joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Partizán Bardejov BŠK

Bardejovo „Partizán“ – Slovakijos futbolo klubas iš Bardejovo.

Istorija 
Klubas įkurtas 1922 m. Ne kartą keitė savo pavadinimus, dalyvavo įvairaus rango varžybose. Nuo 2008 m. žinomas Partizán Bardejov pavadinimu. Rungtyniavo Superlygoje, bet vėliau iškrito į Antrą lygą.

2021–2022 m. sezone rungtyniavo Antroje lygoje, kurioje iškovojo penkioliktą vietą. Po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.

Moterų komanda 

„Partizan“ merinų ekipa buvo suburta 2012 m. ir startavo 2012–2013 m. Slovakijos moterų futbolo Pirmojoje lygoje. 

Laimėjo 2016 ir 2017 m. Slovakijos moterų futbolo taurę.

2016–2017 m. Pirmos lygos pirmenybėse užėmė pirmąją vietą tapo Slovakijos čempionėmis. 

2017 m. rugpjūčio 22 d. Tbilisyje vykusiame moterų Čempionų lygos kvalifikaciniame turnyre susitiko su Lietuvos čempionėmis FC Gintra. 
Šiose rungtynėse 4-0 nugalėjo lietuvės.

Pasiekimai 
 s pusfinalis (2002 m.)

Sezonai 
Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

|}

|}

Šaltiniai

Nuorodos 
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 RSSSF duomenų bazė (Slovakijos futbolo klubų spalvos)
 RSSSF duomenų bazė (čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (taurės finalai)
 RSSSF duomenų bazė (Supertaurės)

Slovakijos futbolo klubai
FK Železiarne Podbrezová

Podbrezovos ŠPORT „Železiarne“ arba tiesiog FK „Železiarne“ – Slovakijos futbolo klubas iš Podbrezovos.

Istorija
Klubas įkurtas 1920 m. Tuo metu vadinosi RTJ Podbrezová.

Nuo 2006 m. vadintas FO ŠPORT Podbrezová.

Nuo 2017 m. žinomas kaip FK Železiarne Podbrezová.

2021–2022 m. sezone rungtyniavo Antroje lygoje, kurioje iškovojo pirmą vietą. Po sezono buvo perkelti į Superlygą.

Rėmimo politika

Pasiekimai
 s pusfinalis (2001 m.)

Sezonai 

|}
Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

Sudėtis 
Atnaujinta; 2019 m. rugsėjo 24 d. zpfutbal.sk

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 SOCCERWAY
 RSSSF duomenų bazė (Slovakijos futbolo klubų spalvos)
 RSSSF duomenų bazė (čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (taurės finalai)
 RSSSF duomenų bazė (Supertaurės)

Železiarne Podbrezova
Kalnaziedų piliakalnis

Kalnaziedų piliakalnis () – piliakalnis Latvijoje, Žiemgaloje, Aizkrauklės savivaldybės teritorijoje, Aizkrauklės valsčius, 1 km į rytus nuo Aizkrauklės, prie Pliavinių hidroelektrinės marių įlankos.  Pasiekiamas Aizkrauklės Muziejaus gatve.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas Dauguvos dešiniajame krante,  iš trijų pusių apsuptas gilių daubų. Aukštis 17 m. Aikštelė buvo stačiakampio suapvalintais kampais formos. 

1963–1964 m. piliakalnį tyrė Vladislavas Urtanas, 1981–1982 m. Adolfas Stubavas, Natalija Jefimova. Manoma, kad piliakalnyje gyventa dar I tūkstantmetyje pr. m. e. Baltų bendruomenė jį naudojo kaip slėptuvę. Dėl dirvožemio cheminės sudėties archeologinių radinių rasta mažai. Saugomas valstybės, valstybinės reikšmės kultūros paminklas, VKPAI Nr. 107.

Šaltiniai 

Latvijos piliakalniai
Aizkrauklės valsčius
Janas Bobrovskis

Yan Bobrovskiy (g. 1989 m. rugsėjo 18 d.) – Rusijos futbolininkas, žaidžiantis gynėjo pozicijoje.

Nuo 2005–2009 m. žaidėjas rungtyniavo Sankt Peterburgo „Zenit“ jaunimo ir dublerių komandose.

Nuo 15 iki 19 metų žaidė Rusijos jaunimo rinktinėse, o 2006-aisiais su U-17 komanda laimėjo Europos čempionato auksą. 2010 m. sezone žaidė Vilniaus "Žalgirio" komandoje, tačiau sezonui pasibaigus kontraktas su juos pratęstas nebuvo. Pasirašė kontraktą su Rusijos regioninės lygos FC Akademiya Tolyatti klubu.

Šaltiniai 
 "Žalgirio" peržiūroje – gynėjas iš Rusijos.

Nuorodos 
 Statistika iš www.futbolinis.lt

Rusijos futbolininkai
Užsienio futbolininkai Lietuvos komandose
NK Šmartno 1928

Šmartno NK – Slovėnijos futbolo klubas iš Šmartno.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1928 m.

Pasiekimai 
 s pusfinalis (1999, 2002 m.)

Sezonai

Slovėnijos varžybos 

|}

Nuorodos 
 SOCCERWAY

Šmartno
NK Krka

Novo Mesto „Krka“ – Slovėnijos futbolo klubas iš Novo Mesto.

Istorija
Klubas įkurtas 1922 m.

Logotipas ir jo kaita

Spalvinė gama 
Žalia ir balta spalvos.

Apranga 
Sportinės aprangos pokyčiai
 Namuose rungtyniavo žalios spalvos apranga.

Pasiekimai
 s pusfinalis (1993, 1994, 1998, 2001 m.)

Sezonai 

|}

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubos svetainė
 SOCCERWAY
 SOFASCORE

Krka
Polianka

Polianka – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 13 km nuo Naujojo Daugėliškio. 

XX a. pr. pateko į Novoaleksandrovsko apskritį, Rimšės valsčių. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Rimšės valsčius).

Gyventojai

Šaltiniai 

Ignalinos rajono savivaldybės gyvenvietės
Ponasai

Ponasai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Sužionių, prie kelio , raistingų miškelių apsuptyje. Yra autobusų stotelė. Išlikę tradicinės architektūros sodybų.

Gyventojai

Padėtis

Šaltiniai 

Vilniaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Popovka

Popovka – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 2 km nuo Tverečiaus.

Gyventojai

Šaltiniai 

Ignalinos rajono savivaldybės gyvenvietės
Poškai

Apie kaimą Šalčininkų rajone žr. Poškonys.

Poškai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Stupurų. Į rytus nuo kaimo auga Bargavonės miškas.

Istorija

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Poškuose 1909 m. spalio 29 d. gimė Lietuvos tautodailininkas, tapytojas Karolis Jackus.

Šaltiniai 

Joniškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Poškaičiai (Raseiniai)

Poškaičiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Kaulakių, prie Mūkės ir jos intako Toškupio. Praeina kelias . Tolėliau Skirmantiškės miške rastas Poškaičių kapinynas. Kaime stovi ūkinių pastatų kompleksas.

Istorija 
XIX–XX a. pr. Poškaičiuose buvo dvaras (Jankevičių valda) ir vandens malūnas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Raseinių rajono savivaldybės gyvenvietės
Poškiškė

Poškiškė – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Girkalnio.

Gyventojai

Šaltiniai 

Raseinių rajono savivaldybės gyvenvietės
Pošnia

Apie kaimą Lazdijų rajone žr. Pošnia (Lazdijai).

Pošnia – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 2 km nuo Santaikos.

Gyventojai

Šaltiniai 

Alytaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Povilauskai

Povilauskai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Naujamiesčio.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Pranionys

Pranionys – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Naujamiesčio, prie Liberiškio tvenkinio.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Pranskabūdis

Pranskabūdis – buvęs kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 2 km nuo Žvirgždaičių.

