joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Zapoliarnas

Zapoliarnas () – miestas Rusijoje, Murmansko srityje, Pečengos rajone, 103 km į šiaurės vakarus nuo Murmansko, netoli Norvegijos sienos. Pro miestą eina Murmansko–Pečengos geležinkelio atšaka į Nikelį. Veikia metalurgijos kombinatas „Pečenganikel“, Kolos metalurgijos kompanija. Netoli Zapoliarno yra vienas giliausių pasaulyje Kolos gręžinys (12 262 m).

Istorija 

Gyvenvietė pradėjo kurtis 1955 m., pastačius vario ir nikelio apdirbimo kombinatą. 

1957 m. Zapoliarnas gavo miesto tipo gyvenvietės, o 1963 m. miesto statusą.

Galerija

Nuorodos 
 Miesto svetainė

Murmansko srities miestai
Bielsko ujezdas

Apie dabartinę Lenkijos apskritį žr. Bielsko apskritis;
 Apie 1940-1945 m. Baltarusijos TSR egzistavusi rajoną žr. Bielsko rajonas.
Bielsko ujezdas (, ) – vienas iš Rusijos imperijos, Gardino gubernijos ir Balstogės srities ujezdų. Apskrities centras buvo Bielsko miestas. Į apskritį įėjo šie didesni miestai: Bielskas, Branskas, Drohičinas, Kleščelė, Mielnikas ir Narevas. Mažesni miesteliai: Bočkai, Cechanovecas, Nemiruvas, Orla ir Semiatiče. Apskritis ribojosi su Gardino gubernijos Balstogės, Bresto, Pružanų ir Valkavisko apskritimis, Lomžos gubernijos Mazovijos Vysokio ir Mazovijos Ostruvo apskritimis bei Sedlcų gubernijos Sokoluvo ir Konstantinuvo apskritimis.

Istorija

Po Tilžės taikos, 1807 m. visa apskrities teritorija, iki taikos pasirašymo priklausiusi Prūsijos karalystės, Naujosios Rytų Prūsijos, Balstogės departamentui, atiteko Rusijos imperijai ir buvo prijungta prie naujai sudarytos Balstogės srities. 1842 m. panaikinus Balstogės sritį apskritis buvo prijungta prie Gardino gubernijos. 1915 m. apskritį užėmė Vokietijos imperija ir prijungė prie Oberosto srities.

Suskirstymas

1913 m. apskritį sudarė 15 valsčių: Dubiažino valsčius, Grodzisko valsčius, Kleinikų valsčius, Losinkos valsčius, Malešės valsčius, Narojkų valsčius, Nove Berezovo valsčius, Oleksino valsčius, Orlos valsčius, Pasinkų valsčius, Pavlų valsčius, Radziluvo valsčius, Raisko valsčius, Semiatičės valsčius ir Skužeco valsčius. Apskrityje buvo 544 kaimai, 49 kiemai ir palivarkai.

Gyventojai

Pagal 1897 m. surašymo duomenis, apskrityje gyveno 164 441 gyventojų. Bielsko mieste gyveno 7464 žmonės, 4087 Branske, 1707 Drohičine, 2013 Kleščelėje, 1485 Mielnike ir 1434 Nareve.

Tautinė sudėtis

 Ukrainiečiai - 39,1% (64 256);
 Lenkai - 34,9% (57 331);
 Žydai - 14,9% (24 486);
 Rusai - 5,9% (9 758);
 Gudai - 4,9% (8 068);
 Vokiečiai - 0,24% (397);
 Latviai - 0,01% (23);
 Lietuviai - 0,004% (7);
 Kiti - 0,06% (115).

Literatūra

 Zbigniew Romaniuk, Bogdan Komarzewski: Zarys historii powiatu bielskiego. 2009.

Nuorodos

 Aprašymas apie apskritį (lenk.);
 Powiat bielski (1795-1915) Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom I (Aa – Dereneczna) z 1880 r. (lenk.).

Šaltiniai

Bielsko apskritis
Jan Olszewski

Janas Olševskis (, g. 1930 m. rugpjūčio 20 d. Varšuvoje) – 2019 m. vasario 7 d. Varšuvoje ) lenkų teisininkas, politikas, buvęs Lenkijos Ministras pirmininkas.

Biografija 
1953 m. baigė Varšuvos universiteto Teisės fakultetą, dirbo LLR Teisingumo ministerijoje bei Mokslų akademijoje, bendradarbiavo spaudoje. Kaip advokatas pagarsėjo teismo procesuose gindamas tuometinės opozicijos narius. Buvo Apskritojo stalo derybų tarp valdančiosios komunistinės valdžios ir „Solidarumo“ organizacijos, dalyvis.

1991 m. gruodžio 23 d. tapo penkių partijų dešiniojo centro koalicinės vyriausybės vadovu. J.Olševskio vyriausybei nesisekė rasti bendros kalbos su tuometiniu šalies prezidentu Lechu Valensa. Žinomiausias šios vyriausybės pasiekimas – Liustracijos įstatymas, kuris vėliau buvo pripažintas nekonstituciniu.

1992 m. birželio 5 d. Lenkijos Seimas paskelbė nepasitikėjimą Ministro pirmininko J.Olševskio vyriausybe.

2001–2005 m. J.Olševskis buvo Lenkijos Seimo narys.

Papildoma informacija 
 1995 m. J.Olševskis dalyvavo Lenkijos prezidento rinkimuose. Gavęs 1 225 453 (6,86%) balsų užėmė ketvirtąją vietą. Vienu jo konkurentų šiuose rinkimuose buvo žinomas disidentas Jacekas Kuronis, buvęs J.Olševskio ginamasis komunistinio teismo procesuose.

Šaltiniai 

Lenkijos ministrai pirmininkai
Lenkijos teisininkai
Lenkijos Seimo nariai
Lenkijos masonai
Pasaulio regbio čempionatas

Pasaulio regbio čempionatas () yra kas ketverius metus vykstantis stipriausių pasaulio regbio rinktinių turnyras. Tai trečias didžiausias pasaulyje sporto renginys pagal žiūrovų skaičių po Olimpinių žaidynių ir FIFA Pasaulio taurės.  Nugalėtojams yra įteikiama Vebo Eliso taurė, pavadinta Regbio (Anglijos miesto) mokyklos mokinio vardu, kuris, pasak legendos, išrado regbį, per futbolo rungtynes čiupdamas kamuolį į rankas ir leisdamasis su juo bėgti.

Pirmasis Pasaulio taurės turnyras vyko 1987. Devyniuose iki dabar vykusiuose čempionatuose pergales šventė keturios rinktinės: Naujoji Zelandija, Australija, PAR ir Anglija. Prancūzija žaidė trijuose finaluose ir dar tris kartus buvo patekusi į pusfinalį.

Istorija 

Mintis surengti pasaulio regbio čempionatą Tarptautinė regbio futbolo tarybai (IRFB) buvo pasiūlyta dar šeštajame dešimtmetyje, bet dėl griežtai mėgėjiško požiūrio į sportą jos buvo atsisakyta. Galiausiai devintajame dešimtmetyje labiau komercializuotos Australijos regbio sąjunga ir Naujosios Zelandijos regbio sąjunga pasisiūlė nepriklausomai surengti pasaulio čempionatą. IRFB, neturėdama kur trauktis, sutiko šį klausimą nagrinėti viešai. Australija, Naujoji Zelandija ir Prancūzija nuo pat pradžių labai palaikė iniciatyvą. Pietų Afrikos Respublika, nors ir žinodama, kad dėl apartheido jai nebus leista dalyvauti, IRFB valdyboje taip pat balsavo už pasiūlymą. To užteko, kad idėja nebūtų atmesta. Iki pakartotinio balsavimo buvo palenkti po vieną Anglijos ir Velso atstovą ir pasaulio regbio čempionatui buvo pritarta 10 balsų prieš 6.

Pirmasis pasaulio regbio čempiontas buvo surengtas 1987 m. Australijoje ir Naujoje Zelandijoje. Turnyre dalyvavo 16 kviestinių rinktinių. Po demokratinių rinkimų 1992 m. PAR buvo patikėta 1995 m. surengti trečiąjį pasaulio čempionatą. Jame PAR rinktinė ir nugalėjo. Šio turnyro pagrindu 2009 m. buvo sukurtas filmas Nenugalimas. 2003 m. Australijoje vykusį V pasaulio regbio čempionatą pirmą kartą laimėjo Anglijos regbio rinktinė. Ji tapo pirmąja ir iki šiol vienintele Šiaurės pusrutulio rinktine laimėjusia šį turnyrą.

