. Deja, kelią į finalą užtvėrė Charkovo „Metalistas“, laimėjęs Vilniuje rezultatu 2:1, o vėliau iškovojęs ir taurę.

TSRS čempionate „Žalgiris“ penktas. Debiutas UEFA taurėje gerai prasidėjo Vilniuje (2:0 prieš „Austria“ ekipą), bet liūdnai baigėsi Vienoje (2:5).

1988 metais keli žalgiriečiai pasipuošė medaliais TSRS rinktinių sudėtyje: V.Sukristovas gavo Europos čempionato sidabrą, o A. Narbekovas ir A. Janonis parsivežė iš Seulo olimpinį auksą.

1989 metų sezonas buvo paskutinis, kurį „Žalgiris“ TSRS čempionate sužaidė iki galo. Galutinė ketvirtoji vieta, kurią žalgiriečiai užsitikrino įveikdami paskutinėse rungtynėse Vilniuje 2:1 naujuosius čempionus Maskvos spartakiečius, nuteikė labai maloniai. „Žalgiris“ savo stadione nepralaimėjo nė vienerių čempionato rungtynių: 10 pergalių, 5 lygiosios.

UEFA taurėje įveiktas pirmasis barjeras – Geteborgo IFK klubas (2:0 Vilniuje, 0:1 svečiuose). Pergalingus įvarčius į švedų klubo vartus įmušė R. Fridrikas. Deja, Belgrado „Crvena Zvezda“ buvo per stipri (1:4 ir 0:1).

1990 metais spėjus sužaisti vos vienerias rungtynes Odesoje (kovo 9 d. 0:1 pralaimėta „Černomorecui“) Vilniaus „Žalgirio“ meistrų komandos istorija nutrūko, kaip kartais trūksta smuiko styga, grojanti nuostabią melodiją. Kovo 11 d. Lietuvos Aukščiausioji Taryba atkūrė Lietuvos nepriklausomybę ir „Žalgiris" nusprendė pasitraukti iš SSRS pirmenybių.

Grįžimas į Lietuvos pirmenybes 
Lietuvos valstybei atgavus nepriklausomybę, Vilniaus „Žalgiris“ persikėlė rungtyniauti į savo šalies pirmenybes. Per 1990 m. iš klubo pasitraukė beveik visi pajėgiausi žaidėjai liko tik Valdemaras Martinkėnas ir Gintautas Kvitkauskas, 1991 m. žaidė ir Virginijus Baltušnikas. Nors ir smarkiai pasikeitęs „Žalgiris" nuo pat pirmojo sezono aukščiausioje Lietuvos lygoje neužleido prizinių vietų. Pirmajame sezone komanda be didesnio vargo tapo Baltijos čempionato nugalėtoja, tačiau LFF taurės finale po baudinių serijos 3-4 nusileido Klaipėdos „Sirijaus" (buvęs „Atlantas") ekipai.

Iki 2002 m. Vilniaus „Žalgiris“ tris kartus pasidabino lygos aukso medaliais (1991, 1992 ir 1999 m.), net septynis kartus – sidabro (1993–1995, 1997–1998, 2000–2001 m.), bei tris kartus – bronzos medaliais (1990, 1996 ir 2002 m.). Klubas taip pat net 5 kartus iškovojo šalies taurę (1991, 1993–1994, 1997 ir 2003 m.), dar 5 kartus žaidė LFF taurės turnyro finale (1990, 1992, 1995, 2000 ir 2001 m.). 2003 m. „Žalgiris" pirmą kartą klubo istorijoje iškovojo šalies Supertaurę.

Nuo 2004 m. klubo žaidimo kreivė smuko žemyn ir iki pat 2008 m. prasidėjusios krizės „Žalgiris" neiškovojo nė vieno titulo, dažniausiai užimdamas 4 čempionato vietą.