Istorija 
Sintautų apylinkės Pranskabūdžio kaimas 1987 m. kovo 25 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panaikintos Šakių rajono savivaldybės gyvenvietės
Praperša

Praperša – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, šalia kelio , 6 km šiauriau Ramygalos.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Praperšoje 1920 m. birželio 29 d. gimė Lietuvos agronomas, biomedicinos mokslų daktaras Vytautas Barauskas.

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Prauda

Prauda – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Panočių, tarp Daržininkų ir Kaniūkų II, šalia plento .

Kaimo pavadinimas gudiškai reiškia „teisybė“.

Gyventojai 
Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 33 žmonės, iš kurių visi užsirašė lietuviais.

Šaltiniai 

Varėnos rajono savivaldybės gyvenvietės
Preibiai

Apie kaimą Pasvalio rajone žr. Preibiai (Pasvalys).

Preibiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 16 km nuo Piniavos.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Pribonys

Pribonys – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Tolkiškių.

Istorija

Gyventojai

Šaltiniai 

Trakų rajono savivaldybės gyvenvietės
Pributkė

Pributkė – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Gudelių.

Istorija

Gyventojai

Šaltiniai 

Kazlų Rūdos savivaldybės gyvenvietės
Mihaly Csikszentmihalyi

Mihalas Čiksentmihalis (1934 m. rugsėjo 29 d. Rijekoje, Italijoje – 2021 m. spalio 20 d. Klaremonte, Kalifornijoje, JAV) – vengrų psichologas, emigravęs į JAV būdamas 22 metų amžiaus. Jis buvo Claremont Graduate universiteto Gyvenimo kokybės tyrimų centro direktorius. Praeityje vadovavo Čikagos universiteto psichologijos katedrai ir Lake Forest Collegge psichologijos, sociologijos ir antropologijos katedrai. Jis buvo žinomas savo tyrimais laimės ir kūrybingumo srityse, bet labiausiai žinomas kaip psichologinės būsenos, vadinamos tėkme, koncepcijos kūrėjas. Jis buvo daugybės knygų ir daugiau nei 120 straipsnių bei knygų skyrių autorius. Martin Seligman, buvęs Amerikos psichologijos asociacijos prezidentas ir pozityviosios psichologijos įkūrėjas pavadino Csikszentmihalyi pirmaujančiu pasaulio  pozityviosios psichologijos mokslininku. Jo darbai yra plačiai cituojami ir turi didelę įtaką.

Knygos 
 Csikszentmihalyi, Mihaly (1975). Beyond Boredom and Anxiety: Experiencing Flow in Work and Play, San Francisco: Jossey-Bass. ISBN 0-87589-261-2
 Csikszentmihalyi, Mihaly (1978) Intrinsic Rewards and Emergent Motivation in The Hidden Costs of Reward: New Perspectives on the Psychology of Human Motivation eds Lepper, Mark R; Greene, David, Erlbaum: Hillsdale: NY 205–216
 Csikszentmihalyi, Mihaly and Csikszentmihalyi, Isabella Selega, eds. (1988). Optimal Experience: Psychological studies of flow in consciousness, Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 0-521-34288-0
 Csikszentmihalyi, Mihaly (1990). Flow: The Psychology of Optimal Experience. New York: Harper and Row. ISBN 0-06-092043-2
 Csikszentmihalyi, Mihaly (1994). „The Evolving Self“, New York: Harper Perennial. ISBN 0060921927
 Csikszentmihalyi, Mihaly (1996). Creativity : Flow and the Psychology of Discovery and Invention. New York: Harper Perennial. ISBN 0-06-092820-4
 Csikszentmihalyi, Mihaly (1998). Finding Flow: The Psychology of Engagement With Everyday Life. Basic Books. ISBN 0-465-02411-4 (a popular exposition emphasizing technique)
 Gardner, Howard, Csikszentmihalyi, Mihaly, and Damon, William (2002). Good Work: When Excellence and Ethics Meet. New York, Basic Books.
 Gardner, Howard, Csikszentmihalyi, Mihaly, and Damon, William (2002). Good Business: Leadership, Flow, and the Making of Meaning. Basic Books. ISBN 0465026087
 History Of Thomas Stafford. AKA Staffy

Išnašos

Nuorodos 
 Claremont Graduate University dėstytojų puslapis
 Smegenų kanalų srities metų mąstytojas
 2006 m. interviu su Mihaly Csikszentmihalyi 
 TED Talks: Mihaly Csikszentmihalyi apie tėkmę TED konferencijoje 2004 m.
 Video interviu apie gerumo tėkmę
 Tėkmė ir laimė – visiškas įsitraukimas

JAV psichologai
Vengrijos asmenybės
pozityvioji psichologija
Robert Biswas-Diener

Robert Biswas-Diener yra amerikietis psichologas, mokslininkas ir knygų autorius. Jo tėvas yra Ed Diener, vienas pozityviosios psichologijos pirmųjų ir svarbiausių mokslininkų.
Robert Biswas-Diener tyrimai daugiausia nagrinėja laimės ir pajamų ryšį, kultūrinių ypatybių ir laimės ryšį, asmenines stiprybes ir pozityviosios psichologijos ugdomąjį vadovavimą. Savo tyrimus jis atliko įvairiose pasaulio šalyse, tarp jų Indijoje, Grenlandijoje, Izraelije, Kenijoje ir Ispanijoje.  Dėl tyrimų metu aplankytų daugybės egzotiškų šalių jis buvo pavadintas „pozityviosios psichologijos Indiana Džounsu“. 
Dr. Biswas-Diener yra daugybės straipsnių ir knygų autorius. Jis yra leidinių Journal of Happiness Studies ir Journal of Positive Psychology valdybų narys.  Dr. Biswas-Diener taip yra vienas „The strengths project“, labdaringo pozityviosios psichologijos projekto, įkūrėjų.

Knygos
Biswas-Diener, R. (Ed). Positive psychology as a mechanism for social change.
Biswas-Diener, Robert. (2010) Practicing Positive Psychology Coaching: Assessment, Diagnosis, and Intervention.
Linley, A., Willars, J., & Biswas-Diener, R. (2010). The strengths book: Be confident, be successful, and enjoy better relationships by realising the best of you.
Diener, Ed., and Biswas-Diener, Robert. (2008) Happiness: Unlocking the mysteries of psychologycal wealth.
Biswas-Diener, R., and Ben Dean (2007) Positive Psychology Coaching (2007)

Išnašos

Išoriniai šaltiniai
 CAPPEU.com 

JAV psichologai
Pozityvioji psichologija
Otto Kuusinen

Otas Kūsinenas (, , 1881 m. spalio 4 d. Laukaa, Suomijos Didžioji Kunigaikštystė, Rusijos imperija – 1964 m. gegužės 17 d. Maskvoje) – Suomijos ir tarptautinio komunistinio judėjimo veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.

Biografija 
Gimė siuvėjo šeimoje. 1905 m. baigė Helsinkio universiteto istorijos-filosofijos fakultetą.
Nuo 1904 m. aktyviai veikė Suomijos socialdemokratų partijoje. 1908–1917 buvo Suomijos seimo narys. 1918 m. po nepavykusio komunistinio perversmo pasitraukė į Rusiją, buvo vienas Komunistinio internacionalo ideologų, laikėsi pasaulinės proletariato diktatūros pozicijos. 1921-1939 m. buvo Kominterno prezidiumo narys, Vykdomojo komiteto sekretorius. Visuomet palaikydavo Staliną, todėl buvo tarp nedaugelio Kominterno veikėjų, išvengusių represijų.

