joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ruthin Town FC

Ridino „Town“ – Velso futbolo klubas iš Ridino.

Istorija

Pasiekimai

Sezonai 

|}Šaltinis:

Šaltiniai

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė

Ruthin
Chirk AAA FC

Čerko AAA – Velso futbolo klubas iš Čerko.

Pasiekimai

Sezonai 

|}
Šaltinis:

Šaltiniai

Nuorodos 
 http://www.chirkaaafc.com

Chirk
Pontypridd Town AFC

Ponteprido „Town“ – Velso futbolo klubas iš Ponteprido.

Istorija 
Įkurtas XX a. pradžioje.

Pasiekimai

Sezonai 

|}Šaltinis:

Šaltiniai

Nuorodos 
 Sofascore
 RSSSF duomenų bazė

Velso futbolo klubai
Flint Town United FC

Flinto „Town United“ – Velso futbolo klubas iš Flinto.

Istorija

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose žaidžia balta juoda apranga.

Pasiekimai

Sezonai 

|} Šaltinis:

Šaltiniai

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė

Flint
Valentas Šulskis

Valentas Šulskis (g. 1971 m. liepos 6 d. Lietuvoje) – vadybininkas, buvęs didžiausios Lietuvos žemės ūkio investicinės bendrovės AB „Agrovaldymo grupė" (AVG) vadovas.

Biografija 
1992 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto Statybos fakultete baigė studijas, nuo 2007 m. VGTU verslo vadybos magistras.

1994–2004 m. dirbo UAB „Sanitex“; nuo 2000 m. UAB „Sanitex“ Vilniaus filialo direktorius. 2005–2006 m. UAB „Girteka“ transporto direktorius. 2006–2008 m. AVG (vėliau – AB „Agrowill Group“) generalinis direktorius bei valdybos pirmininkas; žemės ūkio kooperatyvo „Lietuviškas pienas“ valdybos narys. 

Žemės ūkio bendrovių asociacijos „Stambus ūkis“ valdybos narys, Lietuvos žemės ūkio bendrovių asociacijos prezidiumo narys.

Šaltiniai

Nuorodos 
 AB „Agrowill Group“ svetainė

Lietuvos vadybininkai
Pavarės II

Pavarės II – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje. Stūkso gamtos paminklai – Pavarių akmuo, Pavarių liepa.

Istorija 

Kaime anksčiau veikė pradinė mokykla.

Gyventojai

Šaltiniai

Nuorodos 

Anykščių rajono savivaldybės gyvenvietės
Pavariai

Apie Anykščių rajono kaimus žr. Pavarės.

Pavariai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Pabarės, 1 km į šiaurę nuo Tetėnų, prie kelio . Šalia dunkso Šalčios–Tetėnų miškai, teka upelis Ciras.

XIX pab. buvo šlėktų okolica Lydos apskrityje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šalčininkų rajono savivaldybės gyvenvietės
Legai

Legai – kaimas Anykščių rajono savivaldybės šiaurės rytuose, kairiajame Šventosios krante. Stūkso „Akmuo su dubeniu“. Neveikiančios kapinaitės.

Gyventojai

Šaltiniai 

 

Anykščių rajono savivaldybės gyvenvietės
Stanislovas Čepinskis

Stanislovas Čepinskis (1934 m. kovo 17 d. Dargaičiuose, Joniškio valsčius – 2014 m. rugpjūčio 7 d. Kaune) – Lietuvos smuikininkas, dirigentas.

Biografija 
Žmona Kristina Krukauskaitė, sūnus smuikininkas Vilhelmas Čepinskis.

1960 m. baigė Latvijos konservatoriją. 1961 m. Liepojoje debiutavo kaip dirigentas. 1966–1991 m. Kauno muzikinio teatro dirigentas. 1972–1974 m. stažavo Maskvos K. Stanislavskio ir V. Nemirovičiaus-Dančenkos muzikiniame teatre, 1985 m. Didžiajame teatre. Nuo 1989 m. dėstė Lietuvos muzikos ir teatro akademijos Kauno fakultete, nuo 1995 m. vadovavo smuiko ir kamerinio ansamblio, nuo 2001 m. dar ir styginių kvarteto klasei. 1996–1998 m. Operos studijos vadovas, 1998–2002 m. Studentų simfoninio orkestro vadovas.

Kauno muzikiniame teatre pastatė lietuvių ir užsienio autorių kompozitorių operų, baletų, operečių.  (tame tarpe Franko Zupė „„Dona Žuanita“

Palaidotas Karmėlavos kapinėse.

Šaltiniai 

Lietuvos smuikininkai
Lietuvos dirigentai
Harald zur Hausen

Harald zur Hausen (g. 1936 m. kovo 11 d.) – vokiečių medicinos mokslininkas, nusipelnęs profesorius. Tyrinėjo gimdos kaklelio vėžį, kur atrado papilomos virusų. Už tai 2008 m. jis gavo Nobelio fiziologijos ir medicinos premiją.

Vokietijos medikai
Nobelio fiziologijos ir medicinos premijos laureatai
Virusologai
Stefanija Čepulienė

Stefanija Čepulienė (g. 1926 m. rugpjūčio 28 d. Ukmergėje) – sovietinė istorikė, habilituota humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija 
1952 m. baigė Vilniaus universitetą. 1952–1957 m. dėstė Veterinarijos, 1957–1959 m. Žemės ūkio akademijoje, 1962–1993 m. Vilniaus universitete, nuo 1989 m. profesorė. 1984 m. istorijos mokslų daktarė. 

Tyrė profsąjungų judėjimą Lietuvoje, aptarė dvarų darbininkų komitetų 1919–1923 m., Darbo rūmų veiklą. Pateikė profsąjungų judėjimo periodizaciją, duomenų apie jų veiklą. Su kitais parengė metodinių priemonių.

Bibliografija 
 Profsąjunginis judėjimas Lietuvoje (1919–1926 m.). – Vilnius, 1964. – 120 p.
 Lietuvos darbo žmonių kova už Tarybų valdžią (1919–1940). – Vilnius, 1965. – 17 p.
 Istorinė TSKP XXIII suvažiavimo reikšmė: medžiaga lektoriui. – Vilnius, 1966. – 15 p.
 Lietuvos profsąjungos: medžiaga lektoriui. – Vilnius, 1970. – 21 p.
 TSKP vaidmuo formuojant ir vystant socialinę politinę ir idėjinę tarybinės liaudies vienybę. – Vilnius, 1974. – 20 p.
 Kovoje ir darbe: Tarybų Lietuvos profsąjungų nueitas kelias: metodinė medžiaga profsąjungų aktyvui. – Vilnius, 1978. – 59 p.
 Už kovingas profsąjungas: LKP vaidmuo organizuojant profsąjungų judėjimą buržuazinėje Lietuvoje (1919 m. antroji pusė – 1940.VI.15). – Vilnius: Mintis, 1981. – 268 p.
 Tarybinės profsąjungos ir falsifikatoriai iš lietuvių nacionalistinės emigracijos: medžiaga lektoriui. – Vilnius, 1984. – 16 p.

Šaltiniai 

Lietuvos istorikai
Lietuvos pedagogai
Jonas Čepulis (1939)

Jonas Čepulis (1939 m. rugpjūčio 11 d. Joniškėlyje, Biržų apskritis – 2015 m. gegužės 28 d. Kaune) – Lietuvos boksininkas.

Biografija 
1947–1948 m. mokėsi Vaškų pradinėje mokykloje.  1948 m. su tėvais ištremtas į Buriatijos-Mongolijos ASSR. 1957 m. grįžo į Lietuvą. 1957–1958 m. Šiaulių remonto kontoros krovėjas. 1958–1961 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1961–1965 m. Šiaulių statybinių medžiagų kombinato šaltkalvis. 1965–1970 m. sporto draugijos „Žalgiris“ instruktorius. 1967 m. baigė Kauno politechnikumą. 1970–1994 m. Kauno „Pergalės“ gamyklos, nuo 1994 m. UAB „Samsonas“ šaltkalvis. 