Prisikėlimas iš pelenų (VMFD Žalgiris) 
2008 m. klubą ištiko finansinė krizė, jo vadovui Vadimui Kastujevui išvykus į Rusiją ir nepadengus išaugusių skolų. Komandos futbolininkai žaidė negaudami atlyginimų ir metų pabaigoje klubas buvo ant išnykimo slenksčio. Tačiau 2009 m. komandos žaidėjai, treneriai ir „Pietų IV“ sirgaliai, siekdami išsaugoti „Žalgirio“ vardą, atsiskyrė nuo FK „Žalgiris“ ir 2009 m. vasario 23 d. įkūrė Vilniaus miesto futbolo draugiją (VMFD) „Žalgiris“. Nors 2009 m. žalgiriečiai I lygoje liko priešpaskutiniai (6-oji vieta), padidėjus A lygos komandų skaičiui, 2010 m. klubas buvo priimtas į aukščiausią šalies futbolo divizioną.

2010 m. sezone A lygoje Vilniaus „Žalgiris“ iškovojo bronzos medalius. Paskutiniame ture norint iškovoti sidabrą reikėjo nugalėti tiesioginius konkurentus dėl 2-osios vietos Marijampolės „Sūduvos“ komandą, tačiau buvo sužaista lygiosiomis 0:0. Rezultatyviausiu komandos žaidėju tapo Artūras Jeršovas, per sezoną A lygoje pasižymėjęs 11 kartų. 2010 m. sezone komanda pripažinta korektiškiausia A lygoje.

2011–2012 m. sezonuose klubas lipo dar vienu laipteliu aukščiau ant A lygos apdovanojimų pjedestalo, dvejus metus iš eilės iškovodamas sidabrą, o 2012-aisiais vos vienu įskaitiniu tašku atsilikdamas nuo čempionu tapusio Panevėžio „Ekrano“.

Nuo 2012 m. prasidėjo klubo atgimimas, kurį vainikavo iškovotų trofėjų lavina. Per šį laikotarpį keturis kartus iš eilės buvo triumfuota A lygos čempionate (2013–2016 m.), rekordinius šešis kartus iš eilės iškovota LFF taurė (2012–2016 m.), penkis kartus iš eilės laimėta LFF Supertaurė (2012-2016 m.).

Ypač sėkmingas komandai buvo pasirodymas 2013–2014 m. Europos lygos atrankoje: žalgiriečiai tapo pirmaisiais Lietuvos futbolininkais, eliminavusiais net 3 ekipas – St Patrick’s Athletic FC iš Airijos, Pyunik FC iš Armėnijos bei Lech Poznań iš Lenkijos. Ketvirtajame etape „Žalgiris“ buvo sutriuškintas austrų ekipos Red Bull Salzburg (0:5 ir 0:2). 2014–2015 m. Čempionų lygos atrankoje jau pirmame etape buvo nusileista Zagrebo „Dinamo“ ekipai, o 2015–2016 m. tik po labai atkaklios kovos bendru rezultatu 0:1 pripažino Švedijos „Malmo“ FF komandos pranašumą. 2016–2017 m. UEFA Čempionų lygos atrankos varžybų antrajame etape „Žalgiris“ tik paskutinėmis sekundėmis 1:2 nusileido „Astana“ ekipai.

Dabartis 
2014 m. lapkričio 25 dieną, išsprendus teisinius ginčus, VMFD „Žalgiris“ tapo FK „Žalgiris“. Oficialiai legendinio Lietuvos klubo istorijos tęsėju tapęs klubas vėl pradėjo skaičiuoti savo istoriją nuo 1947-ųjų metų.

Kaune veikęs futbolo klubas „Spyris“ tapo Kauno Žalgirio piramidės dalimi ir iškilo eilė teisminių ginčų dėl „Žalgirio“ vardo naudojimo. Abu klubai vienas kitam reiškė pretenzijas į „Žalgirio“ žymenį. 

2022–2023 m. UEFA Europos konferencijų lygos turnyre žalgiriečiai pateko į grupių etapą. Iki tol nei vienam Lietuvos klubui nebuvo pavykę to padaryti. 2022 m. rugsėjo 8 d. išvykoje kovojo prieš Slovakijos čempionus Bratislavos „Slovan“. Šios istorinės rungtynės baigėsi be įvarčių 0-0.