Prasidėjus TSRS-Suomijos karui iškart buvo paskirtas marionetinės Suomijos demokratinės respublikos vyriausybės vadovu (dėl to vadintas Suomijos Kvyslingu). Sukūrus Karelijos-Suomijos TSR buvo šios sąjunginės respublikos Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo pirmininkas.

Nuo 1941 m. buvo TSKP CK narys, 1952-1953 m. ir 1957-1964 m. – TSKP CK Prezidiumo narys. Nuo 1957 m. iki mirties buvo TSKP CK sekretorius (vyriausias amžiumi). 1958 m. tapo TSRS Mokslų akademijos akademiku.

TSRS Aukščiausiosios Tarybos 1-6 šaukimų deputatas, Socialistinio darbo didvyris (1961 m.), apdovanotas keturiais Lenino ordinais. Palaidotas Kremliaus sienoje Maskvoje.

Papildoma informacija
 Pirmoji O. Kuusineno žmona Aino Turtiainen buvo nelegalė NKVD agentė JAV ir Japonijoje (čia dirbo vadovaujama R.Zorgės). Kai žmona buvo atšaukta į Maskvą ir neteisingai nuteista, O. Kuusinenas nedėjo jokių pastangų jai padėti;
 Dukra Hertta Kuusinen pokario metais buvo aktyvi Suomijos liaudies demokratinės lygos veikėja, parlamento narė, ministrė;
 O. Kuusinenas laikomas J.Andropovo politiniu krikštatėviu.

Šaltiniai 

TSRS politikai
Suomijos parlamento nariai
Kremnica

Kremnica (, ) – miestelis Žiaro prie Hrono apygardoje, Banska Bistricos krašte, Slovakijoje. Gerai išsilaikęs viduramžių miestas pastatytas virš svarbių aukso kasyklų ir turi seniausią pasaulyje vis dar veikiančią kalyklą. Primą kartą paminėtas 1328 m.

Istorija 
Kremnicos buvo vienas pagrindinių kalnakasybos rajonų pasaulyje viduramžiais ir šiais laikais dėl gausių aukso rūdos nuosėdų Kremnicos kalnuose.

XIII a. regiono gyventojai nukentėjo nuo mongolų invazijos. Po užpuolimo Vengrijos karalystės valdovas pakvietė naujakurius iš Vokietijos įsikurti vietovėje ir atkurti kalnakasybą mieste. Pirmasis rašytinis miesto paminėjimas 1328 m. kai Karolis Robertas gyvenvietei suteikė karališkojo miesto privilegijas. Tuo metu jau veikė kalykla. 1335 m. ji pradėjo kaldinti florinus, o vėliau ir Kremnicos dukatus. Kalykla tapo vienintele ir svarbiausia visoje Vengrijos karalystėje, Čekoslovakijoje ir dabartinėje Slovakijoje.

Dėl pablogėjusių kalnakasybos sąlygų, gilesnių griežinių, kurie būdavo ir mažiau pelningi, visos kasyklos uždarytos 1970 m.

Žymūs gyventojai 
Blažej Baláž, tapytojas.
Ladislav Chudík, aktorius.
Peter Michalica, smuikininkas.

Miestų parnterystė 
 Fidenza, Italija
 Herbolzheimas, Vokietija
 Kutna Hora, Čekija
 Novy Jičinas, Čekija
 Šuranis, Slovakija
 Varpalota, Vengrija

Nuorodos 
Oficiali svetainė

Slovakijos miestai
Andrejus Andrejevas

Andrejus Andrejevas (, 1895 m. spalio 30 d. Kuznecovo k. Smolensko gubernija – 1971 m. gruodžio 5 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.

Biografija 
A. Andrejevo išsilavinimas – dvi kaimo mokyklos klasės. Komunistiniame judėjime dalyvavo nuo 1914 m. 1917–1919 m. dirbo partinį ir profsąjunginį darbą Urale ir Ukrainoje. Nuo 1919 m.- Rusijos profsąjungų prezidiumo narys, 1920–1922 m. – profsąjungų centro tarybos sekretorius. 1922–1927 m. vadovavo TSRS geležinkeliečių prosąjungai.

1927–1930 m. – VKP(b) Šiaurės Kaukazo krašto komiteto sekretorius. Nuo 1930 m. vadovavo VKP(b) Centrinei kontrolės komisijai, buvo TSRS darbininkų ir valstiečių inspekcijos liaudies komisaras ir TSRS Liaudies komisarų tarybos pirmininko pavaduotojas.

1931–1935 m. buvo TSRS susisiekimo liaudies komisaras. 1935–1946 m. – VKP(b) CK sekretorius, 1938–1945 m. kartu ir TSRS Aukščiausiosios Tarybos Sąjungos Tarybos pirmininkas.

1939–1952 m. vadovavo VKP(b) CK Partinės kontrolės komitetui. Dirbdamas šiose pareigose įgyvendino stalininę kadrų politiką, sankcionavo valstybės saugumo organų neteisėtus veiksmus. Nors į A. Andrejevą pagalbos kreipėsi daugybė represuotųjų ir jų šeimos narių, jis niekada nesiėmė padėti..

1943–1946 m. buvo TSRS žemdirbystės liaudies komisaras, 1946–1953 m. TSRS Ministrų Tarybos pirmininko pavaduotojas. Po Stalino mirties A. Andrejevas, kaip aktyvus stalininių represijų organizatorių, neteko svarbių postų, 1957–1962 m. vadovavo TSRS-Kinijos draugystės draugijai.

TSRS Aukščiausiosios Tarybos 1–5 šaukimų deputatas. Nuo 1953 m. buvo TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo narys, o nuo 1962 m. – Prezidiumo patarėjas.
TSKP CK narys nuo 1920 iki 1961 m., 1932–1952 m. – TSKP CK Politinio biuro narys.

Palaidotas Novodevičės kapinėse Maskvoje.

Šaltiniai 

TSRS politikai
TSRS profsąjungų veikėjai
FK Veres Rìvne

Rivnės futbolo klubas „Veres“ – Ukrainos futbolo klubas iš Rivnės.

Istorija 
Klubas įkurtas 1957 metais. Tuo metu vadinosi "Kolūkiečiai". Ypatingais laimėjimais pasigirti negali. 

Nepriklausomos Ukrainos laikotarpiu klubas iš pradžių žaidė Pirmoje lygoje, o vėliau pateko į Premjer lygą. Po to sekė klubo nuopuolis (1997-2011 m.), ir klubas žaidė žemesniuosiuose divizionuose ir galiausiai 2011 m. susidūrė su finansinėmis problemomis, neteko profesionalaus klubo statuso ir dėl finansinių problemų pasitraukė iš Antros lygos pirmenybių.

2015 m. buvo paskelbta apie klubo atgimimą.

Emblema

Spalvinė gama 
Juoda, raudona ir balta. (Nuo 2015 m., o ankstesniais metais buvo mėlyna ir geltona.)

Pasiekimai 
 s pusfinalis (1994 m.)

Sezonai

Ukrainos varžybos 

|}

Sudėtis 
Atnaujinta: 2020 m. rugpjūčio 30 d.

Lietuviai 
 Gintaras Kvitkauskas, saugas 1993

Šaltiniai

Nuorodos 
 SOCCERWAY
 Transfermarkt (NK Veres)

Ukrainos futbolo klubai
Colwyn Bay FC

Kolvin Bėjaus FC – Anglijos futbolo klubas iš Kolvin Bėjaus.

Pasiekimai
 s pusfinalis (1930, 1983, 1992 m.)

Sezonai

|} Šaltinis:

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė

Colwyn Bay
Colwyn Bay
Prūčiai

Prūčiai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 3 km nuo Griškiškės. 

