joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Esvatinio karinės pajėgos

Svazilando karines pajėgas sudaro oro ir sausumos kariuomenės. Šalis neturi priėjimo prie jūros, tad ir jūrų laivyno karinėse pajėgose nėra. Pagrindinės šalies karinių pajėgų veiklos vyksta vietiniuose protestuose bei pasienio ruožuose. Šalies karinės pajėgos nė karto nedalyvavo jokiuose tarpvalstybiniuose konfliktuose.

Šalies karalius yra karinių pajėgų vadas ir pagrindinis gynybos ministerijos vadovas. Kasdienines ministerijos funkcijas karalius perleidžia šios institucijos pareigūnams.

Į šalies karines pajėgas priimami 18–30 m. gyventojai. Pajėgų aktyvą sudaro daugiau nei 3000 žmonių, o bendras tinkamą amžių pasiekusių gyventojų skaičius yra 344 038 (2010 m.). 2011 m. šalis skyrė 3 procentus savo BVP kariuomenės išlaidoms.

Šaltiniai 

Esvatinis
Ginkluotosios pajėgos pagal valstybes
Varnių koncentracijos stovykla

Varnių koncentracijos stovykla – įkalinimo įstaiga, veikusi 1927–1931 m. Varniuose.

Istorija 
Koncentracijos stovykla įkurta Krašto apsaugos ministro Antano Merkio iniciatyva anksčiau Žemaičių vyskupijai priklausiusiuose pastatuose, iškart po 1926 m. gruodžio 17 d. perversmo.  Į šią įkalinimo įstaigą karo komendantai siuntė politinės policijos ir apskričių viršininkų atrinktus asmenis, kurie buvo nubausti administracinėmis bausmėmis už politinę veiklą. Daugiausiai šių asmenų kalėjo 1927 m. po Tauragės pučo (iki 150).

Stovykla buvo uždaryta 1931 m. spalio mėn., iškilus ekonominiams sunkumams.

Kaliniai 
Stovykloje kalėjo:

 Kazimieras Ambrozaitis
 Konstantinas Bajerčius
 Boleslovas Baranauskas
 Viktoras Bergas
 Andrius Bulota
 Butkų Juzė
 Adolfas Damušis
 Andrius Domaševičius
 Mečislovas Gedvilas
 Jonas Januškis
 Petras Jočys
 Petras Karvelis
 Petras Kežinaitis
 Vladas Niunka
 Juozas Meškauskas
 Aleksandras Tornau

Šaltiniai

Literatūra 
 Varniai, Dimitravas, Pabradė: koncentracijos ir priverčiamojo darbo stovyklos Lietuvoje 1927–1940 m. / Modestas Kuodys. – Vilnius: Versus aureus, 2007. – 206 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-34-010-2

Varniai
Koncentracijos stovyklos
Rudolf Niemira

Rudolf Niemira (1886 m. gegužės 1 d. Švenčionyse, Rusijos imperija – 1952 m. rugpjūčio 6 d. Balochmyle, Škotija) – Lenkijos karininkas.

Biografija 

Gimė 1886 m. gegužės 1 d. Švenčionyse. 1917 m. spalį būdamas Rusijos imperijos kariuomenės kapitonu perėjo į naujai suformuotą lenkų pulką. Nuo 1919 m. kovo iki rugsėjo kovojo Lenkijos-Ukrainos kare. Nuo 1920 m. kovo kariavo Lenkijos-sovietų kare. 1922 m. kovo 3 d. tapo papulkininkiu. 1923 m. liepos 1 d. tapo pulkininku. Pasibaigus karui iki 1927 m. balandžio tarnavo Balstogėje. 1929 m. kovą perkeltas į Peremyšlį. 1935 m. lapkritį perkeltas į Gardiną. Vokiečiams užpuolus Lenkiją per Vengriją pasitraukė į Prancūziją, kur prisijungė prie lenkų karininkų būrio. 1940 m. dalyvavo Mūšyje dėl Prancūzijos. 1940 m. gegužės 3 d. tapo brigados generolu. 1940 m. liepą persikėlė į Škotiją. 1945 m. spalį išleistas į rezervą. Po demobilizacijos liko gyventi Škotijoje, kur ir mirė Balochmylije 1952 m. rugpjūčio 6 d., palaidotas Glazgo Šv. Petro kapinėse.

Literatūra 
 Ładysław Panufnik, Zarys historii wojennej 15-go Pułku Artylerii Polowej Wielkopolskiej, Warszawa 1929
 Maciej Szczurowski, Artyleria Polskich Sił Zbrojnych na Zachodzie w II wojnie światowej, Wydawnictwo Adam Marszałek, Toruń 2001, ISBN 83-7174-918-X

Lenkijos karininkai
Vingio parko liepų alėja

Vingio parko liepų alėja – Vilniaus miesto savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas Vingio parke. Mažalapių liepų alėja driekiasi tarp parko renginių estrados ir 7,5 ha plote įsikūrusio Vilniaus universiteto Botanikos sodo Vingio skyriaus.

Liepų alėja paskelbta saugoma 1996 m.

Alėja pasodinta buvusioje dvarvietėje. Joje 1857 m. Vilniaus karinio gubernatoriaus V. Nazimovo iniciatyva buvo įrengtas vasaros kurhauzas. Tuomet čia įveistas ir gana didelis parkas, o  dvarvietės šlaite pasodinta liepų alėja.

Duomenys 

 Liepų skaičius: 41
 Plotas: 0,94 ha

Šaltiniai

Nuorodos 

 Saugomų teritorijų valstybės kadastras  

Vilniaus saugomos teritorijos
Kardalapio garbenio augavietė

Kardalapio garbenio augavietė – botaninis gamtos paveldo objektas, esantis Vilniaus miesto pietvakariuose, Aukštuosiuose Paneriuose, apie 2 km į pietryčius nuo Panerių geležinkelio stoties. Kardalapio garbenio augavietės teritorija užima 8,54 ha kvadrato formos miškingą plotą, kuris driekiasi tarp Raistelių miško parko ir Juodšilių gatvės. Ši teritorija priklauso Panerių girininkijai (22 kv. 9, 25, 26 sklypai), patenka į Vokės senslėnio šlaitų geomorfologinio draustinio ribas.

Kardalapis garbenis Lietuvoje gana retas augalas, yra įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą. Tai 15-50
cm aukščio žolinis žydintis augalas, priklausantis gegužraibinių (Ochidaceae) šeimai. Siekiant išsaugoti šią rūšį, jo augavietė paskelbta saugoma Vilniaus miesto tarybos 1996 m. gegužės 29 d. sprendimu Nr. 129.

Duomenys 

 Saugoma rūšis: kardalapis garbenis (Cephalanthera longifolia)
 Augavietės plotas: 8,54 ha

Šaltiniai

Nuorodos 

Vilniaus saugomos teritorijos
Augalų rūšių, įrašytų į Raudonąją knygą, augavietė

Augalų rūšių, įrašytų į Raudonąją knygą, augavietė – botaninis gamtos paveldo objektas, esantis Vilniaus miesto šiaurinėje dalyje, Baltupiuose, tarp Geležinio Vilko gatvės (plento ) ir Cedrono tvenkinio.

Augavietės teritorija driekiasi  giliame miškingame Cedrono upelio slėnyje, ribojasi iš vakarų pusės su plentu, iš rytų – su tvenkiniu, Naujakiemio gatve, užimdama 4,15 ha plotą. Augalinę dangą sudaro plačialapių miškas su įvairiarūše žoline danga, pavieniai seni ąžuolai upelio pakrantėse ir šlaituose. Auga rūšys, įrašytos į Lietuvos raudonąją knygą (plačialapis begalis, dėmėtoji gegūnė, miškinė monažolė (pastaroji – objekto sukūrimo metu; nuo 2019 m. nebeįtraukta į Lietuvos raudonąją knygą)). Siekiant išsaugoti šias retas augalų rūšis, jų augavietė paskelbta saugoma Vilniaus miesto tarybos 1996 m. gegužės 29 d. sprendimu Nr. 129.