Turnyrai

Šaltiniai 

Regbis
Sinantropija

Sinantropija (iš  'kartu, su' +  'žmogus') – reiškinys, kai laukinės gyvūnų ir augalų rūšys gyvena žmonių gyvenvietėse, pastatuose, ir iš to gyvenimo netoli žmogaus gauna tam tikrą naudą. Sinantropų užimamos erdvės yra namai, daržai, fermos, pakelės, šiukšlynai ir pan. Sąvoka sinantropija naudojama ekologijoje. 

Sinantropiniams organizmams priskiriama ir daug rūšių, kurios yra kenkėjai ar piktžolės. Jiems nepriskiriamos naminės (domestikuotos) rūšys (karvės, avys, šunys ir t. t.) ir formos.

Sinantropiniai organizmai, tiek bestuburiai, tiek stuburiniai, namuose dažnai randa ne tik gyvenamą vietą su tinkamu mikroklimatu, bet ir maisto šaltinius. Dalis sinantropinių organizmų pastatuose randa tik būstą (pvz., langinės kregždės). 

Sinantropinius organizmus skirsto į dvi grupes:
 obligatiniai sinantropai – Jie labai priklauso nuo žmogaus ir visame savo areale ar bent dalyje jo gyvena tik gyvenvietėse. Pasaulyje neretai plinta su keliaujančiais žmonėmis ir taip gali plėsti savo arealą. Tam padėjo jūrų, sausumos ir oro transporto vystymasis. Obligatiniais sinantropais laikomi naminė pelė, pilkoji žiurkė, naminis karvelis, patalinė blakė, juodasis tarakonas ir kt. 
 fakultatyviniai sinantropai – Šios rūšys mažiau priklauso nuo žmogaus, dažnai gyvena želdiniuose ir pasėliuose. Tokių organizmų pavyzdžiai yra paprastasis pelėnas, akmeninė kiaunė ir kt. gyvūnai.

Nuorodos 

Ekologija
Semiatičės marios

Semiatičės marios () – dirbtinis ežeras šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Semiatičės apskrityje, Semiatičės valsčiuje, Semiatičės mieste. Tai dirbtinės marios susidariusios po Kamionkos upės užtvenkimo XX a. septintajame dešimtmetyje. Marios yra suskirstytos į tris atskirus rezervuarus. Aplink ežerą įkurta nemažai stovyklaviečių ir poilsiaviečių. 

Palenkės vaivadijos ežerai
Semiatičė
Semiatičės I pasaulinio karo kareivių kapinės

Semiatičės I pasaulinio karo kareivių kapinės () – Pirmojo pasaulinio karo vokiečių ir rusų kareivių kapinės Lenkijos Semiatičės mieste. 1988 m. gruodžio 15 d. kapinės buvo įtrauktos į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.

Kapinės stačiakampio formos, su aptverta metaline tvora. Kapinėse palaidoti 53 vokiečių ir 63 rusų kariškiai, žuvę 1915 m. rugpjūčio mėnesį.

Nuorodos 
 Aprašymas apie kapines (lenk.) ;
 Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.).

Semiatičė
Istoriniai paminklai Palenkės vaivadijoje
I pasaulinio karo kareivių kapinės Palenkės vaivadijoje
Karių kapinės
Semiatičės žydų kapinės

Semiatičės žydų kapinės () – žydų kapinės, įkurtos XVIII a. Semiatičės mieste, ul. Polna gatvėje. Kapinėse yra išlikę tik kapinių vartai. Kapinėse stovi paminklas holokausto aukoms atminti.

Literatūra

 Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., s. 63.

Nuorodos

 Aprašymas apie kapines I (lenk.) 
 Aprašymas apie kapines II (lenk.).

Semiatičės architektūra
Žydų kapinės Palenkės vaivadijoje
Istoriniai paminklai Palenkės vaivadijoje
Semiatičės mūšis

Semiatičės mūšis () – mūšis įvyko 1863 m. vasario 6-7 d. 1863 m. sukilimo metu tarp 1863 m. sukilėlių ir Rusijos imperijos kariuomenės.

Mūšis 

Jau nuo 1860 m. Semiatičės mieste kildavo įvairūs nedideli protestai prieš carinę valdžią. 1862 m. į miestą buvo atsiųstas Rusijos imperijos kariuomenės garnizonas. Kunigaikštienės Anos Jablonovskos rūmuose buvo kaupiami ginklai ir ruošiamasi sukilimui. 1863 m. sausio 22 d. prasidėjo sukilimas visoje buvusioje Abiejų Tautų respublikos teritorijoje. Semiatičės mieste sukilėliai puolė Rusijos kariuomenės įgulas 1863 m. vasario 6-7 d., bet mūšį galiausiai pralaimėjo.

1863 m. sukilimo mūšiai
Semiatičė
Aleksandruvka (reikšmės)

Aleksandruvka vadinamos šios gyvenvietės:

 Lietuvoje:
 Aleksandruvka.
 Lenkijoje ():
 Aleksandruvka (Šudzialovo valsčius);
 Aleksandruvka (Krinkų valsčius);
 Aleksandruvka (Suvalkų apskritis);
 Aleksandruvka (Palenkės Bialos apskritis).

Nuorodos

 Aleksandrówka Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom XV, cz. 1 (Abablewo – Januszowo) z 1900 r. (lenk.).
Wardruna

Wardruna – Norvegijos muzikos grupė, sukurta juodojo metalo atlikėjo „Gaahl“ (Kristiano Eivindo Espedalio) ir „Kvitrafn“ (Einaro Selviko). Grupė atkuriama senovės skandinavų muzikos atmosfera, jungiama etninė, tamsiojo ambiento muzika, užkalbėjimai. Daugelį muzikos kūryboje panaudotų muzikos instrumentų pasigamino patys atlikėjai.

Nariai 
 Kvitrafn – vokalas, įvairūs instrumentai
 Lindy Fay Hella – vokalas
 Gaahl (2003–2015) – vokalas

Diskografija 
 Runaljod – Gap Var Ginnunga (2009 m.)
 Runaljod – Yggdrasil (2013 m.)
 Runaljod – Ragnarok (2016 m.)
 Skald (2018 m.)
 Kvitravn (2021 m.)

Nuorodos 
 
 „Wardruna“ atlieka Dagr

Norvegijos atlikėjai
Ambientinės muzikos atlikėjai
Studentės

Studentės (anksčiau Mokinukės) – Lietuvos pop muzikos grupė.

Istorija 
2003 m. grupę suformavo Laima Lapkauskaitė. 2009 m. grupė pakeitė pavadinimą į „Studentės“.

Diskografija 
 Pažadai (2004 m.)
 Maža širdelė (2005 m.)
 Pagauk (2006 m.)
 Norių būt laisva (2008 m.)
 Užaugom (2009 m.)
 Aš ir mano mergaitės (2014 m.)

Šaltiniai 

Lietuvos pop muzikos grupės
Asas (ugnikalnis)

Asas () – ugnikalnis pietų Japonijoje, centrinėje Kiūšiū salos dalyje. Aukštis – 1592 m. Asas yra vienas didžiausių pasaulio ugnikalnių – jo kalderos plotis siekia 25 km. Kūgio, sudaryto daugiausia iš andezito, plotas – apie 2000 km². Centrinę kūgio grupę sudaro 5 viršukalnės, iš kurių pati aukščiausia – Taka. Aktyviausias yra Nakos krateris – iš jo nuolat kyla dūmai, kartais įvyksta išsiveržimai. Per pastaruosius 70 metų Asas ne kartą išsiveržė – 1974, 1979, 1984–1985, 1989–1991, 2009 ir 2011 m., iš viso yra žinoma daugiau kaip 70 jo išsiveržimų.

Naujausias išsiveržimas įvyko 2021 m. spalio 20 d. 11.43 val. vietos laiku.

Aso kaldera susidarė prieš 90-300 tūkst. metų. Išsiveržimų metu piroklastų srautai nusidriekė per pusę Kiūšiū salos. Dabar Aso kalderoje įsikūrę Aso, Takamorio, Minamiaso miestai. Ugnikalnis įeina į Aso Kudžū nacionalinį parką.