XX a. pr. pateko į Novoaleksandrovsko apskritį, Rimšės valsčių. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Rimšės valsčius).

Gyventojai

Šaltiniai 

Ignalinos rajono savivaldybės gyvenvietės
Prūdai (Molėtai)

Prūdai – viensėdis Molėtų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Videniškių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Prūdelis (Šalčininkai)

Prūdelis – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Kalesninkų.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šalčininkų rajono savivaldybės gyvenvietės
Prūdeliškės

Apie kaimą Sužionių seniūnijoje žr. Prūdeliškės (Sužionys).

Prūdeliškės – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 10 km nuo Nemenčinės.

Gyventojai

Šaltiniai 

Vilniaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Prūsiškės

Prūsiškės – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 5 km nuo Ubiškių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Elektrėnų savivaldybės gyvenvietės
Prūtelė

Prūtelė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Griškiškės. 

XX a. pr. pateko į Novoaleksandrovsko apskritį, Rimšės valsčių. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Rimšės valsčius).

Gyventojai

Šaltiniai 

Ignalinos rajono savivaldybės gyvenvietės
Puišys (Varėna)

Puišys – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 1,5 km į pietus nuo Krivilių, prie Panočios upelio. Kaimo nebelikę, tik Krivilių fermų statiniai.

XIX a. pab. kaimas Lydos apskrities, Kaniavos valsčiuje, Krivilių apylinkėse. Pileckių Aladiškių dvaro valda.

Gyventojai 
Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 31 žmogus, iš kurių 18 buvo užrašyti lenkais ir 13 lietuviais.

Šaltiniai 

Varėnos rajono savivaldybės gyvenvietės
Pūkiai

Pūkiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 11 km nuo Piniavos.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Puknaičiai

Puknaičiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kaulakių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Raseinių rajono savivaldybės gyvenvietės
Pukniai

Pukniais vadinami kaimai:

 Kupiškio rajone;
 Šakių rajone.
 Ragainės apskrityje Karaliaučiaus krašte.
Pukniai (Kupiškis)

Pukniai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 12 km nuo Puožo.

Istorija 
Kaimas pirmą kartą paminėtas 1555 m.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kupiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Puknioniai

Puknioniai – buvęs kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 7 km nuo Pakruojo, kairiajame Mūšos krante.

Istorija 

Anksčiau kaimas priklausė Pakruojo dvarui.

Išnyko apie 1980 m.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panaikintos Pakruojo rajono savivaldybės gyvenvietės
Pumpėnai (viensėdis)

Pumpėnai – viensėdis Pasvalio rajono savivaldybėje, greta Pumpėnų miestelio.

Gyventojai

Išnašos 

Pasvalio rajono savivaldybės gyvenvietės
Gojasas

Gojasas () – valstija Brazilijoje, šalies centrinėje dalyje. Ribojasi su Tokantinsu šiaurėje, Bahija – šiaurės rytuose, Minas Žeraisu – pietryčiuose, Pietų Mato Grosu – pietuose ir Mato Grosu – vakaruose. Gojaso apsuptyje yra federalinė Brazilijos sostinė. Valstijos sostinė – Gojanija.

Geografija 

Visa valstijos teritorija yra Brazilijos plokščiakalnyje, kurio vidutinis aukštis siekia 750–900 m. Aukščiausia dalis yra Šapada Veadeiroso kalnai, kurių aukštis siekia 1676 m (Poso Alto k.). Gojase yra trijų didžiausių Brazilijos upinių baseinų – Amazonės, Paranos ir San Fransisko – vandenskyra. Svarbiausios upės yra Paranaiba, Aragvaja, Tokantinsas, Meja Pontė, Maranjanas, Parananas. Upės, kirsdamos plokščiakalnį sudaro daug vaizdingų kanjonų, krioklių ir slenksčių.

Klimatas tropinis, žemyninis. Karščiausio mėnesio vidutinė temperatūra 26 °C, šalčiausio – 22 °C. Lietingasis sezonas trunka nuo spalio iki kovo, sausasis – nuo balandžio iki rugsėjo. Vidutinis metinis kritulių kiekis – 1700 mm.

Didžiąją dalį valstijos dengia tropinė savana su krūmokšniais ir miškeliais, vadinama seradu. Upių slėniuose yra išlikę tropinių miškų. Gojase esantys Šapado de Veadeiroso ir Emaso nacionaliniai parkai bei Gojaso miestas įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Gyventojai 

Etninė sudėtis:
 pardo – 52,41 %
 baltieji – 41,45 %
 juodaodžiai – 5,6 %
 azijiečiai ir indėnai – 0,5 %

Didžiausi miestai 
 Gojanija – 1265 tūkst. gyv. (2008 m.)
 Aparesida de Gojanija – 494,9
 Anapolis – 331,3
 Luzianija – 203,8
 Rio Verdė – 158,8
 Aguas Lindas de Gojasas – 139,8
 Valparaiso de Gojasas – 120,8
 Trindadė – 102,8
 Kaldas Novas – 72,1

Brazilijos valstijos
Šiaulių valstybinė kolegija

Šiaulių valstybinė kolegija (ŠVK) – aukštoji mokykla Šiauliuose, įsikūrusi pačiame miesto centre.

Šiaulių valstybinės kolegijos pavadinimas į anglų kalbą nuo 2021 metų rugsėjo 1 d. verčiamas kaip Šiauliai State University of Applied Sciences. Kolegija kitaip vadinama ir rusų kalba – Шяуляйский государственный университет прикладных наук. Šie pavadinimai vartojami visoje Šiaulių valstybinės kolegijos komunikacijoje užsienio kalbomis.

2021 m. rugpjūčio 2 d. Šiaulių valstybinei kolegijai pradėjo vadovauti dr. Lina Tamutienė. 

Šiaulių valstybinėje kolegijoje studijos vykdomos 2 fakultetuose: Sveikatos priežiūros bei Verslo ir technologijų.

2022 metų priėmimui aukštoji mokykla stojantiesiems siūlo 20 studijų programų.

Istorija 
Šiaulių aukštesniosios medicinos mokyklos istorija prasidėjo 1946 m. liepos 1 d., įkūrus Medicinos seserų mokyklą. Šiaulių aukštesnioji technikos mokykla savo istoriją pradėjo 1959 m., įkūrus Šiaulių agrozootechnikumą. 1961 m. Šiaulių agrozootechnikumas tapo Šiaulių politechnikumu. Nuo 1991 m. politechnikumas veikė kaip Šiaulių aukštesnioji technikos mokykla. 1991 m. Medicinos mokykla tapo aukštesniąja medicinos mokykla.

2002 m. įsteigta Šiaulių kolegija. Buvo reorganizuotos aukštesniosios technikos ir medicinos mokyklos. 2002 m. rugsėjo 1 d. Šiaulių aukštesnioji technikos mokykla tapo Šiaulių kolegijos Verslo ir technologijų fakultetu, o Šiaulių aukštesnioji medicinos mokykla – Šiaulių kolegijos Sveikatos priežiūros fakultetu.

Pagal Vyriausybės nutarimą 2010 m. balandžio 14 d. Šiaulių kolegija pertvarkyta į Šiaulių valstybinę kolegiją.

2005 m. kolegija ėmė leisti mokslinių straipsnių rinkinį pavadinimu „Profesinės studijos: teorija ir praktika“; nuo 2016 m. jis leidžiamas tik anglų kalba ir vadinasi „Professional Studies: Theory and Practice“.

Studijų programos 
Šiaulių valstybinė kolegija – valstybinė aukštoji mokykla. 

Rengiami informatikos, inžinerijos, socialinių, sveikatos bei verslo ir viešosios vadybos mokslų krypčių grupių specialistai, suteikiamas profesinio bakalauro laipsnis.