Klubo pavadinimas, logotipas ir spalvos

Apranga 
Vilniaus „Žalgiris“ sovietiniu laikotarpiu naudojo įvairias spalvines gamas. Raudoni/balti, mėlynai/balti, būta net oranžinės spalvos marškinėlių. Vėliau radosi žaliai/balta spalvinė gama. Nepriklausomos Lietuvos laikotarpiu komandos spalvinė gama tapo žaliai/balta. Marškinėliai buvo žaliai balti su vertikaliais dryžiais, o šortai buvo žalios arba baltos spalvos, kojinės baltos, žalios arba žaliai/baltos. 2016 m. klubas pasirašė bendradarbiavimo sutartį su „Nike“ aprangų gamintojais.  Tais metais (2016) komanda žaidė languotais („šachmatiniais“) marškinėliais, kurie buvo iš tradicinių žalios ir baltos spalvų. Išvykos rungtynių aprangos dažniausiai būdavo baltos arba žalios. 2017 m. vėl grįžta prie vertikalių žaliai/baltų dryžių, baltų šortų ir baltų kojinių. tai namų aprangos. O svečiuose žaidžia baltomis aprangomis.

2021/22 m. čempionų lygos atrankoje susitiko su Budapešto „Ferencváros“. Pirmosiose rungtynėse, kurios įvyko 2021 m. liepos 20 d. Budapešte, nugalėjo vengrai rezultatu 2:0. Kadangi abiejų ekipų apranga yra labai panaši, žalia–balta ir vertikalūs dryžiai, todėl FK Žalgiris žaidė neįprastos spalvos (bordo) aprangomis. Marškinėliai ir šortai buvo bordo spalvos su baltais žymenimis, o kojinės buvo juodos. 2021 m. prieš FK Sūduva išvykose kovodavo žaliomis aprangomis su baltos spalvos žymenimis.

2022 m. vasario 3 d. FK Žalgiris pristatė naują generalinį rėmėją. 2022 ir 2023 metų sezonuose „Betsafe“ logotipas bus ant Lietuvos čempionų marškinėlių priekio.

Aprangos nuo 1988 m.

Aprangos nuo 2018 m.

Spalvinė gama 
Žalia ir balta spalvos.

 Aprangų gamintojai
 2009–2012 m. Hummel
 2013–2015 m. Kappa
 2016–2021 m. Nike

Sudėtis 

{|
|width=40% valign="top"|

Pagrindinė komanda 
Atnaujinta: 

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

 

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" | FK Žalgiris / FK Žalgiris B
|----- bgcolor="#DFEDFD"

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"
|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" | Išnuomoti / paskolinti žaidėjai
|----- bgcolor="#DFEDFD"
 (į FK Jonava)
 (į FK Jonava)

              
2021 m. prisijungę žaidėjai
  
   

  

              
2021 m. išvykę žaidėjai
  
    

              
2022 m. prisijungę žaidėjai
  
    

              
2022 m. išvykę žaidėjai

Dubleriai 

Dublerių komanda Žalgiris B dalyvauja LFF I lygos pirmenybėse.

Jaunimo komanda Žalgiris C dalyvauja LFF II lygos pirmenybėse.

Stadionas 
Iki 2011 metų Vilniaus „Žalgiris“ savo namų rungtynes žaisdavo „Žalgirio“ stadione, kuris buvo didžiausias Lietuvoje, talpinęs 15 030 žiūrovų (6530 sėdimų vietų). Šis stadionas buvo pradėtas statyti iškart po II pasaulinio karo, o buvo užbaigtas 1948 m. Lietuvai atkūrus nepriklausomybę jame žaidė Lietuvos vyrų futbolo rinktinė, tačiau vėliau stadionas prarado nacionalinio stadiono statusą.

2010 m. stadiono savininkai (ŪBIG) siūlė jį griauti ir vietoje jo pastatyti gyvenamuosius daugiabučius. Sulaukus pasipriešinimo, buvo svarstoma įtraukti stadioną į Kultūros vertybių registrą, tačiau tam keliamų reikalavimų jis neatitiko, o be to tai būtų apsunkinę stadiono rekonstrukciją.

2015 m. „Žalgirio“ stadionas ir jį supančios teritorijos (iš viso 8 ha) už daugiau nei 40 milijonų eurų buvo parduoti nekilnojamo turto bendrovei „Hanner“, kuri stadiono vietoje planavo gyvenamųjų butų ir ofisų statybą. Stadionas buvo nugriautas 2016 m.