Boksininko karjerą pradėjo 1957 m Šiauliuose, pas trenerį Vaclovą Peleckį. Po dešimtmečio persikėlė į Kauną ir treniravosi pas Algirdą Šociką. Boksavosi sunkaus svorio kategorijoje. Ringe kovėsi 230 kartų, laimėjo 203 kovas. 

Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

Pasiekimai 
 1962 m. Baltijos šalių čempionas, Talinas
 1963–1970 m. 6 kartus LSSR čempionas
 1965, 1968 m. SSRS bokso čempionatų sidabro medalis
 1966 m. SSRS bokso čempionato bronzos medalis
 1968 m. vasaros olimpinės žaidynės, Meksikas – sidabro medalis

Įvertinimas 
 1968 m. SSRS tarptautinės klasės sporto meistras
 2004 m. LTOK Olimpinė žvaigždė

Šaltiniai 

TSRS olimpiečiai
Lietuvos boksininkai
Meksikalis

Meksikalis () – miestas šiaurės vakarų Meksikoje, JAV pasienyje, priešais Kalifornijos miestą Kaleksiką. Žemutinės Kalifornijos valstijos sostinė. Meksikalis yra labiausiai į šiaurę nutolęs Lotynų Amerikos miestas. 903,0 tūkst. gyventojų (2005 m.), su priemiesčiais – 1,16 mln. gyventojų. Miestą aptarnauja General Rodolfo Sánchez Taboada tarptautinis oro uostas. Elektronikos, automobilių, lėktuvų, įrengimų gamybos, maisto, tekstilės (ypač medvilnės) pramonė. Žemdirbystės regiono centras.

Istorija 

Meksikalio pavadinimas kilo iš žodžių Meksika ir Kalifornija sandūros. Miestas pradėjo kurtis 1903 m. iškasus irigacinius kanalus, kurie stabdė Saltono jūros (druskingo ežero) potvynius. Netrukus teritorija suklestėjo kaip žemdirbystės centras. Vėliau išvystyta medvilnės pramonė.

Meksikos miestai
Žemutinė Kalifornija

Žemutinė Kalifornija () – valstija Meksikos šiaurės vakaruose, Kalifornijos pusiasalio šiaurinėje dalyje. Sostinė – Mechikalis.

Ribojasi su JAV šiaurėje (Kalifornija ir trumpa atkarpa su Arizona), su Sonora šiaurės rytuose ir Žemutine Pietų Kalifornija pietuose. Rytinę dalį skalauja Kalifornijos įlanka, o vakarinę – Ramusis vandenynas.

Didžiausi miestai 
 Tichuana – 1286,2 tūkst. gyv.
 Meksikalis – 903,0
 Ensenada – 460,1
 Tekatė – 59,1
 Rosaritas – 56,9
 Siudad Gvadalupe Viktorija – 14,9

Meksikos valstijos
Mozūriškiai (Anykščiai)

Mozūriškiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurę nuo Skiemonių. Gamtos paminklas – Mozūriškių akmuo (su 2 „laumės pėdomis“).

Gyventojai

Šaltiniai 

Anykščių rajono savivaldybės gyvenvietės
Marija Černiauskaitė

Marija Černiauskaitė-Barauskienė (1931 m. liepos 26 d. Zarasuose - 2019 m. rugsėjo 9 d. Klaipėdoje) – Lietuvos teatro aktorė. Palaidota Klaipėdos Joniškės kapinėse.

Biografija 
Mokėsi Zarasų gimnazijoje. 1953 m. baigė LSSR dramos teatro vaidybos studiją. Dėstytojai: Povilas Bekeris, Valys Derkintis, Juozas Grybauskas, Galina Jackevičiūtė, Jadvyga Jovaišaitė, Aleksandras Kernagis, Juozas Siparis ir kt. 1953–1960 m. ir nuo 1961 m. Klaipėdos dramos teatro, 1960–1961 m. Kauno dramos teatro aktorė.

Sukūrė daugiau kaip 100 vaidmenų. Vaidyba lyriška, dramatiška. 

Lietuvos bajorų sąjungos narė. Gyvena Klaipėdoje. Vyras aktorius ir režisierius Balys Barauskas.

Vaidmenys 
Teatre:
 Džuljeta – Viljamas Šekspyras. Romeo ir Džuljeta, 1955 m.
 Dalia – Balys Sruoga. Apyaušrio dalia, 1956 m.
 Kordelija – Viljamas Šekspyras. Karalius Lyras, 1961 m.
 Morta – Justinas Marcinkevičius. Mindaugas, 1969 m.
 Volumnija – Viljamas Šekspyras. Koriolanas, 1972 m.
 Barbora – Juozas Grušas. Barbora Radvilaitė, 1973 m.
 Sofija – Juozas Glinskis. Po Svarstyklių ženklu, 1976 m.
 Benigna – Justinas Marcinkevičius. Mažvydas, 1976 m.
 Marta – Edvardas Olbis. Kas bijo Virdžinijos Vulf?, 1978 m.
 Abatė – Justinas Marcinkevičius. Katedra, 1980 m.
 Laura – Augustas Strindbergas. Tėvas, 1989 m.
 Ponia Jang – Bertoldas Brechtas. Geras žmogus iš Sezuano, 1991 m.
 Senelė Tilė – Morisas Meterlinkas. Žydroji paukštė, 1998 m.

Kine:
 Plonienė – Vilius Karalius, 1988 m., rež. Vidmantas Bačiulis, LTV

Įvertinimas 
 1975 m. LSSR nusipelniusi artistė
 1986 m. LSSR liaudies artistė

Šaltiniai 

Lietuvos aktoriai
Algimantas Černiauskas (1953)

Algimantas Černiauskas (g. 1953 m. gruodžio 12 d. Igarka, Krasnojarsko kraštas) – Lietuvos fotografas, Varėnos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Gimė tremtinių šeimoje. Brolis Mindaugas Černiauskas. 1960 m. grižo į Lietuvą, gyveno nelegaliai. 1972 m. baigė Giedraičių vidurinę mokyklą, 1975 m. baigė Vilniaus technologijos technikumą, fototechnikas.

Dzūkijos nacionalinio parko direkcijos Informacijos skyriaus viršininkas, Merkinės lankytojų centro vedėjas.

Nuo 1993 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos, 2008 m. partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai narys. 1995–1997 m. ir 2011 m. (atsistatydino) Varėnos rajono savivaldybės tarybos narys. 

Sutuoktinė Genovaitė, vaikai Vytautas, Kęstutis, Mindaugas, Algimantas. Savaitraštyje „Dienovidis“, laikraščiuose „Dainavos žodis“, „Alytaus naujienos“, žurnale „Kelionių magija“ propaguoja gamtos apsaugos idėjas, pasididžiavimą gimtuoju kraštu. Laikraščio „Šalcinis“ redaktorių kolegijos narys.

2018 m. kartu su Henriku Gudavičiumi apdovanotas Jono Basanavičiaus premija.

Kūryba 
Kartu su broliu Mindaugu tapo žinomi nuo 1977 m., kai pradėjo fotografuoti Lietuvos kaimų žmones. Sudaro fotografijų ciklus. Svarbiausi:
 Kaimo žmonės, nuo 1978 m.;
 Peizažai, nuo 1980 m.;
 Žiemos žydėjimas, 1979–1984 m.

Individualios parodos:
 Kaunas, 1988 m.;
 Vilnius, 1989 m.;
 Lemontas, JAV, 1991 m.;
 Paryžius, 1992 m.;
 Monpeljė, Prancūzija, 1996 m.;
 Berlynas, 1997 m.

Parodose pelnė daugiau, kaip 30 apdovanojimų. Nuo 1994 m. Tarptautinės meninės fotografijos federacijos menininkas fotografas.

Šaltiniai 

Lietuvos fotografai
Varėnos politikai
Henrikas Černiauskas

Henrikas Černiauskas (1921 m. sausio 14 d. Dotnuvoje, Kėdainių apskritis – 2009 m. vasario 5 d. Akademijoje, Kėdainių r.) – Lietuvos agronomas selekcininkas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija 
1947 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1946–1956 m. Dotnuvos selekcijos stoties mokslinis bendradarbis, 1954–1956 m. direktoriaus pavaduotojas. 1956–1992 m. dirbo Žemdirbystės institute: 1956–1958 m. ir 1962–1966 m. Selekcijos ir sėklininkystės skyriaus vedėjas, 1958–1962 m. ir 1966–1984 m. direktoriaus pavaduotojas mokslo reikalams, 1972–1984 m. dar ir Pašarinių kultūrų selekcijos centro vadovas, 1984–1988 m. Varpinių žolių selekcijos laboratorijos vedėjas. 1958 m. žemės ūkio mokslų kandidatas. 