Fakultetai ir katedros 
 Verslo ir technologijų fakultetas:
 Informatikos mokslų katedra
Inžinerijos mokslų katedra
Transporto inžinerijos katedra
Vadybos ir komunikacijos katedra
 Verslo ir apskaitos katedra
 Sveikatos priežiūros fakultetas:
 Biomedicinos mokslų katedra
 Reabilitacijos katedra
 Socialinio darbo katedra

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali Šiaulių valstybinės kolegijos interneto svetainė
Kazincbarcikai SC

Kazincbarcikos SC – Vengrijos futbolo klubas iš Kazincbarcikos.

Istorija
Klubas įkurtas 1957 m.

Spalvinė gama 
Mėlyna ir geltona spalvos.

Pasiekimai
 s pusfinalis (1991 m.)

Sezonai 

|}
 Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 SOCCERWAY

Kazincbarcika
Para (valstija)

Para () – valstija Brazilijoje, šalies šiaurinėje dalyje. Ribojasi su Gajana, Surinamu ir Amapos valstija šiaurėje, Maranjanu ir Tokantinsu – rytuose, Mato Grosu – pietuose ir Amazone – vakaruose. Šiaurės rytuose siekia Atlanto vandenyną. Para yra antra pagal dydį šalies valstija (po Amazonės). Valstijos sostinė – Belenas.

Geografija 

Didžioji valstijos teritorijos dalis yra plokščioje Amazonės žemumoje. 58 % paviršiaus ploto neviršija 200 m aukščio. Didesnį nei 500 m aukštį pasiekia Karažaso, Kašimbo ir Akari aukštumos. Į Paros teritoriją įeina didžiausia upinės kilmės sala pasaulyje – Maražo. Valstijos paviršius tankiai išvagotas upių, per ją teka Amazonė, sudaranti didžiulę deltą, jos intakai Tapažosas, Tokantinsas, Šingu, Žari, Para.

Klimatas ekvatorinis; karštas ir drėgnas. Metinė oro temperatūra svyruoja tarp 25-30 °C, nėra sausringojo laikotarpio.

Paros paviršių dengia Amazonijos džiunglės. Vandenyno pakrantėje veši mangrovių sąžalynai.

Gyventojai 

Para yra viena rečiausiai gyvenamų šalies valstijų. Dauguma gyventojų susitelkę rytinėje pusėje – prie Amazonės deltos ir vandenyno. Vakarinė dalis gyvenama labai retai. Yra išlikę nemažai indėnų bendruomenių.

Tautinė sudėtis 
 pardo – 73 %
 baltieji – 23 %
 juodaodžiai – 3,5 %
 azijiečiai ir indėnai – 0,6 %

Didžiausi miestai 
 Belenas – 1437 tūkst. gyv. (2008 m.)
 Ananindeua – 505,5
 Santarenas – 276,6
 Maraba – 203,0
 Kastanjalas – 161,4
 Parauapebasas – 152,7
 Abaetetuba – 139,8
 Itaituba – 127,8
 Kameta – 117,0
 Bragansa – 107,0

Brazilijos valstijos
Mauricijus Beniovskis

Mauricijus Augustas Beniovskis (, , , krikštytas 1746 m. rugsėjo 20 d. Verbas, Slovakija – 1786 m. gegužės 24 d. Madagaskaras) – karys, keliautojas, memuaristas.

Biografija 
Vengrų ar slovakų kilmės. Nuo 1778 m. grafas. Nuo 1767 m. gyveno Lenkijoje, 1768 m. prisidėjo prie Baro konfederacijos. 1770 m. Rusijos valdžios ištremtas į Kamčiatką. Ten surengė tremtinių maištą, užimtu laivu per Kurilus, Japoniją, Taivaną 1771 m. pasiekė Makao. Nuo 1772 m. Prancūzijos karaliaus Liudviko XV tarnyboje; 1773 m. užėmė Madagaskarą, vietos gyventojų 1776 m. paskelbtas valdovu, Prancūzijos valdžios įsakymu paliko salą, už tai tapo generolu majoru. Vadovaudamas su B. Franklino pagalba surengtai ekspedicijai 1785 m. grįžo į Madagaskarą, kur bandė sukurti savo valstybę. Žuvo per susirėmimą su prancūzais.

Bibliografija 
 Kelionės ir nepaprastų nuotykių istorija (Historia podróży i osobliwych zdarzeń), atsiminimai, 4 t. 1797 m.

Šaltiniai 

Keliautojai
Madagaskaro istorija
Vengrijos asmenybės
Memuaristai
Baro konfederatai
Beržalotas

Béržalotas – aukštapelkė Švenčionių rajono savivaldybės teritorijoje, 8 km į šiaurės vakarų nuo Švenčionėlių, Labanoro regioninis parkas, Girutiškio gamtinis rezervatas.

Plotas 245 ha. Beržalotas susidaręs fliuvioglacialinėje lygumoje. Plynraistis. Yra 5 liekaniniai ežerėliai, iš viso 24 ha. Durpių ištekliai 6,7 mln. m³. Durpių klodo didžiausias storis 8,4 m, vidutinis – 3,5 m. Vidutinis susiskaidymas 19%, vidutiniškai peleningumas 4,8%. Po durpėmis yra – 0,5 m storio sapropelio sluoksnis, giliau molis ir smėlis.  1974 m. įkurtas Beržaloto botaninis draustinis – spanguolynas. Tai Europos Sąjungos mastu svarbi Natura 2000 teritorija, svarbi paukščių ir buveinių apsaugai bei potenciali Ramsaro teritorija.

Šaltiniai 

Lietuvos pelkės
Švenčionių rajono savivaldybė
Natura 2000
Súni Olsen

Suni Olsenas (g. 1981 m. kovo 7 d.) – buvęs Farerų salų futbolininkas, rungtyniavęs saugo padėtyje.

Olsenas yra vienas žymiausių Farerų futbolininkų, per savo karjerą žaidęs Nyderlanduose bei Danijoje. Tiesa, užsienio klubuose jis žaidė neilgai, ir nuo 2008 m. rungtyniavo Fareruose.

Olsenas Farerų rinktinėje žaidė nuo 2001 m., kai po keitimo pasirodė varžybose prieš Švediją. Jis už rinktinę yra įmušęs 4 įvarčius, iš jų 2 – į Lietuvos rinktinės vartus.

Nuorodos 

Olsen, Suni
Rameikiai

Rameikiai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 8 km į pietvakarius nuo Užpalių.

Prateka Udrokšlio upelis, dešinysis Šventosios intakas. Pietrytinėje kaimo dalyje yra senos neveikiančios kapinaitės. Išlikę trys granitiniai paminklai, viename iškirsta „1910 m. Juozapas Kossa“, antrame „1914 m. Kazimier Bagdanas“, trečiame „1928 m., atminties Antana Šlama“.

Istorija 
Kaimas Romeyki pavadinimu pradedamas minėti nuo 1663 m. Užpalių vaitijos inventoriuose. Po 1863 m. sukilimo į Samaros guberniją ištremtos valakinių ūkininkų Aleksandro Indrašiaus, Zigmanto Reikalo, Justino Sirvydžio ir Simono Remeikio šeimos. Kiekvienoje jų sodyboje apgyvendino po tris stačiatikių-unitų šeimas.

Kaime gimė kunigas knygnešys Boleslovas Šlamas (1871–1917).

Kaime gyvena partizanų būrio vadas, Vyčio kryžiaus ordininkas Jonas Abukauskas. Jo rūpesčiu pastatytas atminimo kryžius čia 1949 m. birželio 19 d. kovoje su sovietiniais baudėjais žuvusiems kun. Margio rinktinės štabo apsauginio „Ąžuolo“ būrio partizanams Pranui Kemėkliui „Tėvui“, Albinui Merkiui „Neptūnui“ ir Pranui Veleniškiui „Demokratui“.