Duomenys 

 Saugomos rūšys: 
 plačialapis begalis (Laserpitium latifolium) –  salierinių (Apiaceae) šeimos daugiametis, 60–150 cm aukščio žolinis augalas (šaknys vartojamos vaistinei žaliavai)
 dėmėtoji gegūnė (Dactylorhiza maculata) – gegužraibinių (Orchidaceae) šeimos daugiametis, 15–50 cm aukščio žolinis augalas
 miškinė monažolė (Glyceria nemoralis) – miglinių (Poaceae) šeimos daugiametė žolė
 Augavietės plotas: 4,15 ha

Šaltiniai

Nuorodos 

Vilniaus saugomos teritorijos
Tommy Hilfiger

Thomas Jacob Hilfiger (g. 1954 m. kovo 24 d. Niujorke, Jungtinėse Valstijose) – amerikiečių mados dizaineris. 1985 m. įkūrė pasaulyje garsią mados kompaniją „Tommy Hilfiger Corporation“.

Biografija 
Tommy Hilfiger gimė Elmiros mieste Niujorko valstijoje, buvo antras vaikas iš devynių. Jo, kaip dizainerio, karjera prasidėjo, kai jis buvo dar vidurinėje mokykloje ir 1969 m. atidarė keletą parduotuvių pavadinimu „People’s Place“, turėdamas tik 150 dolerių. Be jokio išsimokslinimo Hilfiger pradėjo kurti drabužius įvairiems mėgstamiems butikams. 1979 m. persikėlė gyventi į Niujorką, kad galėtų sėkmingai siekti dizainerio karjeros. Jaunasis dizaineris buvo pastebėtas verslininko Mohan Murjani, kuris ieškojo pagalbininkų kuriant naują vyrų drabužių kolekciją. Jis tikėjo, kad Hilfiger turi potencialo ir įvairių naujų bei inovatyvių idėjų.

1985 m. buvo pristatyta pirmoji vardinė kolekcija; vėlesni jo darbai išlaikė panašų stilių ir savitus bruožus. Iš pradžių dizaineriui verslo pasaulis nebuvo palankus, jo pirmosios parduotuvės bankrutavo, o prekės ženklo produkcija nebuvo sėkminga. Hilfiger ir jo komandai prireikė kelerių metų, kol jų idėjos buvo pastebėtos; jų produkcija buvo galiausiai užsakyta keleto garsių universalinių parduotuvių. 1988 m. prekės ženklo prekių pardavimai pasiekė 25 mln. JAV dol., devinto dešimtmečio viduryje buvo pasiekta pusės milijardo riba, o dešimtmečio pabaigoje pasiektas ir vienas milijardas.

2010 m. amerikiečių kompanija „Phillips-Van Heusen“ nusipirko „Tommy Hilfiger“ prekės ženklą, sandorio vertė siekė 3 mlrd. JAV dol. „Tommy Hilfiger“ nors ir yra amerikiečių bendrovė, tačiau du trečdaliai jos veiklos yra vykdoma Europoje; „PVH“ tokiu sprendimu siekė dar labiau įsitvirtinti pasaulio rinkoje, kartu vykdant ir kitų kompanijai priklausančių prekės ženklų plėtrą. Hilfiger pasirašė ilgalaikę sutartį su naujais šeimininkais, išliko vienas svarbiausių asmenų kompanijoje, iki šiol dirba pagrindiniu kolekcijų dizaineriu.

Hilfiger su savo buvusia žmona Susie turi keturis vaikus: Alexandria, Richard (kuris yra reperis), Elizabeth bei Kathleen. 2008 m. vedė antrą kartą; su žmona Dee Ocleppo 2009 m. susilaukė sūnaus.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Dizaineriai
JAV asmenybės
Gariūnų sufozinis cirkas

Gariūnų sufozinis cirkas – Vilniaus miesto savivaldybės saugomas geomorfologinis gamtos paveldo objektas Gariūnuose, Neries slėnyje, miškingame šlaite tarp Gariūnų ir Titnago gatvių. 

Geologinis darinys –  sufozinis cirkas – susiformavęs šiaurės vakarinėje Panerių erozinio kalvyno kraštovaizdžio draustinio dalyje (beveik priešais yra sala Neries vagoje), užima 0,8 ha plotą. Objektas paskelbtas saugomu 1996 m.
Daubos apačioje išteka upeliukas.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Gariūnų sufozinis cirkas (vilniausgidas.lt) 

Vilniaus saugomos teritorijos
Liepa M. Daukšos kieme

Liepa Mikalojaus Daukšos kieme yra Vilniaus miesto savivaldybės saugomas išskirtinis medis, augantis Vilniuje, senamiestyje, Universiteto g. 7. Liepa žaliuoja M. Daukšos kieme prie Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto. Vietos studentų korporacijos Korp! Tilia pavadinimą, sakoma, įkvėpė ši liepa. 

M. Daukšos kiemas yra mėgstama Vilniaus universitete studijuojančių istorikų susibūrimo, švenčių rengimo vieta, nes pagrindiniai kiemo korpusai priklauso Istorijos fakultetui. Kiemo centre auga liepa, aplink kurią išdėstyti suoliukai. Be kitų renginių, fakulteto Alumni draugija į gimtosios M. Daukšos kiemelyje stūksančios liepos glėbį kviečia sugrįžti visų kartų Istorijos fakulteto auklėtinius.

Ant medžio kamieno įtaisyta nežinomo autoriaus išdrožta koplytėlė. Po jos dvišlaičiu stogeliu patalpinta figūrėlė – senovės karžygys su kardu. 

Tai mažalapė liepa (Tilia cordata Mill.), kuri botaniniu paveldo objektu paskelbta 1996 m. gegužės 29 d.

Šaltiniai

Nuorodos 

Vilniaus saugomos teritorijos
Lietuvos gamtos paveldo objektai
Medžių grupė Observatorijos kieme

Medžių grupė Observatorijos kieme – Vilniaus miesto savivaldybės saugoma senmedžių grupė, auganti Vilniuje, senamiestyje, Universiteto g. 3. Medžiai stūkso seniausiame Vilniaus universiteto architektūrinio ansamblio Observatorijos kieme.

Istorija 

Kiemas susiformavo XVI a., statant patalpas kolegijai, todėl akademijos laikais jis buvo vadinamas Kolegijos kiemu. Dabartinę formą įgavo XVII a. pradžioje. 2008 m. kieme įrengiant lietaus nuotekų sistemą ir raunant kieme augusius medžius atlikti archeologiniai žvalgymai. Iki tol šiame universiteto kieme buvo atlikti tik nedidelės apimties tyrinėjimai. Dėl keliamos grėsmės nupjauti trys paminkliniai klevai (į saugomų teritorijų kadastrą įrašyti 2009, o sunaikinti – 2008 m.).

Medžių grupė savivaldybės botaniniu gamtos paveldo objektu paskelbta 1996 m. gegužės 29 d.

Šaltiniai

Nuorodos 

Vilniaus saugomos teritorijos
Gren Lietuva

„Gren Lietuva“ – energetikos bendrovė, kurios pagrindinės veiklos kryptys yra šilumos tiekimo įmonių akcijų įsigijimas, investicijos į šilumos bei elektros gamybą ir perdavimą, įmonių konsultavimas. 

Žaliosios energetikos įmonė „Gren“ telkia dėmesį į tvarius, gamtą tausojančius energetikos sprendimus, naudodama atsinaujinančius ir vietinius išteklius. Didžiausias dėmesys skiriamas centralizuotam šilumos tiekimui, vietos bendruomenių poreikių tenkinimui ir komforto kūrimui kasdieniame gyvenime.

„Gren Lietuva“ priklauso privataus kapitalo investicijų bendrovei „Partners Group“.

Istorija 

1999 m. rugsėjo mėnesį Lietuvoje buvo įkurta UAB „Suomijos energija“, jai vadovavo Krister Castren.
 
2005 m. gegužės 5 d. „Suomijos energija“ pervadinama į UAB „Fortum Heat Lietuva“. Įmonės generaliniu direktoriumi paskiriamas Vitalijus Žuta.

2013 m. „Fortum Heat Lietuva“ Klaipėdoje pradėjo eksploatuoti pirmąją Baltijos šalyse „Fortum Klaipėda“ termofikacinę jėgainę, kūrenamą atliekomis ir biomase.

