joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ge (ginklas)

Ge (kin. 戈; pinyin gē) – kiniškas snapius, kurį sudaro durkliška, paprastai dviašmenė geležtė įtvirtinta statmenai kotui. Ge geležtės išilgai vidurio linijos iš abiejų pusių dažnai turi stangrinančias briaunas (trumpų geležčių su briaunomis nuotrauka).

Geležtės įtvirtinimo būdai 
Ge geležtė būdavo įtvirtinama dviem būdais (nuotraukoje parodyti abu variantai):
 trumpa įkote – geležtė turi trumpą įkotę, kuri įtvirtinama koto išpjovoje.
 statmeninė įkotė – geležtė turi ne tik trumpą įkotę, bet ir geležtei statmeną prielają. Prielaja, įkotę įstačius į kotą, remiasi į kotą. Pro prielajoje esančias skyles galva papildoma pritvirtinama prie koto. Apatinis ge ašmuo gali pereiti į prielają ().

Ge variantai 
Ankstyvieji ge yra tipiški snapiai – jų geležtės buvo trumpos, ilgo pailgo lygiašonio trikampio formos, trumpa įkote, kotas neilgas dažnai apie 60 cm ilgio ar kiek ilgesnis. Tokie ge dažnai vadinami  (durklinis kirvis). Jie buvo naudojami panašiai kaip primityvūs kirviai.

Vėliau ge ėmė virsti ilgakočiu ginklu, kadangi jų kotai ėmė ilgėti.
Atsirado ietiniai ge – ge hibridai su ietimis: ties ieties galu įtvirtindavo ge geležtę. Tokį ginklą dažnai vadina kiniška alebarda czi (). Atakuojant czi durdavo, o grįžtamuoju judesiu ge geležte galėdavo perrėžti kaklą.
Vėliau czi galvas ėmė gaminti vientisas – jas sudaro ietiškas viršūninis antgalis ir ge tipo šoninė geležtė. Toks ginklas iš tiesų primena europines alebardas (alebardiškos dzi galvos).

Kasinėjimuose paprastai randa tik ge geležtes ar czi galvas. Kotai būna suirę. Kartais randami ge su nefrito geležtėmis, tačiau šie ginklai nebūdavo koviniai, nors jų sandara tiksliai imitavo metalinius ge. Nefritiniai ge paprastai randami aristokratų kapuose, dažnai – karstuose. Matyt, nefritiniai ge buvo naudojami kaip ceremoniniai ar ritualiniai ginklai, galbūt – kaip valdžios simbolis. Kartais nefritinius ge randa po karstu esančioje duobėje kartu su auka, kuri turėjo saugoti mirusįjį dvasių pasaulyje, matyt, ginkluota tuo nefritiniu ge.

Nuorodos 

 The Richard Nable Collection  (Kiniškų ginklų radinių kolekcijos nuotraukos ir aprašymai. Daug medžiagos apie ge)
 Ji {Halberds} & Ge {Dagger – axes} in ancient China, Bronze age to early Iron age. (Didelis detalus aprašymas)
Nuotraukos:
 Bendras vaizdas:
 Anyang: Sacrificed Shang soldier with ge (dagger – axe) (Paaukotas karys kape su ge)
 Bronze Double Halberd (Iš tikrųjų tai ge, ne alebarda)
 Ge geležtės su trumposiomis įkotėmis:
 bronze ge dagger – axe, Sanxingdui Museum 1
 bronze ge dagger – axe, Sanxingdui Museum 2
 Sanxingdui stone ge dagger – axe (nefrito geležtė)
 Ge geležtės su statmenosiomis įkotėmis:
 Dagger-Axe With Four Lashing Holes
 bronze ge dagger – axe, Sanxingdui Museum
 Bronze Dagger-Axe with ancient Chinese characters

Šaltieji ginklai
Ilgakočiai ginklai
Kinijos šaltieji ginklai
Bedržichas Smetana

Bedřich Smetana (1824 m. kovo 2 d. – 1884 m. gegužės 12 d.) – čekų kompozitorius, geriausiai žinomas kaip simfoninės poemos Vltava, antros ciklo Má vlast dalies, kūrėjas.

Biografija 

Smetana gimė aludario šeimoje Litomišlyje, Bohemijoje, tada priklausiusioje Austrijos imperijai. Jis ankstyvame amžiuje mokėsi groti smuiku ir pianinu, kartu su kitais šeimos nariais grojo mėgėjų styginiame kvartete. 1843 m. pabaigęs mokyklą Pilzene studijavo muziką Prahoje, nepaisant tėvo priešinimosi. 1848 m. gavo lėšų iš Ferenco Listo savo paties muzikos mokyklai įsteigti.

Kūriniai

Operos 
 Braniboři v Čechách, „Brandenburgiečiai Bohemijoje“ – Praha, 1866.
 Prodaná nevěsta, „The Bartered Bride“ – Praha, 1866.
 Prodaná nevěsta, „The Bartered Bride“ – Praha, 1870.
 Dalibor – Praha, 1868.
 Libuše – Praha, 1881.
 Dvě vdovy, „Dvi našlės“ – Praha, 1874.
 Hubička, „Bučinys“ – Praha, 1876.
 Tajemství, „Psslaptis“ – premjera 1878.
 Čertova stěna, „Velnio siena“ – premjera 1882.
 Viola – nepabaigtas (1872–1884).

Orkestrinė muzika 
 Má vlast (Mano šalis)
 'Triumfinė' arba 'šventinė' simfonija E -dur
 Ričardas III, simfoninė poema
 Wallenstein’s Camp, simfoninė poema
 Håkon Jarl, simfoninė poema
 Prahos karnavalas
 Šventinė uvertiūra D-dur
 Maršas Šekspyro festivaliui

Kamerinė muzika 
 Styginių kvartetas Nr. 1 e-moll „Iš mano gyvenimo“]]
 Styginių kvartetas Nr. 2 d-moll
 Iš mano tėvynės pianinui ir smuikui
 Piano Trio g-moll, Op. 15

Pianino muzika 
 Album Leaves
 Bagatelės ir improvizacijos
 Čekų šokiai
 Polkos
 Sonata g-moll

Kiti kūriniai 
 Choriniai kūriniai
 Dainos

Nuorodos 

 Kompozitoriai iš Bohemijos

Smetana
Smetana
Partenonas

Partenonas () – šventykla miesto deivei Atėnei, pastatyta V a. pr. m. e. Atėnų akropolyje. Kartu su kitais akropolio statiniais – Pasaulio paveldo paminklas (nuo 1987 m.). Buvo pradėta statyti 447 m. pr. m. e. Ją suprojektavo architektai Kalikratas ir Iktinas.
Pirminė šventyklos paskirtis – jos viduje laikyti 12 m aukščio skulptoriaus  Feidijo sukurtą Atėnės Partenės (Mergelės) statulą.
Statyba užtruko devynerius metus. Šventykla pastatyta kaip padėka deivei už atėniečių ir graikų išgelbėjimą per paskutinį karą su persais. Vėliau pastate buvo ir Delo sąjungos iždas. Partenonas yra žymiausias iš išlikusių Senovės Graikijos pastatų, plačiai laikomas Dorėninio orderio raidos kulminacija. Partenonas yra vienas didžiausių pasaulio kultūrinių paminklų.

Partenonas pakeitė senesnę Atėnės šventyklą, vadinamąjį Senąjį Partenoną, kuris persams užėmus Atėnus 480 m. pr. m. e. buvo sugriautas. VI a. šventykla tapo bažnyčia, skirta Mergelei Marijai. Valdant Osmanams tapo mečete, kuri karo su Venecija metu tapo amunicijos sandėliu. 1687 m. šventykla buvo sugriauta į ją pataikius sviediniui. Didelė statinio apdailos dalis 1807 m. lordo Elgin buvo išvežta į Londoną. Ginčai dėl šių vertybių grąžinimo tebevyksta iki šiol.

