Žagarė

Žagarė – miestas Joniškio rajono savivaldybėje, 26 km į šiaurės vakarus nuo Joniškio, netoli Latvijos sienos. Seniūnijos centras, 3 seniūnaitijos (Senosios Žagarės, Švėtės, Žagarės centro). Senamiestis saugomas valstybės kaip urbanistikos paminklas. Istoriškai miestas susiformavo iš dviejų miestelių – Senosios Žagarės šiaurinėje dalyje ir Naujosios Žagarės centrinėje ir pietinėje.

Stovi mūrinė Naujosios Žagarės Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia (pastatyta 1633 m. iš vietinio dolomito), medinė Senosios Žagarės Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia (pastatyta 1712 m.), trys Žagarės sinagogos. Veikia Žagarės gimnazija (su muziejumi), Žagarės specialioji mokykla, biblioteka, socialinių paslaugų centras, paštas (LT-84019), privatus puodų namas-muziejus (autorius Edmundas Vaičiulis). Išlikęs didelis Žagarės dvaras (XIX a. 7-ojo dešimtmečio neoklasicistiniai rūmai ir ansamblis, Žagarės RP direkcija), jame veikia žirgynas. Stūkso du Žagarės piliakalniai, Žagarės akmuo su dubeniu (archeologijos paminklas), Žagarės pilkapiai. Kelios kapinės – Senosios Žagarės miesto kapinės už bažnyčios, Švėtės pakrantėje, Raktuvės kapinės, vakariniame Naujosios Žagarės pakraštyje, Švėtės pakrantėje, II pasaulinio karo aukų kapinės.

Miesto diena švenčiama birželio 29 dieną. Nuo 2005 m. kasmet vyksta Žagarės vyšnių festivalis.

Etimologija 

Vietovardis tikriausiai yra kilęs nuo bendrinio žodžio žagaras – „sausas virbas, žabas, žabaras“. Tad pirminė Žagarės reikšmė galėjusi būti „žagaringa vieta; vieta, kur daug žagarų“. Manoma, kad tokį vardą vietovei davė žiemgaliai.

Liaudies etimologija byloja, kad per upę Švėtę buvęs padarytas tiltas iš žagarų. Tokių tiltų nebuvę daug, todėl žmonės sakydavę – „važiuosim per žagarus“. Nuo to ir kilęs Žagarės pavadinimas.

Geografija 

Miestas įsikūręs Žiemgalos žemumoje, Švėtės upė (nuo jos šlaitų atsiveria dolomitinės Žagarės atodangos) dalija miestą į Senąją Žagarę (kairiajame krante) ir Naująją Žagarę. Į pietvakarius nuo miesto plyti Žagarės giria. Žagarės botaninis zoologinis draustinis, Žagarės akmuo („su dubeniu“). Prie miesto yra Žagarės ozas.

Istorija 

Žiemgalių gyvenvietė Sagera pirmą kartą minima 1254 m. balandžio Žiemgalos dalybų dokumente. XIII a. čia buvo žiemgalių pilis Raktuvė (arba Raktė, minima 1272–1289 m.), o greta esančiame vadinamame Žvelgaičio piliakalnyje XIII–XIV a. buvo pastatyta Livonijos ordino pilis (minima 1271 m.). 1289 m. pilį ir gyvenvietę sunaikino kryžiuočiai, malšinę žiemgalių sukilimą. Vėliau žiemgaliai asimiliavosi – sulatvėjo arba sulietuvėjo.
Jau Vytauto Didžiojo laikais Žagarėje buvusi druskos muitinė. 1765–1796 m. Žagarėje veikė žydų bendruomenė „Kahal“. Miestelyje buvo Ldk Žagarės dvaras, kuris priklausė Šiaulių ekonomijai. 1769 m. liepos 13 d. Žagarės apylinkėse įvyko didžiausias LDK laikų valstiečių sukilimas Lietuvoje, B. Sruogos aprašytas dramoje „Apyaušrio dalia“.