2021 m. liepos 5 d. „Fortum“ šilumos ir vėsinimo paslaugų verslo padalinys Baltijos šalyse, kurį įsigijo privataus kapitalo investicijų bendrovė „Partners Group“, savo veiklą tęsia kaip Šiaurės Europos žaliosios energetikos bendrovė „Gren“.

Struktūra 

UAB Gren Joniškis
 Įkurta – 2000 m.
 Joniškio, Gataučių ir Žagarės centralizuoto šilumos tiekimo tinklų operatorė
 Nuosavybė: 66,2 % UAB Gren Lietuva, 19,6 % Joniškio savivaldybė

UAB Gren Klaipėda
 Įkurta – 2007 m.
 Šilumos ir elektros energijos gamyba
 Nuosavybė: 95 % UAB Gren Lietuva,  5 % AB Klaipėdos Energija

UAB Gren Švenčionys
 Įkurta – 2001 m.
 Švenčionių, Švenčionėlių ir Pabradės centralizuoto šilumos tiekimo tinklų operatorė
 Nuosavybė: 50 % UAB Gren Lietuva, 50 % Švenčionių savivaldybė

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė (lietuvių k.)

Gren_Lietuva
Švenčionių rajonas (Baltarusijos TSR)

Švenčionių rajonas (, ) – administracinis vienetas, egzistavęs 1940 m. Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR teritorijoje, Vileikos srityje su centru Švenčionyse.

Istorija 

Rajonas įkurtas 1940 m. sausio 15 d. iš 1939 m. rugsėjo pabaigoje Tarybų Sąjungos okupuotos Vilniaus vaivadijos Švenčionių apskrities. 1940 m. lapkričio 25 d. vakariniai rajono valsčiai perduoti Lietuvai, o rytiniai 3 valsčiai (Lentupio valsčius, Mastėnų valsčius ir Rinkėnų valsčius) atiteko Baltarusijos TSR Pastovio rajonui.

Literatūra

 Г. Пашкова Энцыклапедыя гісторыі Беларусі ў 6 тамах. – Менск: «Беларуская энцыклапедыя» імя Петруся Броўкі, 2001. – Т. 6 Кніга 2. – С. 592. – ISBN 985-11-0214-8

Švenčionys
Buvę Baltarusijos rajonai
Burger King

„Burger King“ – amerikiečių greito maisto restoranų tinklas, įkurtas 1954 m. Floridoje. Tai yra antras didžiausias mėsainiais prekiaujantis restoranų tinklas pasaulyje, pagal vietų skaičių nusileisdamas tik konkurentui „McDonald's“. 2013 m. pab. veiklą vykdė 97 šalyse visame pasaulyje, turėjo 13,7 tūkst. restoranų.

Istorija 
Kompanijos pradžia gali būti laikomi 1953 metai, kai buvo įkurtas restoranų tinklas pavadinimu „Insta-Burger King“ ir veikęs Džeksonvilyje, Floridoje. Netrukus kompanija susidūrė su finansiniais keblumais ir 1954 m. buvo nupirkta dviejų verslininkų David Edgerton ir James McLamore, kurie tinklą pertvarkė ir kiek vėliau pervadino į „Burger King“.

Produkcija 
Užkandinėse yra pardavinėjamas greitas maistas mažomis kainomis. Pagrindinę produkcijos dalį „Burger King“ restoranuose sudaro įvairūs mėsainiai, vištienos patiekalai, gruzdintos bulvytės, gaivieji gėrimai, sumuštiniai, salotos bei desertai; taip pat yra ir pusryčių meniu.

Restoranų tinklas ir pardavimai 
Restoranų tinklas per savo gyvavimo laikotarpį priklausė įvairioms kompanijoms: „Pillsbury Company“ (tinklą įsigijo 1967 m.), „Grand Metropolitan PLC“ (1988 m.) bei įmonėms „Texas Pacific Group“, „Bain Capital“ ir „Goldman Sachs Capital Partners“ (2002 m.). 2010 m. „Burger King“ buvo nupirktas kompanijos „3G Capital“, sandorio vertė – 3,26 mlrd. JAV dol. Naujieji restoranų šeimininkai siekė pertvarkyti kompaniją, padidinti pardavimus ir sumažinti atotrūkį tarp „Burger King“ ir rinkos konkurentų, daugiausiai „McDonald’s“.

2013 m. pab. „Burger King“ turėjo 13 667-ių restoranų tinklą, iš kurių tik 52 buvo valdomi pačios kompanijos; visų kitų restoranų veikla buvo grindžiama franšizės būdu. Daugiausiai restoranų kompanija turėjo šiose šalyse: Jungtinėse Valstijose (7436 restoranai), Vokietijoje (692), Ispanijoje (561), Turkijoje (553), Meksikoje (449), Jungtinėje Karalystėje (484) bei Australijoje (371).

Šaltiniai

Nuorodos 

 Oficiali svetainė

Restoranų tinklai
JAV įmonės
Povilas Bakšys

Povilas Bakšys (1901 m. spalio 21 d. Skominuose, Rusijos imperija – 1973 m. liepos 2 d. Vievyje, Lietuvos TSR) – kunigas, 1962-1969 m. Panevėžio vyskupijos vyskupas ir 1962-1973 m. Kaišiadorių vyskupijos administratorius.

Biografija 

Gimė 1901 m. spalio 21 d. Skominuose, Petro ir Julijos Sudeikytės šeimoje. Baigęs Ukmergės gimnaziją 1924-1930 m. mokėsi Kauno kunigų seminarijoje. Į kunigus įšventintas 1930 metais. 1930-1931 m. dirbo Giedraičiuose, 1931-1934 m. Dubingiuose, 1934 m. Želvoje, 1934-1936 m. Kaišiadoryse, 1936-1938 m. Nemajūnuose, 1938-1950 m. Dauguose, 1950-1959 m. Kauno vyskupijos kurijos kancleris Kaišiadoryse, 1959-1962 m. Kaišiadorių vyskupijos kancleris Vievyje. 

1962 -1969 m. buvo Panevėžio vyskupijos valdytojas. 1963-1965 m. dalyvavo II Vatikano susirinkime. 1965 m. popiežius Paulius VI jį pakėlė monsinjoru. Mirė 1973 m. liepos 2 d., palaidotas Vievio kapinėse.

Šaltiniai

Lietuvos vyskupai
Lietuvos kunigai
Kultūros paveldo departamentas

Kultūros paveldo departamentas prie Kultūros ministerijos – Lietuvos nekilnojamojo kultūros paveldo ir kilnojamųjų kultūros vertybių apsaugos institucija, kuri prižiūri ir tvarko kultūros vertybes, veda kultūros paveldo apskaitą, pristato kultūros paveldą visuomenei.

Istorija 
1990 m. įsteigta Lietuvos Respublikos kultūros paveldo inspekcija, atsakinga už kultūros paveldo išsaugojimą, ir įkurtas paminklotvarkos departamentas. 1994 m. priėmus Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių apsaugos įstatymą, Lietuvos Respublikos kultūros paveldo inspekcija ir Paminklotvarkos departamentas buvo reorganizuoti ir įsteigtas Kultūros vertybių apsaugos departamentas, o tuo metu veikiusios Kultūros paveldo inspekcijos apygardos reorganizuotos į Kultūros paveldo departamento teritorinius padalinus. 2005 m. institucija pervadinta į Kultūros paveldo departamentą.

Skyriai 
Departamentą sudaro šie skyriai:
 Apskaitos ir paveldotvarkos planavimo
 Kontrolės (Išvežamų į užsienį kultūros vertybių poskyris)
 Registro tvarkymo, viešųjų ryšių ir edukacijos
 Juridinis (Personalo administravimo ir dokumentų poskyriai)
 Buhalterinės apskaitos ir atskaitomybės
 Administracinis.

Departamentui taip pat priklauso 10 teritorinių padalinių, kurie įsikūrę visose Lietuvos apskrityse.

Nuorodos 
 Oficiali svetainė 

Lietuvos paveldas
Lietuvos Respublikos kultūros ministerija
Edita Tamošiūnaitė

Edita Tamošiūnaitė (1976 m. vasario 28 d. Jauniūnuose) – mokytoja, politikė, nuo 2013 m. LR švietimo ir mokslo ministerijos viceministrė.