1961–1964 m. kandidatas į LKP CK narius. 1961–1983 m. Žemės ūkio mokslinės techninės draugijos žemdirbystės sekcijos pirmininkas.

Mokslinė veikla 
Mokslinio darbo kryptis – daugiamečių pašarinių žolių selekcija ir sėklininkystė. Su kitais sukūrė 18 daugiamečių pašarinių žolių veislių, raudonųjų dobilų, rausvųjų dobilų, baltųjų dobilų, pievinių miglių, raudonųjų eraičinų.

Bibliografija 
 Dobilai (su Leonu Kadžiuliu), 1958 m.
 Daugiamečių pašarinių žolių auginimas sėklai (su kitais), 1966 m., 2 leid. 1969 m., rusų kalba 1977 m.
 Augalų selekcijai Lietuvoje 50 metų (su kitais), 1974 m.
 Lauko augalų selekcija Lietuvoje (su kitais), 1992 m.

Įvertinimas 
 1965 m. LTSR nusipelnęs agronomas
 2001 m. Lietuvos mokslo premija

Šaltiniai 

Lietuvos mokslo premijos laureatai
Lietuvos agronomai
Lietuvos selekcininkai
Evaldas Čerškus

Evaldas Čerškus (g. 1936 m. kovo 30 d. Šapeliuose, Obelių valsčius – 2017 m. gegužės 23 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius mechanikas, technologijos mokslų daktaras.

Biografija 
1960 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. Nuo 1960 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (nuo 1996 m. LŽŪU) dėstytojas, 1975–1986 m. žemės ūkio elektrifikacijos katedros vedėjas, 1989–1994 m. Žemės ūkio elektrifikacijos fakulteto dekanas, 1994–2001 m. Žemės ūkio inžinerijos fakulteto prodekanas, nuo 1978 m. docentas. 1975 m. technikos mokslų kandidatas. 

Paskelbė darbų apie augalų švitinimą šiltnamiuose ir elektros energijos panaudojimo žemės ūkio gamyboje efektyvumą.

Bibliografija 
 Kėlimo ir transportavimo mašinos žemės ūkyje: vadovėlis. – Vilnius: Mokslas, 1978. – 204 p.: iliustr.
 Žemės ūkio mechanizavimas ir elektrifikavimas: vadovėlis (su kitais). – Vilnius: Mokslas, 1978. – 361 p.

Šaltiniai 

Lietuvos energetikai
Lietuvos žemės ūkio teoretikai
Aldona Česaitytė-Nenėnienė

Aldona Česaitytė-Nenėnienė (1949 m. spalio 13 d. Daugirdai, Krokialaukio valsčius – 1999 m. balandžio 3 d. Kaunas) – Lietuvos rankininkė.

Biografija 
1972 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą. 1971–1982 m. Kauno „Žalgirio“ moterų rankinio komandos žaidėja ir kapitonė, 1974–1982 m. TSRS moterų rankinio rinktinės žaidėja.

Pasiekimai 
 1978, 1980, 1982 m. Lietuvos moterų rankinio čempionė 
 1978 m. TSRS moterų rankinio čempionato sidabro medalis
 1979 m. TSRS moterų rankinio čempionato bronzos medalis
 1982 m. TSRS moterų rankinio taurės laimėtoja
 1979 m. su Lietuvos rinktine iškovojo antrą vietą TSRS tautų spartakiadoje
 1978 pasaulio moterų rankinio čempionato bronzos medalis 
 1976 m. Monrealio olimpinių žaidynių čempionė  
 1980 m. Maskvos olimpinių žaidynių čempionė

Įdomybės

Tarybiniai rusakalbiai sporto komentatoriai stebėjosi Nenėnienės pavarde, kuri rusų kalba atrodo visai neeuropietiška (Нененене).

Šaltiniai 

Lietuvos rankininkai
TSRS olimpiečiai
Vladas Česiūnas

Vladislovas Česiūnas (g. 1940 m. kovo 15 d. Vyšnialaukyje, Jonavos apskritis) – Lietuvos irkluotojas, treneris.

Biografija 
1980 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą. 1979–2003 m. dirbo treneriu.

1979 m. pasaulio baidarių ir kanojų irklavimo čempionate Duisburge pasiprašė politinio prieglobsčio, tačiau netrukus KGB agentai jį pagrobė ir grąžino į TSRS.

Pasiekimai 
Vienvietė kanoja
 1971 m. TSRS tautų spartakiados čempionas (1000 m distancija)
 1971 m. pasaulio čempionato bronzos medalis (1000 m)
 1971 m. Europos čempionato bronzos medalis (1000 m)

Dvivietė kanoja
 1970 m. TSRS čempionas (1000 ir 10 000 m)
 1972 m. TSRS čempionas (1000 m)
 1972 m. Miuncheno olimpinių žaidynių čempionas (1000 m)
 1973 m. TSRS čempionas (1000 m)
 1973 m. pasaulio čempionas (10 000 m) ir sidabro medalis (1000 m)
 1974 m. TSRS čempionas (1000 ir 10 000 m)
 1974 m. pasaulio čempionas (1000 ir 10 000 m)
 1975 m. pasaulio čempionas (10 000 m)

Įvertinimas 
 1973 m. ir 1974 m. tapo Lietuvos metų sportininku
 1991 m. Vyčio Kryžiaus ordino Riterio kryžius
 2000 m. LTOK Garbės ženklas

Šaltiniai 

Lietuvos kanojininkai
TSRS olimpiečiai
Červenė

Červenė (, ; iki 1923 m. Ihumenas, , ) – miestas vidurio Baltarusijoje, į rytus nuo Minsko, prie plento Minskas–Mogiliavas, Červenės rajono centras.

Istorija 

Minima nuo 1387 metų. XV a. pirmoje pusėje minimas Červenės dvaras, priklausė Kęsgailoms, nuo 1447 m. – Vilniaus vyskupams. 1793 m. Červenė atiteko Rusijos imperijai. Miesto teisės nuo 1795 m. 1899 m. Červenė nuniokota gaisro. Nuo 1924 m. – rajono centras.

1941 m. birželio 26 d. naktį NKVD Cagelnės miške prie Červenės įvykdė masines žudynes – sušaudyta apie 2000 žmonių, tik apie 200 pavyko pabėgti. Tarp sušaudytųjų buvo baltarusiai, lenkai ir lietuviai.

Ekonomika 

Mieste išplėtota bitumų gamyba, medžio apdirbimas, maisto (daržovių džiovinimo, pieno) pramonė.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Lietuviai, žuvę Červenėje

Minsko srities miestai
Červenės rajono gyvenvietės
Aleksandras Česnavičius

Aleksandras Česnavičius (1930 m. gruodžio 30 d. Pasvalyje – 2006 m. kovo 13 d. Vilniuje) – sovietinis komjaunimo, partinis ir valstybės veikėjas, istorijos mokslų kandidatas.

Biografija 
1948–1949 m. LLKJS Pasvalio apskrities komiteto skyriaus vedėjas. 1950–1951 m. LLKJS Priekulės rajono komiteto sekretorius. 1951–1953 m. komjaunimo ir partinis darbuotojas Klaipėdos srityje. 1955 m. baigė Respublikinę partinę mokyklą, dirbo LKP CK instruktoriumi. 1957–1958 m. LKP Vilniaus miesto Tarybų rajono komiteto II sekretorius. 1958–1960 m. LLKJS Vilniaus miesto komiteto I sekretorius. 1960–1966 m. LLKJS CK I sekretorius. 1961 m. neakivaizdiniu būdu baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1962–1970 m. VLKJS CK narys. 1966–1969 m. VLKJS CK sekretorius, VLKJS CK biuro narys. 1969–1974 m. LKP CK administracinių organų skyriaus vedėjas. 1976 m. Maskvoje baigė Visuomenės mokslų akademiją prie SSKP CK. 1976 m. istorijos mokslų kandidatas. 1976–1988 m. LSSR Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas, kuravo kultūrą.