Šaltiniai 
 Global Volcanism Program

Japonijos ugnikalniai
Vasiluvka (reikšmės)

Vasiluvka () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

 Vasiluvka (Suvalkų apskritis);
 Vasiluvka (Sokulkos apskritis).
Millonarios FC

Millonarios – futbolo klubas iš Kolumbijos sostinės Bogotos. Futbolo klubas įkurtas 1946 metais. Šiuo metu šis klubas žaidžia El Campín stadione, kuriame yra 36 343 vietų.

Istorija

Sudėtis

Išnašos 

Pietų Amerikos futbolo klubai
Atasu

Atasu () – miesto tipo gyvenvietė vidurio Kazachstane, Karagandos srityje, 170 km į pietvakarius nuo Karagandos, prie Sarysu aukštupio. Žanaarko rajono centras. Geležinkelio stotis prie Žezkazgano–Žaryko linijos. Plentai į Žezkazganą, Karagandą, Karžalą.

Netoli gyvenvietės nuo XIX a. išgaunama geležies rūda (svarbiausi telkiniai – Vakarų Kara Džalai, Rytų Kara Džalai, Didysis Ktajus). Rūdos hematito–magnetinės, pereinančios į geležies–mangano. Apylinkėse vyksta raketų bandymai.

Istorija 
Atasu įkurtas 1929 m.

Šaltiniai 

Kazachstano gyvenvietės
Karagandos sritis
James F. Byrnes

Džeimsas Fransis Bernsas (James Francis Byrnes) (1882 m. gegužės 2 d. – 1972 m. balandžio 9 d.) – JAV politikas.

Biografija 
 
Per savo karjerą Dž. Bernsas dirbo Atstovų rūmuose (1911–1925 m.), JAV Senatoriumi (1931–1941 m.), teisėju JAV Aukščiausiame Teisme (1941–1942 m.), valstybės sekretoriumi (1945–1947 m.) bei Pietų Karolinos gubernatoriumi (1951–1955 m.). Jis yra vienas iš nedaugelio politikų, dirbusių visuose trijuose aukščiausiuose vyriausybės lygmenyse. Dž. Bernsas taip pat buvo artimas JAV prezidento Franklino Ruzvelto draugas bei vienas įtakingiausių amerikiečių tiek vidaus, tiek užsienio politikoje penktojo dešimtmečio viduryje.

JAV valstybės sekretoriai
Pietų Karolinos gubernatoriai
JAV Atstovų rūmų nariai
JAV Senato nariai
Šaltasis karas
Glasnost

„Glasnost“ (, ) buvo Tarybų Sąjungos vykdyta politika siekiant atvirumo ir skaidrumo vyriausybinėse įstaigose. „Glasnost“ devintojo dešimtmečio viduryje buvo pristatyta tuometinio TSRS vadovo Michailo Gorbačiovo. „Glasnost“ yra dažnai painiojama su kita reforma, „Perestroika“, kuri taip pat kiek anksčiau buvo pristatyta M. Gorbačiovo. Žodis „Glasnost“ Tarybų Sąjungos vadovo dažnai buvo vartojamas kaip tuo metu vykdytos politikos, siekusios sumažinti korupciją komunistų partijoje bei apriboti Centrinio komiteto galias, apibūdinimas.

„Glasnot“ taip pat gali reikšti Tarybų Sąjungos istorijos periodą devintajame dešimtmetyje, kai buvo sušvelninta cenzūra bei padidėjusi žodžio laisvė.

Taip pat skaitykite 
 Perestroika

Išnašos 

TSRS istorija
Reformos
Šaltasis karas
Rytų blokas

Rytų blokas arba Komunistinis blokas – sąvoka, vartojama apibūdinti Tarybų Sąjungai, Rytų ir Vidurio Europos valstybėms (dauguma jų buvo Varšuvos pakto narės).  Rytų blokui taip pat kartais priskirtos Tarybų Sąjungos sąjungininkės ne Europoje. 

Pagrindinėmis Rytų bloko narėmis buvo laikomos Tarybų Sąjunga, Rytų Vokietija, Lenkija, Vengrija, Bulgarija, Čekoslovakija, Rumunija, Albanija bei Jugoslavija.

Išnašos 

Komunistinės valstybės
Komunizmas
Šaltasis karas
Harold Macmillan

Morisas Haroldas Makmiljanas (Maurice Harold Macmillan, 1894 m. vasario 10 d. – 1986 m. gruodžio 29 d.) buvo Jungtinės Karalystės ministras pirmininkas nuo 1957 m. sausio 10 d. iki 1963 m. spalio 18 d.

Politikas buvo žinomas kaip pragmatiška, sąmojinga ir šaltakraujiška asmenybė. H. Makmiljanas buvo žinomas jau prieš Antrąjį pasaulinį karą kaip Torių partijos radikalas bei „nuolaidžiavimo politikos“ priešininkas. Į politikos aukštumas H. Makmiljanas pateko kaip buvusio Jungtinės Karalystės premjero Vinstono Čerčilio statytinis. Kol H. Makmiljanas ėjo premjero pareigas, gyvenimo lygis Jungtinėje Karalystėje pamažu augo dėl įvairių socialinių reformų – tarp jų buvo ir 1956 m. švaraus oro aktas, 1957 m. gyvenamųjų namų aktas, 1960 m. biurų aktas bei triukšmo sumažinimo aktas, 1961 m. fabrikų aktas bei pensijų sistemos pakeitimas.

Macmillan
Macmillan
John Foster Dulles

Džonas Fosteris Dalesas (John Foster Dulles, 1888 m. vasario 25 d. – 1959 m. gegužės 24 d.) buvo JAV valstybės sekretorius, kol prezidento pareigas nuo 1953 iki 1959 m. ėjo Dvaitas Eizenhaueris. Dž. Dalesas buvo viena ryškiausių asmenybių Šaltojo karo pradžioje, žymus dėl savo kategoriško nusistatymo prieš komunizmą visame pasaulyje. Jis inicijavo prancūzų palaikymą Pirmojo Indokinijos karo metu bei buvo vienas pagrindinių žmonių, organizavusių CŽV operacijas perversmams Irane 1953 m. (Operacija AJAX) ir Gvatemaloje 1954 m. (Operacija PBSUCCESS).

JAV valstybės sekretoriai
Šaltasis karas
Oksana Malaja

Oksana Malaja (; g. 1983 m. lapkričio 4 d.) – 1991 m. Ukrainoje rasta sulaukėjusi 8 metų mergaitė, didžiąją dalį savo gyvenimo gyvenusi sulaukėjusių šunų gaujoje. Ji buvo perėmusi daug šunų elgesio ypatumų, jai buvo sunku išmokti kalbėti. Po suradimo ji gyveno Odesos klinikoje protiškai atsilikusiems žmonėms.

Biografija
Oksanos tėvai nesirūpino ja, ir būdama trejų metų Oksana atsidūrė ne namuose. Jos šeima gyveno nuskurdusioje vietovėje, kur klaidžiojo nemažai sulaukėjusių šunų. Mergaite ėmė rūpintis šunys, o ji išmoko jų elgesio. Valdžios atstovams aptikus šunų mergaitę ir pabandžius ją paimti, pirmą kartą nepasisekė, nes šunys ją apgynė. Oksana urzgė, lojo, bėgiojo keturiomis, prieš valgydama apuostydavo maistą. Pasirodė, kad jos klausa, uoslė ir rega tapo gerokai jautresnės. 

Vėl su žmonėmis atsidūrusi mergaitė mokėjo pasakyti tik „taip“ ir „ne“. Oksanai buvo sunku vystyti socialinius ir emocinius įgūdžius. Iki tol jai stigo stimulų vystyti intelektą ir socialinį bendravimą, ilgą laiką visa jos turėta bendravimo patirtis buvo su šunimis. Kadangi ji negirdėjo bendraujančių žmonių kalbos, jai buvo sunku vystyti savo kalbos gebėjimus.

Šiuo metu Oksana kalba, daugelis jos elgesio trūkumų ištaisyti. Ja besirūpinantys gydytojai teigia, kad labai mažai šansų, kad ji kada nors galės įsilieti į normalią žmonių visuomenę.