Dabartinėje Žagarės vietoje iki XIX a. pabaigos buvo du savarankiški miesteliai: Senoji Žagarė (senamiestis) ir Naujoji Žagarė (naujamiestis). Senosios Žagarės dvaras minimas 1490 m., 1495 m. prie jo leista rengti turgų, prieš 1499 m. pastatyta bažnyčia. XVI a. 1-ojoje pusėje dešiniajame Švėtės krante išaugo Naujoji Žagarė, kuri 1547 m. vadinama miesteliu, o 1592–1595 m. šaltiniuose Žagarė jau vadinama miestu. 1595–1797 m. Senojoje Žagarėje veikė muitinė, apie 1623 m. pastatyta Naujosios Žagarės bažnyčia, kurios statybai aukojo karalius Žygimantas III ir kuri 1805 m. buvo perstatyta.

Miesteliai labai nukentėjo per XVII-XVIII a. Šiaurės karus. Po Antrojo ATR padalijimo carienė Jekaterina II padovanojo Žagarę savo favoritui P. Zubovui. 1857 m. miestelius nupirko Dmitrijus Naryškinas, kurio palikuonys XX a. pradžioje įsteigė sagų, muilo fabrikus.

1918–1931 m. Žagarėje veikė vietos visuomenės išlaikoma „Saulės“ draugijos vidurinė mokykla, 1931 m. suvalstybinta. Prie šios mokyklos veikė dvejų metų mokytojų kursai, kurie paruošė nemažą skaičių pradžios mokyklos mokytojų. Švietimo ministerijos bei savivaldybių išlaikomų pradžios mokyklų buvo 11 komplektų ir 2 komplektai žydų konfesinės mokyklos. Nuo 1935 m. veikė J. Kirlio spaudos muziejus (10 kambarių). 1931 m. Žagarėje buvo leidžiamas neperiodinis laikraštis „Žagarės balselis“, vėliau virtęs savaitraščiu „Žagarės Aidas“, dar vėliau pavadintas „Pakuršės Aidu“.

1941 m. užėmę Lietuvą vokiečiai Žagarėje įkūrė getą, į jį perkėlė Šiaulių geto žydus. 1941 m. spalio 2 d. Eisatzgruppe A organizavo visų žydų išžudymą miestelio turgaus aikštėje.

1925 m. įkurta pieninė (vėliau sūrių gamyklos cechas), 1975 m. – betono gamykla. 1924 m. Žagarė tapo miestu, 1932 m. gavo II eilės miesto teises, 1946 m. rugpjūčio 3 d. – apskrities pavaldumo miesto, 1950 m. – rajono pavaldumo miesto teises. 1998 m. patvirtintas Žagarės herbas.

|}

Architektūra ir kultūra 

Miesto dalių planas stačiakampis, yra savaiminės eigos radialinio plano elementų. Stovi mūrinė Žagarės Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia (pastatyta 1633 m. iš vietinio dolomito, 1745 m. išplėsta), yra Žagarės gimnazija (su muziejumi), biblioteka (nuo 1937 m.), specialioji mokykla, socialinių paslaugų centras, paštas (LT-84019), žirgynas (veisiami Hanoverių veislės žirgai, galima pajodinėti), privatus puodų muziejus (autorius Edmundas Vaičiulis).

Žagarėje yra regioninio parko direkcija. Miesto teritorijoje yra 2 archeologijos paminklai (Žagarės piliakalnis, akmuo su dubeniu), architektūros, istorijos (pilkapiai) ir dailės paminklų, Žagarės dvaro architektūrinis ansamblis, 1633 m. pastatyta Naujosios Žagarės bažnyčia, 1712 m. – Senosios Žagarės bažnyčia, 1796 m. – Raktuvės koplyčia.

Mieste išlikęs XVI a. gatvių tinklas, beveik nesuardyta XIX a. architektūra, įdomūs pastatai (pvz., vilnų karšykla), XX a. tarpukario muitinės pastatas, II pasaulinio karo aukų kapinės.

2015 m. miestas paskelbtas metų Lietuvos kultūros sostine.