Nuo 1960 m. LKP CK narys, 1960–1962 m. kandidatas į LKP CK biuro narius, 1962–1966 m. LKP CK prezidiumo narys. 1963–1967 m. ir 1971–1990 m. LSSR AT deputatas. 

1988 m. dėl ligos pasitraukė iš darbo ir politinėje bei visuomeninėje veikloje nedalyvavo.

Įvertinimas 
 1980 m. LSSR nusipelnęs kultūros veikėjas
 1985 m. LSSR valstybinė premija (su kitais)

Šaltiniai 

LTSR valstybinės premijos laureatai
Lietuvos TSR politiniai veikėjai
Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacija

Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacija (EBPO) (, ) – 38 valstybes vienijanti tarptautinė organizacija, besivadovaujanti atstovaujamosios demokratijos ir laisvosios rinkos ekonominiais principais. EBPO valstybės narės tarpusavyje dalijasi patirtimi makroekonomikos, aplinkosaugos, švietimo, mokslo, technologijų, inovacijų srityse.

Istorija 

Organizacijos ištakos siekia 1948 m., kai buvo įkurta Europos ekonominio bendradarbiavimo organizacija (OECC), vadovaujama Roberto Maržolino Maršalo plano vykdymui Europoje po antrojo pasaulinio karo. 1961 m. Tarptautinės ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijos konvencija organizacija buvo reformuota į Tarptautinę ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizaciją, jos nariais galėjo tapti šalys už Europos ribų.

Narės 

Steigėjos Europos OECC organizacijos šalys (1961 m.), tais pačiais metais prie jų prisijungė JAV ir Kanada. Organizacija vienija 36 nares. 2010 m. organizacijos nare tapo Estija, 2016 m. – Latvija, 2018 m. – Lietuva. Iš 28 Europos Sąjungos šalių tik Bulgarija, Rumunija, Kroatija, Kipras ir Malta neįstojo į šią organizaciją. 2014 m. Su Rusija derybos nutrauktos po Krymo Aneksijos. Kosta Rika šiuo metu derasi dėl stojimo.

Taip pat skaitykite 
 Sąrašas:Vidutinis darbo užmokestis EBPO šalyse

Išnašos

Nuorodos 
 OECD

Tarptautinės ekonominės organizacijos
Užsienio prekyba
Viljahermosa

Viljahermosa () – miestas pietryčių Meksikoje, Grichalvos upės pakrantėje. Tabasko valstijos sostinė. 658,5 tūkst. gyventojų (2005 m.). Svarbus naftos perdirbimo pramonės centras. Yra keletas universitetų.

Istorija 

Viljahermosa įkurta 1596 m. ispanų konkistadorų. 1826 m. gavo miesto statusą. 2007 m. spalį – lapkritį miestą nusiaubė potvynis, tūkstančius gyventojų palikęs be pastogės.

Meksikos miestai
Jonas Čičinskas

Jonas Čičinskas (g. 1941 m. balandžio 13 d. Kaune) – Lietuvos ekonomistas.

Biografija 
1963 m. baigė Vilniaus universitetą (VU). 1972 m. ekonomikos mokslų kandidatas, disertacija „Marksistinis-lenininis mokymas apie visuomeninę socialistinę nuosavybę ir jo smulkiaburžuazinių iškraipymų kritika“.  1988 m. ekonomikos mokslų daktaras. 1967–1995 m. VU dėstytojas. 1981–1983 m. ir 1985–1992 m. Politinės ekonomijos, 1993–1995 m. Tarptautinių ekonominių santykių katedros vedėjas, 1978 m. docentas, 1989 m. profesorius.

1995–1997 m. Lietuvos nuolatinės misijos prie Europos Sąjungos (ES) Briuselyje vadovas, ambasadorius.  Nuo 1998 m. VU Tarptautinių santykių ir politikos mokslų instituto Europos studijų katedros profesorius.  1991–1996 m. Lietuvos mokslo tarybos narys.

Paskelbė publikacijų privatizavimo, pereinamojo tipo ekonomikos raidos, Lietuvos užsienio prekybos bei integracijos į ES klausimais. Pirmojo lietuviško ekonomikos teorijos vadovėlio atsakingasis redaktorius ir vienas autorių.  Mokslo žurnalų „Pinigų studijos“ ir „Inžinerinė ekonomika“ redkolegijos narys. Visuotinės lietuvių enciklopedijos redakcinės tarybos narys.

Įvertinimas 
 Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius

Bibliografija 
 Visuomeninė nuosavybė: esmė, formos, raida, 1980 m.
 Išsivysčiusio socializmo ekonominės raidos bruožai, 1982 m., su kitais
 Nuosavybė socializmo ekonominių santykių sistemoje, 1986 m., rusų kalba
 Ekonomikos teorija, 2 d., 1990–1991 m.
 Lietuvos ūkis kelyje į rytdieną: ekonominės politikos komentarai. – Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2009. – 390 p. – ISBN 978-9955-33-421-7

Šaltiniai 

Lietuvos ekonomistai
Lietuvos enciklopedininkai
Lietuvos mokslo tarybos nariai
Lietuvos ambasadoriai prie Europos Sąjungos
Kanalo gatvė (Niujorko metropoliteno stotelė)

Kanalo gatvė ()  yra Niujorko metropoliteno stotelių kompleksas, esantis Manhatano kinų kvartale. Stotele dalinasi IRT Leksingtono prospektas, BMT Nasau gatvės bei BMT Brodvėjaus metropoliteno linijos. Kompleksą aptarnauja maršrutai:
 6, J, N bei Q traukiniai dirbantys visą parą.
 R traukinys dirbantis iki vėlyvos nakties
 M ir W traukiniai dirbantys darbo dienomis
 Z traukinys dirbantis piko valandomis
 4 traukinys dirbantis vėlyvomis naktimis

Kompleksas susideda iš keturių kadaise atskiromis buvusių stotelių, kurios yra sujungtos požeminiais koridoriais. Trys iš keturių stotelių yra išsidėsčiusios statmenai po Kanalo gatve, kirsdamos Brodvėjų (BMT Brodvėjaus linijos platformos), Lafajetės gatvę (IRT Leksingtono prospekto linijos platformos) bei Centro gatvę (BMT Nasau gatvės linijos platformos). Ketvirtosios BMT Brodvėjaus, Manhatano tilto linijos platforma eina lygiagrečiai su Kanalo gatve.

Kompleksas buvo pilnai renovuotas tarp 1999 ir 2004 metų. Brodvėjaus stotelė buvo restauruota taip kaip atrodė anksčiau, ji buvo papuošta naujomis mozaikomis su kinietiškais simboliais, kuriose atspindėjo tai, jog stotelė yra kinų kvartale. Simboliai, esantys ant raudonų sienų, reiškia „pinigus“ ir „laimę“, o lentelė su užrašu „Kanalo gatvė“ yra su ideogramomis, ant kurių parašyta "China" ir "Town".

Kanalo gatvės komplekso stotelių gyliai:
 IRT Leksingtono prospekto linija - 20 pėdų gylyje
 BMT Nasau gatvės linija - 20 pėdų gylyje
 BMT Brodvėjaus linija, pagrindinė atšaka - 40 pėdų gylyje
 BMT Brodvėjaus linija, Manhatano tilto atšaka - 50 pėdų gylyje

IRT Leksingtono prospekto linijos platformos 

Kanalo gatvė, IRT Leksingtono prospekto linijos dalyje, turi keturias bėgių linas bei dvi šonines platformas. Dėl 1940-ųjų ir 1950-ųjų metų platformų ilginimo darbų, stotelė yra sudaryta iš dviejų skirsnių. Senoji stotelės dalis yra papuošta mozaikomis, naujesnioji 1950-ųjų metų dalis yra papuošta žalios spalvos plytelėmis. Stotelėje yra IND tipo Kanalo gatvę nurodančių užrašų, pakabinti nauji šviestuvai, neoriginali lentelė su stotelės pavadinimu bei "C" raidės mozaikos ant sienų.