Nuorodos
 Maugliai
 Daily Telegraph article
 Оксана Малая. Девочка-собака.

Malaja
Sonata Vaicekauskienė

Sonata Vaicekauskienė – Lietuvos teisininkė, antstolė.

Biografija

Antstolės praktika 

 Teismo antstolė nuo 1992 me. rugsėjo mėn. iki 2002 m. gruodžio mėn. Teismo antstolių kontoroje prie Kauno miesto apylinkės teismo.
 Nuo 2003 m. sausio 2 d. Antstolės Sonatos Vaicekauskienės kontora.
 Nuo 2003 m. iki 2011 m. Antstolių rūmų atstovė Kauno apygardoje, nuo 2011 m. Antstolių garbės teismo pirmininkė.

Sonata Vaicekauskienė yra susijusi su rezonansine pedofilijos byla, kuomet Kėdainių rajono apylinkės teismas 2011 m. gruodžio 16 d. priėmė sprendimą  Neringos Venckienės globojamą jos velionio brolio Drąsiaus Kedžio ir Laimutės Stankūnaitės dukrą perduoti jos motinai. Antstolė vadovavo Kėdainių teismo sprendimo sėkmingam įvykdymui, kuomet buvo prievarta paimta mergaitė iš globėjos namų Garliavoje 2012 m. gegužės 17 d. Tai sukėlė didžiulę prieštaringų vertinimų bangą.  Prieštaringų vertinimų bangą buvo sukėlęs ir nepavykęs teismo sprendimo vykdymas, kovo 23 d. vykęs ten pat, globėjos N. Venckienės namuose.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Sonatos Vaicekauskienės darbo istorija

Lietuvos antstoliai
Džebedžiai

Džebedžiai () – Osmanų imperijos kariuomenės artilerijos korpuso dalinys.

Įkūrimas 
Dalinio įkūrimo data nėra žinoma, bet manoma, kad jis buvo įkurtas XV a. Džebedžiai buvo vienu iš privilegijuotų osmanų kariuomenės dalinių.  Jie buvo laikomi janyčarų dalimi, o verbuojami buvo naudojant devširmės procedūrą. Jų vadas būdavo vadinamas džebedžibašis ({{tr|Cebecibaşı}}). Dalinys buvo nedidelis, rinktinis, jame daugiausia buvo 625 kariai (1574 m.).

 Pareigos 
Džebedžių dalinys buvo atsakingas už ginkluotės priežiūrą ir laikymą, gabenimą ten, kur jos reikia. Taikos metais jie saugodavo ginklus arsenaluose, vadintuose cephane''. Džebedžiai dalyvavo visose kampanijose, kurioms vadovaudavo sultonas ar didysis viziris. Kitose kampanijose dalyvaudavo tik dalis džebedžių.

Panaikinimas 
Daugelyje Stambulo maištų Osmanų imperijos stagnacijos ir žlugimo laikais džebedžiai veikė kartu su janyčarais. 1826 m. sultonas Machmudas II panaikino ne tik janyčarus, bet ir džebedžius.

Nuorodos 

Osmanų imperijos kariuomenė
Shorea smithiana

Shorea smithiana – sparneninių (Dipterocarpaceae) šeimos, šorėjų genties lapuotis medis.

Paplitimas 
Natūraliai paplitusi Pietryčių Azijoje – Borneo saloje.

Augavietės 
Auga mišriuose sparneninių medžių miškuose, žemose iki 300 m aukščio altitudėse ant kalvų viršūnių bei jų šlaitų smėlingame dirvožemyje.

Matmenys 
Tai vieni aukščiausiai augančių Azijoje medžių rūšių ir miško medžių viršutinės pakopos medis. Paprastai užauga iki 66 m aukščio ir iki 164 cm skersmens kamienu. Šiuo metu aukščiausias žinomas medis pagal (Roman Dial 2007) yra 82,27 m aukščio, auga Tavau Hils nacionaliniame parke (Tawau Hills National Park), Malaizijai priklausančioje Sabaho provincijoje, esančioje Borneo salos šiaurinėje dalyje.

Požymiai 
Kamienas sakuotas. Lapkotis ir prielapis 20 mm ilgio. Žiedai rausvi 26 mm skersmens – šluotelėse. Vaisiai 21 mm ilgio, žali – rudi su trimis 145 mm ilgio sparneliais. Vaisiai išnešiojami vėjo.

Panaudojimas 
Populiari dėl medienos. Dažnai naudojama grindinio dangai.

Pavadinimai 
Mokslinio, lotynų kalba rūšies pavadinimo autorius Colin Fraser Symington gyvenęs 1905–1943 metais. Borneo saloje ji vadinama šiais pavadinimais:
Awang, Berat, Chempaga, Engkabang, Lempong merembong, Lempong tembaga, Mahambung, Meraka belong, Meranti rambai, Rambai, Seraya merah, Seraya timbau, Tengkawang rambai.

Nuorodos 
 Mokslinis lotynų kalba pavadinimas ir sinonimai per (theplantlist.org), (ipni.org) svetaines Anglų k.
 Apie Shorea smithiana per saveforest.webs.com svetainę Malajų k.
 Apie Shorea smithiana per asianplant.net svetainę Anglų k.
 Apie Shorea smithiana per iucnredlist.org svetainę Anglų k.

Medžiai ir krūmai
Sparneniniai
Loreen

Lorina Zineb Nora Talavi (Lorine Zineb Nora Talhaoui; g. 1983 m. spalio 16 d.), geriau žinoma kaip Loreen – marokiečių kilmės Švedijos dainininkė ir prodiuserė, 2012 m. su daina „Euphoria“ laimėjusi „Eurovizijos“ dainų konkursą Azerbaidžane.

Loreen pradėjo muzikinę karjerą 2004 m. sudalyvavusi muzikiniame konkurse Idol 2004, kuriame užėmė 4 vietą. Vėliau su grupe „Rob'n'Raz“ išleido singlą „The Snake“. Paskui Loreen buvo pristabdžiusi muzikinę veiklą, dirbo renginių prodiusere. 2011 m. ji išleido singlą „My Heart Is Refusing Me“, kuris Švedijos muzikos topuose pasiekė 9 vietą. 2012 m. Loreen su Thomas G:son ir Peter Boström sukurta trance stiliaus daina „Euphoria“ laimėjo Švedijos nacionalinę atranką į Euroviziją, o vėliau – ir patį Eurovizijos konkursą.

Diskografija

Albumai 
 2012 – Heal
 2015 – Paperlight

Singlai 
 2011 – My Heart Is Refusing Me
 2011 – Sober
 2012 – Euphoria
 2012 – Crying Out Your Name
 2013 – We Got the Power
 2015 – I'm In It With You
 2015 – Paperlight

Nuorodos 
 
 Daina Euphoria

Švedijos atstovai Eurovizijoje
Eurovizijos nugalėtojai
Juozas Andžejauskas

Juozas Andžejauskas (1887 m. liepos 3 d. – 1938 m. kovo 19 d.) – pirmo lietuviško laivo „Jūratė“ kapitonas.

Gimė 1887 m. liepos 3 d. Rygoje. Sėkmingai baigęs jūrų mokyklą J. Andžejauskas įstojo į Rusijos laivyną. Iš pradžių tarnavo kariniame laivyne vėliau perėjo į prekybinį. Kurį laiką ėjo pirmojo šturmano pareigas transokeaniniame laive „Rossija“, kurio kapitonu buvo lietuvis kapitonas Liudvikas Stulpinas.

Pradėjus kurtis nepriklausomai Lietuvai, jos kariuomenei, Juozas Andžejauskas atvyko į Lietuvą ir stojo į besiorganizuojančios nepriklausomos Lietuvos kariuomenės gretas kaip karininkas.

1921 m. turėdamas vyr. leitenanto laipsnį išėjo į atsargą ir tais pačiais metais vasario 23 d. perėmė pirmojo po Lietuvos vėliava plaukiojusio burlaivio „Jūratė“ vadovavimą. Tuo metu Klaipėdos kraštas buvo administruojamas prancūzų, todėl laivas buvo registruotas Jurbarke. 