Gyventojai

Tautinė sudėtis

Žymūs žmonės 

 Barbora Žagarietė (apie 1628–1648), Žagarės globėja
 Benjaminas Mandelštamas (1805–1886), rašytojas
 Juris Bārs (Baar Georg Heinrich, 1808–1879), pirmasis latvių kalbininkas ir poetas, 1842–1844 m. Žagarėje dirbo gydytoju
 Yisroel Salanter (1810–1883), rabinas, mokytojas
 Leonas Mandelštamas (1819–1899), visuomenės veikėjas, vertėjas, publicistas
 Vulfas Visockis (1824–1904), verslininkas, visuomenės veikėjas
 Jakob Dinesohn (1836–1919), rašytojas
 Max Emmanuel Mandelstamm (1839–1912), gydytojas, sionistas
 Liudas Laikūnas (1863–?), Žagarės valsčiaus viršaitis, Antrojo Seimo (1923–1926 m.) narys
 Phoebus Levene (1869–1940), JAV biochemikas
 Pauls Mandelštams (1870–1941), Rygos architektas
 Emerikas Gailevičius (1874–1949), kompozitorius, kapelmeisteris
 Vilis Rīdzenieks (1884–1962), fotografas, dailininkas
 Sidney Hillman (1887–1946), JAV politikas, visuomenės veikėjas
 Pranas Kvedaras (1889–1935), veterinarijos gydytojas, visuomenės ir karinis veikėjas, pulkininkas
 Louis Bookman (1890–1943), žydų kilmės anglų ir airių futbolininkas, vienas garsiausių iš Lietuvos kilusių futbolininkų XX a. 1-ojoje pusėje
 Šolomas Dvoilackis (1893–1937), ekonomistas, visuomenės veikėjas
 Markas Razumnas (1896–1988), poetas
 Reveka Levina (1899–1964), ekonomistė, agronomė
 Juozas Žlabys (1899–1992), poetas, palaidotas Žagarėje
 Vladas Leparskas (1902–1982), vargonininkas, chorvedys, dainininkas, pedagogas
 Chackelis Lemchenas (1904–2001), Lietuvos kalbininkas, žodynininkas
 Isakas Kikoinas (1908–1984), fizikas, matematikas
 Konstantinas Avižonis (1909–1969), istorikas
 Julius Mituzas (1911–1999), statybinių medžiagų technologas, fizinių mokslų daktaras
 Marius Katiliškis (1914–1980), Lietuvos išeivijos rašytojas
 Alfonsas Kaikaris (1922–1997), provizorius, muziejininkas
 Henrikas Mituzas (1924–), farmakologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras
 Romualda Vaitkienė (1930–), mokytoja, visuomenės veikėja, kraštotyrininkė, Lietuvos sąjūdžio dalyvė
 Anicetas Uogelė (1933–2020), šachmatininkas, šachmatų žurnalistas, varžybų teisėjas
 Vytautas Jarutis (1936–2017), kalvis, tautodailininkas
 Vaclovas Daunoras (1937–2020), operos solistas
 Arūnas Štaras (1951–), matematikas, politikas
 Romualdas Kvintas (1953–2018), skulptorius
 Jonas Valantinas (1953–), gydytojas gastroenterologas, VU profesorius

Sportas 
 FK Žvelgaitis Žagarė (futbolas)
 Žagarės miesto stadionas.

Literatūra 
 Žagarė. – Vilnius: Versmė, 1998. – 911 p.: iliustr. – ISBN 9986-9236-0-3
 Žagarės dvaro teismo knygos: 1670–1751 (sud. Vytautas Raudeliūnas, Algirdas Baliulis, Romualdas Firkovičius). – Vilnius: Kultūros, filosofijos ir meno institutas, 2003. – 727 p. – ISBN 9986-638-35-6
 Žagarė (sud. Vida Paulauskienė, Birutė Skiparienė, Zigmas Zalagėnas). – Kaunas: Arx Baltica, 2004. – 30 p.: iliustr. – ISBN 9955-638-03-6
 Pagavau Žagarės poezijos paukštę: eilėraščiai (sud. Vida Paulauskienė, Asta Gedžienė). – Kaunas: Arx Baltica, 2006. – 119 p.: iliustr. – ISBN 9955-638-47-8
 Žagarė, 1897–1945: albumas (sud. Leonas Karaliūnas). – Kaunas: Judex, 2006. – 332 p.: iliustr. – ISBN 9955-638-63-X

Šaltiniai

Nuorodos 
 Apie Šiaulių apskrities miestus ir miestelius 
 Žagarės gamtinės ir kultūrinės vertybės 
 Monografija „Žagarė“
 Žagarės dvaras 
 Žagarės vyšnių festivalis