Nuo 2011 m. Vilniaus „Žalgiris“ rungtyniauja LFF (Lietuvos futbolo federacijos) stadione, anksčiau žinotame kaip „Vėtros“ stadione. Stadionas pastatytas 2004 m., o 2010 m. Vilniaus „Vėtros“ klubą ištikus finansiniams sunkumams, Lietuvos futbolo federacija perėmė jo valdymą. 2011 m. gegužę Europos futbolo asociacijų sąjungai (UEFA) patvirtinus solidžią paramą rekonstrukcijos projektui, stadione pradėti pirmieji darbai siekiant atnaujinti stadioną, kad jis atitiktų UEFA 3 kategorijos reikalavimus ir kad jame galėtų namų rungtynes žaisti Lietuvos rinktinė. Šiuo metu LFF stadionas talpina 5 067 žiūrovus.

Fanai 
Seniausia ir ištikimiausia Vilniaus „Žalgirio“ fanų bendruomenė, vadinama „Pietų-IV“, buvo įkurta 1985 m. spalio 19 dieną. „Pietų-IV“ ultros klubą organizuotai palaiko jau daugiau nei 35 metus, o sunkiausiu metu padėjo komandai išvengti išnykimo.

Nors komandos palaikymo užuomazgos prasidėjo dar 1977-aisiais, aktyviausi Vilniaus „Žalgirio“ fanai po „Žalgirio“ stadioną pradėjo klajoti 1983 m., apsistodami tai viename, tai kitame stadiono sektoriuje. Judėjimas po įvairius stadiono sektorius buvo naudojamas tam, kad tuo metu teisėsaugos pareigūnams būtų sunkiau sukontroliuoti komandos fanus, kurie skanduodavo ne tik „Žalgirio“ bet ir Lietuvos vardą (tai tuo metu nebuvo toleruojama).

Fanų bendruomenės įkūrimo pradžia laikomos rungtynės prieš Minsko „Dinamo“ ekipą 1985 m. spalio 19 dieną, kai Vilniaus „Žalgirio“ ultros įsikūrė Pietų-IV sektoriuje. Nuo šių rungtynių sirgaliai ne tik liko šiame stadiono sektoriuje, bet ir pagal jį sukūrė savo pavadinimą. Nors nuo 2011 m. klubas savo namų rungtynes žaidžia nebe „Žalgirio“, bet LFF stadione, „Pietų-IV“ rungtynių metu būna įsikūrusi taip pat pietinėje stadiono tribūnoje.

Sovietų Sąjungos laikais „Pietų-IV“ ultras sudarė beveik 1000 aktyvių sirgalių (visa Pietų IV tribūna, o netilpusieji į ją buriuodavosi Pietų III tribūnoje). Sunkiausius laikus fanų bendruomenė išgyveno Vilniaus „Žalgiriui“ pasitraukus iš SSRS čempionato: 1990–1991 m. į Pietų IV sektorių rinkdavosi vis mažiau ir mažiau aktyvių sirgalių, kartais jų būdavo vos keli.

2009 m. „Pietų-IV“ fanų bendruomenės nariai padėjo finansinių sunkumų spaudžiamam Vilniaus „Žalgirio“ klubui išsikapstyti iš krizės. Sirgaliai ne tik rengė įvairias akcijas, kurių metu buvo renkami pinigai klubo išlaikymui, bet ir aukojo savo asmeninius finansus, kad klubas neišnyktų iš Lietuvos futbolo žemėlapio.

„Pietų-IV“ yra seniausia bei didžiausia organizuotą ir aktyvų komandos palaikymą propaguojanti grupė visame Baltijos regione.