1923 m. Kaune kartu su Vladu Nagevičium it T. Daukantu įkūrė Lietuvos jūrininkų sąjungą. 1923 m. balandžio mėn. sąjungos skyrius įsteigtas Klaipėdoje. Lietuvos jūrininkų sąjunga rūpinosi profesiniais narių reikalais.

1924 m. perėjo į Klaipėdos uosto tarnybą, kur ėjo įvairias pareigas: įvairių uosto tarnybos laivų vado, locmano ir kt.

1931 m. birželio 1 d. paskirtas uosto ledlaužio „Perkūnas“ vadu. Tą pačią vasarą buvo buriavimo ir navigavijos kurso, skirto būsimiems buriuotojams, egzaminų komisijoje. Tarp egzaminuojamųjų buvo ir „Gulbės“ savininkas Kazys Mažonas. 

1937 m. iš Buntino perėmė LBS buriavimo mokyklos Smiltynėje viršininko pareigas.

1938 m. ledlaužiu „Perkūnas“ buvo nuvykęs į Liepojos uostą, kur laivas doke turėjo būti apžiūrėtas, atlikti eiliniai remonto darbai. „Perkūnui“ jau esant doke, kapitonas Andžejauskas belipdamas į laivą pasprūdo ir virsdamas sunkiai susižeidė. Nugabenus į Liepojos ligoninę jam padaryta skubi operacija, tačiau J. Andžejausko gyvybės išgelbėti nepavyko – kovo 19 d. anksti rytą jis mirė.

Nuorodos

Literatūra 
 „Jūra“ 1938 m. Nr. 4 psl. 115

Andžejauskas, Juozas
Ledos kapinės

Ledos kapinės – veikiančios kapinės Vijūkuose, Užliedžių seniūnijoje (Kauno raj.). Užimamas plotas  – 1,3 ha. Artimiausios gyvenvietės – Užliedžiai, Giraitė. Kapines eksploatuoja Kauno miesto savivaldybės įmonė „Kapinių priežiūra".

Kapinių plėtra 

Stingant laidojimo vietų veikiančiose kapinėse ir kol nebus įrengtos Vainatrakio kapinės, Kauno miesto savivaldybė mirusius miestiečius leidžia laidoti Kauno rajone esančiose Ledos kapinėse. Pagal susitarimą tarp miesto ir rajono savivaldybių Ledos kapinės plečiamos ir tvarkomos: pastatyti ir eksploatuojami biotualetai,  įrengta automobilių aikštelė, taip pat organizuotas Kauno miesto gyventojų vežimas visuomeninio transporto maršrutiniais autobusais iki kapinių. Kapinių problema – pažeista sklypo melioracinė sistema. Kauniečiams savo artimuosius tenka laidoti tiesiog vandenyje. Vamzdžiuose yra susikaupęs vanduo, be to, kasant kapavietes yra atkasama dalis melioracijos sistemos. Per beveik dvejus metus čia palaidota per 1 tūkst. žmonių. 2012 m. dar buvo likę maždaug 500–700 vietų naujoms kapavietėms įrengti.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Susisiekimas su Ledos kapinėmis
 Ledos kapinių tvarkymas

Kauno rajono kapinės
Rita Levi-Montalcini

Rita Levi-Montalčini (, g. 1909 m. balandžio 22 d. Turinas – m. 2012 m. gruodžio 30 d. Roma) – Italų kilmės JAV neurobiologė, Nobelio fiziologijos ir medicinos premijos laureatė.

Biografija 
1947–1969 m. Vašingtono universitete Sent Luise tyrė žmogaus ir gyvūnų augimo biocheminius procesus, 1956–1977 m. jame dėstė; nuo 1956 m. profesorė. 1969–1978 m. Ląstelės biologijos instituto Romoje direktorė.

JAV Nacionalinės mokslų akademijos narė. Nuo 2001 m. Italijos Senato narė.

Atrado epidermio augimo faktorių (EGF), nervų augimo faktorių (NGF), kurį išskyrė ir ištyrė.

Įvertinimas 
 1986 m. Nobelio fiziologijos ir medicinos premija su S. Koenu.

Šaltiniai 

JAV mokslininkai
Nobelio fiziologijos ir medicinos premijos laureatai
Italijos mokslininkai
Louis Le Vau

Lui Le Vo (, tikroji pavardė Levau – Levo; 1612 m. – 1670 m. spalio 11 d.) – prancūzų baroko architektas, klasicistas.

Biografija 
Manoma, mokėsi Genujoje, Romoje. Nuo 1654 m. buvo Liudviko XIV rūmų architektas. Ankstyvajai kūrybai įtaką padarė Salamono de Broso kūryba.

Paryžiuje suprojektavo Šv. Sulpicijaus bažnyčią (Église Saint-Sulpice, 1646 m.), Šv. Liudviko bažnyčią saloje (Église Saint-Louis-en-l'Île) su broliu Fransua Levo (1642 m.), Luvro rūmų dalį (šiaurinio ir rytinio flygelio dalį, pietinį flygelį, 1663 m.), Hôtel Lambert (1650 m.), Hôtel Lauzun (1658 m.), Keturių tautų kolegiją (Collège des Quatre Nations, 1665 m., baigta 1677 m.), kelis Versalio rūmų ansamblio pastatus (1668–1670 m.). Svarbiausias projektas – Vaux-le-Vicomte pilis Masi (Sena ir Marna, 1661 m.). Daugelis Lui Levo projektuotų rūmų, pilių (de Botru, Heselinų, Bojė, Fukjė) neišliko.

Sukūrė parkų prie Sen Klu (1655 m.), Bavilio (1660 m.), Fontenblo (1662 m.) pilių. Su dailininku Šarliu Lebrenu ir sodininku Andrė Le Notru išplėtojo klasicistinių rūmų su prancūziškuoju parku ansamblio tipą.

Šaltiniai 

Prancūzijos architektai
Le Kajus

Le Kajus (, kreol. Okay) – miestas Haičio pietvakariuose, į pietvakarius nuo Port o Prenso, įsikūręs Tiburono pusiasalyje, prie Karibų jūros; Pietų departamento centras. Plentas į Port o Prensą. Prekybos (išvežama mediena, odos, medvilnė, kava, cukrus, bananai) ir žvejybos uostas. Yra oro uostas. Išplėtota maisto (cukraus, romo, cigarų) pramonė. Le Kajaus apylinkėse auginamas tabakas, kavamedžiai, cukranendrės, bananai, vilnamedžiai, veisiami galvijai.

Istorija 

1908 m. Le Kajus labai nukentėjo nuo gaisro, 1954 m. – nuo uragano.

Šaltiniai 

Haičio miestai
Aklasis teksto rinkimas

Aklasis teksto rinkimas () – teksto rinkimas nežiūrint į klaviatūrą.

Aklojo teksto rinkimo atradėju laikomas stenografistas Frank Edward McGurrin (1861–1933), kuris 1888 m. naudodamas šį metodą laimėjo pirmąjį prizą to meto teksto rinkimo varžybose. Jis buvo vienintelis akląjį rinkimą naudojęs dalyvis.

Metodas 

Renkama visais abiejų rankų pirštais. Kiekvienas klavišas turi jam spausti skirtą pirštą. Kiekvienas pirštas, išskyrus nykščius, turi nuolatinę vietą ant jam paskirto klavišo. Kai reikia paspausti kurį nors kitą klavišą, pirštas perkeliamas ant jo ir paspaudus klavišą grąžinamas į nuolatinę vietą.

Paveiksle parodyta, kuriems pirštams priskiriami standartinės klaviatūros klavišai.

Privalumai 
Spausdinant labai vargina nuolatinis dėmesio perkėlimas tarp klaviatūros, spausdinamo teksto (ekrano, popieriaus) ir neretai dokumento, kuris spausdinamas ar su kurio dirbama rengiant tekstą. Klaviatūrai nebereikalaujant dėmesio, sumažėja ne tik nuovargis, bet ir klaidų skaičius, tai itin svarbu programuojant. Spausdinimo greitis taip pat paprastai didesnis, nors tai priklauso ir nuo įgudimo. Paskirstant krūvį daugeliui pirštų sumažėja ir fizinis nuovargis. Prireikus nesunku spausdinti ir kitakalbe (dažniausiai angliška) klaviatūra, kurioje lietuviškos raidės nesužymėtos (gaminamos „hakerio klaviatūros“ klavišais be jokių ženklų).