Senasis Partenonas 
Pirmoji Atėnės šventyklos statyba dabartinio Partenono vietoje pradėta netrukus po Maratono mūšio. Tuo tikslu Akropolio viršūnėje buvo padaryta plati aikštelė. Apie Senąjį Partenoną žinome iš Herodoto. Jo pamatus tarp 1885 ir 1890 m. archeologiškai ištyrė Wilhelm Dörpfeld. Senuoju Partenonu vadinama šventykla greičiausiai nebuvo užbaigta, kai 480 m. pr. m. e. persai užėmė Atėnus ir sugriovė Akropolio pastatus. Kita vertus, yra teoriją, kad Senasis Partenonas pradėtas projektuoti ir statyti jau po persų užpuolimo. Jei statinys buvo sugriautas 480 m. pr. m. e., lieka neaišku kodėl atėniečiai 30 metų nepradėjo atstatymo darbų. Tai paaiškinama Paltėjos priesaika, kuri draudė graikams atstatyti persų sugriautas šventyklas. Nuo šios priesaikos atėniečiai buvo atleisti tik Kaliaso taika 450 m. pr. m. e. Nevisiškai profesionaliai atlikti XIX a. kasinėjimai į šį klausimą neatsako. Didžioji dauguma Partenono tyrinėtojų mano, kad Senasis Partenonas buvo pastatytas po Maratono mūšio.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Atėnų Akropolis: Partenonas (oficiali svetainė su grafikais, informacija)

Graikijos statiniai
Atėnai
Senovės graikų šventyklos
Aleksandras Drobnys

Aleksandras Drobnys (1912 m. kovo 26 d. Pilkaraistyje, Merkinės valsčius – 1998 m. lapkričio 6 d. Vilniuje) – sovietinis partinis veikėjas, ekonomistas, bankininkas.

Biografija 
Studijavo Vytauto Didžiojo universitete. Nuo 1930 m. valstiečių liaudininkų įkurtos Lietuvos jaunimo sąjungos veikėjas, 1934–1935 m. jos ir Studentų varpininkų draugijos pirmininkas.  Nuo 1935 m. palaikė ryšius su nelegalia LKP. 1931–1941 m. dirbo Kauno bankuose. 1935–1936 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje.

1940 m. liepos mėn. paskirtas Lietuvos banko valdytoju. Prisidėjo prie banko nacionalizavimo ir lito naikinimo. Vladimiro Dekanozovo spaudžiamas pasirašė įsakymą užsienyje saugomą Lietuvos auksą perduoti SSRS valstybiniam bankui. 1942–1944 m. LSSR finansų liaudies komisaro pavaduotojas, 1944–1957 m. finansų liaudies komisaras, finansų ministras. Jo vadovaujama LSSR finansų ministerija, vykdydama sovietinę ūkininkų alinimo politiką, kasmet didino mokesčius ir prievoles, dėl to 1944–1953 m., daugiausia po 1948 m. dėl nepakeliamų žemės ūkio mokesčių nesumokėjimo nubausta 107 900, o už valstybinių prievolių nevykdymą – 33 000 ūkininkų.

1948 m. baigė Vilniaus universitetą. 1957–1958 m. ir 1965–1984 m. LSSR Ministrų Tarybos pirmininko pavaduotojas. Atšilimo laikotarpiu ir vėlesniais metais bandė paisyti Lietuvos ūkio interesų. 1958–1984 m. LSSR valstybinės plano komisijos (nuo 1978 m. komiteto) pirmininkas. 1947–1985 m. LSSR AT, 1962–1966 m. SSRS AT deputatas. Nuo 1956 m. LKP CK narys. 

Vienas ir su kitais parašė knygų apie LSSR ūkį, penkmečius ir kita. Lietuvos SSR atlaso (1981 m.) red. kolegijos pirmininkas. 

Žmona – aktorė Lidija Kupstaitė. Anūkas – dizaineris Aleksandras Pogrebnojus (g. 1968 m.).

Bibliografija 
 20 metų Tarybų Lietuvai, 1940–1960 / Aleksandras Drobnys, K. Meškauskas, 1960 m., rusų k.
 Lietuvos TSR. Pasakojimai apie septynmetį, 1961 m., rusų k.
 Penkmečio žingsniai / Aleksandras Drobnys, Bronislovas Zaikauskas. – V.: Mintis, 1972. – 109 p.
 Penkmečių rikiuotėje – dešimtasis / Aleksandras Drobnys, Bronislovas Zaikauskas. – Vilnius: Mintis, 1978. – 196 p.

Įvertinimas 
 1972 m. LTSR nusipelnęs ekonomistas
 1983 m. LSSR valstybinė premija
 Darbo raudonosios vėliavos ordinas

Šaltiniai

Literatūra 
 Lietuvos bankininkai. Gyvenimų ir darbų pėdsakai 1918–1940 / Vladas Terleckas. – Vilnius: Lietuvos banko leidybos ir poligrafijos skyrius, 2001. – 79-84 psl. – ISBN 9986-651-27-1

|-

LTSR valstybinės premijos laureatai
Lietuvos TSR politiniai veikėjai
Lietuvos finansų ministrai
Lietuvos banko vadovai
Lietuvos ekonomistai
Vincentas Drotvinas

Vincentas Drotvinas (1929 m. liepos 10 d. Stakiuose, Raudonės valsčius, Raseinių apskritis – 2015 m. liepos 12 d. Vilniuje) – Lietuvos kalbininkas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija 
Mokėsi Raudonės ir Vadžgirio progimnazijose, 1949 m. baigė Betygalos vidurinę mokyklą. 1949–1953 m. Vilniaus pedagoginiame institute studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. 1967 m. filologijos mokslų kandidatas. 

Nuo 1956 m. Vilniaus pedagoginio instituto (nuo 1992 m. VPU) dėstytojas, 1962–1983 m. mokymo reikalų prorektorius, nuo 1969 m. docentas, 1983–1991 m. lietuvių kalbos katedros, 1991–2002 m. lietuvių kalbotyros katedros vedėjas, nuo 1987 m. profesorius.

Mokslinė veikla 
Tęstinio leidinio „Didaktinė lingvistika“ redaktorius (3 t., 1999–2001 m.). Tyrė Mažosios Lietuvos lietuvių raštiją, daugiausia leksikografiją, lietuvių kalbos dėstymą. Parengė rankraštinius XVII a. vokiečių-lietuvių kalbų žodynus (Lexicon Lithuanicum, 1987 m.; Clavis Germanico-Lithvana, 4 t., 1995–1997 m.). Paskelbė archyvinės medžiagos apie lietuvių kalbininkus Kazimierą Būgą, Jurgį Gylių, Frydrichą Kuršaitį, Mykolą Merliną, Antaną Salį, Andrių Ugenskį ir kt.

Bibliografija 
 Kalbininkas Kazimieras Jaunius / Vincentas Drotvinas, Vladas Grinaveckis. – Vilnius: Mintis, 1970. – 170 p.: iliustr.
 Lietuvių kalbos tyrinėjimų tarybiniais metais apžvalga: mokymo priemonė studentams. – Vilnius, 1972. – 98 p.
 Augustas Šleicheris – lituanistas. – Vilnius: Mokslas, 1979. – 118 p.: portr.
 Lietuvių kalba mokykloje: straipsnių rinkinys (sudarytojas). – Kaunas: Šviesa, 1983–1989. – 3 kn.
 Pagrindinės leksikologijos sąvokos: mokomoji knyga. – Vilnius, 1986. – 147 p.
 Lietuvių kalbos leksika ir frazeologija: mokomoji knyga. – Vilnius, 1987. – 96 p.
 Leksikologijos užduotys: studento knyga. – Vilnius: Vilniaus pedagoginis universitetas, 2002. – 31 p. – ISBN 9955-516-29-1
 Michaelio Mörlino traktatas „Principium primarium in lingva Lithvanica“: dokumentinis leidimas ir studija. – Vilnius: Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas, 2008. – 165 p. – ISBN 978-9955-698-54-8
 Lexicon Germanico-Lithvanicum et Lithvanico-Germanicum: rankraštinis XVIII amžiaus žodynas / Jokūbas Brodovskis. – Vilnius: Lietuvių kalbos institutas, 2009- . – 3 t. – ISBN 978-609-411-025-2
 Lietuvių kalba: studijos ir tyrimai Lietuvos edukologijos universitete / Vincentas Drotvinas, Sonata Vaičiakauskienė. – Vilnius: Edukologija, 2013. – 130 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-20-865-5
 Archyviniai duomenys apie Jacobo Neukircho lietuvišką Bibliją ir žodyną / Vincentas Drotvinas, Birutė Triškaitė. – Vilnius: Lietuvių kalbos institutas, 2014. – 32 p.