Geriausi sezono žaidėjai 
Nuo 2004 m. klubo aistruoliai kasmet renka geriausią sezono futbolininką. Jais tapo:

 2004 m.  Mindaugas Malinauskas
 2005 m.  Virmantas Lemežis
 2006 m.  Igoris Morinas
 2007 m.  Igoris Morinas
 2008 m.  Igoris Morinas
 2009 m.  Edgaras Mastianica
 2010 m.  Pavel Komolov
 2011 m.  Marius Rapalis
 2012 m.  Kamil Bilinski
 2013 m.  Mantas Kuklys
 2014 m.  Deividas Šemberas
 2015 m.  Andro Švrljuga
 2016 m.  Andrija Kaludžerovič
 2017 m.  Mamadou Mbodj
 2018 m.  Liviu Antal
 2019 m.  Tomislav Kiš
 2020 m.  Saulius Mikoliūnas
 2021 m.  Hugo Vidémont
</div>

Personalas

Treneriai 

  Voldemaras Jaškevičius (1947)
  Jaroslavas Citavičius (1947–1948)
  Georgijus Glazkovas (1948–1951)
  Andrejus Protasovas (1951)
  Jurijus Chodotovas (1952–1953)
  Stasys Paberžis (1953–1957)
  Vytautas Saunoris (1958–1960)
  Zenonas Ganusauskas (1961–1962)
  Serafimas Cholodkovas (1963–1965)
  Juozas Vaškelis (1966–1967)
  Algirdas Vosylius (1968–1971)
  Serafimas Cholodkovas (1971–1973)
  Algirdas Klimkevičius (1974–1976)
  Benjaminas Zelkevičius (1977 m. sausio 1 d.–1983 m. gegužės 1 d.)
  Algimantas Liubinskas (1983 m. sausio 1 d.–1985 m. gruodžio 31 d.)
  Benjaminas Zelkevičius (1985 m. balandžio 1 d.–1991 m. spalio 1 d.)
  Vytautas Jančiauskas (1991–1992)
  Benjaminas Zelkevičius (1992 m. spalio 1 d.–1995 m. birželio 30 d.)
  Eugenijus Riabovas (1996–2001)
  Kęstutis Latoža (2002)
  Eugenijus Riabovas (2003–2004)
  Kęstutis Latoža (2004–2005)
  Saulius Širmelis (2005)
  Arminas Narbekovas (2005 m. lapkričio 30 d.–2006 m. lapkričio 30 d.)
  Igoris Pankratjevas (2006)
  Viatscheslav Mogilniy (2008)
  Mindaugas Čepas (2008–2009)
  Igoris Pankratjevas (2009 m. liepos 1 d.–2010 m. gruodžio 31 d.)
  Vitalijus Stankevičius (2011 m. sausio 1 d.–2011 m. gruodžio 31 d.)
  Damir Petravić (2012 m. sausio 4 d.–2012 m. rugpjūčio 8 d.)
  Marek Zub (2012 m. rugpjūčio 8 d.–2014 m. gruodis)
  Valdas Dambrauskas (2014 m. gruodžio 17 d.–2017 m. spalio 23 d.)  
  Aleksandras Brazevičius (2017 m. spalio 24 d.-2017 m. lapkričio 24 d.) 
  Aurelijus Skarbalius (2017 m. lapkričio 27 d. – 2018 m. birželio 22 d.)
  Valdas Urbonas (2018 m. birželio 23 d. – 2019 m. vasario 2 d.)
  Marek Zub (2019 m. vasario 13 d. – 2019 m. liepos 15 d.) 
  João Luís Martins (laikinasis) nuo 2019 m. liepos 15 d. iki lapkričio 27 d.
  Aliaksejus Baga (2020 m. sausio 19 d. – gruodžio 21 d.)
  Vladimiras Čeburinas (2021 sausio 11 d. –)