BMT Nasau gatvės linijos platformos 

Kanalo gatvė, BMT Nasau gatvės linijos dalyje, turi tris bėgių linas bei dvi centre esančias platformas, tačiau tik vakarinė platfoma naudojama keleivių laipinimui.

BMT Brodvėjaus linijos platformos 

Kanalo gatvė, BRT Brodvėjaus linijos dalyje, turi keturias bėgių linas bei dvi šonines platformas.

Niujorko metropoliteno stotelės
Garankščiai

Garankščiai – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 7 km į šiaurės rytus nuo Višakio Rūdos, tarp Kazlų Rūdos miškų, prie Višakio ir jo intako Kvesupio. Praeina keliukas Kardokai–Kūjai.

Istorija 

XX a. viduryje kaime veikė pradinė mokykla.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kazlų Rūdos savivaldybės gyvenvietės
Paąžuolė (Biržai)

Paąžuolė – viensėdis Biržų rajono savivaldybės rytuose. Yra žvyro telkinys.

Gyventojai

Šaltiniai 

Biržų rajono savivaldybės gyvenvietės
154 m.

154 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.

Pasaulyje

Mirtys 

Nedatuota

 Šventasis Pijus I, popiežius nuo 140 m. iki 154 arba 155 m., kai kurių šaltinių duomenimis, pontifikato laikotarpis nuo 146 iki 161 m..

Nuorodos 

154 m.
Kadarai

Kadarai – kaimas Biržų rajono savivaldybės pietuose, apie 9 km į vakaraus nuo Papilio. Vakariau kaimo auga Kadarų miškas; stūkso akmuo su „velnio pėda“, yra žvyro telkinys.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Kadaruose 1906 m. spalio 11 d. gimė botanikas, augalų fiziologas Jonas Dagys.

Šaltiniai 

Biržų rajono savivaldybės gyvenvietės
Sandariškiai

Sandariškiai – viensėdis Biržų rajono savivaldybės šiaurėje, į rytus nuo Nemunėlio Radviliškio, pasienyje su Latvija. Gamtos paveldo objektas – Sandariškių ąžuolas.

Etimologija 

XVI a. viename mūšyje lietuvių kariuomenė sumušė švedus. Taip priversti pasitraukti šie paprašė taikos. Lietuviai sutiko ir pasiūlė taiką sudaryti neįprastu būdu – ne popieriuje pasirašyti, o pasodinti tris sandoros (taikos) ąžuolus. Lietuvių kariuomenės vadas, pasodinęs tris ąžuolo giles, pasakė: „Iš gilių išaugs galingi ąžuolai. Kol bent vienas lapas ant jų žaliuos, nedrįskite į mūsų žemę kelti kojos“. Ąžuolai išaugę, iškeroję. Ilgainiui du nudžiūvę, o vienas tebežaliuoja, kraštą nuo švedų saugo. Nuo tada, kai buvo sudaryta sandoros sutartis, vietovė ir ąžuolas gavę Sandariškių vardą.

Gyventojai

Šaltiniai 

Biržų rajono savivaldybės gyvenvietės
Einoriai

Einoriai – kaimas Biržų rajono savivaldybės pietryčiuose, 3 km į pietus nuo Kučgalio, prie Pyvesos aukštupio. Stūkso Salos akmuo.

Istorija 

Kaimas 1921 m. išskirstytas į vienkiemius. 1922–1983 m. veikė pradinė mokykla.

Gyventojai

Šaltiniai 

Biržų rajono savivaldybės gyvenvietės
Arūnas Vasiliauskas (1942)

Arūnas Vasiliauskas (g. 1942 m. kovo 26 d. Rozalime, Pakruojo rajone) – dailininkas, tapytojas, akvarelistas, etnografas, Šiaulių miesto savivaldybės politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija 

Pradėjo mokytis Panevėžio dailės mokykloje, 1974 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą, dailės teorijos studijas tęsė A. Gerceno pedagoginiame universitete Leningrade.

1974 m. Šiaulių pedagoginio instituto dėstytojas, vėliau dar ir Šiaulių vaikų dailės mokyklos dėstytojas, Šiaulių Aušros muziejaus dailininkas, Šiaulių universiteto dėstytojas.

1993–2003 m. Lietuvos centro sąjungos narys. 1990–1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatas. 1995-1997 m. ir 1997–2000 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys.

Lietuvos dailininkų sąjungos Šiaulių skyriaus pirmininkas. Moka rusų, prancūzų kalbas. Žmona Rima, vaikai Ugnius, Edvinas.

Šiaulių "LIONS" klubo narys. Vadovavo Valstybiniam Šiaulių dramos teatrui. Dėstė Šiaulių konservatorijoje (dabar Šiaulių Sauliaus Sondeckio menų gimnazija). Vienas iš Šiaulių berniukų choro „Dagilėlis“ steigimo iniciatorių.

Kūryba 
Mama Jadvyga gimtajame Rozalime ir gerokai toliau garsėjo savo siuvinėjimais. Moterų siuvinėtojų buvo ir daugiau, tačiau siuvinių trūkumas buvo piešiniai, o ponia Jadvyga gebėjo išsiuvinėti įvairiausius vaizdelius. Tėtis Konstantinas, pašto viršininkas, gamtos žmogus, pavasarį klausdavo jaunojo Arūno: Ar girdi kaip sprogsta medžiai?. „Kiek išminties turėjo senieji žmonės, kaip jautė grožį“, – šiandien stebisi dailininkas ir prisimena, pavyzdžiui, kaip gražiai jie apsodindavo savo vienkiemius. Tarp pirmųjų savo mokytojų Arūnas mini profesorių Vytenį Rimkų ir dailininką Antaną Krištopaitį, įvedusius jį į didžiosios dailės pasaulį. Pas A. Krištopaitį jis pirmą kartą išvydo S. Dali reprodukcijas, išgirdo (o buvo dar gilus sovietmetis), kad „Paryžiaus salonai“ nėra blogi dalykai. Vėliau su Antanu Krištopaičiu kartu buvo surengę kelias parodas, kūrė teatro dekoracijas. 

Paskelbė kelias studijas apie lietuvių kryždirbystę. Personalinės parodos 1982, 1995 m. 1993 m. kartu su kompozitoriumi Algirdu Bružu sukūrė unikalų 7 dalių dailės ir muzikos ciklą „Malda negrįžusiems“, skirtą lietuvių tremtiniams. Pagrindinė darbų tematika – Lietuvos kaimas bei kaimo filosofija. Autoriaus darbų įsigiję muziejai, galerijos bei privačios kolekcijos.

Šaltiniai 

Šiaulių politikai
Lietuvos tapytojai
Lietuvos etnografai
Danutė Čiurlionytė-Zubovienė

Danutė Čiurlionytė-Zubovienė (1910 m. birželio 12 d. Petrovčizna prie Minsko – 1995 m. vasario 27 d. Kaune) – Lietuvos rašytoja, vertėja.

Biografija 
Tėvas Mikalojus Konstantinas Čiurlionis, motina Sofija Kymantaitė-Čiurlionienė, vyras architektas Vladimiras Zubovas. Vaikai Dalia, Konstantinas, Vytautas.

1928–1936 m. studijavo Vytauto Didžiojo universitete. Tobulinosi Prancūzijoje.

Vaikams parašė prozos kūrinėlių „Šuniukas Padauža ir sumanioji Aldutė“ (1936 m.), „Kiškis Piškis baltasis bajoras“ (1940 m.), „Mažoji ligoninė“ (1955 m.), scenos vaizdelių ir vaidinimų (rinkinys „Jonuko Dunduliuko teatras“, 1946 m., „Miško mokykla“, 1957 m.). Išvertė Žiulio Verno, Kornejaus Čiukovskio, Džanio Rodario knygų. Parašė atsiminimų knygą apie motiną „Patekėjo saulė“ (išleista 1996 m.), periodikoje paskelbė atsiminimų apie lietuvių kultūros ir politikos veikėjus. 