Įvertinimas 
 1974 m. LTSR nusipelnęs mokytojas
 2014 m. Lietuvos mokslo premija, už mokslo darbą „Mažosios Lietuvos raštijos paveldo (leksikografijos) tyrimai“

Šaltiniai 

Lietuvos mokslo premijos laureatai
Lituanistai
Lietuvos kalbininkai
Lietuvos dėstytojai
Druckas

Druckas – kaimas rytinėje Baltarusijoje, 10 km nuo Talačyno, 134 km nuo Vitebsko. Buvęs XI a.- XVI a. senovės Rusios ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės miestas.

Istorija 

Pasak Drucko evangelijos įrašų, susikūrė X a. prie vienos vadinamojo Kelio iš variagų į graikus atšakų. 1001 m. pastatyta pirmoji cerkvė. Kitų istorinių šaltinių minimas nuo 1092 m. XI a. – XII a. priklausė Polocko, XII a. pab. – XIII a. pr. Smolensko kunigaikštystei, XIII a. viduryje kurį laiką Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1320 m. su Vitebsko kunigaikštyste atiteko Algirdui, jam 1345 m. tapus didžiuoju kunigaikščiu prijungtas prie Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir priklausė jai iki 1772 m.

Nuo XII a. vidurio iki XVI a. pradžios Drucko kunigaikštystės centras. Miestą valdė kunigaikščių Druckių giminė, nuo XV a. bendra giminės nuosavybė. XIV a. vid.- XVII a. Drucke stovėjo pilis. XV a. Drucko kunigaikštei suskilus į smulkias dalas ir XV a. pab.- XVI a. pr. ištiesinus per Drucką ėjusi kelią Vilnius-Maskva, miestas liko nuo jo nuošalyje, smuko. Virto miesteliu, priklausė Sapiegoms, vėliau kaimu.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Насевіч В. Друцкае княства і князі Друцкія. Друцк старажытны: Да 1000-годдзя ўзнікнення горада. Мінск, 2000. С. 49–76 

Talačyno rajono gyvenvietės
Prezidentų taurė

Prezidentų taurė (BBL taurė) - Baltijos šalių krepšinio turnyras, kuriame dalyvavo BBL nugalėtojas ir šalių aukščiausių lygų čempionatų nugalėtojai.

Dalyviai 
Pirmasis turnyras vyko rugsėjo 27 d. ir 28 Rygos arenoje.

2008 Lietuvos atstovas buvo Vilniaus „Lietuvos rytas“, kadangi „Žalgiris“ yra ir LKL nugalėtojas.

2008 
Pusfinaliai:
 Kauno „Žalgiris“ 76 : 89 Vilniaus „Lietuvos rytas“
 Rygos „Barons“ 86 : 73 Tartu „Rock“
Dėl trečios vietos:
 Kauno „Žalgiris“ 73:72 Tartu „Rock“
Finalas:
 Vilniaus „Lietuvos rytas“ 80:78 Rygos „Barons“

2009 
Pusfinaliai:
Kauno Žalgiris 81:69  Ventspilio Ventspils
Vilniaus Lietuvos rytas 117:69  Talino Kalev/Cram
Dėl trečios vietos:
Taliko Kalev/Cramo 67:91 Ventspilio Ventspils
Finalas:
Kauno Žalgiris 83:78 Vilniaus Lietuvos rytas

Nuorodos 

Baltijos šalių krepšinio lygos
Naumiesčio rajonas

Naumiesčio rajonas – 1950–1959 m. LTSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos pietvakariuose, prie sienos su Kaliningrado sritimi. Centras – Kudirkos Naumiestis.

Istorija 

Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Šakių apskrities 29 apylinkių ir Vilkaviškio apskrities 7 apylinkių. 1950–1953 m. priklausė Kauno sričiai.  1959 m. gruodžio 7 d. rajonas panaikintas, jo teritorija:
 Kudirkos Naumiestis, Griškabūdžio apylinkė, Keturnaujienos apylinkė, Sintautų apylinkė, Sparvinių apylinkė, Šilgalių apylinkė ir Žvirgždaičių apylinkė perduotos Šakių rajonui;
 Arminų apylinkė, Barzdų apylinkė ir Juodupėnų apylinkė perduotos Vilkaviškio rajonui. 

Rajone buvo leidžiamas laikraštis „Kolektyvinis darbas“. 

|-
| 1950 m.  || || || 36 apylinkės || 1 miestas (Kudirkos Naumiestis)
|-
| 1954 m.  || || || 10 apylinkių ||
|-
| 1959 m.  || 565 || || 10 apylinkių || 1 miestas
|}

Šaltiniai
Premjer lyga (Lesotas)

Premiere League – Lesoto futbolo čempionatas, kuris buvo įkurtas 1970 m. Dėl rėmimo sutarčių kisdavo lygos pavadinimas.

Matlama FC futbolininkai yra tapę šalies čempionais 10 kartų (šalies rekordas).

Komandos 
 2018–19 Econet Premier League

 Bantu FC (Mafetengas)
 Galaxy FC (Hlocė)
 Kick4Life FC (Maseru)
 Lesotho Correctional Services (Maseru)
 Lesotho Defence Force (Maseru)
 Likhopo FC (Maseru)
 Linare FC (Hlocė)
 Lioli (Tejatejanengas)
 Liphakoe FC (Kutingas)
 LMPS (Maseru)
 Matlama FC (Maseru)
 Sefotha-fotha FC (Ha Mabotė)
 Mazenod Swallows FC (Maseru)
 Majantja FC (Mohales Hukas)

Lygos nugalėtojai 

 2000–2001 m. RLDF
 2001–2002 m. Lesotho Prison Services
 2002–2003 m. Matlama FC (Maseru)
 2003–2004 m. RLDF
 2004–2005 m. Likhopo
 2005–2006 m. Likhopo
 2006–2007 m. Lesotho Correctional Services
 2007–2008 m. Lesotho Correctional Services
 2009 : Lioli (Teyateyaneng)
 2010 : Matlama FC (Maseru)
 2011 : Lesotho Correctional Services (Maseru)
 2012 : Lesotho Correctional Services (Maseru)
 2013 : Lioli (Teyateyaneng)
 2014 : Bantu FC (Mafeteng)
 2015 : Lioli (Teyateyaneng)
 2015–2016 : Lioli (Teyateyaneng)
 2016–2017 : Bantu FC (Mafeteng)
 2017–2018 : Bantu FC (Mafeteng)
 2018–2019 : Matlama FC (Maeru)
 2019–2020 : Bantu FC (Mafeteng)
 2021–2022 : Matlama FC (Maseru)

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 Confederation of African Football (CAF) Official Website

Afrikos futbolo lygos
Lesoto sportas
Nemenčinės rajonas

Nemenčinės rajonas – LTSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos rytuose, į šiaurės rytus nuo Vilniaus. Centras – Nemenčinė.

Istorija 

Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Vilniaus apskrities 21 apylinkės ir Širvintų apskrities 15 apylinkių. Iki 1953 m. priklausė Vilniaus sričiai. 1955 m. perimta 1 apylinkė iš Širvintų rajono. 1959 m. gruodžio 7 d. prie Nemenčinės rajono prijungtos panaikinto Pabradės rajono 10 apylinkių ir Pabradė. 1962 m. gruodžio 8 d. Nemenčinės rajonas prijungtas prie Vilniaus rajono, dalis teritorijos perduota Švenčionių ir Molėtų rajonams. 

Rajone 1959-1962 m. buvo leidžiamas laikraštis „Lenino priesakai“.

|-
| 1950 m.  || || || 36 apylinkės ||
|-
| 1954 m.  || || || 16 apylinkių ||
|-
| 1959 m.  || 855 || 37 289 || 15 apylinkių || 1 miestas (Nemenčinė)
|-
| 1962 m. || 1574 || || 22 apylinkės || 2 miestai (Nemenčinė, Pabradė)
|}

Šaltiniai
Aras

Aras (sant. a, ) – ploto matavimo vienetas , naudojamas matuojant žemės plotus. Šis ploto matavimo vienetas buvo apibrėžtas ankstesnėje metrinėje sistemoje, tačiau dabartinėje tarptautinėje matavimo vienetų sistemoje (SI) nėra naudojamas.