Biografija 

Gimė 1976 m. vasario 28 d. Jauniūnuose. 1998 m. baigė Vilniaus universiteto Filologijos fakultetą ir įgijo lietuvių filologijos bakalauro kvalifikaciją. 2004 m. Vilniaus pedagoginio universiteto Pedagogikos ir psichologijos fakultete įgijo edukologijos (švietimo vadybos) magistro laipsnį. 2011 m. baigė Mykolo Romerio universiteto Viešojo administravimo fakultetą ir įgijo viešojo administravimo magistro laipsnį. Nuo 1998 m. iki 2001 m. dirbo lietuvių kalbos mokytoja Vilniaus r. Maišiagalos vidurinėje mokykloje. Nuo 2002 m. iki 2007 m. – Vilniaus r. Rudaminos Ferdinando Ruščico gimnazijos direktorė. Nuo 2007 m. iki 2009 m. dirbo Vilniaus miesto savivaldybės administracijos Kultūros ir ugdymo departamento direktoriaus pavaduotoja. Nuo 2009 m. iki 2011 m. vadovavo Vilniaus miesto savivaldybės administracijos Kultūros, sporto ir turizmo departamento Kūno kultūros ir sporto skyriui. Nuo 2011 m. iki 2013 m. dirbo Vilniaus miesto savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotoja. Nuo 2013 m. sausio 11 d. paskirta švietimo ir mokslo viceministre.

Šaltiniai

Lietuvos švietimo ir mokslo viceministrai
Lincoln Red Imps FC

Lincoln Red Imps FC – pusiau profesionalus futbolo klubas iš Gibraltaro. Žaidžia Gibraltaro nacionalinėje lygoje.

Istorija 
Klubas įkurtas 1976 m. Lincoln Red Imps FC yra daugkartinis šalies čempionas.

2014 m. pirmą kartą Gibraltaro istorijoje šalies klubas žaidė UEFA turnyre – UEFA čempionų lygos pirmame atrankos etape šis klubas žaidė su Farerų HB Tórshavn klubu ir pralaimėjo bendru rezultatu 3-6.

2015–2016 m. sezone klubas 22 kartą istorijoje tapo šalies čempionu. 2016–2017 m. jie  liko antri po Europa FC komandos.

Pasiekimai 

Premier Division: 27
 1984–85, 1988–89, 1989–90, 1990–91, 1991–92, 1992–93, 1993–94, 2000–01, 2002–03, 2003–04, 2004–05, 2005–06, 2006–07, 2007–08, 2008–09, 2009–10, 2010–11, 2011–12, 2012–13, 2013–14, 2014–15, 2015–16, 2017–18 , 2018–19, 2020–21
Rock Cup: 19
 1985–86, 1988–89, 1989–90, 1992–93, 1993–94, 2001–02, 2003–04, 2004–05, 2005–06, 2006–07, 2007–08, 2008–09, 2009–10, 2010–11, 2013–14, 2014–15, 2015–16, 2020–21, 2021–22

Gibraltar League Senior Cup: 18
 1986–87, 1987–88, 1988–89, 1989–90, 1990–91, 1991–92, 1992–93, 1999–00, 2001–02, 2002–03, 2003–04, 2004–05, 2005–06, 2006–07, 2007–08, 2010–11, 2011–12, 2013–14

Pepe Reyes Cup
 2001, 2002, 2004, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2014, 2015, 2017

Apranga 
Sportinės aprangos pokyčiai
 Namuose žaidžia raudona juoda balta apranga.

Sezonai

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 Facebook paskyra
 Twitter paskyra
 SOCCERWAY
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 gibraltarfa.com
 Globalsportsarchive

Gibraltaro futbolo klubai
Gibraltaro sportas
2014 m. Kinijos Grand Prix

2014 m. Kinijos Grand Prix – 4-iosios Formulės 1 2014 m. sezono lenktynės. Jos vyko balandžio 18-20 dienomis Shanghai trasoje. Tai buvo vienuoliktos Kinijos GP lenktynės.

Lenktynėse vietoj planuotų 56 ratų buvo nuvažiuoti 54, kai finišo vėliava per klaidą buvo parodyta anksčiau. Finalinėms vietoms tai neturėjo įtakos.

Kvalifikacija 

Pastabos
  – Pastor Maldonado nepasiekė kvalifikacijos 107 % laiko, bet teisėjai vėliau jam suteikė teisę dalyvauti lenktynėse.

Lenktynės

Čempionato įskaitos 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

 Rodomos tik pirmos 5 įskaitų vietos.

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2014 sporte
Kinijos sportas
2014 m. Ispanijos Grand Prix

2014 m. Ispanijos Grand Prix – 5-tasis 2014 m. Formulės 1 sezono etapas. Jis vyko gegužės 9-11 dienomis Katalonijos trasoje.

Kvalifikacija 

Pastabos
 – Sebastian Vettel gavo 5 starto pozicijų baudą dėl pavarų dėžės gedimo.
 – Jean-Éric Vergne gavo 10 starto vietų baudą už nesaugų išvažiavimą techninio aptarnavimo zonoje treniruočių metu.
 – Pastor Maldonado nepasiekė kvalifikacijos 107 % laiko, bet teisėjai vėliau jam suteikė teisę dalyvauti lenktynėse.

Lenktynės

Čempionato įskaitos 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

 Rodomos tik pirmos 5 įskaitų vietos.

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2014 sporte
Rita Tamašunienė

Rita Tamašunienė (g. 1973 m. rugsėjo 27 d. Maišiagaloje, Lietuvos TSR) – mokytoja, politikė.

Biografija 

1993 m. dirbo Kultūrinės veiklos centre prie Kultūros ir mokslo ministerijos meno vadove. 1994 m. baigė Vilniaus konservatoriją ir įgijo etninės kultūros pedagogės specialybę. 1994 m. Karvio pagrindinės mokyklos mokytoja. 

Nuo 1998 m. – Lietuvos lenkų sąjungos narė. 2002 m. baigė Vilniaus pedagoginio universiteto Pedagogikos ir psichologijos fakultetą ir įgijo edukologijos bakalauro kvalifikacinį laipsnį, 2003 m. šiame universitete baigė vokiečių filologiją. 2004 m. Pikeliškių pagrindinės mokyklos direktorė. 

2006 m. Mykolo Romerio universitete įgijo viešojo administravimo magistro kvalifikacinį laipsnį. 2006 m. Vilniaus rajono savivaldybės administracijos Kultūros, sporto ir turizmo skyriaus vedėjo pavaduotoja. 2007–2012 m. Vilniaus rajono savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotoja. Nuo 2007 m. Vilniaus rajono vietos veiklos grupės narė, nuo 2009 m. – šios grupės valdybos narė. Nuo 2008 m. Lietuvos lenkų rinkimų akcijos narė, vyriausiosios tarybos narė. 

Nuo 2012 m. Lietuvos Respublikos Seimo narė, o 2019–2020 m. – vidaus reikalų ministrė.

Šaltiniai

|-

Lietuvos lenkų politinių organizacijų veikėjai
Seimo nariai
Ikarus 260

Ikarus 260 – Vengrijos gamyklos „Ikarus“ 1971–2002 m. gamintas autobusų modelis. Tai populiariausias visų laikų „Ikarus“ modelis, pritaikytas miesto ir priemiesčio maršrutams. Per 31 metus jų išleista 30 skirtingų modifikacijų. Ikarus 260 buvo vienas plačiausiai TSRS naudotų miesto autobuso modelių, Lietuvos gatvėse jie dar važinėjo apytiksliai iki 2010 m. TSRS jie tradiciškai buvo dažomi geltona ar oranžine spalva. Taip pat važinėjo daugelyje kitų „Rytų bloko“ šalių ir jų sąjungininkių: Vengrijoje, Lenkijoje, VDR, Čekoslovakijoje, Šiaurės Korėjoje, Kuboje ir kt. Dabar Ikarus 260 dar galima išvysti Rusijos, Baltarusijos, Ukrainos, Kaukazo, Vidurinės Azijos šalių gatvėse.