Darbdaviai linkę manyti, jog darbuotojas turi sugebėti spausdinti ne mažiau kaip 50 žodžių per minutę, nors dauguma žmonių spausdina lėčiau. 

Aklasis rinkimas taip pat padeda išlaikyti taisyklingą sėdėseną darbo metu, saugodamas nuo kaklo ir nugaros skausmų.

Trūkumai 
Mokymasis aklai rinkti tekstą yra laiko reikalaujanti investicija. Būtinas standartinis klavišų išdėstymas, kurį po to sunku pakeisti, net jei kitoks išdėstymas teoriškai konkrečiam darbui būtų optimalesnis.

Mokymo metodika 
Klasikinė mokomoji metodika yra iš pradžių išmokti aklai spausdinti pagrindinės padėties raides, paskui mokytis viršutinę eilę, vėliau apatinę bei kitus klavišus. Tam parengiami specialūs žodžiai bei sakiniai. Svarbu išmokti grąžinti rankas į pradinę padėtį, nes jos dažnai pakeliamos nuo klaviatūros (praeityje to reikėdavo perstumti rašomosios mašinėlės vežimėliui, šiuo metu – naudoti kompiuterio pelę ar kursoriaus valdymo klavišus). Pagrindinės padėties radimui nežiūrint palengvinti klavišai Š (F angliškoje klaviatūroje) ir J žemiau raidės ženklo turi apčiuopiamą brūkšnelio pavidalo iškilimą. Aklojo metodo mokymuisi gali būti naudojamos ir įvairios mokomosios kompiuterio programos.

Sunkiausia metodo mokytis tiems, kurie jau gana gerai spausdina be aklojo rinkimo, nes trūksta motyvacijos: vos tik išmokus metodą, iš pradžių kurį laiką spausdinama lėčiau. Tačiau kaupiantis įgudimui, spausdinimo greitis paskui pradeda didėti.

Šaltiniai 
 

Informatika
Romainių kapinės

Romainių kapinės – veikiančios kapinės Romainiuose, Kauno miesto savivaldybėje. Vienų didžiausių Kauno kapinių užimamas plotas  – 29,8 ha, iš kurių 18,7 ha tenka 1-osioms kapinėms, 11,1 ha – 2-osioms kapinėms. Jų teritoriją riboja greitkelio Via Baltica lankstas, Šilainių plentas, Veršvo upelio slėnis. Kapines eksploatuoja Kauno miesto savivaldybės įmonė „Kapinių priežiūra". Kapinės atidarytos 1966 m. (2-osios kapinės atidarytos 1970 m.).

Kapinėse palaidoti 

 Spaustuvininkas Vytautas Andziulis
 Poetas, fotografas, muzikantas Remigijus Audiejaitis
 Lietuvos partizanas Vytautas Balsys-Uosis
 Prozininkas, religijotyrininkas Gintaras Beresnevičius
 Istorikas, žurnalistas Jonas Beržanskis
 Skulptorius Bernardas Bučas
 Lietuvos karininkas Vincas Butauskas
 Choreografė Kira Katerina Daujotaitė
 Kalbininkas Napalys Grigas
 Inžinierius Edmundas Jasiūnas
 Tautodailininkas Leonas Juozonis
 Lietuvos laisvės simbolis Romas Kalanta
 Agronomas Stasys Krikščikas
 Inžinierius Algimantas Kučingis
 Dainininkas, karininkas Antanas Kučingis
 Radijo inžinierius Arvydas Macas
 Lietuvos teatro ir televizijos aktorė Antanina Mackevičiūtė
 Tapytojas Antanas Martinaitis
 Pedagogas, spaudos darbuotojas Kazimieras Masiliūnas
 Archeologas, etnologas Karolis Mekas
 Steigiamojo Seimo narys Feliksas Mikšys
 Kikboksininkas Remigijus Morkevičius
 Orientalistas, kultūros istorikas Romualdas Neimantas
 Aktorius Jurgis Petrauskas
 1928 m. olimpietis Viktoras Ražaitis
 Fizikė Liucija Sereikaitė-Juozonienė
 Tarpukario Lietuvos žemės ūkio ministras Juozas Skaisgiris
 Tarpukario karo lakūnas Simas Stanaitis
 Aktorius, režisierius Viktoras Šinkariukas
 Dailininkė Filomena Ušinskaitė
 Dailininkas Stasys Ušinskas
 Tapytojas Arūnas Vaitkūnas
 Aktorius Algirdas Venskūnas
 Inžinierius Vladas Žalnerauskas
 Futbolininkas Marius Žaliūkas
 Gydytojas, vertėjas Jonas Čeponis

Galerija

Šaltiniai 

Kauno kapinės
Juozas Tamošauskas

Juozas Tamošauskas - tarpukario Lietuvos jūrų karininkas.

Biografija 
Gimė 1900 m. vasario 28 d. Peterburge, kalnų inžinieriaus šeimoje. Iki 1912 m. su tėvais gyveno Irkutske. Po to grįžo į Peterburgą, kur mokėsi realinėje gimnazijoje. 1917 m. vėl grįžo į Irkutską, kur su tėvais gyveno iki 1919 m. Tais metais su tėvais išvyko į Vladivostoką, kur įstojo į Amūro upės flotilę. 1919 m. birželio 1 d. paskirtas į karo laivą „Svir“, ėjo vyr. vairininko, signalininko, artileristo pareigas. 1920 m. sausio 30 d. perkeltas į laivą „Oriol“, kur atliko mokomąjį plaukiojimą Japonijai priklausančiuose vandenyse.

1920 m. kovo 2 d. paskirtas gardemarinu į Vladivostoko jūrų karo mokyklą. Besimokydamas per plaukiojimo praktiką buvo nuplaukęs į Indiją, iš jos laivu „Jakut“ į Afriką. Grįžęs 1920 m. gruodžio 10 d. paskirtas į mokomąjį laivą „Didžioji kunigaikštienė Ksenija Aleksandrovna“, su kuriuo plaukiojo iki 1921 m. vasario 10 d.

Nuo 1921 m. gruodžio 28 d. iki 1922 m. vasario 14 d. plaukiojo mokomuoju laivu „Mariak“. 1922 m. liepos mėn., išlaikęs egzaminus, karinio laivyno Bireznoje vado įsakymu pakeltas į karininko „karabelnij gardemarin“ laipsnį ir liepos 14 d. paskirtas tarnauti į laivą „Mariak“. Liepos 28 d. paskirtas jūrų karo mokyklos 4-osios kadetų kuopos jaunesniuoju karininku. 1923 m. liepos mėn. paskirtas gardemarinų kurso kuopos vadu ir tas pareigas ėjo iki 1924 m. gegužės 31 d., kai savo noru išėjo iš laivyno ir išvyko ieškoti giminaičių.

Kelis mėnesius pagyvenęs pas seserį Rumunijoje, išvyko į Balstogę, kur tikėjosi rasti tėvus, bet neradęs, patarnavęs banke ir užsidirbęs pinigų, 1926 m. rudenį atvyko į Lietuvą. Apsigyveno tėvų ūkyje, Telšių apskrityje (tėvai buvo sugrįžę anksčiau, tėvas profesoriavo Kauno universitete ir 1925 m. mirė).

1927 m. liepos 1 d. įstojo į pasienio policijos jūrų apsaugos laivą „Prezidentas Smetona“. Čia tarnavo iki 1928 m. kovo 15 d., nes po sužeidimo, gauto suimant kontrabandinį laivą „Hassan Bier“, išėjo pasigydyti ir ūkininkavo žmonos ūkyje, Telšių apskrityje.

1934 m. spalio 1 d. vėl priimtas į tarnybą pasienio policijos laivyne. 1935 m. sausio 1 d. suteiktas jūrų apsaugos kapitono laipsnis.

1940 m. liepos 3 d. buvo priimtas Krašto apsaugos ministerijos civiliniu tarnautoju ir paskirtas I inžinerijos bataliono 1-osios kuopos būrio vadu. 1940 m. liepos 20 d. karo laivo vadui Labanauskui su dviem karininkais pasitraukus į Vokietiją, liepos 21 d. kpt. ltn. J. Tamošauskas laikinai ėmė vadovauti karo laivui „Pirmūnas“ (buv. „Prezidentas Smetona“), įrašytas į jūrininkų specialybės karininkų atsargą atsargos kapitono leitenanto laipsniu.