Šis ploto matavimo vienetas yra plačiai naudojamas daugelyje prancūziškai, portugališkai, lenkiškai, olandiškai, vokiškai kalbančių šalių, matuojant nedidelius žemės plotus. Didesniems žemės plotams matuoti paprastai naudojamas ploto matavimo vienetas hektaras.

Vertimai į kitus matavimo vienetus 
Vienas aras yra lygus:

Metrinėje sistemoje 
 0,0001 km² (kvadratinio kilometro)
 0,01 ha (hektaro)
 10 m × 10 m (10 metrų kraštinės kvadratas)
 100 m² (kvadratinių metrų)

Angliškų vienetų 
 0,000 038 610 2 kvadratinės mylios

Ploto matavimo vienetai
Maldyvų Premjer lyga

Maldyvų Premjer lyga – Maldyvų aukščiausioji futbolo lyga. Lyga įkurta 2000 m.

2022 m. sezono komandos 
<...>

Lygos čempionai 
Dhivehi League:
 2000/2001 m. Victory
 2001/2002 m. Club Valencia
 2002/2003 m. Club Valencia
 2003/2004 m. Club Valencia
 2004/2005 m. Club Valencia
 2005/2006 m. Hurriyya
 2006/2007 m. New Radiant
 2007/2008 m. Victory
 2008: Club Valencia
 2009: VB Sports Club
 2010: VB Sports Club
 2011: VB Sports Club
 2012: New Radiant SC
 2013: New Radiant SC
 2014: New Radiant SC

Dhivehi Premier League:
 2015: New Radiant SC
 2016: Maziya S&RC
 2017: New Radiant SC
 2018: TC Sports Club
 2019–20: Maziya S&RC

Nuorodos 
 RSSSF

Maldyvų sportas
AFC šalių pirmenybės
Čėsna

Benediktas Čėsna – pedagogas, energetikas;
 Edmundas Čėsna – politikas;
 Jonas Čėsna – pedagogas, knygnešys;
 Petras Čėsna – inžinierius, politikas;
 Stanislovas Čėsna (1864–1954) – Romos katalikų kunigas, Sasnavos klebonas, publicistas, visuomenininkas;
 Vytautas Čėsna (1922) – poetas;
 Vytautas Čėsna (1952) – pedagogas, politikas.
Lietuviškos pavardės
Harpūno kanjonas

Harpūno kanjonas – kanjonas JAV, Pietų Dakotoje. Kanjono ilgis yra 32 km. Jo plotas siekia 1,6 km. Harpūno kanjono amžius siekia 62 mln. metų, bet dabartinis jo vaizdas susiformavo prieš 5 mln. m. Kanjonas kerta Juoduosius kalnus Pietų Dakotoje. Kanjonas ir Juodieji kalnai yra paskutinės vietos JAV vakarinėje dalyje, kurias kolonizavo žmonės.

JAV geografija
Kanjonai ir tarpekliai
Drusuo

Drusuo arba Drūsas () – prekybinė gyvenvietė ir uostas prūsų pagudėnų žemėje, Elbingo (Lenkija) miesto pietiniame pakraštyje, Drūsens ežero rytiniame krante.

Istorija 
Apie 890 m. anglosaksų pirklys ir keliautojas Vulfstanas uostą vadino Truso. VII a. - VIII a. čia buvusi vikingų prekybos kolonija. Vulfstanas mini buvus uostą, į kurį užsukdavę įvairiausių kraštų laivai ir pirkliai. VIII a. - X a. pirmoje pusėje Drusuo buvo prūsų prekybos centras prie kelio iš Baltijos ir Aismarių į Vyslą. Spėjama, kad buvęs svarbus druskos prekybos centras. Manoma, kad apie X a. vidurį Druso uostą nustelbė Dancigas.

Archeologija 
Uosto archeologinius tyrimus tuometiniame Hansdorfo dvare (Gut Hansdorf) 1897-1920 m. atliko vokiečių archeologai. Nustatyta, kad uostas apėmė apie 20 ha plotą. 1980 m. tyrimus tęsė lenkų archeologas Marekas Jagodzinskis.

Rasti keli turtingi VII a. - IX a. prūsų kapinynai. Juose išliko VIII a. Gotlando ir IX a. - X a. pirmosios pusės Vidurio Švedijos papuošalų, puošnia apranga palaidotų žirgų.

Šaltiniai

Literatūra 
 Wilhelm Gaerte. Urgeschichte Ostpreußens, Gräfe und Unzer, Königsberg 1929
 Georg Gerullis. Die altpreußischen Ortsnamen, Berlin, Leipzig 1922
 Marija Gimbutas. The Balts. London: Thames and Hudson, 1963

Senovės Prūsijos gyvenvietės
De Šei kanjono nacionalinis paminklas

De Šei kanjono nacionalinis paminklas () – gamtos paminklas JAV, Arizonos valstijoje. Parko plotas yra 338 km². Kanjono gylis siekia 240 m. De Šei kanjonui nacionalinio paminklo statusas buvo suteiktas 1931 m. Joje yra saugomas įdomus gamtos kūrinys – išsišakojęs smiltainio kanjonas ir senoviniai uolų griuvėsiai.

Kanjone stūkso vertikalios 244 m aukščio raudonos smiltainio kanjono sienos – nuo Iššūkio plokščiakalnio iki kanjono dugno. Apačioje slėniu tekančios upės pakrantėse auga gluosniai ir jukos, spygliuotos kriaušės, pušys, o ant kanjono kraštų ir plokščiakalnio – Jutos kadagiai.

JAV gamtos paminklai
Kanjonai ir tarpekliai
Stanislavas Dubauskas

Stanislavas Dubauskas (1936 m. liepos 1 d. Kurkliai) – Lietuvos bibliotekininkas, pedagogas, socialinių mokslų daktaras.

Biografija 
1962 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą. 1973 m. pedagogikos mokslų kandidatas.

1954–1955 m. Jonavos rajoninės bibliotekos vedėjas. 1964–1965 m. Vilniaus universiteto bibliotekos Mokslinio knygų tvarkymo skyriaus vedėjas. 1964–2000 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1972–1980 m. VU Kauno vakarinio fakulteto Bibliotekininkystės ir bibliografijos katedros vedėjas; 1983 m. docentas. 1994–1999 m. Lietuvos nacionalinės M. Mažvydo bibliotekos Mokslinių tyrimų skyriaus vyr. redaktorius.

1997 m. enciklopedinio žodyno „Knygotyra“ red. kolegijos narys ir vienas rengėjų. 1999 m. knygos „Bibliotekininkystės studijos Vilniaus universitete“ sudarytojas.

Bibliografija 
 Bibliotekų fondų komplektavimo šaltiniai (1974 m.)
 Bendrieji bibliotekų fondų kompletavimo klausimai (1997 m.)
 Teoriniai bibliotekininkystės pagrindai (su kt., 2 d. 1990–1995 m.).
 Knygotyra: Enciklopedinis žodynas. Alma littera, ISBN 9986-02-352-1

Šaltiniai 

Lietuvos pedagogai
Lietuvos bibliotekininkai
Lietuvos enciklopedininkai
Lietuvos knygotyrininkai
Vladimiras Dubikaitis

Vladimiras Dubikaitis (g. 1932 m. birželio 19 d. Leningrade) – Lietuvos neurofiziologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija 
1955 m. baigė Leningrado hidrometeorologijos institutą. 1958–1962 m. dirbo Vyriausiojoje geofizikos observatorijoje Leningrade, 1962–1978 m. Leningrado neurochirurgijos institute. 1969 m. apgynė mokslų kandidato disertaciją „Žmogaus galvos smegenų biopotencialų elektroencefalogramos tyrimas su vidutinio greičio kitimo laukais“. 1978 m. biologijos mokslų daktaras.  Nuo 1978 m. dirbo Kauno medicinos instituto (nuo 1998 m. KMU) Elektroencefalografijos laboratorijoje.