Įprastos modifikacijos Ikarus 260 yra 3 durų (jos „širmos“ tipo, sudarytos iš 4 dalių), 11 m ilgio, 2,5 m pločio, 5,4 m bazinio aukščio, sveria 9 t (pilnoje pakrovoje – 16 t). Autobusą varo dyzelinis variklis Raba-D2156НМ6U, 6 cilindrų, 192 AG, 100 km sunaudojantis 28,5 l degalų. Standartinė talpa – 22 sėdimos vietos. Gali išvystyti maksimalų 63 km/h greitį.

Taip pat gamintos dvidurės modifikacijos, skirtos priemiesčio maršrutams (durys „širmos“ arba „vartų“ tipo).

Autobusai
Ikarus 280

Ikarus 280 – Vengrijos gamyklos „Ikarus“ 1973–2002 m. gamintas prailgintų autobusų modelis. Per 30 gamybos metų išleista apie 50 skirtingų modifikacijų. Ikarus 280 buvo vienas plačiausiai TSRS naudotų miesto autobuso modelių, Lietuvos gatvėse jie dar važinėjo apytiksliai iki 2005 m. TSRS jie tradiciškai buvo dažomi geltona ar oranžine spalva. Taip pat važinėjo daugelyje kitų „Rytų bloko“ šalių ir jų sąjungininkių: Vengrijoje, Lenkijoje, VDR, Čekoslovakijoje, Bulgarijoje, Kuboje ir kt. Tarp 1974 ir 1991 m. TSRS pasiekė 31 874 šio modelio autobusai. Dabar Ikarus 260 dar galima išvysti Rusijos, Baltarusijos, Ukrainos gatvėse, nors jie bebaigiami nurašyti. Vengrijoje jų gamyba nutraukta 1993 m., tačiau Rusijoje jie dar gaminti nuo 1994 iki 2002 m. (modelis 280.33).

Įprastos modifikacijos Ikarus 280 yra 4 durų (pradžioje gamintos „širmos“ tipo, sudarytos iš 4 dalių, vėliau – „vartų“ tipo, sudarytos iš 2 dalių), 16,5 m ilgio, 2,5 m pločio, 5,4 m bazinio aukščio, sveria 12,58 t. Autobusą varo dyzelinis variklis Raba-MAN D 2356, 6 cilindrų, 141–184 kW pajėgumo. Standartinė talpa – 37 sėdimos vietos. Gali išvystyti maksimalų ~60 km/h greitį.

Ikarus 280 modifikacija 280.03 buvo dvidurė, skirta priemiesčio maršrutams (vienos durys prieš jungtį, kitos už). Maskvoje gamintas modelis 280.33C pasižymėjo šalimais įtaisytomis pirmomis ir antromis durimis. Nuo 1975 iki 1989 m. Ikarus 280 pagrindu gaminti troleibusai Ikarus 280T, dažniausiai varomi vengriškais varikliais Ganz.

Išnašos 

Autobusai
Ikarus 256

Ikarus 256 – Vengrijos gamyklos „Ikarus“ 1977–2002 m. gamintas tarpmiestinių autobusų modelis. Per gaminimo laikotarpį išleistos 6 modifikacijos. Plačiai naudoti TSRS šalyse (tradiciškai dažyti vyšnine spalva), Rytų Europoje. Maždaug iki 2010 m. dar vietomis važinėjo Lietuvoje.

Įprastos modifikacijos Ikarus 256 yra 2 durų („vartų“ tipo, sudarytos iš 1 dalies), 10,99 m ilgio, 2,5 m pločio, 5,33 m bazinio aukščio, sveria 10,4 t (pilnoje apkrovoje – 15,5 t). Autobusą varo dyzelinis variklis RABA D10 UTSLL-155,P6 ТД, 6 cilindrų, 250 AG, 10,35 darbinio tūrio. Standartinė talpa – 45+1+1 sėdimos vietos. Gali išvystyti maksimalų ~120 km/h greitį.

Ikarus 256 išoriškai mažai tesiskiria nuo Ikarus 250, yra 1 m trumpesnis ir 10 cm žemesnis. Taip pat išsiskiria diskiniais ratais ir patogiau įrengtu salonu – priešingai nei Ikarus 250, šiame modelyje ir galinės durys atidaromos automatiškai, sumažintas sėdimų vietų skaičius, bet padidintas jų patogumas, erdvumas, įrengtas geresnis apšvietimas, vėdinimas.

Autobusai
Ikarus 263

Ikarus 263 – Vengrijos gamyklos „Ikarus“ 1985–1998 m. gamintas miesto ir priemiesčio autobusų modelis. Per gaminimo laikotarpį išleistos 4 modifikacijos. Daugiausia naudoti Rytų Europoje (Vengrijoje, VDR), nuo 1989 m. pasiekė TSRS.

Įprastos modifikacijos Ikarus 253 yra 2 arba 3 durų („vartų“ tipo arba „širmos“ tipo), 11,94 m ilgio, 2,5 m pločio, 5,84 m bazinio aukščio, sveria 8,7 t (pilnoje apkrovoje – 18,7 t). Autobusą varo dyzelinis variklis RÁBA-M.A.N. D2156 HM6U, 6 cilindrų, 220–258 AG, 10,35 cm³ darbinio tūrio, 100 km sunaudoja 28,5 l kuro. Standartinė talpa – 20–24 sėdimos vietos. Gali išvystyti maksimalų ~107-122 km/h greitį.

Ikarus 263 yra patobulintas Ikarus 260 variantas – metru ilgesnis, su papildomu langu, variklis perkeltas tarp ašių, sumažintas sėdimų vietų skaičius.

Autobusai
LIFE

LIFE – tarptautinis teatrų festivalis, vykęs Vilniuje 1993, 1995, 1996, 1997, 1999 ir 2000 m. Festivaliui iki 1998 m. vadovavo Rūta Vanagaitė. Nuo 1998 m. ją pakeitė Tauras Čižas.

Istorija 

Po 1991 m. vasarą įvykusių sėkmingų Jaunimo teatro gastrolių JAV su Eimunto Nekrošiaus spektakliais „Kvadratas“ ir „Dėdė Vania“, Jaunimo teatro vadovė Rūta Vanagaitė paskelbė savajame teatre „šimto dienų moratoriumą“. Teatras buvo uždarytas žiūrovams, vyko intensyvios naujųjų spektaklių repeticijos. Iš teatro repertuaro išbraukta daug spektaklių, daugiausia režisuotų Dalios Tamulevičiūtės. „Moratoriumas“ buvo paskelbtas rugsėjo mėnesį, o spalį buvo įkurtas festivalis LIFE. Iš pradžių festivalį ketinta pavadinti „LiTeF“ pagal Jugoslavijos teatrų festivalį „BiTeF“, bet vėliau apsistota ties LIFE. Pasirengimas pirmajam festivaliui, trukęs dvejus metus, Lietuvoje inicijavo naujoves – savanorystę bei rėmimą. 

Iki 1998 m. festivalis buvo orientuotas į tradicinio ir iškiliausio pasaulio teatro pristatymą, o 1998 m. žiūrovams buvo pateikta netradicinė, cirko ir akrobatikos elementų pilna programa, orientuota į platesnę publiką. Tais metais festivalis patyrė didelių nuostolių, o festivalio direktorė R. Vanagaitė, pareiškusi, kad Lietuvos publika nėra pakankamai supratinga ir išsilavinusi, pasitraukė iš savo pareigų, palikdama vadovavimą T. Čižui.

Penktasis LIFE festivalis, Tūkstantmečio minėjimo iškilmių proga pervadintas į „Vilnius 2000 – Skriejantis Žmogus“.

Šaltiniai 

Lietuvos festivaliai
Lietuvos teatras
Taavi Rõivas

Taavi Ryjevas (; g. 1979 m. rugsėjo 26 d. Taline) – Estijos politikas. 2014–2016 m. – Estijos ministras pirmininkas.

