Rudolf Steiner

Rudolfas Josefas Lorencas Šteineris (, 1861 m. vasario 27 d. arba 25 d. – 1925 m. kovo 30 d.) – Austrijos filosofas, reformatorius, architektas, ezoterikas Šteineris XIX a. pabaigoje tapo žinomu literatūros kritiku, paskelbė filosofinius veikalus, („Laisvės filosofija“ ir kt.). Dvidešimtojo amžiaus pradžioje įkūrė ezoterinį – dvasinį judėjimą, antroposofiją, kurio ištakos – vokiečių idealistinė filosofija ir teosofija; taip pat įtaką padarė gėtiškasis mokslas ir kt.

Pirmajame, labiau filosofiniame savo veiklos etape Šteineris kūrė mokslo ir dvasingumo sintezę. Šiuo laikotarpiu sukurtu „dvasiniu mokslu“ siekta Vakarų filosofijai būdingą tikslų mąstymą pritaikyti dvasinėms problemoms spręsti.

Antrajame etape, maždaug nuo 1907 m., Šteineris pradėjo gilintis į įvairias meno rūšis: dramą, judesio meną (sukūrė naują meno formą – euritmiją) ir architektūrą. Suprojektavo „visų menų ir kultūros centrą“ – Gėteanumą.

Trečiajame savo veiklos etape, po Pirmojo pasaulinio karo, Šteineris susitelkė į labiau praktines sritis: Valdorfo pedagogiką, biodinaminį žemės ūkį ir antroposofinę mediciną.

Biografija

Vaikystė ir išsilavinimas 

Šteineris gimė Johano Šteinerio (1829–1910 m.), ir Franciskos Blijė (1834–1918 m.) šeimoje. Johanas dirbo telegrafo operatoriumi Pietų Austrijos geležinkelyje.

Šteineris mokėsi kaimo mokykloje, tačiau, kilus nesutarimams tarp tėvo ir mokyklos vadovo, trumpam mokytas namuose. 1869 m., kai Šteineriui buvo aštuoneri metai, šeima persikėlė į Noiderflio kaimą, o 1872 m. spalio mėn. Šteineris iš kaimo mokyklos perėjo į Wiener Neustadt mokyklą. 

1879 m. šeima persikėlė į Incersdorfą, Šteineris įstojo į Vienos technologijos institutą, lankė matematikos, fizikos, chemijos, botanikos, zoologijos ir mineralogijos kursus bei stebėjo literatūros ir filosofijos kursus.

Rašytojas ir filosofas 
1888 m. Šteineris buvo pakviestas dirbti Gėtės archyvų redaktoriumi Veimare. Ten dirbo iki 1896 m. Šteineris parašė keturis Gėtės mokslinių raštų tomų įvadus ir komentarus bei dvi knygas apie Gėtės filosofiją: „Implicitinių žinių teorija Gėtės pasaulio koncepcijoje“ (1886 m.), kurią laikė epistemologiniu pagrindu vėlesnei veiklai  ir „Gėtės pasaulėžiūrą“ (1897 m.). Tuo metu jis taip pat bendradarbiavo leidžiant visus Artūro Šopenhauerio ir rašytojo Žano Paulo kūrybos leidimus ir parašė daugybę straipsnių įvairiems žurnalams.

1891 m. Šteineris įgijo filosofijos daktaro laipsnį Rostoko universitete. Po dvejų metų, 1894 m, paskelbė Laisvės filosofiją () – epistemologijos ir etikos tyrimą, kuriame pasiūlė būdą žmonėms tapti dvasiškai laisvomis būtybėmis. Vėliau Šteineris kalbėjo apie šią knygą kaip apie netiesioginį, filosofinį, vėliau jo išplėtotos antroposofijos pagrindą.

1897 m. Šteineris paliko Veimaro archyvą ir persikėlė į Berlyną. Ten tapo literatūros žurnalo Magazin für Literatur savininku, vyriausiuoju redaktoriumi ir aktyviu bendradarbiu. Taip tikėjosi žurnalo skaitytojams pateikti ir populiarinti savo filosofiją. Tačiau parama Emiliui Zolia Dreifuso byloje suerzino skaitytojus  ir žurnalas prarado daug prenumeratorių. Dar daugiau jų buvo prarasta, kai Šteineris paskelbė ištraukas iš savo susirašinėjimo su anarchistu Džonu Henriu Makėjumi. Nepasitenkinimas jo redakcijos stiliumi galiausiai paskatino jį pasitraukti iš veiklos žurnale.