Sukonstravo originalų higrometrą, sukūrė elektroencefalogramos analizės metodą žmogaus galvos smegenų potencialo lauko dinamikai nustatyti. Tiria sergančiųjų epilepsija neurofiziologijos mechanizmus. Paskelbė daugiau, kaip 100 mokslinių darbų.

Šaltiniai 

 Lietuvos fiziologai
Lietuvos išradėjai
Copa Libertadores

Copa Libertadores (Išvaduotojų taurė) arba CONMEBOL Libertadores – pagrindinis Pietų Amerikos klubinis futbolo turnyras. Organizuoja CONMEBOL. Kasmetiniame čempionate dalyvauja visų CONMEBOL valstybių narių klubai bei Meksikos klubai (nors Meksika ir priklauso CONCACAF). Libertadores taurės laimėtojas dalyvauja Tarpžemyninės taurės varžybose, kur susitinka su UEFA Čempionų Lygos nugalėtoju. Taurės varžybos rengiamos nuo 1960 m., o daugiausiai kartų taurę laimėjo Argentinos Club Atlético Independiente (7 kartus).

Kvalifikacija 

Nuo 2007 m. kvalifikacijos sistema tokia: į čempionatą patenka praeitų metų laimėtojas, po 5 Argentinos ir Brazilijos, po 3 Bolivijos, Čilės, Kolumbijos, Ekvadoro, Meksikos, Paragvajaus, Peru, Urugvajaus ir Venesuelos komandos. I etape susitinka 12 silpniausių pagal nacionalinių turnyrų rezultatus komandų. I etapo varžybų nugalėtojos ir stipresnės komandos suksirstomos 8 grupes po 4 komandas. Iš grupių toliau išeina po dvi komandas. Toliau tęsiasi atkrintamųjų varžybų ciklas: aštuntfinaliai, ketvirtfinaliai, pusfinaliai ir finalas (kaip ir kitos atkrintamosios varžybos žaidžiamas 2 kartus – namie ir išvykoje).

Nugalėtojai

Nuorodos 

 Oficiali svetainė 
 Copa Libertadores 2012

Pietų Amerikos futbolo čempionatai
Gerviškė

Apie kaimą Šalčininkų raj. žr. Gerviškės

Gerviškė – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, prie rajoninio kelio , toje vietoje kur jis kerta Aušbruvos upelį.

Gerviškėje stovi paminklas žuvusiems partizanams ir jų ryšininkėms. Tai paminklas atminti 1947 metų balandžio 7 d. įvykių aukoms: dviem ryšininkėms (viena – 6, kita 3 vaikų motina) ir dviem partizanams, vienas jų – būrio vadas.

Istorija

1923 metais kaime dar gyveno 38 gyventojai.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
Pažiuržmotis

Pažiuržmotis – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Didkiemio prie Žiuržmočio upelio. Kaimą iš visų pusių juosia Didkiemio miškas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
Kuiniškiai

Kuiniškiai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje. Šalia kelio .

Sovietmečiu prijungtas prie Didkiemio.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
Pakalniškiai II (Šilalė)

Pakalniškiai II – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Tenenių, dešiniajame Tenenio krante, prie Velnupio žiočių. Šalia Pakalniškių yra Adomavo kaimas, kuriam yra Pakalniškių seniūnaitijos centras. Saugomas Pakalniškių ąžuolas.

Gyventojai

Išnašos 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
Mažieji Girininkai

Mažieji Girininkai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, Tenenių seniūnijoje, 2 km į pietvakarius nuo Tenenių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
Šusčiai

Šusčiai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, Tenenių seniūnijoje, 3 km į pietvakarius nuo Tenenių prie Šusties upelio, apie 2 km į vakarus nuo Vidgirės.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
Marija Dūdienė

Marija Kalinaitė-Dūdienė (1927 m. kovo 13 d. Simne, Alytaus apskritis – 2012 m. spalio 14 d.) – Lietuvos dailininkė tekstilininkė.

Biografija 
1932–1938 m. mokėsi Šiaulių pradžios mokykloje, 1938–1944 m. Šiaulių mergaičių gimnazijoje. 1945–1951 m. studijavo Kauno taikomosios dekoratyvinės dailės institute, 1951–1952 m. LSSR dailės institute Vilniuje, įgijo dekoratyvinės dailės dailininkės specialybę. Mokytojai Juozas Balčikonis, Liudas Truikys, Sofija Veiverytė.

1952–1962 m. Kauno Stepo Žuko taikomosios dailės technikumo dėstytoja. 1962–1983 m. LSSR dailės instituto Kauno vakarinio skyriaus dėstytoja, nuo 1980 m. docentė. Nuo 1954 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narė, 1958–1980 m. sąjungos valdybos narė. 

Palaidota Petrašiūnų kapinėse.

Kūryba 
Nuo 1954 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje; individualios parodos surengtos Kaune (1997 m., 2002 m.), Raseiniuose (1997 m.).

Sukūrė teminių ir ornamentinių rištinių kilimų, batikų, tekstilės kompozicijų („Žydėk, Tarybų Lietuva“, 1960 m.; „Pavasaris“, triptikas „Laivai“, abu 1962 m.; „Žemė žydi“, „Pavasario šventė“, abu 1975 m.; „Šventė“, 1977 m.; „Laiko malūnas“, 1997 m.; „Karšta linija“, 1999 m.; „Suskaldytas stačiakampis“, 2001 m.). Kūriniai nedidelio formato, ornamentinio dekoro, juose ryškios tautodailės tradicijos. Nuliejo akvarelių.  Dailininkės kūrinių yra įsigiję Lietuvos dailės muziejus bei Nacionalinis Mikalojaus Konstantino Čiurlionio dailės muziejus.

Įvertinimas 
 1977 m. LSSR nusipelniusi meno veikėja

Šaltiniai 

Lietuvos dailininkai
Dūdos (Vija)

Dūdos – kaimas vakarų Baltarusijoje, 7 km į pietryčius nuo Vijos, prie Lydos–Valažino plento.

Istorija 
Iki 1795 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Ašmenos apskrities ir valsčiaus centras. Nuo 1608 m. valdė Jonas Karolis Chodkevičius, nuo 1766 m. – Zenkavičiai. 1712 m. pastatyta medinė Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia (1772 m. iš naujo pašventinta, kaip filija priklausė Vijos parapijai).

Lietuviai 
XIX a. pab.- XX a. pr. apie 1/3 parapijos tikinčiųjų buvo lietuviai, bet nesėkmingai reikalavo pamaldų lietuvių kalba. 1922 m. trumpai veikė lietuviška „Ryto draugijos mokykla. Vėliau vietos lietuviai subaltarusėjo.

Šaltiniai 

Vijos rajono gyvenvietės
Nadežda Dukstulskaitė

Nadežda Dukstulskaitė-Abovičienė (1912 m. kovo 5 d. Daugpilyje, Latvija – 1978 m. spalio 2 d. Vilniuje) – Lietuvos pianistė, koncertmeisterė, pedagogė.

Biografija 
Gimė muziko šeimoje. 1918 m. jos šeima persikėlė į Kauną, kur nuo 7 metų lankė privačią E. Herbeck-Hansen fortepijono studiją. 1926 m. baigė Berlyno J. Šterno konservatoriją (fortepijono klasę), 1926–1929 m. studijavo Berlyno aukštojoje muzikos mokykloje.

1929–1953 m. Kauno ir Vilniaus radijo koncertmeisterė ir solistė. 1934 m., 1937 m. ir 1938 m. gastroliavo Latvijoje, Estijoje, Suomijoje, Švedijoje, skambino M. K. Čiurlionio, Juozo Naujalio, Stasio Šimkaus, Juozo Tallat-Kelpšos, Juozo Gruodžio, Juozo Karoso kūrinius. Karo pabaigoje jai, vienai iš nedaugelio, pavyko pabėgti iš Kauno geto. Keletą dienų slapstėsi Kauno apylinkėse, vėliau pėsčia atėjo į Vilnių. 1953–1959 m. LSSR filharmonijos koncertmeisterė, 1959–1978 m. choro „Ąžuoliukas“ koncertmeisterė ir fortepijono dėstytoja. 