1999 m. suteiktas Pasaulio tautų teisuolės vardas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Tokią Ją pažinojau // XXI amžius, 2005 m. gegužės 18 d., Nr. 38 (1339)

Zubovai
Lietuvos rašytojai
Lietuvos vertėjai
Lietuvos Pasaulio teisuoliai
Švėkšnos valsčius

Švėkšnos valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Švėkšna.

Istorija 

Valsčius įkurtas 1861 m., jis apėmė Švėkšnos dvaro žemes ir Šalpėnų laisvuosius valstiečius. XX a. tarpukariu Balsėnų (1934 m.), Dūdinėlių, Sausių ir Vainių (visi trys 1938 m.) kaimai prijungti prie Veiviržėnų valsčiaus. Taip pat padaryta su Eidukais. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Priekulės rajonui (11 apylinkių).

|-
| 1923 || 283 || 8861 || 1918 || || 101 gyvenvietė
|-
| 1940 m. || || || || 11 seniūnijų || 
|-
| 1949-01-01  || 264 || || || 11 apylinkių  ||
|}

Suskirstymas

Gyvenvietės 

1923 m. surašymo metu valsčiuje buvo šios gyvenvietės:

Gyventojai 

Švėkšnos valsčiaus teritorijoje kalbama pietų žemaičių varniškių tarme.

Tautinė sudėtis

1923 m. gyveno 8861 žmogus:

 Lietuviai - 92,98% (8239);
 Žydai - 5,86% (519);
 Vokiečiai - 0,74% (66);
 Lenkai - 0,3% (27);
 Kiti - 0,12% (10).

Žymūs žmonės 

|-
| 1886 || Vilkų Kampas || Kazys Oželis, gydytojas ir karininkas || 1960
|-
| 1892 || Pašlūžmis || Jokūbas Stanišauskas, politikas || 1943
|-
| 1904 || Paulaičiai || Kazimieras Alminas, kalbininkas || 1986
|-
| 1925 || Alseikos || Stasys Poška, pedagogas ||
|-
| 1928 || Jonikaičiai || Antanas Būdvytis, agronomas || 1998
|-
| 1935 || Vilkėnas || Algimantas Antanas Kukšta, treneris ||
|-
| 1936 || Šiuraičiai || Vytolis Kučinskas, sociologas || 
|-
| 1949 || Balsėnai || Alfonsas Budvytis, fotografas || 2003
|}

Šaltiniai 

Raseinių apskrities valsčiai
Šilutės apskrities valsčiai
Švėkšnos apskrities valsčiai
Tauragės apskrities valsčiai
Vėžaičių apskrities valsčiai
Babe Ruth

George Herman Ruth, Jr. (1895 m. vasario 6 d. – 1948 m. rugpjūčio 16 d.) buvo amerikiečių kilmės beisbolo žaidėjas, nuo 1914 iki 1935 metų žaidęs MLB lygoje. Įvairiose apklausose ir įvertinimuose ne kartą vadintas geriausiu visų laikų beisbolo žaidėju. Jo pasiektimai bei charizmatiškumas pavertė jį viena iš žinomiausių XX a. 3-dešimtmečio asmenybių.

Komandos: 
 Bostono „Red Sox“ (1914–1919)
 Niujorko „Yankees“ (1920–1934)
 Bostono „Braves“ (1935)

JAV sportininkai
Beisbolininkai
JAV beisbolas
Kerulenas

Kerulenas ar Cherlenas (, ) – upė Mongolijoje ir Kinijoje. Prasideda Chentėjaus kalnuose, 180 km į šiaurės rytus nuo Ulan Batoro. Teka rytinės Mongolijos stepėmis, įteka į Dalainoro ežerą Kinijos Vidinės Mongolijos provincijoje. Lietingais metais Dalanoras išsilieja, ir pasiekia Argūnės upę. Tuomet Kerulenas tampa Amūro upės ištaka ir suformuoja vieną ilgiausių vandens kelių pasaulyje (5052 km).

Prie Keruleno įsikūręs Čoibalsano miestas.

Mongolijos upės
Kinijos upės
174 m.

174 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

Pasaulyje

Mirtys 

Nedatuota

 Šventasis Soteras, popiežius nuo 165 (166?) iki 175 (170?) m. Skirtingi šaltiniai nurodo nevienodas pontifikato datas, pavyzdžiui, Annuario Pontificio teigia, kad tarnystės pradžia buvusi 162 arba 168 m. ir pabaiga 170 arba 177 m..

Nuorodos 

174 m.
306 m.

306 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

Pasaulyje

Mirtys 
 Liepos 25 d. – Flavijus Valerijus Konstancijus, Romos imperatorius 293-306 m. Jis buvo Konstantino I tėvas ir Konstantinų dinastijos įkūrėjas. Kaip cezaris jis nugalėjo uzurpatorių Alektą Britanijoje ir ilgai kovėsi palei Reino frontą nugalėdamas alemanus ir frankus. Tapęs augustu 305 m. vykdė sėkmingą baudžiąmąją ekspediciją prieš piktus už Antonino sienos. Tačiau kitais metais Eburakume jisai staiga mirė. Jo mirtis paskatino tetrarchijos sistemos subyrėjimą (g. 250 m.).
 Gruodžio 4 d. – Šventoji Barbora, katalikų šventoji ir Nikomedijos (Bitinijoje) kankinė. Šv. Barboros šventė – gruodžio 4 d.

Nuorodos 

306 m.
655 m.

655 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

Pasaulyje

Įvykiai 
 Japoniją pradėjo valdyti imperatorius Saimei ir valdė iki 661 m.

Mirtys 
 rugsėjo 1 d. – Popiežius Šventasis Martynas I, popiežiaus pareigas ėjo nuo 649 m. .

Nuorodos 

655 m.
Jurgis Dagilis

Jurgis Dagilis (1903 m. vasario 2 d. Pasūduonys, Kalvarijos valsčius – 1941 m. Sibiro lageris) – Lietuvos teisininkas, žurnalistas, leidėjas, katalikų veikėjas.

Biografija 
1925–1932 m. studijavo Lietuvos universitete (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas).

Dirbo teisme, advokatavo, tarnavo valstybinėse įstaigose.

Šaulių sąjungos narys, 1926–1928 m. studentų šaulių būrio vadas. Šv. Vincento Pauliečio draugijos narys, 1928 m. reikalų vedėjas, 1929 m. sekretorius. 1930 m. katalikų spaudos akcinės bendrovės „Žaibas“ vienas steigėjų. 1929–1931 m. Popiežiaus Leono XIII fondo reikalų vedėjas. Nuo 1934 m. Kauno miesto savivaldybės Socialinės apsaugos skyriaus vedėjas. 1941 m. sovietų okupacinės valdžios represuotas. 

Bendradarbiavo dienraštyje „Rytas“, kituose katalikų leidiniuose. 1925 m. Telšiuose įsteigė „Žemaičių prietelį“, su S. Radišausku leido šaulių laikraštį „Telšių žinios“.

Šaltiniai 

Lietuvos teisininkai
Lietuvos leidėjai
Šaulių sąjungos nariai
689 m.

689 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.

Nuorodos 

689 m.
791 m.

791 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.

Pasaulyje

Įvykiai 

 Rugsėjo 14 d. – Alfonsas II (g. 759 m. - m. 842 m.), tapo Astūrijos karaliumi, valdė iki 842 m.

Mirtys 

Nedatuota

 Idris I, pirmasis Idrisidų dinastijos valdovas, valdęs nuo 788 m. iki 791 m. .

Nuorodos 

791 m.
1202 m.

1202 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.

Pasaulyje 
 Vyskupas Albertas gauna Popiežiaus Inocento III palaiminimą steigti Rygoje naują vienuolių Kalavijuočių ordiną - Kristaus karinė vienuolija, „kad atvestų į krikščionybę vietines tautas“.

Mirtys 
 Lapkričio 12 d. – Knutas VI, 1182-1202 m. Danijos karalius (g. 1162 m.).

Nuorodos 

1202 m.
1238 m.

1238 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

Pasaulyje

Mirtys 

Nedatuota

 Jonas I Megas Komninas, Komninų dinastijos trečiasis Trapezundo imperatorius, valdė 1235 – 1238 m..