1899 m. Šteineris vedė Aną Eunikę. Pora išsiskyrė po kelerių metų. Ana mirė 1911 m.

Teosofijos draugija 

1899 m. Šteineris paskelbė straipsnį Slaptas Gėtės apreiškimas, kuriame aptarė Gėtės pasakos „Žalioji gyvatė“ ir „Gražioji lelija“ ezoterinį pobūdį. Šis straipsnis paskatino grafą ir grafienę Brokdorfus pakviesti jį į teosofų sambūrį kalbėti apie Nyčę. Šteineris ir toliau reguliariai diskutavo su Teosofijos draugijos nariais, o 1902 m. tapo naujai įsteigto vokiečių skyriaus vadovu, nors niekada oficialiai neįstojo į draugiją. Taip pat šioje draugijoje Šteineris susitiko ir dirbo su Marija fon Sivers, kuri 1914 m. tapo jo antrąja žmona. Annie Besant iki 1904 m. Šteinerį paskyrė Vokietijos ir Austrijos teosofinės ezoterinės draugijos vadovu. 1904 m. Helmuto fon Moltkės Jaunesniojo žmona Eliza tapo viena mėgstamiausių jo mokslininkių.<ref>{{Cite book|title=Helmuth von Moltke, Light for the new millennium: Rudolf Steiner's association with Helmuth and Eliza von Moltke: letters, documents and after-death communications|publisher=Rudolf Steiner Press|year=1997|isbn=1-85584-051-0|language=en}}</ref> Eliza supažindino Šteinerį su Helmutu, kuris 1906–1914 m. ėjo Vokietijos generalinio štabo viršininko pareigas.

Priešingai nei plačioji teosofija, Šteineris siekė sukurti vakarietišką požiūrį į dvasingumą, pagrįstą filosofinėmis ir mistinėmis Europos kultūros tradicijomis. Teosofinės draugijos vokiečių skyrius, vadovaujamas Šteinerio, sparčiai augo. Mokslininkas skaitė paskaitas apie dvasinius mokslus visoje Europoje. Šiuo laikotarpiu Šteineris išlaikė savo originalų požiūrį, pakeisdamas madam Blavatskajos terminologiją sava, o dvasinius tyrimus ir mokymą grindė Vakarų ezoterine ir filosofine tradicija. Šis ir kiti skirtumai lėmė tai, jog 1912/1913 m. draugija susiskaldė. Šteineris ir dauguma teosofų draugijos vokiečių sekcijos narių pasitraukė ir sudarė naują grupę – Antroposofijos draugiją. Šteineris pavadinimą „Antroposofija“ perėmė iš austrų filosofo Roberto fon Cimermano veikalo, paskelbto Vienoje 1856 m. Nepaisant pasitraukimo iš Teosofijos draugijos, Šteineris visą gyvenimą domėjosi teosofija.

 Antroposofijos draugija ir jos kultūrinė veikla 
Antroposofų draugija sparčiai augo. Išaugo meniško būsto poreikis jų kasmetinėms konferencijoms, kuriose buvo atliekami Eduardo Šiurė ir Šteinerio parašytų pjesių pastatymai ir kt. Nuspręsta pastatyti teatrą ir organizacinį centrą. 1913 m. Dornache, Šveicarijoje, buvo pradėti statyti pirmieji Gėteanumo pastatai. Šteinerio suprojektuotą pastatą daugiausia statė įvairūs savanoriai. Nepaisant to, jog 1914 m. prasidėjo Pirmasis pasaulinis karas, žmonės iš visos Europos ir toliau taikiai dirbo Gėteanumo statybose. 1913 m. Šteineris persikėlė iš Berlyno į Dornachą ir ten gyveno iki gyvenimo pabaigos.

Pasibaigus karui Šteinerio paskaitos labai suintensyvėjo. Svarbiausia tai, jog nuo 1919 m. Šteineris su kitais draugijos nariais pradėjo kurti daug įstaigų, užsiimančių praktiniu antroposofijos įgyvendinimu. Šiais metais Štutgarte įkurta pirmoji Valdorfo mokykla, Gėteanumas tapo svarbiu kultūros centru. Deja, 1922/1923 m. Naujųjų metų išvakarėse medinis pastatas visiškai sudegė. Dabar manoma, jog gaisrą galėjo sukelti tyčinis padegimas. Šteineris nedelsdamas pradėjo projektuoti antrąjį, betoninį Gėteanumą, kuris baigtas 1928 m., praėjus trejiems metams po jo mirties.