Tarp buvusių jos mokinių – operos dainininkas Vladimiras Prudnikovas, violončelininkas Valentinas Kaplūnas, pianistas Robertas Bekionis, pianistas Leonidas Melnikas, smuikininkė Kornelija Kalinauskaitė.

Įvertinimas 
 1948 m. LSSR nusipelniusi artistė

Šaltiniai 

Lietuvos pianistai
Lietuvos koncertmeisteriai
Fuego ugnikalnis

Fuego ugnikalnis () – ugnikalnis, esantis Gvatemaloje, Čimaltenango, Eskuintlos ir Sakatepekeso departamentų sandūroje. Tuoj į šiaurę nuo jo stūkso Akatenangas, o toliau rytuose Agva. Vulkano aukštis siekia 3763 m.

Tai aktyviausias vulkanas Centrinėje Amerikoje nuo 1524 m. Fuego vulkanas buvo išsiveržęs 60 kartų. Stipriausias jo išsiveržimas įvyko 1974 m. spalio mėnesį. Tada virš vulkano buvo pakilęs 7 km aukščio pelenų debesis. Stiprus išsiveržimas, panašus į 1974 m., įvyko 2018 m. birželį. Laharai užliejo keletą Eskuintlos departamento gyvenviečių.

Nuorodos 
 Smithsonian informacija

Gvatemalos ugnikalniai
Čandros observatorija

Čandros observatorija – didžiausias ir moderniausias teleskopas su stiklo veidrodžiais įrengtas dar tebeveikiančioje orbitinėje rentgeno observatorijoje žymaus astrofiziko Subramanjano Čandrašekharo garbei pavadintoje Čandra. Čandros observatoriją 1999 m. liepos 23 d. į kosmosą paleido NASA erdvėlaivis „Kolumbija“, STS-93. 

Šis teleskopas turi keturis veidrodžių sluoksnius. Teleskopo židinio nuotolis siekia 10 m., regėjimo laukas yra 1°. Čandros teleskopas savo jautrumu dešimtis kartų pralenkė savo pirmtakų teleskopus ir, svarbiausia yra pasiekęs 0,5² skiriamąją gebą, t. y. šiuo atžvilgiu susilygino su antžeminiais optiniais teleskopais. Kosminė observatorija skrenda labai aukštoje ir ištestoje orbitoje, kuri siekia 10 000–140 000 km aukštį, kad imtuvų darbui netrukdytų žemės radiacijos juostų elektringosios dalelės.

Šaltiniai 

Teleskopai
Winterbourne botanikos sodas

Winterbourne botanikos sodas – botanikos sodas Jungtinės Karalystės mieste Birmingame, Edžbastono kvartale, priklauso Birmingamo universitetui.

Išsidėstęs 6 akrų plote. Yra XX a. pr. vila su tipišku to laikotarpio sodu. Arboretumas, gausi rožių kolekcija, orchidėjų, kaktusų šiltnamiai, lazdynų tunelis. Šiauriniame pakraštyje yra miškas ir Edžbastono tvenkinys.

Sodas įkurtas 1944 m. Įėjimas laisvas (universiteto studentams nemokamas, kitiems – 3 svarai).

Nuorodos 
 Botanikos sodo svetainė

Birmingamas
Botanikos sodai
Murmos

Murmos – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 6,5 km į pietryčius nuo Kaltanėnų, prie Kretuono ežero pietinio kranto ir Klinaukos miško. Patenka į Aukštaitijos NP teritoriją.

Gyventojai

Asmenybės 
 Virginija Volskienė (g. 1965 m.), teisininkė, Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo (LVAT) teisėja.

Šaltiniai 

Švenčionių rajono savivaldybės gyvenvietės
Jonas Dulevičius

Jonas Dulevičius (1935 m. lapkričio 18 d. Kalneliškiuose, Vaškų valsčius – 2010 m. sausio 4 d.) – Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija 
1960 m. baigė Maskvos staklių institutą. 1960–1970 m. Maskvoje dirbo Kosminių tyrimų centre. Nuo 1970 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. KTU) dėstytojas, 1983–1995 m. Inžinerinės mechanikos katedros vedėjas; nuo 1983 m. profesorius. 1981 m. technikos mokslų daktaras.  Kauno technologijos universiteto profesorių klubo prezidentas, Lietuvos mokslo tarybos narys.

Mokslinė veikla 
Svarbiausi darbai iš skraidymo aparatų variklių hidraulinių sistemų virpesių ir sandarinimo teorijos. 43 išradimų autorius.

Bibliografija 
 Raketinių kompleksų kuro padavimo sistemos (su kitais), 1969 m., rusų kalba
 Mašinų elementai: skaičiavimai ir konstravimas: vadovėlis (su kitais), 2000 m.
 Mašinų elementai: skaičiavimai ir konstravimas: vadovėlis / Jonas Dulevičius, Valdas Eidukynas, Aldona Žėbienė ir kt. – 2-oji papild. ir patais. laida. – Kaunas: Technologija, 2006. – 486 p.: iliustr. – ISBN 9955-25-110-7

Įvertinimas 
 1980 m. LSSR valstybinė premija (su kitais)

Šaltiniai 

LTSR valstybinės premijos laureatai
Lietuvos mokslo tarybos nariai
Lietuvos inžinieriai mechanikai
Lietuvos išradėjai
LISA

Lisa interferometras – būsimas ESA ir NASA tyrimas, kuriuo planuojama patvirtinti gravitacinių bangų egzistavimą. 2008 m. ESA planuoja pavtirtinti misiją, kurios pradžia 2018 m. Planuojama misijos trukmė yra 16 mėnesių. LISA matuos gravitacines bangas ir naudos lazerinį interferometrą, siekiant nustatyti astronominį atstumą. Erdvėlaivis naudos trikampio formos Michelsono interferometrą, kuris matuos 5 mln. km. atstumo ilgį.

Astronomija
Kopenhagos operos teatras

Karališkoji opera (danų kalba Operaen) Kopenhagos Holmeno saloje yra nacionalinis Danijos operos teatras ir viena iš moderniausių Europos scenų.

Operos teatro rūmus Danijos valstybei 2000 m. rugpjūčio mėnesį padovanojo A.P. Møller ir Chastine Mc-Kinney Møller fondas. Arnold Peter Møller buvo vienas iš šiandien didžiausios Skandinavijos bendrovės Mærsk įkūrėjų.

Architektas Hening Larsen. Statyba pradėta 2001 m. birželio mėnesį ir baigta 2004 m. spalio 1 d. Operos teatras atidarytas 2005 m. sausio 15 d. specialiu koncertu. Pirmasis operos pastatymas - Verdžio „Aida“ - įvyko 2005 m. sausio 26 d.

Operos teatrai
Danijos statiniai
Kopenhaga
PZL-104 Wilga

PZL-104 Wilga – sportinis lėktuvas, kuris 1968 m. buvo pradėtas gaminti Lenkijoje. Lėktuvai Wilga yra skirstomi į kelis tipus: 35A, 35H, 35P, 35R, 35S, 40, 80, 80/1400 (80H). Šiuos lėktuvus pirko ir naudojo Sovietų Sąjunga, Čekija, Austrija, Belgija, Bulgarija, Slovakija, Jugoslavija, Kanada, Kuba, Rumunija, Turkija, JAV ir Didžioji Britanija, Lietuva.

PZL orlaiviai
Antonov An-2

Antonov An-2 (rusiška pravardė кукурузник 'kukurūzininkas'; paveldėta iš Polikarpov Po-2; pagal NATO koduotę Colt) – ypač patvarus, lengvas, vienmotoris lėktuvas, biplanas, sukurtas Antonov konstruktorių biuro. Jis naudojamas lengviems kroviniams vežti, žemės ūkio darbams, parašiutiniams šuoliams. Lėktuvas gali skraidinti iki 12 keleivių. 

Gineso rekordų knyga tvirtina, kad An-2 yra didžiausias vienmotoris biplanas, o jo gamyba yra pati ilgiausia lėktuvų gamyba, trukusi 70 metus.