Žymūs žaidėjai 

 Vytautas Saunoris, 1947–1955
 Stasys Paberžis, 1947–1951
 Algirdas Kulikauskas, 1953–1965
 Stasys Ramelis, 1959–1973
 Petras Glodenis, 1962–1966, 1969, 1973–1974
 Romualdas Juška, 1962–1965, 1970–1971
 Algirdas Žilinskas, 1962–1975
 Benjaminas Zelkevičius, 1963–1967; 1969–1973
 Gintautas Kalėdinskas, 1963–1973
 Juzefas Jurgelevičius, 1965, 1967–1970, 1973–1980
 Kęstutis Latoža, 1968–1983
 Vytautas Dirmeikis, 1970–1973, 1975–1981
 Šenderis Giršovičius, 1974
 Eugenijus Riabovas, 1976–1981
 Stasys Danisevičius, 1976–1979, 1981–1986
 Valdas Kasparavičius, 1976, 1978, 1980–1986
 Vaclovas Jurkus, 1977–1988
 Sigitas Jakubauskas, 1978–1989
 Arvydas Janonis, 1978–1989
 Stasys Baranauskas, 1980–1989, 1997
 Igoris Pankratjevas, 1983–1989
 Arminas Narbekovas, 1983–1990
 Valdas Ivanauskas, 1984, 1986–1989
 Viačeslavas Sukristovas, 1984–1990; 1997–1998
 Virginijus Baltušnikas, 1985–1990, 1991–1992, 1994–1995, 1997–1998
 Robertas Fridrikas, 1985–1989; 1991
 Valdemaras Martinkėnas, 1989
 Aidas Preikšaitis, 1989–1996
 Andrius Tereškinas, 1990–1996; 2005
 Edgaras Jankauskas, 1991–1996
 Ričardas Zdančius, 1991–1994
 Darius Maciulevičius, 1991–1995
 Tomas Žvirgždauskas, 1991–1995
 Aurelijus Skarbalius, 1992–1994
 Andrius Skerla, 1995–1996; 2012–2014
 Deividas Šemberas 1996–1998; 2014–2015
 Tomas Ražanauskas 1996–1997
 Igoris Morinas, 1996–1998; 2004–2010
 Žydrūnas Karčemarskas, 1998, 2001
 Robertas Poškus, 1999
 Mindaugas Kalonas, 2001
 Andrius Velička, 2013–2014
 Mantas Kuklys, 2012–2018, 2020–2022
</div>

Žymesni žaidėjai iš užsienio 

  Pavelas Komolovas 2010–2015 m.
  Kamil Bilinski 2012–2013 m.
  Andro Švrljuga 2012–2015 m.
  Jakub Wilk 2013, 2014–2015 m.
  Yury Kendysh 2015 m.
  Andrija Kaludžerovič 2016, 2020-
  Mahamane Traoré 2017 m.
  Mamadou Mbodj 2016–2018 m.
  Tomáš Šimkovič 2018 m.
</div>

Dalyvavimas Europos turnyruose 

{| class="mw-collapsible mw-collapsed wikitable"
|+style="white-space: nowrap; " | Praėjusių sezonų rezultatai
! href="Vilnius" | Sezonas
! Turnyras
! Etapas

! href | Valstybė

! resource="Vaizdas:Matejko_Battle_of_Grunwald.jpg" height width | Klubas

! Pirmosios rungtynės
! Antrosios rungtynės
! href="Žalgirio mūšis" | Bendras rezultatas

|- href="1962"
|1988–89

| href="Spartakas Kaunas" |UEFA Taurė
| href="Emilis Pastoras" |1/32
| href="Zenonas Ganusauskas" |
| href="Stasys Penkauskas" |Austria Wien
| href="Stasys Skalskis" |2:0 (R.Fridrikas, S.Baranauskas)
|2:5 (V.Baltušnikas, R.Fridrikas)
| href="Henrikas Kersnauskas" |4–5
|- href="1946"
| rowspan="2" href="1947" |1989–90

| rowspan="2" |UEFA Taurė
| href="1961" |1R
| href="1947" |
| href="1987" |IFK Göteborg
|2:0 (R.Fridrikas x 2)
|0:1
| href="1990" |2–1
|- href="TSRS futbolo čempionatas"
| href="Cernomorec Odessa" |2R
| href="Valdemaras Martinkėnas" |
| href="Virginijus Baltušnikas" |Red Star Belgrade
| href="1997" |0:1
|1:4 (V.Ivanauskas)
|1–5
|- href="2009"
| href="Pietų IV Vilnius" |1992–93

| href="vasario 23" |UEFA Čempionų lyga
| href="A lyga" |1R
| href |
|PSV Eindhoven
| href="Sūduva Marijampolė" |0:6
|0:2
| href="Artūras Jeršovas" |0–8
|- href="2010"
| href="A lyga" |1993–94