„Steigiamajame susirinkime“, vykusiame Dornacho centre 1923 m. Kalėdų metu, buvo įsteigta nauja „Generalinė antroposofų draugija“ su nauja vykdomąja valdyba (ją Šteineris pavadino „naujos visuomenės pamatiniu akmeniu“). Susitikimo metu Šteineris taip pat įkūrė Dvasinio mokslo mokyklą – „iniciatyvią instituciją“ atlikti tyrimams ir studijoms, „Antroposofijos draugijos sielą“. Šioje mokykloje, vadovaujamoje Šteinerio, įsteigti bendrosios antroposofijos, švietimo, medicinos, scenos meno (euritmija, kalba, drama ir muzika), literatūros ir humanitarinių mokslų, matematikos, astronomijos, gamtos mokslų bei vaizduojamojo meno skyriai. Vėliau įkurti socialinių mokslų, jaunimo ir žemės ūkio skyriai.Rudolf Steiner, Constitution of the School of Spiritual Science: Its arrangement in Sections 1964  Įtraukti ir Šteinerio sukurti meditaciniai pratimai.

 Išpuoliai, ligos ir mirtis 
Po Pirmojo pasaulinio karo, 1919 m. Vokietijoje sustiprėjo nacionalsocialistinė Vokietijos darbininkų partija. Šio judėjimo politinis teoretikas Dytrichas Ekartas užsipuolė Šteinerį teigdamas, kad jis yra žydas. 1921 m. Adolfas Hitleris pradėjo kritikuoti Šteinerį daugelyje sričių, kaltino jį esant žydų įrankiu, kiti nacionalsocialistai Vokietijoje ragino pradėti „karą prieš Šteinerį“. Tais pačiais metais Šteineris perspėjo, jog jei valdžią užimtų nacionalsocialistai, tai būtų pražūtinga Centrinei Europai. 1922 m. sutrikdyta Šteinerio paskaita Miunchene: paleistos dvokiančios bombos ir užgesintos lempos, o žmonės puolė į sceną, bandydami užpulti Šteinerį, tačiau jis saugiai išėjo pro galines duris.  Negalėdami garantuoti saugumo, Šteinerio agentai atšaukė kitą jo paskaitų turą.  1923 m. Alaus pučas Miunchene paskatino Šteinerį palikti savo gyvenamąją vietą Berlyne. Šteineris pareiškė, kad jei Vokietijoje valdžią užims asmenys, atsakingi už bandymą įvykdyti perversmą (Hitlerio nacių partija), jis nebegalės atvykti į šalį.

Nuo 1923 m. Šteinerio sveikata pradėjo silpti. Nepaisant to, jis toliau gausiai skaitė paskaitas ir keliavo. Dažnai kasdien vedė dvi, tris ar net keturias paskaitas keliems kursams tuo pat metu. Daugelis šių paskaitų buvo skirtos praktinėms gyvenimo sritims, pavyzdžiui, švietimui.

Vis labiau sirgdamas, Šteineris paskutinę paskaitą surengė 1924 m. rugsėjo pabaigoje. Paskutiniais gyvenimo mėnesiais rašė savo autobiografiją. Mirė 1925 m. kovo 30 d.

 Veikla 
Po Pirmojo pasaulinio karo Šteineris pradėjo veikti įvairiose kultūros srityse. Įkūrė keletą mokyklų, pirmoji – Valdorfo mokykla, vėliau virtusi pasauliniu mokyklų tinklu. Jis taip pat sukūrė ekologinio žemės ūkio sistemą, dabar vadinamą biodinaminiu žemės ūkiu. Tai viena pirmųjų šiuolaikinio ekologinio ūkininkavimo formų, reikšmingai prisidėjusių prie jo plėtros. Šteinerio veikla medicinos srityje paskatino sukurti platų papildomų vaistų asortimentą ir palaikančiąją meninę bei biografinę terapijas. Afrikoje, Europoje ir Šiaurės Amerikoje, remiantis jo mokymu, įsikūrė daugybė namų, skirtų vaikams ir suaugusiems, turintiems raidos sutrikimų, (Kamphilo judėjimo namai ir kt.). Jo paveikslai ir piešiniai paveikė Jozefą Boisą ir kitus šiuolaikinius menininkus. Du Gėteanumo pastatai dažnai laikomi šiuolaikinės architektūros šedevrais,Michael Brennan, rudolf steiner, Artnet Spirituelles Gemeinschaftswerk Das Erste Goetheanum in Dornach – eine Ausstellung im Schweizerischen Architekturmuseum Basel, Neue Zurcher Zeitung 10.5.2012 o kiti architektai antroposofai sukūrė tūkstančius šiuolaikinių sceninių pastatų. Antroposofinis bankas, dirbantis pagal Šteinerio idėjas, tapo viena pirmųjų įstaigų, dirbančių etinės bankininkystės principais; buvo įkurtos kitos antroposofinės socialinių finansų įstaigos.