Prieš tapdamas ministru pirmininku, Rõivas buvo Estijos Socialinių reikalų ministras (2012–2014 m.). 2014 m. kovo 14 d. Estijos prezidento Tomo Henriko Ilveso buvo įvardintas kandidatu tapti Estijos ministru pirmininku ir pradėjo vadovauti naujos vyriausybės suformavimo deryboms tarp Reformų ir socialdemokratų partijų. Koalicijos sutartis buvo pasirašyta 2014 m. kovo 20 d., o 2014 m. kovo 24 d. Estijos parlamentas patvirtino vyriausybės sudėtį. Jo vadovaujamas ministrų kabinetas pradėjo darbą 2014 m. kovo 26 d. Rõivas yra jauniausias vyriausybės vadovas Europos Sąjungoje.

|-

Estijos ministrai pirmininkai
Glitiškių žudynės

Glitiškių žudynės – masinės civilių lenkų tautybės gyventojų žudynės, kurias 1944 m. birželio 20 d. Glitiškių kaime įvykdė 258-ojo lietuvių savisaugos policijos bataliono policininkai. Buvo nužudyti mažiausiai 27 civiliai, tarp jų 12 moterų ir 11 vaikų.

Istorija

1944 m. birželio 19-20 d. Paberžėje dislokuoto naujai suformuoto 258 lietuvių savisaugos policijos bataliono kuopos vadas Polekauskas sužinojo apie tai, kad Glitiškių dvare yra apsistoję Armijos Krajovos kariai. Žvalgybai jis į Glitiškes nusiuntė 8 policininkus. Susidūrime su pasaloje buvusiais Armijos krajovos 5-osios brigados kariais, kuriems vadovavo leitenantas Wiktor Wiącki, 4 policininkai žuvo, kitiems pavyko pasitraukti. Iš keturių žuvusiųjų 2 buvo sužeisti ir nužudyti vėliau.. Pasak Lietuvos laisvės armijos biuletenio visi keturi žuvę policininkai buvo susirėmimo metu sužeisti ir vėliau nužudyti subadant durtuvais. Lenkijos Nacionalinės Atminties instituto tyrinėtojo nuomone visi lietuvių policininkai žuvo susišaudymo metu.

Netrukus su 50 vyrų į Glitiškes atvyko savisaugos kuopos vadas Polekauskas. Čia jie rado žuvusiuosius. Lenkų partizanų dvare jau nebebuvo. Pasak nacių šaltinių lenkai buvo pastebėti besimaudantys ir skubiai atsitraukė.

Lietuvių policija įtarė, kad dvaro darbinikai perspėjo Armiją Krajovą apie čia vykstančius policininkus, taip pat nurodė lenkų partizanams, kur slepiasi sužeistieji. Jie surinko visus dvaro darbininkus, juos ištardė ir sušaudė. Władysław Klukowski buvo pasigailėta, nes jis suteikė reikalingos informacijos lietuvių kalba. Tą pačią dieną buvo nužudytas ir nacių paskirtas Glitiškių dvaro administratorius Vladislovas Komaras, žinomas Armijos Krajovos rėmėjas. Jis nužudytas surengus pasalą prie Paberžės, šiam grįžtant iš Glitiškių žudynių vietos. Po kelių dienų per ekshumaciją rasti 39 žmonių palaikai.

Už Vladislovo Komaro, kuris buvo vokiečių žemės valdymo bendrovės Landbewirtschaftungsgesellschaft Ostland atstovas, nužudymą vokiečių valdžia suėmė 11 lietuvių policininkų ir leitenantą Petrą Polekauską. Jie buvo teisiami SS teismo. P.Polekauskas nuteistas mirtimi, keli kiti gavo sunkiųjų darbų kalėjimo bausmes, keli išteisinti. P.Polekauskui mirties bausmė nebuvo įvykdyta, po karo jis atsidūrė JAV, kur mirė 1965 m.

Po įvykių Glitiškėse Armijos Krajovos 5 brigada 1944 m. birželio 23 d. surengė vadinamąją keršto akciją Dubingiuose ir jų apylinkėse, kur Dubingių žudynių metu buvo nužudyti 27 lietuvių tautybės gyventojai.

Žuvusiųjų skaičius 

Tiek vokiečių, tiek lenkų šaltiniuose iškart po įvykių minimi 27 žuvusieji, įskaitant Vladislovą Komarą. Aleksander Krzyżanowski mini, kad buvo nužudyti penki vaikai, jaunesni nei 8 metai ir 12 moterų. Po kelių dienų nužudytieji buvo ekshumuoti ir perlaidoti netoliese kelio į Paberžę. Tuo metu sudarytame Irena Sławińska žuvusiųjų sąraše yra 39 įrašai, tačiau vėlesni tyrinėtojai nustatė, kad vienas asmuo ten buvo įtrauktas du kartus skirtingomis pavardėmis, taigi užfiksuoti 38 asmenys. Vaikų ir moterų skaičius Krzyżanowski ir Sławińska sąrašuose sutapo.

Nuorodos

Lietuvos istorija (1940-1945 m.)
Žudynės Lietuvoje
Uoksinė pušis

Uoksinė pušis – drevėta pušis Anykščių šilelyje, Anykščių girininkijos (3 kv., 6 skl.) teritorijoje šalia Šventosios upės gamtinio-rekreacinio tako (miške, apie 250 m nuo pakrantės), pusiaukelėje tarp Anykščių ir Puntuko akmens. Uoksinė pušis paskelbta saugomu Anykščių rajono savivaldybės botaniniu gamtos paveldo objektu 2003 m. spalio 30 d. 

Pušies kamiene matyti virš dvidešimties uoksų. Šalia įrengtame informaciniame stende rašoma apie tokių medžių naudą gyvajai gamtai – juose apsigyvena įvairūs paukščiai, šikšnosparniai, pelės.

Duomenys 

 Medžio rūšis: paprastoji pušis (Pinus sylvestris L.)
 Aukštis: 24 m
 Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje: 2,28 m

Nuorodos 

 Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
 Anykščių rajone saugomi medžiai

Anykščių rajono paveldas
2019 m. pasaulio krepšinio čempionatas

2019 m. pasaulio krepšinio čempionatas – 18-tas pasaulio krepšinio čempionatas, kuris vyko 2019 m. Šis čempionatas žymėjo naują Pasaulio krepšinio čempionatų erą – pirmą kartą nuo 1967 m. šios varžybos nesidubliuoja su FIFA pasaulio čempionatu, taip pat komandų skaičius padidintas iki 32. Čempionatas taip pat bus atranka į 2020 m. olimpiadą.

Pirmą kartą pasaulio čempionate dalyvavo Čekija ir Juodkalnija. Tuo tarpu Brazilija ir JAV vienintelės, nepraleidusios nei vieno krepšinio pasaulio čempionato.

Miesto rinkimai 
Savo kandidatūras rengti čempionatą buvo pateikusios šios šalys – Filipinai, Rusija, jungtinė Vokietijos ir Prancūzijos paraiška, jungtinė Lietuvos, Latvijos, Estijos ir Suomijos paraiška, Puerto Rikas, Venesuela, Brazilija.  

2015 m. kovo 16 d. buvo patvirtinta, kad šis čempionatas vyks Azijoje – Filipinai ir Kinija liko vienintelės kandidatės. Galutinis sprendimas bus priimtas 2015 m. rugpjūčio 7 d.

2015 m. rugpjūčio 7 d. Tokijuje, Japonijoje įvyko FIBA komisijos narių balsavimas. 14 narių balsavo už tai, kad čempionatas vyktų Kinijoje, 7 nariai – kad Filipinuose. Tokiu būdu nuspręsta, kad 2019 m. pasaulio krepšinio čempionatą rengs Kinija.