Gyventojai

Šaltiniai 

Utenos rajono savivaldybės gyvenvietės
Juozapas Ignotas Kraševskis

Juzefas Ignotas Kraševskis (, 1812 m. liepos 28 d. Varšuvoje – 1887 m. kovo 19 d. Ženevoje, palaidotas Krokuvoje) – lenkų istorikas, rašytojas, kritikas ir publicistas.

Biografija 

Mokėsi Sislovičiaus gimnazijoje, 1822–1826 m. mokėsi Palenkės Bialos akademijoje. 1829–1830 m. Vilniaus universitete studijavo literatūrą, muziką. Pirmininkavo slaptai studentų Mąstytojų draugijai, kurios nariai rengė sąmokslą nužudyti Vilniaus universiteto ir Vilniaus švietimo apygardos kuratorių Nikolajų Novosilcevą. Rusijos valdžios apkaltintas sukilimo rengimu 1830–32 metais ir kalintas. Nuo 1834 m. daugiausia gyveno Douhaje kaime Pružanaie (dab. Baltarusija). Nuo 1856 m. Vilniaus archeologijos komisijos narys. 1859 m. – 1863 m. gyveno Varšuvoje. 1863 m. emigravo į Vokietiją, gyveno Drezdene. 1872 m. buvo išrinktas Krokuvos visuomenės mokslų akademiku. Drezdene taip pat įsitraukė į nelegalią politinę veiklą remdamas lietuvių ir lenkų nepriklausomybės judėjimus. Už tai atsidūrė Magdeburgo kalėjime. Iš ten paleistas po trejų su puse metų. Po metų praleistų kalėjime rašytojo sveikata gerokai pablogėjo, tad išėjęs į laisvę netrukus mirė Šveicarijoje 1887 m.

Mokslinė veikla 
J. I. Kraševskis žinomas kaip istorikas, rašytojas, kritikas ir publicistas, palikęs apie 600 tomų įvairios kūrybos. Domėjosi Lietuvos istorija, lietuvių kalba, mitologija, rinko dainas, padavimus, priežodžius, leido žurnalą „Athenaeum“ (1841–1851 m. išėjo 66 numeriai). Gyvendamas Varšuvoje redagavo dienraštį „Gazeta Codzienna“. Taip pat domėjosi archeologiniais paminklais, dažnai apie juos rašė spaudoje ir kituose leidiniuose, palaikė ryšius su grafais Tiškevičiais, L. A. Jucevičiumi ir kitais šviesuoliais, 1871 m. dalyvavo Bolonijos archeologijos kongrese, 1874 m. – tarptautiniame archeologų suvažiavime Stokholme. 1962 m. liepos 28 d. Romanuvo kaime atidarytas Juozapo Kraševskio muziejus.

Senosios Lietuvos istorijos populiarininimas 

Lietuvių visuomenę tautinio atgimimo metu labiausiai veikė meninė rašytojo kūryba, poezija. 1838 m. Vilniuje išleista Kraševskio poezijos rinktinė „Biruta, Keistutis, Ryngala, Devynios Lietuvos giminės“. Joje sudėti Lietuvos istorijos kūriniai. Vėliau pasirodė kiti patriotiniai, poetiniai darbai – „Vitolio rauda“ (1840 m.) „Mindaugas“ (1842 m.) „Vytauto kovos“ (1844 m.), sujungti į stambų kūrinį „Anafielas“. Aušrininkas A. Vištelis – Višteliauskas išvertė „Vitolio raudą“ į lietuvių kalbą ir išleido paties J.I. Kraševskio lėšomis. Rašytojo kūryba taip pat išpopuliarino legendą apie Pilėnų gynėjų susideginimą.

Šaltiniai

Bibliografija 

E. Aleksandravičius „Juzefo Ignaco Kraševskio fenomenas“. Iš: J. I. Kraševskis, „Kunigas“, 201–206 psl., Vilnius, Sata: 1994 m. ISBN 9986-20-011-3.

Kraševskis
Kraševskis
Žutautų Medsėdžiai

Žutautų Medsėdžiai – kaimas pietrytiniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, 6 km į pietryčius nuo Baublių.

Istorija 
XVII a. Žutautų miške pradėjo kurtis naujakurių vienkiemiai, pavadinti Žutautų užusieniu. XVIII–XIX a. jame buvo mažiausiai 3 vienkieminės sodybos. XIX a. II pusėje – XX a. pradžioje užusienis tapo savarankišku Žutautų Medsėdžių kaimu.

1923 m. buvo 14 ūkininkų sodybų. Lietuvos žemės reformos metu ūkių skaičius išaugo iki 16, prie kaimo buvo prijungti keli Mikoliškių dvaro Šmigdzių žemės sklypai. Kaimas turėjo savo kalvį, kuriuo buvo mažažemis Stuopelis.

1944–1952 m. Žutautų, Trakų ir Margių miškuose bazavosi Kardo rinktinės Buganto kuopos partizanai. Juos rėmė eigulys Stasys Stuopelis, Domicelė Lubienė ir kiti.

1948 m. į Sibirą ištremti Juozas Baltuonis (partizano Juozo Baltuonio tėvas) ir Vincento Liaudanskio 6 žmonių šeima (V. Liaudanskis ir 6 metų duktė Viktorija mirė tremtyje).

1978 m. iš kaimo iškeldinti paskutiniai gyventojai, kurie persikėlė į Žutautus, Baublius ir kitas gyvenvietes. Sunaikintam kaimui atminti buvę jo gyventojai senosiose kapinėse 1990 m. pastatė paminklinį akmenį, kurio užrašas skelbia: „Čia buvo Žutautų Medsėdžių 16 sodybų kaimas, stalinizmo pasekėjų sunaikintas 1944–1978“.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
Gimė:
 1920 m. – Juozas Macius, partizanų ryšininkas, nuo 1948 m. Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Buganto kuopos partizanas, slapyvardis – Marsas. Žuvo 1951 m. vasario 20 d, Klaipėdos rajono MGB poskyrio karinės operacijos metu.
Gyveno:
 Juozas Baltuonis (1910–1947), Lietuvos partizanas. Gimė Baltarusijoje, grafų Tiškevičių eigulio šeimoje, po 1918 m. su tėvais persikėlė į Žutautų Medsėdžių k. Baigė policijos mokyklą, dirbo policininku. Prasidėjus karui, 1941 m. apsigyveno pas tėvus, 1945 m. rudenį įstojo į partizanų gretas, priklausė Kardo rinktinės Buganto kuopai. Žuvo kartu su kuopos vadu S. Luku–Vytautu 1947 m. rugpjūčio 8 d. Voveraičių kaime, Ruginių–Rubulių miškuose.

Kultūros paveldas 
 Žutautų Medsėdžių senosios kapinės, vadinamos „Maro kapinėmis“ (XVII–XIX a.);
 Žutautų Medsėdžių II senosios kapinės, vadinamos „Senkapiais, Kapeliais“ (XVII–XIX a.);
 Koplytstulpis su Švč. Marijos Maloningosios, Šv. Antano ir nežinomos šventosios skulptūromis (1949 m.; skulptūros – XIX a. pab.; autoriai nenustatyti);
 Koplytstulpis su ornamentuotu kryželiu, Švč. Marijos Maloningosios ir Šv. Roko skulptūromis (koplytstulpis – XX a. I pusė; skulptūros – XIX a. pabaiga; autoriai nenustatyti)

Šaltiniai

Nuorodos 
 Diana Jomantaitė. Vienas kitam dėkingi už šešiasdešimt gyvenimo metų kartu // Pajūrio naujienos - 2008, sausio 18
 Irena Šeškevičienė. Jokūbavo apylinkėse dar menama bajorų Parčevskių giminė // Pajūrio naujienos - 2009, liepos 3

Kretingos rajono savivaldybės gyvenvietės
RNK Split

Splito RNK – Kroatijos futbolo klubas iš Splito.