Šteinerio literatūrinis palikimas taip pat labai gausus. Šteinerio raštus, išleistus maždaug keturiasdešimčia tomų, sudaro knygos, esė, keturios pjesės („paslaptingos dramos“), mantros eilutės ir autobiografija. Užrašytos paskaitos sudaro dar maždaug 300 tomų ir aptaria itin platų temų spektrą. Šteinerio piešiniai, daugiausia iliustracijos, pieštos lentose paskaitų metu, yra surinkti atskirame 28 tomų rinkinyje. Daug leidinių tyrinėja jo architektūrinį palikimą ir skulptūros darbus.

 Švietimas 

Jaunystėje Šteineris dirbo Berlyno „ Arbeiterbildungsschule“ - edukacinės iniciatyvos, skirtos suaugusiems darbininkams, korepetitoriumi ir istorijos dėstytoju. Netrukus po to pradėjo skleisti savo mintis apie švietimą viešose paskaitose. 1907 m. jas apibendrino esė „Vaiko ugdymas“, kurioje aprašė pagrindinius vaiko raidos etapus, jo požiūrio į švietimą pagrindą. Tokią jo švietimo sampratą veikė Herbarto pedagogika, populiari Europoje XIX amžiuje. Tačiau Šteineris kritikavo Herbartą nepakankamai vertinant ne tik intelekto, bet ir valios bei jausmų ugdymo svarbą.

1919 m. Emilis Moltas pakvietė jį skaityti paskaitas savo darbuotojams „Waldorf-Astoria“ cigarečių fabrike Štutgarte. Taip atsirado pirmoji Valdorfo mokykla. 1922 m., pakviestas profesoriaus Milisento Makenzio, Šteineris pristatė šias idėjas konferencijoje Oksforde. Vėliau, Antroposofijos vasaros mokykloje 1924 m. Torki mieste, pristatė mokytojų rengimo kursus. Šteinerio gyvenimo metu jo ugdymo principais grindžiamos mokyklos buvo įkurtos Hamburge, Esene, Hagoje ir Londone; dabar visame pasaulyje yra daugiau nei 1000 Valdorfo mokyklų.

 Biodinaminis žemės ūkis 
1924 m. grupė ūkininkų, susirūpinusių žemės ūkio ateitimi, paprašė Šteinerio pagalbos. Šis į tai reagavo paskaitų ciklu apie ekologišką ir tvarų požiūrį į žemės ūkį, padidinant dirvožemio derlingumą nenaudojant cheminių trąšų ir pesticidų. Šteinerio žemės ūkio idėjos greitai išplito ir biodinaminis žemės ūkis dabar vystomas visame pasaulyje.  

 Antroposofinė medicina 
Nuo 1910-ųjų pabaigos Šteineris kartu su gydytojais kūrė naujovišką mediciną. 1921 m. vaistininkai ir gydytojai, vadovaujami Šteinerio, sukūrė farmacijos bendrovę Weleda'', kuri dabar platina natūralios medicinos ir kosmetikos produktus visame pasaulyje. Maždaug tuo pačiu metu daktarė Ita Vegman Arlesheime įkūrė pirmąją antroposofinės medicinos kliniką.

Socialinė reforma 
Po Pirmojo pasaulinio karo Šteineris buvo aktyvus socialinių reformų šalininkas. Peticiją, kurioje buvo išreikštos jo pagrindinės socialinės idėjos, plačiai išplatino ir pasirašė daugelis to meto kultūros veikėjų, tarp jų ir Hermanas Hesė.

Architektūra ir vaizduojamasis menas 
Šteineris suprojektavo 17 pastatų, įskaitant pirmąjį ir antrąjį Gėteanumus. Šiuose dviejuose pastatuose, pastatytuose Dornache, Šveicarijoje, buvo įrengtos teatro erdvės ir „dvasinių mokslų mokykla“. Trys Šteinerio pastatai buvo įtraukti į reikšmingiausių šiuolaikinės architektūros kūrinių sąrašą.

Šaltiniai 

Antroposofija
Austrijos filosofai
Teosofai