1940 m. rugsėjo 1 d. Juozas Tamošauskas perkeltas į Karo technikos štabą.

Literatūra 
 Gintautas Surgailis. Lietuvos karinis laivynas 1935-1940  psl.174-175

Lietuvos kapitonai
Lietuvos karo laivų kapitonai
2012 m. Ispanijos Grand Prix

2012 m. Ispanijos Grand Prix buvo 5-osios 2012 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko Ispanijoje Katalonijos trasoje.

Kvalifikacija 

Pastabos
 L. Hamilton pasiekė geriausią ratą kvalifikacijoje, tačiau jo ratas buvo anuliuotas, nes britas nesugebėjo pasiekti techninio aptarnavimo zonos nelikus kurui automobilyje. Jis startavo iš paskutinės vietos.
 M. Schumacher ir S. Vettel nevažiavo greito rato 3 kvalifikacijos dalyje, todėl buvo kvalifikuoti paskutiniai tarp 3 kvalifikacijos dalyvių, išskyrus K. Kobayashi, kuris dėl techninio gedimo visai nepasirodė trasoje.
 N. Karthikeyan nesugebėjo parodyti geresnio laiko už 107 %, tačiau lenktynių teisėjai leido indui startuoti lenktynėse.

Lenktynės

Čempionato įskaitos 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

 Pastabos: pateikti tik penki geriausi rezultatai.

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2012 sporte
2012 m. Monako Grand Prix

2012 m. Monako Grand Prix buvo 6-osios 2012 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko Monako trasoje gegužės 24-27 dienomis.

Kvalifikacija 

Pastabos
 Michael Schumacher, pelnęs pole poziciją, gavo 5 starto pozicijų baudą už avariją su Bruno Senna Ispanijos GP.
 Pastor Maldonado buvo nubaustas 10 starto pozicijų bauda už avarijos sukėlimą treniruočių metu su Sergio Perez.
 Sebastian Vettel kvalifikacijoje neparodė greitojo rato, norint saugoti padangas.
 S. Perez dėl sugadinto automobilio nepasirodė kvalifikacijoje. Dėl greitų treniruočių laikų teisėjai jam leido startuoti lenktynėse.

Lenktynės

Čempionato įskaitos 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

 Pastabos: pateikti tik penki geriausi rezultatai.

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2012 sporte
2012 m. Kanados Grand Prix

2012 m. Kanados Grand Prix – 8-osios 2012 m. Formulės 1 sezono lenktynės, kurios vyko birželio 8-10 dienomis Montrealio trasoje. Tai buvo 49-tas Kanados GP per visą Formulės 1 istoriją.

Studentų protestai 
Viso savaitgalio metu Monrealio miesto studentai buvo išėję į gatves ir skelbė protestus prieš padidintus mokesčius už mokslus. Per savaitgalį vietos policija suėmė 12 žmonių, įtariant juos bandant sutrikdyti Formulės 1 lenktynes. Šeštadienį įvyko susirėmimai tarp protestuotojų ir policijos, kuri panaudojo ašarines dujas. Viso savaitgalio metu Formulės 1 lenktynių ir fanų zonos buvo saugomos didelių policijos pajėgų.

Kvalifikacija

Čempionato įskaitos 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

 Pastabos: pateikti tik penki geriausi rezultatai.

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2012 sporte
Masalskiai

Masalskiai (, ) – rusų kilmės Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Rusijos imperijos didikų giminė, kunigaikščiai.

Istorija 

Giminė kilo iš Černigovo kunigaikštystės kunigaikščių. Jos pradininkas – XIV a. antroje pusėje gyvenęs didžiojo Lietuvos kunigaikščio Algirdo dukters Teodoros (Fiodoros) ir Karačevo kunigaikščio Sviatoslavo Titovičiaus (vedė 1377 m.), sūnus, Riurikaičių dinastijos kunigaikštis Jurijus Sviatoslavičius . Iš tėvo Sviatoslavo Titovičiaus jis paveldėjo Mosalsko miestą su aplinkinėmis žemėmis ir jų pagrindu suformavo savarankišką dalinę kunigaikštystę ir tapo pirmuoju Mosalsko daliniu kunigaikščiu. Vėliau kunigaikštystę valdė sūnūs Vladimiras, Vasilijus ir Semionas, davę pradžią trims Masalskių giminės šakoms. 1492 m. kunigaikštystę užgrobus Maskvos didžiajam kunigaikščiui Ivanui III, Masalskiai tapo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės pavaldiniais. Vėliau dalis Masalskių palikuonių grįžo į Rusiją, kurioje įkūrė Kolcovų-Mosalskių ir Klubkovų-Mosalskių atšakas.

Masalskių pavardė kildinama iš Mosalsko miesto pavadinimo. 

Žymesnės reikšmės politiniame LDK gyvenime Masalskiai turėjo tik XVIII a.

Žymesni giminės atstovai 
 Aleksandras Masalskis (?–1645) – Minsko vaivada
 Jonas Antanas Masalskis (apie 1680–1706 m.), Mykolo sūnus, Gardino maršalka ir seniūnas:
 Mykolas Juozapas Masalskis (1697–1768 m.), Jono sūnus, Vilniaus kaštelionas, Lietuvos didysis etmonas:
 Kazimieras Adrijonas Masalskis (1727–1777 m.), Mykolo Juozapo sūnus, Lietuvos didysis stovyklininkas.
 Juozapas Adrijonas Masalskis (1726–1765 m.), Mykolo Juozapo sūnus, Lietuvos didysis paiždininkis:
 Ksaveras Pranciškus Masalskis (1745–1788 m.), Juozapo Adrijono sūnus, Abiejų Tautų Respublikos pėstininkų generolas.
 Elena Apolonija Masalskaitė (1763–1815 m.), Juozapo Adrijono duktė, kunigaikštienė, memuaristė.  
 Ignotas Jokūbas Masalskis (1727–1794 m.), Mykolo Juozapo sūnus, Vilniaus vyskupas.
 Jonas Mikalojus Masalskis (1728–1763 m.), Mykolo Juozapo sūnūs, Lietuvos pataurininkis, artilerijos pulkininkas.

Šaltiniai
Estadio Centenario

Estadio Centenario („šimtmečio stadionas“) – stadionas, esantis Urugvajaus sostinėje Montevidėjuje, Parke Batšė kvartale; naudojamas daugiausia futbolo varžyboms. Šis stadionas pastatytas per devynis mėnesius 1930 m., pavadintas pažymint Urugvajaus konstitucijos šimtmetį. Tais pačiais metais Centenario stadione vyko I pasaulio futbolo čempionato varžybos, tarp jų ir finalas, kuriame urugvajiečiai nugalėjo Argentiną. 1983 m. FIFA paskelbė šį stadioną istoriniu pasaulio futbolo paminklu.

Be pasaulio čempionato, čia dar vyko 1942, 1956, 1967 ir 1995 m. Copa America čempionatai, 1979, 2003 m. Pietų Amerikos U-20 čempionatai. Čia taip pat vyksta įvairūs koncertai, pramoginiai renginiai. Estadio Centenario yra Urugvajaus rinktinės namų arena, čia dažnai rungtyniauja „Peñarol“ ir „Nacional“ klubai.

Estadio Centenario sudarytas iš 4 tribūnų: dviejų dalių Olimpico, Colombes ir Amsterdam. Stadiono pakraštyje yra bokštas, kuriame veikia futbolo muziejus, o virš jo plevėsuoja Urugvajaus vėliava.

Išnašos 

Stadionai
Urugvajaus sportas
Mes už... Lietuvą!

Mes už... Lietuvą! – pirmasis dokumentinis filmas apie Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės užkulisius.

Filme rodomos uždegančios vyriausiojo rinktinės trenerio Kęstučio Kemzūros kalbos, kadrai iš komandos rūbinės, į rungtynes vežančio autobuso, procedūrų kambario, „prakaito prisotintas“ akimirkos iš pasirengimo stovyklų bei treniruočių salių. Filme apstu krepšininkų juokelių, nesuvaidintų emocijų ir ypač nuoširdžių pašnekesių, kurie dažniausiai likdavo „ne žiniasklaidai“.

Filmo premjera įvyko 2012 m. gegužės 31 d.