Nuorodos 

1238 m.
1267 m.

1267 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

Lietuvoje

Įvykiai 

Nedatuoti
 Prasidėjo Švarno valdymas, kuris tęsėsi 1269 m.
 Kuršiai galutinai pavergti Livonijos ordino.
 1267 m. pabaiga: Voluinės kunigaikščio Vasilko, Haličo kunigaikščio Levo ir kunigaikščio vienuolio Vaišelgos susitikimas Vladimire (Voluinė). Svarstomas Lietuvos valdžios klausimas.

Mirtys 
 Balandžio 18 d. – Vaišelga, Lietuvos didysis kunigaikštis, vyriausias Mindaugo sūnus. Valdė 1264 – 1267 m (g. 1223 m.).

Nedatuota

 Gerdenis, Polocko ir Nalšios kunigaikštis 1264–1267 m..

Pasaulyje

Gimtadieniai 

Nedatuota

 Džotas di Bondonė, italų architektas, tapytojas ir skulptorius (m. 1337 m.).

Nuorodos 

1267 m.
Raimundas Dagys

Raimundas Dagys (1930 m. sausio 2 d. Kaune – 1996 m. vasario 26 d. Vilniuje) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Biografija 
1932 m. šeima persikėlė iš Kauno į Kurklius (Ukmergės apskritis), 1938 m. į Panemunėlį (Rokiškio apskritis), 1943 m. grįžo į Kurklius.

1936–1938 m. mokėsi Kurklių pradžios mokykloje, 1938–1942 m. Panemunėlio progimnazijoje, 1942–1943 m. Rokiškio gimnazijoje. 1945 m. Anykščių gimnazijoje baigė 4 klases. 1945–1949 m. mokėsi Kauno politechnikume, įgijo silpnų srovių techniko specialybę. 1949–1950 m. dirbo techniku Vilniaus 555-osios įmonės ypatingų konstrukcijų biure. 

1950–1954 m. Vilniaus pedagoginiame institute (VPI) studijavo matematiką, vėliau fiziką, įgijo fizikos mokytojo išsilavinimą. Studijuodamas aktyviai sportavo, 1953 m. tapo Lietuvos slidinėjimo čempionu. 1954–1958 m. VPI Teorinės fizikos katedros asistentas. 1961 m. apgynė kandidatinę disertaciją. 1961–1996 m. VPI dėstytojas, nuo 1964 m. docentas, nuo 1985 m. profesorius. Nuo 1966 m. dirbo ir Puslaidininkių fizikos institute, 1974–1989 m. direktoriaus pavaduotojas mokslo reikalams ir Kietojo kūno elektroninės struktūros laboratorijos vadovas, 1989–1992 m. laboratorijos vadovas, 1992–1996 m. instituto vyriausiasis mokslo darbuotojas. 1977 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras. 1987–1996 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas.  Skaitė paskaitas Vokietijos, Šveicarijos, Italijos, Austrijos, Švedijos mokslo centruose.

Mokslinė veikla 
Darbai – teorinės spektroskopijos, kietojo kūno elektronų sandaros (elektronų sistemų su neužpildytais apvalkalais daugiaelektronių koreliacijų), magnetinių ir retųjų žemių puslaidininkių tyrimai.

Bibliografija 
 Kristalų 3 d” jonų elektroninė struktūra ir spektrai, 1974 m., rusų k.
 Puslaidininkių elektroninė sandara ir optiniai spektrai, su kitais, 1987 m., rusų k.

Įvertinimas 
 1979 m. LSSR valstybinė premija
 1980 m. LTSR nusipelnęs mokslo veikėjas

Šaltiniai 

LTSR valstybinės premijos laureatai
Lietuvos mokslų akademijos nariai korespondentai
Lietuvos fizikai
1375 m.

1375 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

Lietuvoje

Gimtadieniai 

Nedatuota

 Vosylius Čartoriskis, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras didikas, kunigaikštis, valstybės ir karinis veikėjas (m. 1416 m.).

Pasaulyje

Mirtys 
 Liepos 27 d. – Benešas Veitmiliškis, Bohemijos kronikininkas, žinomas Benešo Veitmiliškio kronika, kurioje yra žinių ir iš tuometinės Lietuvos..

Nedatuota

 Džiovanis Bokačas, italų poetas, Renesanso humanistas (g. 1313 m.).

Nuorodos 

1375 m.
1410 m.

1410 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

Lietuvoje

Įvykiai 
 Vasario 15 d. – Vokietijos karalius Vaclovas IV Liuksemburgietis Lietuvos ir Ordino ginče Salyno sutarties pagrindu pripažino Žemaitiją Ordinui.
 Liepos 3 d. – Lenkijos ir Lietuvos kariuomenė, vedama Jogailos ir Vytauto, įžengė į Vokiečių ordino valdas
 Liepos 15 d. – Žalgirio mūšyje Lietuvos ir Lenkijos pajėgos sumušė Kryžiuočių ordiną.
 Liepos 17 d. – Lietuvos ir Lenkijos kariuomenės užėmė Olštyną (Alenšteiną).
 Liepos 18 d. – Lietuvos ir Lenkijos kariuomenės užėmė Morongą.
 Liepos 22 d. – Lietuvos ir Lenkijos kariuomenės užėmė Kristburgą (dab. Dzierzgoń).
 Liepos 23 d. – Lietuvos ir Lenkijos kariuomenės užėmė Štumą.
 Liepos 25 d. – Lietuvos ir Lenkijos kariuomenės pradėjo Marienburgo apgultį (tęsėsi iki rugsėjo 19 d.)

Pasaulyje

Mirtys 

 Kovo 14 d. –  Spinello Aretino, italų dailininkas (g. 1346 m.).
 Kovo 16 d. – Džonas Biufortas (John Beaufort), britų politikas (g. 1373 m.)
 Liepos 15 d. 
 Ulrichas fon Jungingenas, Vokiečių ordino karinis ir valstybės veikėjas, Vokiečių ordino didysis magistras (g. 1360 m.).
 Kuno fon Lichtenšteinas (Kuno von Lichtenstein), Vokiečių ordino didysis komtūras (g. 1360 m) 
 Frydrichas fon Valenrodė (Friedrich von Wallenrode), Vokiečių ordino komtūras ir didysis maršalas
 Rugsėjo 28 d. - Jonas Sokolas iš Lambergo, slovakų karvedys iš liuksemburgiečių dinastijos, Ketvirtosios lenkų vėliavos Žalgirio mūšyje vadas. 

Nedatuota

 Vladimiras Andrejevičius Drąsusis, Serpuchovo ir Borovsko kunigaikštis (g. 1353 m.).

Nuorodos 

1410 m.
Pranas Dailidė

Pranas Dailidė (1888 m. rugsėjo 29 d. Sintautai – 1965 m. rugsėjo 1 d. Sirakūzas, Niujorko valstija) – Lietuvos visuomenės veikėjas, diplomatas, žurnalistas, publicistas.

Biografija 
Brolis Bronius Edmundas Dailidė. 1911 m. baigė Sankt Peterburgo universiteto Fizikos ir matematikos fakultetą. Studijuodamas aktyviai dalyvavo studentų organizacijos veikloje. 1935 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakultetą.

Žurnalistinėje veikloje dalyvavo nuo 1908 m. 1918–1921 m. Lietuvos Tarybos, vėliau Lietuvos Respublikos atstovas Kaukazo valstybėms, rūpinosi grąžinti i Lietuvą karo pabėgėlius. 1921–1939 m. (su pertraukomis) dirbo Lietuvos užsienio reikalų ministerijoje, 1921 m. vadovavo Ypatingajam skyriui, kuris vykdė sutartį su Rusija. Už brošiūrą „Bažnyčios padėtis valstybėje“ (1925 m.) valdančioji LKDP jam pasiūlė pasitraukti iš tarnybos. 1925–1926 m. dirbo Lietuvos banke.