| href="Lietuvos futbolo varžybos 2011–2012 m." |Taurių laimėtojų taurė
| href="Vitalijus Stankevičius" |1Q
| href="GKS Bełchatów" |
| href="A lyga" |MFK Košice
|1:2 (D.Maciulevičius)
|0:1
| href="Lietuvos futbolo varžybos 2012–2013 m." |1–3
|- href="KS Cracovia Kraków"
| rowspan="2" href="Heart of Midlothian FC" |1994–95

| rowspan="2" href="Lietuvos futbolo varžybos 2011–2012 m." |Taurių laimėtojų taurė
| href="VfB Admira Wacker Mödling" |1Q
|
| href="Lietuvos_futbolo_taurė" |Barry Town
| href="UEFA_Europos_lyga_2013–2014_m." |1:0 (D.Vencevičius)
|6:0 (V.Karvelisx2, V.Baltušnikas, E.Poderis,
D.Maciulevičius, E.Jankauskas)
| href="St Patrick's Athletic FC" |7–0
|- href="Lech Poznań"
| href="Red Bull Salzburg" |1R
|
| href="Pavelas Komolovas" |Feyenoord
| href="Linas Pilibaitis" |1:1 (A.Tereškinas)
|1:2 (D.Vencevičius)
| href="Egidijus Vaitkūnas" |2–3
|- href="Andrius Skerla"
| rowspan="2" href="Kamil Bilinski" |1995–96

| rowspan="2" href="Jakub Wilk" |Taurių laimėtoų taurė
|1Q
| href="NK Dinamo Zagreb" |
|NK Mura
|2:0 (V.Baltušnikas, A.Tereškinas)
|1:2 (D.Vencevičius)
|3–2
|-
|1R
|
|Trabzonspor
|2:2 (A.Tereškinas, G.Mikulėnas)
|0:1
|2–3
|-
| rowspan="2" |1996–97

| rowspan="2" |UEFA Taurė
|PR
|
|Crusaders
|2:0 (D.Vencevičius, A.Pukelevičius)
|1:2 (T.Ražanauskas)
|3–2
|-
|1R
|
|Aberdeen
|1:4 (T.Ražanauskas)
|3:1 (G.Mikulėnasx2, A.Pukelevičius)
| href="2016" |4–5
|-
|1997–98

|Taurių laimėtojų taurė
|1Q
| href="Lietuvos vyrų futbolo rinktinė" |
| href="Linas Klimavičius" |Hapoel Be’er Sheva
|0:0
|1:2 (N.Radžius)
| href="Saulius Mikoliūnas" |1–2
|-
| rowspan="2" |1998–99

| rowspan="2" href="Lietuvos vyrų futbolo rinktinė" |UEFA Taurė
| href="Georgas Freidgeimas" |1Q
|
| href="Lietuvos vyrų futbolo rinktinė" |ÍA
| href="Saulius Klevinskas" |2:3 (M.Skinderis, N.Vasiliauskas)
|1:0 (A.Steško)
| href="Lietuvos vyrų futbolo rinktinė" |3–3
|- href="Tautvydas Eliošius"
| href="Lietuvos vyrų futbolo rinktinė" |2Q
|
|Brann
|0:1
|0:0
|0–1
|-
| rowspan="2" |1999–00

| rowspan="2" |UEFA Čempionų lyga
|1Q
|
| href="2005" |Araks Ararat
|2:0 (I.Steško, A.Steško)
|3:0 (S.Novikovas, A.Jokšas, N.Vasiliauskas)
| href="2006" |5–0
|- href="Igoris Morinas"
|2Q
|
| href="2008" |Dynamo Kyiv
|0:2
|0:1
| href="2009" |0–3
|- href="Edgaras Mastianica"
|2000–01

|UEFA Taurė
| href="2011" |1Q
| href="Marius Rapalis" |
|Ruch Chorzów
| href="2013" |2:1 (D.Saulėnas, R.Vilėniškis)
|0:6
|2–7
|-
| href="2014" |2001–02

| href="Deividas Šemberas" |UEFA Taurė
|1Q
|
|Maccabi Tel Aviv
|0:6
|0:1
|0–7
|-
| rowspan="2" |2002