Istorija

Pasiekimai

Lietuviai 
 Karolis Chvedukas, saugas (2016–2017 m.)

Nuorodos 
 SOCCERWAY

Split
FC Jeunesse Canach

Kanacho „Jeunesse“ – Liuksemburgo futbolo klubas iš Kanacho.

Istorija 
1957 m. vasario 27 d. buvo įkurtas futbolo klubas Kanacho mieste. Ilgą laiką rungtyniavo žemesniuosiuose divizionuose.

2010 m. pateko į aukščiausią šalies lygą, bet po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.

Foussball Éierepromotioun (II) 
2021–2022 m. antroje pakopoje buvo dešimtoje vietoje.

2022–2023 m. sezone rungtyniavo Foussball Éierepromotioun lygoje (Promotion d’Honneur).

Pasiekimai

Sezonai 

|}

Emblema

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose žaidžia mėlyna apranga.

Spalvinė gama

Treneriai 
  Roger Lutz (2004–2005)
  Harald Kohr (2005)
  Waldemar Korycki (2006–2007)
  Jacques Muller (2007–2010)
  Fernando Gutiérrez (2010–2011)
  Vinicio Monacelli  (2011)
  Sébastian Grandjean (2011–20??)
  Olivier Ciancanelli 
  Franck Rinaldo, nuo 2022 m.

Stadionas 
Namų rungtynes žaidžia Terrain Rue de Lenningen – futbolo stadione, kurio talpa 1,5 tūkst. žiūrovų. Stadiono veja – dirbtinė danga.

Taip pat skaitykite 
 Jeunesse Canach (moterys) – moterų ekipa.

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 globalsportsarchive

Jeunesse Canach
OFK Bar

Baro OFK – Juodkalnijos futbolo klubas iš Baro.

istorija 
Klubas įkurtas 2001 m. Iš pradžių rungtyniavo regioninėse lygose, o 2010 m. debiutavo aukščiausioje šalies lygoje.

2010–2011 m. sezone Pirmoje lygoje liko paskutiniai, dvyliktoje vietoje. Po sezono perkelti į žemesnė lygą.

2011–2012 m. Antroje liko aštuntoje vietoje. Sekančio sezono klubas nebaigė ir pasitraukė iš visų organizuojamų turnyrų. Paskelbta apie jo bankrotą.

Pasiekimai

Sezonai 

|}
Šaltiniai:

Išnašos

Nuorodos 
 foot.dk archyvas 
 SOCCERWAY
 FLASHSCORE
 SOFASCORE
 Globalsportsarchive

Juodkalnijos futbolo klubai
ASA 2013 Târgu Mureș

Tirgu Murešo ASA – Rumunijos futbolo klubas iš Tirgu Murešo.

Istorija

Pasiekimai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 SOCCERWAY

Targu Mures Fcm
FC Victoria Brănești

Breneščio „Victoria“ – buvęs Rumunijos futbolo klubas iš Breneščio.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1968 m. 

2010–2011 m. sezone pateko į auškčiausią šalies lygą. Liga I sezonas klostėsi nesėkmingai ir jie liko tarp prasčiausių.

O žlugo 2012 m.

Pasiekimai

Nuorodos 
 Soccerway

Victoria Branesti
NK Triglav Kranj

Kranio „Triglav“ (Triglavas – aukščiausias kalnas Slovėnijoje) – Slovėnijos futbolo klubas iš Kranio.

Istorija
Klubas įkurtas 1920 m. 1997 m. atkurtas.

Logotipas

Spalvinė gama 
Bordo ir balta spalvos.

Pasiekimai

Sezonai

Slovėnijos varžybos 

|}

Lietuviai 
 Domantas Antanavičius, saugas (2020 m.);

Nuorodos 
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE

Triglav
FK Inđija

Indžijos FK – Serbijos futbolo klubas iš Indžijos.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1933 m. Kitados rungtyniavo Superlygoje, bet joje įsitvirtinti nepavykdavo.

2010–2011 m. debiutavo Superlygoje, tačiau liko penkiolikti ir po sezono buvo perkelti į Pirmą lygą.

Aštuonis sezonus praleido Pirmoje lygoje. O 2019–2020 m. sezone vėl rungtyniavo Superlygoje. Užėmė keturioliktą vietą.

2020–2021 m. liko septynioliktoje vietoje iš dvidešimties dalyvių ir po sezono buvo perkelti į Pirmą lygą.

Pasiekimai

Sezonai

Serbijos pirmenybėse

|}

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose žaidžia balta žalia apranga.

Sudėtis 
Atnaujinta: 2021 m. kovo 22 d.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Globalsportsarchive

Indija
Kardemir Karabükspor

Karabiuko „Kardemir“ – Turkijos futbolo klubas iš Karabiuko.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1969 m. Žaidė Superlygoje. 2017/18 m. buvo viena blogiausių ekipų aukščiausioje lygoje ir iškrito į Pirmą lygą. 

2018/19 m. Pirmoje lygoje irgi liko tarp blogiausiųjų, po sezono buvo perkelti į Antrą lygą. 

2019/20 m. žaidė Antroje lygoje.

Pasiekimai

Sezonai 

|}

Sudėtis
2017 m. spalio 21 d.

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 SOCCERWAY

Karabuk
Burbiškiai (Seinai)

Burbiškiai (Burbiškės, Burbinai, ) – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Seinų valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į šiaurę nuo Seinų, netoli Lietuvos-Lenkijos sienos. Valsčiaus keliai: Burbiškės – Sankūrai, Burbiškės – Krasnavas Burbiškės – Sankūrai.

Istorija 
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Burbiškės įsikūrė XVII a., priklausė Lazdijų seniūnijai. Rusijos imperijos metais Burbiškėse lietuvių vaikus mokė daraktoriai. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime buvo 233 gyventojai, iš kurių 36 lenkai ir 197 lietuviai. Per Pirmąjį pasaulinį karą įkurta lietuvių pradžios mokykla, veikė iki 1922 m. XX a. trečiame dešimtmetyje čia veikė lietuvių choras, teatro būrelis. 1925 m. įsteigtas lietuvių Šv. Kazimiero draugijos skyrius. 1930 m. Vytauto Didžiojo 500-ųjų mirties metinių proga kaimo centre gyventojai pastatė kryžių, jis 1942 m. vokiečių nuverstas, vietos gyventojų paslėptas, vėliau atstatytas. XX a. ketvirto dešimtmečio antroje pusėje iki 1939 m. Burbiškiuose veikė lietuvių ūkio draugijos skyrius ir Jaunųjų ūkininkų ratelis, 1939 m. įkurta lietuviška mokykla. 1940–1941 m. vokiečiai daugumą kaimo gyventojų privertė išsikelti į Lietuvą, 1944 m. vokiečiams pasitraukus grįžo apie pusę.  1958 m. sausio 1 d. įsikūrė Lenkijos visuomeninės kultūros draugijos padalinys. Nuo 1960 m. veikė Juodeliškės bibliotekos filialas.  Iki 1976 m. liepos 1 d. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui.  1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Kasmet birželį Burbiškiuose prie Galadusio ežero rengiami Lenkijos lietuvių saviveiklos kolektyvų sąskrydžiai.

Geografija 

Į Burbiškių sudėtį įjungtas Borisaukos kaimelis.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Birutė Aleksaitė – dainininkė, Vilniaus ir Bostono New England (JAV) konservatorijų auklėtinė,
 Vytautas Rėkus (g. 1922 m.) – Lenkijos lietuvių publicistas ir rašytojas.