Atranka

Čempionato arenos

I lygmuo

A grupė 
Arena: Vukesongo uždarasis stadionas, Pekinas

B grupė 
Arena: Uhano sporto centras, Uhanas

C grupė 
Arena: Guangdžou gimnazija, Guangdžou

D grupė 
Arena: Fošano tarptautinis sporto ir kultūros centras, Fošanas

E grupė 
Arena: Šanchajaus Oriental sporto centras, Šanchajus

F grupė 
Arena: Nankino olimpinis jaunimo sporto parkas, Nankinas

G grupė 
Arena: Šendženo įlankos sporto centras, Šendženas

H grupė 
Arena: Donguano sporto centras, Donguanas

II lygmuo

I grupė 
Arena: Fošanas

J grupė 
Arena: Uhanas

K grupė 
Arena: Šendženas

L grupė 
Arena: Nandzingas

Dėl 17–32 vietų

M grupė 
Arena: Gvangdžou

N grupė 
Arena: Pekinas

O grupė 
Arena: Donguanas

P grupė 
Arena: Šanchajus

Atkrintamosios varžybos

Dėl medalių

Dėl 5–8 vietų

Apdovanojimai

Statistika

Geriausi invidualūs rodikliai

Geriausi komandiniai rodikliai

Geriausi žaidėjų pasirodymai vienose rungtynėse

Geriausi komandų pasiodymai vienose rungtynėse

Šaltiniai 

Pasaulio krepšinio čempionatai
2019 sporte
Heddy Lester

Heddy Lester (tikrasis vardas – Heddy Affolter; g. 1950 m. birželio 18 d. Amsterdame) – olandų dainininkė ir aktorė.

Heddy muzikinę karjerą pradėjo su Gert Balke, subūrusios duetą „April Shower“.

1977 m. su daina „De mallemolen“, kurios kompozitorius – jos brolis Frank, laimėjo Nyderlandų „Eurovizijos“ atranką. 1977 m. „Eurovizijos“ konkurse, vykusiame gegužės 7 d. Londone, dainininkė užėmė 12 vietą tarp 18 dalyvių. Eurovizinė daina yra įrašyta ir anglų, prancūzų bei vokiečių kalbomis.

Diskografija

Albumai 
 1977: Deel van m’n bestaan

Singlai 
Duetas „April Shower“:
 1971: Mama Look Upon Me
 1971: Railroad Song
 1972: It’s So Funny
 1973: Danny’s Song

Heddy Lester:
 1974: Friend of Mine
 1977: De mallemolen
 1977: Words Keep Turning
 1978: Samen

Nuorodos 

 Daina De mallemolen

|-

Nyderlandų atlikėjai
Nyderlandų atstovai Eurovizijoje
1977 m. Eurovizijos dalyviai‎
Peter Horton

Peter Horton (tikrasis vardas Peter Müller; g. 1941 m. rugsėjo 19 d. Valticėje, Pietų Moravijoje) yra Austrijos dainininkas, muzikantas, gitaristas, kompozitorius ir rašytojas.

Biografija 
Dainuoti pradėjo šeštajame dešimtmetyje, dainuodamas Vienos berniukų chore. 1964 metais persikėlė į Vokietiją, kur iki 1967 m. studijavo dainavimą Štutgarte. 1967 metais Peter atstovavo Austrijai 1967 m. Eurovizijos dainų konkurse, su balade „Warum es hunderttausend Sterne gibt“ () užėmė keturioliktą vietą. Vėliau atlikėjas du kartus savo laimę bandė Vokietijos atrankos konkurse: 1972 metais su daina „Wann kommt der Morgen“ užėmė šeštą vietą ir 1975 m. su kūriniu „Am Fuß der Leiter“ nacionaliniame finale liko vienuoliktas.

Nuo aštuntojo dešimtmečio, pirmiausiai buvo žinomas kaip kompozitorius: iki šiol yra parašęs apie 600 dainų. 1989–1991 metais dėstė Hamburgo muzikos akademijoje.

1978–1984 m. su Sigi Schwab grojo grupėje „Guitarissimo“. 1985 metais įkūrė duetą „Symphonic Fingers“ su vokiečių-bulgarų pianiste ir dainininke Slava Kantcheff, su kuria jis buvo susituokęs devynerius metus. Be daugelio televizijos pasirodymų, duetas pasirodė per 2000 koncertų.

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

|-

Austrijos atlikėjai
Austrijos atstovai Eurovizijoje
1967 m. Eurovizijos dalyviai
Žemantiškiai

Žemantiškiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 6 km į pietvakarius nuo Krekenavos.

Istorija

1980–1981 m. rastas Žemantiškių senkapis, kuriame aptikti 38 griautiniai kapai (6 vaikų, 32 suaugusiųjų), juose rasta XVI a. 2-osios pusės monetų (karalienės Viktorijos Švedijos šilingų ir karolio X Gustavo Rygos šilingų).

Gyventojai

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Aldo

„Aldo“ – tarptautinis Kanados avalynės prekės ženklas, valdomas kompanijos „Aldo Group“. Pasaulyje yra daugiau nei 1750 parduotuvių, veikiančių 82-ose šalyse penkiuose žemynuose.  Be „Aldo“, kompanija taip pat valdo prekės ženklus „Call It Spring“, „Little Burgundy“ ir „Globo“. 

Kompanijos pradžia siekia 1972 m., kai buvo įkurtas avalynės prekės ženklas „Aldo“; pirmosios prekės buvo pradėtos pardavinėti populiariuose mados butikuose įvairiuose Kanados miestuose, įskaitant Monrealį, Kvebeką, Otavą bei Vinipegą. 1978 m. atidaroma apirmoji atskira ir tik „Aldo“ batų prekyba užsiimanti parduotuvė Monrealio miesto centre; nuo to laiko nustota pardavinėti prekes universalinėse parduotuvėse. 

1991 m. atidaroma 200-oji „Aldo“ parduotuvė, o po kelerių metų žengiama ir į Jungtinių Valstijų rinką su parduotuve, įkurta netoli Bostono. 1995 m. atidaroma pirmoji franšizės būdu valdoma parduotuvė Izraelyje; pradedama sparti tarptautinė plėtra, besitęsianti iki šiol. 2000 m. pristatomas „Aldo Accessories“ prekės ženklas. 2002 m. kompanijos parduotuvės atidaromos svarbiose komercincėse gatvėse Londone; pastarosios parduotuvės susilaukė didelio dėmesio iš užsienio investitorių, „Aldo“ prekės ženklas tampa vis žinomesnis. 2012 m. kompanija atšventė savo 40-ąjį jubiliejų. 

„Aldo“ yra įvardijama kaip sėkmingiausia kanadiečių mažmeminės prekybos bendrovė.  Kompanijos įkūrėjas Aldo Bensadoun turi planų ir toliau plėsti parduotuvių tinklą. Tikisi, jog „Aldo“ sugebės tapti didžiausia avalynės mažmenininke visame pasaulyje ir planuoja, jog bendrovės pajamos iki 2017 m. pasieks 4 mlrd. JAV dol.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Oficialus „Aldo“ tinklalapis
 Oficialus „Aldo Group“ tinklalapis

Kanados įmonės
Drabužių parduotuvės
Utenio akmuo

Utenio akmuo – masyvus riedulys, valstybinis gamtos paveldo objektas (nuo 1964 m.), esantis Utenos rajone, Leliūnų seniūnijoje, Viskėnų kaime.

Akmuo stūkso apie 1,8 km į rytus nuo Pakalnių, pasiekiamas pasukus iš kelio  į rytus apie 0,4 km. Riedulys guli atviroje vietovėje prie pat žvyrkelio, tarp pakelės krūmokšnių. Pažymėtas informacine lenta.

Nuorodos 

 Saugomų teritorijų valstybės kadastras 
 Utenio akmuo (panoramio.com) 

Lietuvos rieduliai
Utenos rajono paveldas
NTV Mir Lithuania

NTV Mir Lithuania – televizijos kanalas, transliuojantis NTV televizijos programą. Įkurtas 2011 m.

Transliuotojas – „Baltic Media Alliance“.

Programa transliuojama Lietuvoje, Latvijoje ir Estijoje.

Skandalas dėl skandalingos laidos 
2014 m. kovo 19 d. Lietuvos radijo ir televizijos komisija priėmė sprendimą tris mėnesius nerodyti „NTV Mir Lithuania“ kanalo, nes 2014 m. kovo 10 d. rodytoje laidoje „Pasmerktieji: spąstai grupei „Alfa“ pateikiama savotiška kruvinų Sausio 13-osios įvykių interpretacija, neigiama sovietų vykdyta agresija. Minėtą programą komisija įvertino kaip melą, kuriuo siekiama menkinti Lietuvos valstybingumą ir valstybės atkūrimą. Komisija sprendimą dėl kanalo išjungimo priėmė vienbalsiai.