| rowspan="2" |UEFA Intertoto taurė
|1R
|
|Budapest Honvéd
|1:0 (D.Saulėnas)
|0:0
|1–0
|-
|2R
|
|Sochaux
|0:2
|1:2 (A.Steško)
|1–4
|-
|2003

|UEFA Intertoto taurė
|1R

Örgryte IS
|1:1 (A.Shylo)
|0:3
| href="Gediminas Kalinauskas" |1–4
|- href="Vytautas Saulis (1941)"
| rowspan="2" |2004–05

| rowspan="2" |UEFA Taurė
|1Q
|
|Portadown
|2:2 (A.Steško, A.Maksimovic)
|2:0 (T.Mikuckis, V.Kaušpadas)
|4–2
|-
|1Q
|
|Aalborg BK
|1:3 (V.Kaušpadas)
|0:0
|1–3
|-
| rowspan="4" |2005

| rowspan="4" |UEFA Intertoto taurė
|1R
|
|Lisburn Distillery
|1:0 (V.Lemežis)
|1:0 (A.Shylo)
|2–0
|-
|2R
|
|Dinaburg
|2:0 (K.Jasaitis, V.Lemežis)
|1:2 (K.Jasaitis)
|3–2
|-
|3R
|
|Egaleo
|3:1 (V.Lemežis, I.Morinas, B.Jašurek)
|2:3 (V.Lemežis, I.Morinas)
|5–4
|-
|1/2
|
|CFR Cluj
|1:2 (A.Osipovič)
|1:5 (A.Jokšas)
|2–7
|-
|2012–13

|UEFA Europos lyga
|2Q
|
|Admira Wacker Mödling
|1:1 (R.Radavičius)
|1:5 (M.Kuklys)
|2–6
|-
| rowspan="4" |2013–14

| rowspan="4" |UEFA Europos lyga
|1Q
|
|St Patrick’s Athletic
|2:2 (P.Komolov, K.Bilinski)
|2:1 (M.Kuklys, K.Bilinski)
|4–3
|-
|2Q
|
|Pyunik
|2:0 (K.Bilinski, R.Leliūga)
|1:1 (M.Kuklys)
|3–1
|-
|3Q
|
|Lech Poznań
|1:0 (M.Kuklys)
|1:2 (R.Leliūga)
|2–2
|-
|PO
|
|Red Bull Salzburg
|0:5
|0:2
| 0–7
|-
| 2014–15

| UEFA Čempionų lyga
|2Q
|
|Dinamo Zagreb
|0:2
|0:2
| 0-4
|-
| 2015–16

| UEFA Čempionų lyga
|2Q
|
|Malmo FF
|0:0
|0:1
| 0–1
|-
|2016–17

|UEFA Čempionų lyga
|2Q
|
|Astana FC
||0:0
|1:2 (Elivelto)
| 1–2 
|-
|2017–18
|UEFA Čempionų lyga
|2Q
|
|Ludogorec
||2:1 (S.Nyuiadzi, M.Kuklys)
|1:4 (S.Nyuiadzi)
| 3–5 
|-
| rowspan="3" |
2018–19

| rowspan="3" |UEFA Europos lyga
|1Q
|
|Klaksvikar IF
|2:1 (L.Antal, M.Mbodj)
|1:1 (L.Antal)
| 3–2 
|-
|2Q
|
|Vaduz
|1:0 (L.Antal)
|1:1 (T.Šimkovič)
| 2–1 
|-
|3Q
|
|Sevilla FC
|0:1
|0:5
| 0–6 
|-
|2019-20
|UEFA Europos lyga
|1Q
|
| Honved FC
|1:3 (Uzėla)
|1:1 (Antal)
| 2-4 
|-
|rowspan=2|2020-21
|rowspan=2|UEFA Europos lyga
|1Q
|
|Paide LM
|colspan=2| 2:0 (Kaludžerovič, Antal)
|2-0
|-
|2Q
| 
|FK Bodø/Glimt 
|colspan=2| 1:3 (Antal)
|1-3
|-
|colspan=7|
|}

Pasiekimai 

 SSRS I lygos čempionas (1982 m.)
 Universiados čempionas (1987 m.)

Sezonai

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 Facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 futbolonis.lt
 Globalsportsarchive

Lietuvos futbolo klubai
Vilniaus futbolas