Nuo 1925 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos veikėjas, 1926 m. ir 1930 m. CK narys. 1926–1927 m. Seimo atstovas, pritarė Bažnyčios atskyrimui nuo valstybės. Per 1926 m. valstybės perversmą suimtas, netrukus paleistas. 1926 m. laikraščio „Lietuva“, 1927–1928 m. faktinis laikraščio „Lietuvos žinios“ redaktorius. 1935–1939 m. Lietuvių tautininkų sąjungos narys, 1934–1939 m. – Eltos direktorius. 1939–1940 m. Lietuvos nepaprastasis pasiuntinys ir įgaliotasis ministras Latvijai. 1940–1941 m. vertėsi advokato praktika.

1944 m. pasitraukė į Švediją, Stokholmo universitete dėstė slavų kalbas. 1947 m. persikėlė į JAV. Nuo 1951 m. Sirakūzo universitete dėstė rusų kalbą.

Lietuvių tremtinių draugijos veikėjas, 1947 m. pirmininkas, BALF veikėjas.  Bendradarbiavo JAV lietuvių leidiniuose „Sandara“, „Margutis“, „Draugas“, „Darbininkas“, „Vienybė“. 1947–1953 m. žurnale „Margutis“ paskelbė atsiminimų. Išspausdino daugiau kaip 3000 straipsnių Lietuvos spaudoje ir per 400 straipsnių JAV lietuvių laikraščiuose.  Parašė matematikos vadovėlių, parengė spaudai rinkinį „Lietuvos sutartys su svetimomis valstybėmis“, (2 t. 1930–1939 m.).

Šaltiniai 

Lietuvos diplomatai
Lietuvos ambasadoriai Latvijoje
Lietuvos žurnalistai
Lietuvos redaktoriai
Seimo atstovai
Gruzijos lietuviai
Italija Eurovizijoje

Italija Eurovizijos dainų konkurse dalyvavo 46 kartus. Italija yra viena iš Eurovizijos pradininkių ir yra laimėjusi 3 kartus. Debiutavo 1956 m. Paskiau ilgą laiką nedalyavo. Po 14 metų pertraukos šalis sugrįžo ir dalyvavo 2011 m. „Eurovizijoje“. Paskutinį kartą Italija konkurse laimėjo 2021 m., kai triumfavo grupė Måneskin su daina „Zitti e buoni“.

Istorija 
Italija yra viena iš Eurovizijos pradininkių. Konkurse debiutavo 1956 m. Konkursą laimėjo 1964 ir 1990 m. Nuo 1997 m. ilgą laiką buvo pasitraukusi.

Grįžimas į konkursą 
Per spaudos konferenciją kanalui Rai 2 direktorius Massimo Liofredi paskelbė, kad konkurso „X Factor“ laimėtojas galėtų atstovauti Italijai Eurovizijos dainų konkurse, o ne dalyvauti Sanremo muzikos festivalyje, kaip ir ankstesniais metais. 2010 m. gruodžio 2 d. „Eurovizijos“ dainų konkurso oficialiame tinklalapyje buvo paskelbta, kad Italija dalyvaus 2011 m. konkurse.

Italija ir „Didysis penketas“ (Big Five) 
Nuo 1998 m. keturios konkrečios šalys automatiškai patenka į „Eurovizijos“ finalą, nepriklausomai nuo užimamų vietų ankstesniais metais (Italija į konkursą grįžo 2011 m., taip tapdama penktąja tokia šalimi). Šios šalys gavo šį statusą, todėl, kad yra penkios didžiausios finansinės rėmėjos (be kurių rengti Eurovizijos konkurso būtų neįmanoma). Šios šalys yra Jungtinė Karalystė, Italija, Prancūzija ir Ispanija ir Vokietija. Dėl jų neliečiamumo statuso konkurse, šios šalys tapo žinomos kaip „Didžiuoju penketu“ („Big Five“).

Dalyvavimas 

PASTABA: Pirmojo konkurso 1956 m. rezultatai yra nežinomi, žinomas tik nugalėtojas. Oficialios Eurovizijos svetainės sąraše visos kitos dainos buvo užėmusios antrą vietą.

Balsavimų istorija 1975–2021 m.

Konkursų rengimas

Congratulations: 50 metų Eurovizijos dainų konkursui 
Apie šį konkursą skaitykite straipsnyje Congratulations (Eurovizija).

Šaltiniai

Nuorodos 
 Italijos Eurovizinis puslapis 

Šalys Eurovizijos dainų konkurse
Emilija Daktaravičienė

Emilija Kublickaitė-Daktaravičienė (1919 m. rugsėjo 27 d. Ruoniuose, Žeimelio valsčius, Biržų-Pasvalio apskritis – 2015 m. rugpjūčio 31 d. Kaune) – Lietuvos gydytoja oftalmologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija 
1926–1930 m. mokėsi Žeimelio pradžios mokykloje, 1931–1935 m. progimnazijoje, 1935–1940 m. Linkuvos gimnazijoje. 1940–1942 m. lankė gailestingųjų seserų kursus prie Kauno Raudonojo Kryžiaus ligoninės, 1943–1944 m. Kauno universiteto medicinos technikų kursus. 1944–1949 m. studijavo Kauno universiteto Medicinos fakultete.

1949–1950 m. Kauno universiteto Medicinos fakulteto Akių ligų katedros vyr. laborantė. 1951–1953 m. Kauno medicinos instituto (KMI) Akių ligų katedros ordinatorė. 1953–1956 m. Leningrado I. Mečnikovo medicinos instituto aspirantė, 1957 m. apgynė medicinos mokslų kandidatės disertaciją. 

1956–1958 m. KMI Akių ligų katedros asistentė, 1958–1988 m. katedros vedėja. 1963 m. suteiktas docentės laipsnis. 1963–1965 m. KMI doktorantė, 1967 m. apgynė habilituoto daktaro disertaciją. Nuo 1969 m. profesorė. 1970–2001 m. KMI (nuo 1998 m. KMU) Akių ligų klinikos Regos apsaugos (nuo 1992 m. Reabilitacinės regos) laboratorijos vedėja. 1977–1988 m. Akių ir ausų, nosies, gerklės ligų katedros vedėja. Nuo 2004 m. profesorė emeritė. 

Lietuvos aklųjų, Lietuvos oftalmologų, Pabaltijo oftalmologų, Lietuvos glaukomos draugijų, LASS garbės narė. Nuo 1992 m. Katalikiškojo Prano Daunio fondo tarybos narė. 

Palaidota Palangos kapinėse.

Mokslinė veikla 
Mokslinio darbo sritis – aklumo ir silpnaregystės priežastys Lietuvoje. 3 išradimų ir 22 racionalizacinių pasiūlymų bendraautorė.

Bibliografija 
 Akių ligų praktikos darbai (su kitais). – Kaunas: Kauno medicinos institutas, 1974. – 160 p.: iliustr.
 Akių ligų praktikos darbai: metodinė medžiaga studentų saviruošai (su kitais) – Kaunas: KMI, 1981. – 48 p.
 Akių ligų praktikos darbai: klinikinė dalis / E. Daktaravičienė, A. Valentinienė, I. Vaškelienė. – Vilnius, 1982. – 66 p.
 Glaukoma ir jos profilaktika / Emilija Daktaravičienė, Mūza Tornau. – Vilnius: Mokslas, 1982. – 65 p.
 Akies junginės mikrocirkuliacijos klinikiniai aspektai: monografija / Emilija Daktaravičienė, Irena Vaškelienė. – Vilnius: Mokslas, 1988. – 130 p.: iliustr. – ISBN 5-420-00174-8
 Akių ligos: vadovėlis / Emilija Daktaravičienė, Gražina Juodkaitė, Kęstutis Sukarevičius. – Vilnius: Mokslas, 1992. – 248 p.: iliustr. – ISBN 5-420-00329-5
 Kauno medicinos universiteto Akių ligų klinikos istorija / Emilija Daktaravičienė, Aldona Valentinienė. – Vilnius: Lietuvos aklųjų biblioteka, 2002. – 63 p.: iliustr. – ISBN 9986-99-587-6

Įvertinimas 
 1979 m. LSSR nusipelniusi mokslo veikėja
 1996 m. DLK Gedimino 4 laipsnio ordinas

Šaltiniai 

Nerega
Lietuvos oftalmologai
LSMU dėstytojai