1947 metais rugpjūčio 31 d. šis lėktuvas  pirmą kartą pakilo į orą. Jį pilotavo lakūnas-bandytojas P. Volodinas. 1947 m. gruodžio mėn.  prasidėjo valstybiniai bandymai, kurie truko iki 1948 m. kovo mėnesio. Tais pačiais metais liepos mėn. buvo baigtas antro prototipo su AŠ-21 varikliu bandymai.  1948 metais rugpjūčio 23 dieną An-2 pavadintas lėktuvas buvo priimtas į KOP ginkluotę. Serijinis An-2 (transportinis lėktuvas) pakilo 1949 metų rugsėjo 6 dieną. 

Iki 1960 m. serijinė gamyba buvo vykdoma SSRS, kurios metu buvo pagaminta daugiau kaip 5000 lėktuvų. Vėliau pagal Antonovo konstruktorių biuro licenziją An-2 buvo gaminami Kinijoje (1957–1992 m. buvo pagaminta daugiau kaip 950 vienetų pavadinimais Nanchang Y-5, Shijiazhuang Y-15 (turbostraigtinis variantas), Shijiazhuang Y-5A) ir PZL gamykloje Lenkijoje (1960–1992 m. pagaminta apie 12 tūkst. vienetų, iš kurių 10440 pristatyta į SSRS ir NVSšalis).

Techninės charakteristikos 

Transportiniai lėktuvai
Antonov orlaiviai
PZL orlaiviai
Shijiazhuang orlaiviai
Nanchang orlaiviai
Biplanai
Biotinis indeksas

Biotinis indeksas – upių vandens kokybės vertinimui Lietuvoje naudojamas rodiklis, nustatomas pagal dugno bestuburių bendrijų įvairovę. Jis buvo pasiūlytas anglų mokslininko Vudiviso. Jo nustatymo metodas remiasi tuo, kad didėjant užterštumui išnyksta oligosaprobinės rūšys, prisitaikiusios gyventi deguonies prisotintame vandenyje, o jas pakeičia kitos rūšys, galinčios gyventi didelio užterštumo sąlygomis ir tenkintis minimaliu deguonies kiekiu. Biotinio indekso vertės svyruoja nuo 1 iki 10 ir atitinka tam tikrą vandens kokybės klasę.
	 	

Biologija
Dusnyčia

Dusnyčia () – kaimas šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Seinų valsčiuje, tarp Galadusio ir Alno ežerų, prie Dusios upelio, 2 km į šiaurės vakarus nuo kelio Lazdijai-Augustavas. Kaimas yra apie 8 km į pietryčius nuo Seinų ir apie 118 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. 130 gyventojų (2003 m.). Medinis raižytas kryžius. Į Dusnyčios sudėtį įjungtas Tarnuvkos  ir Kalviškių  kaimeliai. Valsčiaus keliai: Dusnyčia – Krasnagrūda , Dusnyčia – krašto kelias Nr. Dolna Grupa – Aradnykai.

Istorija 
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. XVI a. antroje pusėje Dusnyčia buvo gatvinis kaimas, turėjo smuklę ir malūną. 1644 m. kaimas vadintas Padusia. Iki Pirmojo pasaulinio karo Dusnyčioje gyveno 35 šeimos, iš jų – 9 žydų. Žydai valdė Dusnyčios dvarą, malūną ir smuklę. Iš Dušnickų šeimos yra kilusi Sara Šner-Nišmit (1913–2008) – litvakų kilmės Izraelio rašytoja. 1918-1920 m. kaime veikė pradinė lietuvių mokykla. 1920 m. čia vyko atkaklios kovos tarp Lietuvos ir Lenkijos kariuomenių. Išvedus demarkacinę liniją, apie 30 % kaimo teritorijos liko Lietuvoje, o Dusnyčia pateko į pasienio zoną, todėl kultūrinė veikla iki Antrojo pasaulinio karo čia buvo suvaržyta. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime buvo 221 gyventojas, iš kurių 9 lenkai, 2 gudai, 16 žydų ir 194 lietuviai.

1940 m. vokiečiai iškeldino 35 Dusnyčios gyventojus. Po karo ištuštėjusių ūkių vietoje įkurtas žemės ūkio kooperatyvas. Kaimo vaikai lankė Žagarių mokyklą, kurioje nuo 1956 m. vyko pamokos lietuvių kalba, vėliau jie keliaudavo į Krasnagrūdos mokyklą. Nuo XX a. devintojo dešimtmečio pabaigos veikia Dusnyčios etnografinis ansamblis. Nuo 1960 m. veikė Aradnykų bibliotekos filialas. 1958 m. gegužės 1 d. įsikūrė Lenkijos visuomeninės kultūros draugijos padalinys. Iki 1976 m. liepos 1 d. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui.  1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Turizmas 
Per kaimą eina Lenkijos turizmo ir kraštotyros draugijos rekomenduojamas
  Juodasis  turistinis maršrutas: Stabingis – Krasnagrūda – DUSNYČIA – Aradnykai. (Trasos ilgis – 9,4 km).

Žymus žmonės 
 Jurgis Skripka (1911–2007) – kaimo muzikantas ir pasakorius , lietuvybės puoselėtojas  , 27 metus tarnavęs Dusnyčios seniūnu.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Kaimas žemėlapyje

Seinų valsčius
Banionis

Andrius Banionis – politikas
 Donatas Banionis – aktorius, režisierius
 Egidijus Banionis – istorikas
 Juozas Banionis (1890) – revoliucionierius, politinis veikėjas
 Juozas Banionis (1956) – istorikas, matematikas, enciklopedistas
 Raimundas Banionis – filmų režisierius

Lietuviškos pavardės
Dvariūkų tvenkinys

Dvariūkų tvenkinys – tvenkinys Pakruojo rajono savivaldybės teritorijoje, Mūšos slėnyje, 81,4 km nuo jos žiočių, 3 km į pietryčius nuo Linkuvos. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus - 8,3 km, plotis - iki 0,24 km. Altitudė 47,8 m. Krantai daugiausia aukštoki, vietomis apaugę medžiais ir krūmais. Aplinkui tvenkinį plyti dirbami laukai. Žemiau užtvankos atsiveria Raudonpamūšio atodanga, gamtos paminklas.

Įrengtas užtvenkus Mūšą 1982 m. Plotas 1,341 km². Didžiausias gylis 4,5 m. Tūris 3,2 mln. m³. Tvenkinio vandeniu drėkinami laukai. Prie tvenkinio išsidėstę kaimai Dvariūkai, Mūrdvaris, Veselkiškiai, Pamūšis, Titoniai, Bučiūnai.

2016 m. balandžio 23 d. Mūšos upės vanduo pralaužė vieną iš keturių užtvankos šliuzų ir plūstelėjo į Mūšos žemupį. Tvenkinio lygis smarkiai pažemėjo, kas pakenkė tuo metu neršusioms žuvims.  2014 m. ir 2016 m. atlikti ichtiologiniai tvenkinio tyrimai parodė, kad vandens pažemėjimas žuvų populiacijai nepakenkė ir tvenkinys išlieka aukšto produktyvumo.

2001 m. pastatyta 494 kW galios mažoji hidroelektrinė.

Šaltiniai 

Pakruojo rajono tvenkiniai
Vieningasis Lietuvių Nacionaldarbininkų Sąjūdis

Vieningasis Lietuvių Nacionaldarbininkų Sąjūdis (VLNDS) - 2007 m. vasario 25 d. Šiauliuose įkurta ir iki 2011 m. egzistavusi radikali prieštaringai vertinama neonacistinė politinė partija, vadovaujama Mindaugo Murzos. Per savo trumpą egzistavimo laikotarpį partija nebuvo įregistruota 

Partija savo ideologijoje skelbė idėjas apie „tautų nacionalinės-rasinės sąmonės žadinimą“, "kovas už europiečių bei jų pagrindo – šiaurietiškosios rasės - išlikimą", rasinę nelygybę, dėl savo radikalaus požiūrio vertinama kaip radikalių pažiūrų partija, skatinanti ksenofobiją, rasizmą ir antisemitizmą, visuomenės supriešinimo kurstymą. Oficialia partijos ideologija skelbti naujadarai nacionaldarbizmas ir gervaldija, partijos vadovas vadintas Vadu.