Paminklai 
 Vytauto Didžiojo 500-osioms gimimo metinėms paminėti Šv. Kazimiero draugijos rūpesčiu 1930 m. pastatytas paminklas – kryžius.
 Paminklinis akmuo 1941 m. iš gimtųjų vietų ištremtiems lietuviams su užrašu:

Ištremti iš gimtųjų namųiš takelių žaliųjų krantų.
Kai sugrįš ilgesys vėjeliu,vanduo ežere - suvirpės bangele''.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Burbiškės turistiniame žemėlapyje
 Kaimas žemėlapyje

Seinų valsčius
Frolas Kozlovas

Frolas Kozlovas (, 1908 m. rugpjūčio 5 d. Riazanės srityje- 1965 m. sausio 30 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.

Biografija
Į Komunistų partiją įstojo būdamas 16-kos metų, iškart tapo komjaunimo funkcionieriumi. 1936 m. baigė Leningrado M.Kalinino vardo politechnikos institutą, dirbo inžinieriumi Iževsko metalurgijos gamykloje. 1939–1940 m. buvo šios gamyklos partijos komiteto sekretorius. Nuo 1940 m. – VKP(b) Iževsko miesto komiteto sekretorius.

Nuo 1944 m. dirbo VKP(b) CK aparato Kadrų valdyboje, 1947–1949 m. buvo Kuibyševo srities komiteto antrasis sekretorius. 1949 m. pradėjo dirbto Leningrade: buvo Kirovo (Putilovo) gamyklos partorgas, VKP(b) Leningrado miesto komiteto antrasis, pirmasis sekretorius, nuo 1952 m. Leningrado srities komiteto antrasis, o 1953–1957 m. – pirmasis sekretorius.

1957–1958 m. buvo Rusijos TSFR Ministrų tarybos pirmininkas. Nuo 1958 m. dirbo TSRS Ministrų Tarybos pirmininko pirmuoju pavaduotoju. 1960 m. gegužės mėn. –1964 m. lapkričio mėn. – TSKP CK sekretorius, atsakingas už gynybos pramonę. Ištikus insultui ilgai gydėsi, dėl ligos buvo atleistas iš pareigų (jas užėmė Leonidas Brežnevas) ir netrukus mirė.

TSKP CK narys nuo 1952 m., Politinio biuro narys 1957–1964 metais. TSRS Aukščiausiosios Tarybos 3–6 šaukimų deputatas. Socialistinio darbo didvyris (1961 m.). Palaidotas Kremliaus sienoje Maskvoje..

Veiklos vertinimas
F. Kozlovas buvo laikomas karjeristu, palaižūnišku, arogantišku, ribotu, tačiau energingu darbuotoju. Aktyviai dalyvavo "Leningrado byloje", negailestingai valė partinius kadrus Leningrade, nors vėliau dėl to kaltino G.Malenkovą. Prieštaravo dokumentų, susijusių su stalininėmis represijomis, publikavimui. N.Chruščiovo valdymo periodu buvo laikomas antru pagal svarbą asmeniu TSRS vadovybėje, galimu jo įpėdiniu.
Novočerkasko įvykių metu 1962 m. vadovavo pasipriešinimo numalšinimui, tiesiogiai įsakė kareiviams šaudyti į demonstrantus(tuomet žuvo 16 žmonių). Šio komunistinio karjeristo krauju suteptos rankos buvo nekartą, tačiau žiaurios žudynės Rusijos pietuose, sukrėtė visus. Būtent Kozlovas įtikino Chruščiovą leisti žudyti sukilusius darbininkus. .

Nuorodos
 Козлов Фрол Романович  (Справочник по истории Коммунистической партии и Советского Союза.1898-1991).

Šaltiniai 

TSRS politikai
Puodžiškė

Puodžiškė – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 1,5 km į rytus nuo Kučiūnų, tarp Rynos ir Alnos upių.

Istorija 
XIX a. pab. kaimas priklausė Seinų apskrities Alnų valsčiui, Berznyko parapijai. Buvo lentpjūvė, vandens malūnas, vilnos karšykla. Kaimas buvo Alnų dvaro valda.

Gyventojai

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Puodžiūnėliai

Puodžiūnėliai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 17 km nuo Piniavos.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Pupiniai (Ignalina)

Pupiniai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Griškiškės.

Istorija 
XX a. pr. įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Vidžių valsčius).

Gyventojai

Šaltiniai 

Ignalinos rajono savivaldybės gyvenvietės
Pupiškės

Pupiškės – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Poškonių, prie kelio  ir Gaujos upės.

Istorija 
XIX a. buvo kaimas Dieveniškių valsčiuje, priklausė Umiastovskiams, Daubutiškių dvaro žemėms. Buvo 64 gyventojai katalikai, 1864 m. – tik 16.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šalčininkų rajono savivaldybės gyvenvietės
Puponys I

Puponys I – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Puožo, 2 km į pietus nuo Naivių.

Gyventojai

Šaltiniai

Nuorodos 
 

Kupiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Pūriškės

Pūriškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 8 km nuo Paparčių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kaišiadorių rajono savivaldybės gyvenvietės
Purkonys

Purkonys – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 11 km nuo Taruškų.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Purnuškės (Riešė)

Purnuškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 7 km nuo Ažulaukės. Į šiaurės rytus nuo kaimo yra Europos centras, kurį 1989 metais nustatė Prancūzijos nacionalinės geografijos institutas. Prie kelio į Molėtus, tarp Purnuškių ir Bernotų 1997 m. gegužės 24 d. atidengtas geografinį Europos centrą žymintis akmuo.

Gyventojai

Šaltiniai 

Vilniaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Purpliai (Varėna)

Purpliai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės rytus nuo Merkinės, Dainavos girioje, abipus plento . Dalis sodybų pietryčiuose siekia Merkio dešinįjį krantą (priešais Paūlius). Paplentėje stovi vienas iš Čiurlionio kelio paminklų.

Gyventojai

Šaltiniai 

Varėnos rajono savivaldybės gyvenvietės
Purveliškės

Purveliškės – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Tirylių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Zarasų rajono savivaldybės gyvenvietės
Purviai (Telšiai)

Purviai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Janapolės.

Gyventojai

Šaltiniai 

Telšių rajono savivaldybės gyvenvietės
Pusdešriai

Pusdešriai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 13 km nuo Girėnų, šalia kelio . Pro kaimą teka dešinysis Šešupės intakas Aukspirta, į vakarus nuo kaimo telkšo Valakbūdžių tvenkinys.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Pusdešriuose 1899 m. rugpjūčio 9 d. gimė Lietuvos karo lakūnas, leitenantas savanoris Vytautas Rauba.
 Pusdešriuose 1923 m. balandžio 1 d. gimė medikas, filosofas, laisvės kovotojas, disidentas, politinis kalinys Algirdas Statkevičius.

Šaltiniai 

Šakių rajono savivaldybės gyvenvietės
Puskepaliai

Puskepaliai – buvęs kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Girėnų.

Istorija 
Šakių apylinkės Puskepalių kaimas 1987 m. kovo 25 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panaikintos Šakių rajono savivaldybės gyvenvietės
Pustilta

Pustilta – kaimas Vilniaus rajono savivaldybės šiaurėje, 7 km į šiaurę nuo Glitiškių, prie kelio  ir Širvintos upės.

Nuo XXI a. pr. nuolatinių gyventojų nebeturi.

Gyventojai

Šaltiniai 

Vilniaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Pušėnai

Pušėnai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 7 km nuo Skraičionių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Alytaus rajono savivaldybės gyvenvietės