Per kitus dvejus-trejus metus ši televizija dar kelis kartus buvo nubausta už karo kurstymą.

Nuorodos 
 NTV Mir Lietuva programa

Lietuvos televizijos kanalai
Utenos Šv. Mergelės Marijos, Kankinių Karalienės koplyčia

Utenos Šv. Mergelės Marijos, Kankinių Karalienės koplyčia – katalikų koplyčia, stovinti Utenoje, Dauniškio rajone, Sudeikių gatvėje esančiame partizanų kapų kalnelyje. Priklauso Utenos Kristaus Žengimo į dangų parapijai. Kas savaitę vyksta sekmadieninės pamaldos.

Istorija 

Koplyčia pastatyta už verslininko ir mecenato, JAV lietuvio Aleksandro Žemaičio (1911-1993) lėšas. Lietuvai atgavus Nepriklausomybę, A. Žemaitis lankėsi gimtinėje. Jis pritarė sumanymui Utenoje pastatyti memorialą Kančių kalnelyje Dauniškio ežero pietvakarinėje pakrantėje. Ten po Antrojo pasaulinio karo buvo slapčia užkasti žuvusių partizanų palaikai, tarp jų – ir A. Žemaičio brolio J. Žemaičio-Maumedžio, partizanų būrio vado, žuvusio 1948 m. 1993 m. A. Žemaitis po staigios mirties  palaidotas šioje koplyčioje. Apie sumanymą sukurti memorialą Aukštaitijos partizanų atminimui jo žmona Marija Žemaitienė (1920–2015) vėliau parengė ir 1995 m. išleido knygą „Kančių kalnelis“.

Statinio kertinis akmuo buvo padėtas 1992 m. gegužės 14 d. Projekto autoriai architektai Algimantas Kuras ir Antanas Remeikis. Teritorijoje aplink koplyčią, vadinamame partizanų kalnelyje, yra palaidota partizanų, kurie žuvo kovodami už Lietuvos laisvę, jiems atminti pastatyta daug kryžių. Priešingoje pusėje nuo koplyčios, Užpalių gatvėje, su šventoriumi ribojasi Antrojo pasaulinio karo tarybinių karių kapinės.

2015 m. koplyčios išorė buvo atnaujinta: nudažytos koplyčios lauko sienos, pakeistos pagrindinės ir išorinės durys. Koplyčioje pradėtos laikyti reguliarios pamaldos, į kurias gausiai renkasi uteniškiai ir miesto svečiai.

Koplyčios kriptoje palaidoti fundatoriai Aleksandras ir Marija Žemaičiai.

Galerija

Literatūra 

 Marija Žemaitienė. Kančių kalnelis. Kaunas: Spindulys, 1995.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Utenos TIC: Marijos-Kankinių Karalienės koplyčia
 Utenos koplyčios vargonininkai
 Utenos koplyčia (fotogalerija) 

Utena
Utenos rajono koplyčios
Jean-Marie-Joseph Ingres

Žanas Marija Žozefas Engras (; 1754 m., Sen Sipriene (Tulūza) – 1814 m. kovo 14 d., Montobane) – prancūzų skulptorius, interjero dekoratorius, architektas ir tapytojas. XIX amžiaus neoklasicizmo tapytojo Jean Auguste Dominique Ingres tėvas.

Biografija  

Žanas Marija Žozefas Engras gimė Sen Siprieno kaime, Tulūzos apylinkėse, Prancūzijoje, 1754 m. Dabar tai miesto dalis. Siuvėjo Pjero Žiuliemo Engro (Pierre-Guillaume Ingres) ir Marijos Anos Pradal (Marie-Anne Pradal) šeimoje. Sulaukęs vienuolikos pradėjo lankyti Tulūzos dailės akademiją (École académique de Toulouse), kur mokėsi skulptūros pas skulptorių François Lucas, o tapybos pas dailininką Antoine Rivalz. Be to studijavo architektūrą pas Labat de Savignac.

Montobane apsigyveno 1775 m., o 1777 m. rugpjūčio 12 d. vedė miesto perukų gamintojo dukterį Anne Moulet. Jis dirbo, kaip interjero dekoratorius garsiausiuose miesto namuose, viename iš jų dabar įsikūręs Musée Ingres (buvę l’hôtel Mila de Cabarieu, ((Carmes gatvėje nr. 24)).

Jis taip pat sukūrė keletą terakotinių skulptūrų skirtų papuošti aristokratų sodus. Dekoravo Šv. Žako bažnyčią Montobane. Nutapė „Nukryžiuotąjį“ Vilbriumjė parapijos bažnyčioje. Taip pat skaitė paskaitas įvairiose institucijose bei Montobano kolegijoje. Prieš Prancūzijos revoliuciją atidarė privačią dailės mokyklą, kurioje mokėsi ir jo sūnus.

Nuorodos 
 Notice du Dictionnaire des sculpteurs de l'école française au XVIII, de Stanislas Lami, 1911, comprenant la liste de ses œuvres sculptées
 Ciap de Montauban : Jean Marie Joseph Ingres (1755–1814) 

Prancūzijos tapytojai
Irano vyrų krepšinio rinktinė

Irano vyrų krepšinio rinktinė atstovauja Iraną aukščiausio lygio krepšinio turnyruose. Nuo 2007 m. rinktinė tapo tris kartus Azijos čempionato nugalėtoja, taip pat du paskutinius kartus (2012 ir 2014 m.) laimėjo Azijos taurę. Rinktinė 2010 ir 2014 m. atstovavo savo šalį pasaulio čempionatuose.

Dalyvavimas pasaulio čempionatuose 
 1950–2006 – 
 2010 – 19 vieta
 2014 – 20 vieta
 2019 – 23 vieta

Dalyvavimas olimpinėse žaidynėse 
 1948 – 14 vieta
 2008 – 11 vieta
 2020 – 12 vieta

Dalyvavimas Azijos krepšinio čempionatuose 

 1960–1971 – 
 1973 – 5 vieta
 1975–1979 – 
 1981 – 8 vieta
 1983 – 5 vieta
 1987 – 
 1989 – 5 vieta
 1991 – 6 vieta
 1993 – 4 vieta
 1995 – 10 vieta
 1997 – 8 vieta
 1999–2001 – 
 2003 – 5 vieta
 2005 – 6 vieta
 2007 – 1 vieta 
 2009 – 1 vieta 
 2011 – 5 vieta
 2013 – 1 vieta 
 2015 – 3 vieta 
 2017 – 2 vieta 

Be to, dalyvavo 1959 m. Europos čempionate (17 vieta).

Žymūs žaidėjai 
 Hamedas Hadadis
 Samadas Bahrami

Vyrų krepšinio rinktinės
Irano krepšinis
Irano sporto rinktinės
Rokiškio Šv. Mikalojaus sentikių cerkvė

Rokiškio sentikių cerkvė – Rokiškio sentikių  religinės bendruomenės maldos namai, stovintys Rokiškyje, Pievų g. 5.

Rokiškyje sentikių maldykla veikia nuo 1947 m. Mieste išlikusios neveikiančios sentikių kapinės, kurios nuo 1995 m. yra įrašytos į LR Kultūros paveldo registro (unik. kodas ) laikinąją apskaitą.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
 Rokiškio sentikių religinė bendruomenė
 Sentikiai Rokiškio krašte

Lietuvos sentikių cerkvės
Rokiškio rajono bažnyčios
Uosis A. Mickevičiaus kieme

Uosis A. Mickevičiaus kieme – Vilniaus miesto savivaldybės saugomas uosis, augantis Vilniaus universiteto centrinių rūmų Adomo Mickevičiaus kiemelyje. Gamtos paminklas (nuo 1996 m.).

 Rūšis: paprastasis uosis (Fraxinus excelsior L.)

Nuorodos 

 Saugomų teritorijų valstybės kadastras  

Vilniaus saugomos teritorijos
Bochotnica

Bochotnica – kaimas pietryčių Lenkijoje (Liublino vaivadija) netoli Liublino.

Įkurtas prieš 1317 m.

Nuorodos 
 Tinklalapis

Lenkijos gyvenvietės
Liublino vaivadija