Partijos nariu buvo ir Kauno radikalas, necenzūriniais ultraradikaliais pareiškimais garsėjantis Visvaldas Mažonas.<ref name>2008-06-23</></ref>

2011 m. kovo 20 d. Šiauliuose buvo įkurta Lietuvių Tautos Sąjunga (LITAS), kurios pagrindą sudarė VLNDS.

Partijos veikla 

Partija garsėjo rasistiniais ir antisemitiniais mitingais. 2008 m. gegužės mėn. keli partijos nariai mitingavo reikalaudami sumažinti kardomąją priemonę dainininkę Berneen sumušusiai vilnietei.

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali svetainė
  

Neonacizmas
Lietuvos partijos
CS Hobscheid

Hobšeido „CS Hobscheid“ – Liuksemburgo futbolo klubas iš Hobšeido.

Istorija

„Hobšaido“ klubas 
1932 m. įkurtas CS Hobscheid, kuris 1940 m. pervadintas ir tapo FV Hobscheid, 1944 m. grįžta prie senojo pavadinimo CS Hobscheid.

Klubo ekipa 1996 m. pirmą kartą pateko į šalies aukščiausiąją lygą, kurioje rungtyniavo iki 2002 m.

2001 m. užėmė 4 vietą aukščiausioje lygoje, o sekančiais – 2002 m. iškrito į antrąją lygą, 2003 m. - į trečiąją, 2004 m. - į ketvirtąją. 

2006 m. klubo komanda vėl pakilo iki trečiosios pakopos.

FC Alliance Äischdall 07 

2007 m. kovo 30 d. įkurtas Alliance Äischdall '07 klubas po to, kai susijungė FC Olympique Eischen ir CS Hobscheid. Nuo 2008 m. žaidė trečioje pakopoje.

2021–2022 m. sezone rungtyniavo 1. Divisioun 1. Bezierk (trečioje pakopoje, pirmoje grupėje) ir liko dvyliktoje vietoje.

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose žaidė juoda geltona apranga.

Pasiekimai

Sezonai 

|}

UEFA varžybos 

|}

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 footballfacts.ru
 Globalsportsarchive

Hobscheid
Karabelė

Karabelė – lenkiškas kardo tipas.

Karabelės Lenkijoje ir Lietuvoje labai išpopuliarėjo apie 1670 m. Manoma, kad pavadinime kara yra tiurkų žodis kara 'juodas; tamsus'. Karabelė yra tiurkiško kardo, kuriuos naudojo janyčarai ir sipahiai, variantas. Karabelės buoželė būdavo erelio galvos pavidalo. Buoželė leidžia kaunantis naudoti apskritiminius pjaunančius smūgius kaunantis pėsčiam ir efektyviai kautis raitam. Karabelės lengvesnės už husarų kardus.

Pradžioje karabelės buvo daugiau paradiniai, ceremoniniai ginklai, bet vėliau tapo vienu populiariausių kirstynių ginklų Lenkijoje. Dažnai šlėktos turėdavo tik vieną karabelę su dviem makštimis. Su puošnia, juodmedžio ar dramblio kaulo makštimi karabelė būdavo paradinis ginklas, o su paprasta makštimi būdavo mūšio lauko ginklu.

Nuorodos 
 Karabela Polska XVII–XVIII wiek.
 Karabelos aprašymas  (lenkiškai)

Nuotraukos:
 Karabela (kairėje) ir vengriškas kardas
 Karabela 
 ,  Karabelų rankenos

Kalavijai
Kardai
Abiejų Tautų Respublikos apranga
Dzialdovas

Dzialdovas (, ) – miestas Lenkijos pietryčiuose, (Varmijos Mozūrų vaivadija) prie Vkros intako Dzialdovkos upelio, Dzialdovo apskrities centras. 21 100 gyv. (2003 m.).

Pro Dzialdovą eina geležinkelis Hava-Nasielskas ir Nidzica-Brodnica. Yra metalo konstrukcijų gamykla, stiklo, statybinių medžiagų, baldų, avalynės, maisto pramonė; spaustuvė.

Istorija 
Dzialdovo vietoje buvusią prūsų sasnių pilį XII a. pab. užėmė Vokiečių ordinas. Į apylinkes nuo XIV a. kėlėsi kolonistai iš Mozūrijos. 1340–1350 m. Vokiečių ordinas čia pastatė savo pilį, prie jos kūrėsi Soldau gyvenvietė. Miesto teisės nuo 1344 m.

1409 m. miestas sudegintas lietuvių. XV a. dėl Dzialdovo su kryžiuočiais kariavo lenkai, kurie 1410 m. ir 1454 m. trumpai jį buvo užėmę. Po 1466 m. Torunės taikos Dzialdovas liko Vokiečių ordinui. Nuo 1525 m. Prūsijos kunigaikštystės, nuo 1657 m. Brandenburgo hercogystės, nuo 1701 m. Prūsijos karalystės, nuo 1871 m. Vokietijos imperijos miestas.

XVI a. – XVIII a. prekybos ir amatų miestas. Nuo 1530 m. čia paplito evangelikų liuteronų tikėjimas. XIX a. lenkybės centras Mozūrijoje. 1920 m. atiteko Lenkijai. Per Antrąjį pasaulinį karą veikė koncentracijos stovykla. 1920–1975 m. ir nuo 1999 m. – Dzialdovo apskrities centras.

Architektūra 
Išlikusi barokinė rotušė, statyta 1796 m., 1922 m. perstatyta, gotikinė kryžiuočių pilis, statyta XIV a. viduryje, iki 1470 m. keliais etapais praplėsta, XVI a. ir XVII a. perstatyta.

Šaltiniai 

Varmijos Mozūrų vaivadijos miestai
Vokiečių ordino pilys
Lenkijos pilys
Lenkijos miestai
Jonas Dženkaitis

Jonas Dženkaitis (1906 m. liepos 9 d. Opšrūtuose, Paežerių valsčius – 1941 m. birželio 24 d. Kaune) – Lietuvos karo lakūnas, 1941 m. Birželio sukilimo dalyvis.

Biografija 
1925–1928 m. mokėsi Karo mokykloje, suteiktas leitenanto laipsnis. Tarnavo Aštuntajame pėstininkų pulke. 1931 m. jaunesnysis leitenantas. 1931–1932 m. mokėsi Vytauto Didžiojo karininkų kursų aviacijos skyriuje. 1932 m. baigė aukštojo pilotažo kursus, perkeltas į aviaciją. 1932 m. lapkričio 24 d. pakeltas į leitenantus. 1934 m. liepos 11 d. kaip  voldemarininkų pučo dalyvis iš kariuomenės atleistas.

Nuo 1934 m. dirbo prie LR Susisiekimo ministerijos įsteigtos Orinio susisiekimo inspekcijos oro stoties viršininku. 1937 m. su Simu Mockūnu Berlyne baigę specialius kursus, tapo pirmaisiais keleivinių lėktuvų pilotais Lietuvoje. Nuo 1938 m. rugsėjo iki 1940 m. birželio mėn. kaip nacionalinės aviakompanijos Lietuvos oro linijų pilotas skraidė reguliariuoju reisu Kaunas-Palanga.

Sovietams okupavus Lietuvą, pasitraukė į Vokietiją. 1940 m. lapkričio mėn. Berlyne vienas Lietuvių aktyvistų fronto steigėjų. 1941 m. birželio 23 d., prieš pat SSRS-Vokietijos karą, grįžo į Lietuvą. Per Birželio sukilimą vadovavo sukilėlių būriui, ginančiam Aleksoto tiltą. Per kautynes su daug gausesniais Raudonosios armijos daliniais buvo sunkiai sužeistas, laiku negavęs medicinos pagalbos mirė.

1959 m. sovietinei valdžiai naikinant karo lakūnų kapus Karmelitų kapinėse Kaune, jo palaikai perlaidoti Tauragės kapinėse.

Įvertinimas 
 1928 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis
 1999 m. Vyčio Kryžiaus ordino Karininko kryžius 
 2000 m. balandžio 26 d. suteiktas vyr. leitenanto laipsnis ir pripažintas kario savanorio statusas (po mirties)

Šaltiniai 

Lietuvos karo lakūnai
Lietuvos karininkai
Voldemarininkai
Birželio sukilimo dalyviai