Pavadinimas 
Skambūs kapitono žodžiai: „Mes už...“, komandos pritariantys šūksniai „Lietuvą!“ – ir visi į kovą. Šis ritualas prieš ir po kiekvienos treniruotės bei rungtynių ir įkvėpė dokumentinio filmo pavadinimą – „Mes už... Lietuvą!“.

Kūrybinė komanda 
Filmą kūrė „Audiovizualinis meno centras“, bendradarbiaudamas su Lietuvos krepšinio federacija ir Kauno kino studija.

Lietuvos filmai
dokumentiniai filmai
2012 filmai
LBS buriavimo mokykla

Lietuvos buriuotojų sąjungos buriavimo mokykla – 1936–1937 m. Smiltynėje veikusi buriavimo mokykla.

Mokyklos įsteigimas 
1936 m. liepos 1 d. mokyklą Smiltynėje įsteigė Lietuvos buriuotojų sąjunga. Mokyklos tikslas supažindinti jaunimą su jūrininkystės pagrindais, propaguoti buriavimą, ruošti buriuotojus ir jachtų vadus. Pilnas kursas, steigėjų sumanymu, turėjo užtrukti trejus metus. Kiekvieniems mokslo metams skirta sava klasė: pirmaisiais metais – vidaus plaukiojimo jachtų vadų kursas („A“ klasė), antraisiais metais – jūrų pakrantės plaukiojimo jachtų vadų kursas („B“ klasė), trečiaisiais metais – jūrų plaukiojimo jachtų vadų kursas („C“ klasė).

Mokykloje buvo kariška drausmė, auklėtiniai gyveno mokyklos patalpose. Už mokslą ir išlaikymą nustatytas 100 litų mokestis. Į mokyklą buvo priimami ne jaunesni kaip 16 metų amžiaus, turintys nemažesnį kaip 4 klasių išsilavinimą piliečiai, nepriklausomai nuo lyties.

Mokyklos reikmėms buvo nupirkta jachta „Žalčių karalienė“.

1936 m. 
Mokyklos viršininku paskirtas Fricas Buntinas.  Inspektorius – A. Patas, lektoriais: S. Dagys, Povilas Julius Labanauskas, Valteris Didžys, Fricas Buntinas, L. Serafinas, Kalvaitis.

1936 m. buvo organizuojamas vidaus plaukiojimo vadų kursas. Kurso medžiagą sudarė:
 laivininkystės istorija
 jūrinių laivų konstrukcija ir klasifikacija
 irklavimas
 praktiniai jūrininkų darbai (mazgai, kilpos, špleisai, burių siuvimas ir kt.)
 buriavimo praktika (15 m² burių ploto burvaltėmis ir jūrinėmis jachtomis)
 regatinis buriavimas
 vidaus vandenų ir pakraščių navigacija
 svarbiausieji laivininkystės įstatymai
 jūrų kelių ir prasilenkimo taisyklės
 buriavimo sporto Lietuvoje santvarka
 jachtų etiketas

Liepos 17 d. buriavimo mokyklą sukretė skaudi nelaimė. Du mokyklos kadetai, jūrų skautai Stasys Niemcinavičius ir Jurgis Garmus, išėję pasivaikščioti ant pietinio molo, buvo nublokšti bangos į jūrą ir ten nuskendo.

1937 m. 
1937 m. mokyklos viršininku paskirtas Juozas Andžejauskas, mokyklos inspektorius – A. Patas, lektoriai – Valteris Didžys, Fricas Buntinas, Povilas Julius Labanauskas, S. Dagys, instruktoriai – Kalvaitis ir Bučys. 

Mokykla darbą pradėjo birželio 27 d.

Šaltiniai

Literatūra 
 „Gero Vėjo!: Lietuvos buriavimo istorijos puslapiai“. – Klaipėda: S. Jokužio leidykla-spaustuvė, 2002. – ISBN 9986-31-061-X – 36-37 psl.

Nuorodos 
 Laivai ir jūrininkai. II tomas: LBS buriavimo mokykla 

Buriavimas Lietuvoje
Lietuvos sporto mokyklos
Mvanza

Mvanza () – miestas, išsidėstęs Tanzanijos šiaurės vakaruose, prie pietinio Viktorijos ežero kranto. Turėdamas apie 385 000 gyventojų, miestas yra antras pagal dydį visoje šalyje, po Dar es Salamo. Miestas yra Mvanzos regiono sostinė.

Daugiau nei 90% miesto populiacijos sudaro didžiausia Tanzanijos etninė grupė – Sukumai. Maždaug 85% Mvanzos regiono gyventojų verčiasi žemės ūkiu. Taip pat, dėl didelės žuvų gausos Viktorijos ežere, daugelis žmonių užsiima žvejyba.

Nemažą dalį pajamų miestas gauna iš turistų, kurių skaičius kasmet vis auga. Mieste yra oro uostas, taip pat – 2 universitetai.

Istorija 

Mvanza buvo įkurta 1892 m., praėjus keleriems metams po to, kai Vokietija kolonizavo Tanganiką. Tuomet šis miestas tapo Mvanzos srities sostine. Veliau, kai rytų Afrikos regioną ėmė kontroliuoti Britanija, Mvanzos sritis įėjo į Ežerų Provincijos sudėtį. Tik po nepriklausomybės paskelbimo 1963 m. buvo įkurtas oficialus Mvanzos regionas, o Mvanzos miestas tapo jo sostine.

Nuorodos 

 Mvanzos regiono puslapis (anglų k.)
 Informacija apie Mvanzą keliautojams (anglų k.)

Tanzanijos miestai
Lomža Skovronkų geležinkelio stotelė

Lomža Skovronkų geležinkelio stotelė () – nebenaudojama geležinkelio stotelė Lomžos mieste, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Lomžos apskrityje. Stotis atidaryta 1922 m. sausio 1 dieną. Tai nebenaudojama stotelė per kurią ėjo Dembų-Lomžos geležinkelio linija. Nuo stoties iki Kupiski Stare geležinkelio stotelės yra 3,7 km ir iki Lomža Vonskotorova geležinkelio stoties 2 km.

Nuorodos 

 Aprašymas apie stotelę (lenk.).

Lomžos architektūra
Lomžos apskrities geležinkelio stotelės
Nebenaudojamos geležinkelio stotys ir stotelės Palenkės vaivadijoje
2012 m. FIBA Europos iki 16 m. krepšinio čempionatas

2012 m. FIBA Europos iki 16 m. krepšinio čempionatas – 26-tas FIBA Europe organizuotas tokio tipo krepšinio čempionatas. Jis vyko liepos 19–29 dienomis Latvijoje – Venstpilyje ir Lietuvoje – Panevėžyje ir Vilniuje. Varžybos vyko keturiose arenose – Ventspilio arenoje, Panevėžio Cido arenoje, Vilniaus Šarūno Marčiulionio krepšinio akademijos salėje ir Siemens arenoje.

Tai buvo antras kartas, kai toks čempionatas vyko Lietuvoje, pirmą kartą jis vyko Kaune 2009 m.

Dalyviai 
Čempionate dalyvavo 16 komandų. Kroatija nugalėjo paskutinius dvejus metus iš eilės.

Nuorodos 
 Oficiali čempionato svetainė 

Europos krepšinio čempionatai
Tarptautinės krepšinio varžybos Lietuvoje
2012 sporte
2012 m. Europos jaunių iki 18 m. krepšinio čempionatas

2012 m. Europos jaunių iki 18 m. krepšinio čempionatas – 29-tas FIBA Europe organizuotas jaunių iki 18 m. krepšinio čempionatas. Jis vyko rugpjūčio 9–19 dienomis Latvijoje ir Lietuvoje. Tai buvo antras kartas, kai toks čempionatas buvo rengiamas Lietuvoje – pirmą kartą jis buvo surengtas Vilniuje 2010 m.

Varžybos vyko trijose arenose – Liepojos olimpiniame centre, Vilniaus Siemens arenoje ir Šarūno Marčiulionio krepšinio akademijoje.

Komandos 
Iš viso čempionate dalyvavo 16 komandų. Ispanija gynė čempionų vardus.

Nuorodos 
 Oficiali čempionato svetainė 

2012 sporte
Europos krepšinio čempionatai
Tarptautinės krepšinio varžybos Lietuvoje