joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
KF Leshani

KF „Leshani“ – Kosovo futbolo klubas iš Lešanio ().

Istorija 
Įkurtas 2014 m. Klubas dalyvauja Antros futbolo lygos pirmenybėse.

Sezonai 

|}

Nuorodos 
 Klubo paskyra Facebook`e
 RSSSF duomenų bazė

Leshani
KF Luftëtari

KF „Luftëtari“ – Kosovo futbolo klubas iš Džiakovicos ().

Istorija 
Įkurtas (?) m. Klubas dalyvauja Antros futbolo lygos pirmenybėse. 

2014/2015 m. pirmenybėse iškovojo teisę žaisti Pirmoje lygoje.

2015/2016 m. sezone dalyvavo Pirmos lygos pirmenybėse, bet liko 16 vietoje (paskutiniai) ir iškrito į Antrą lygą.

Sezonai 

|}

Pasiekimai 
Negali pasigirti pasiekimais. Dalyvauja Antroje lygoje ir šalies futbolo taurės turnyruose.
 2015/2016 m. sezone Pirmoje lygoje užėmė 16 vietą.

Nuorodos 
 [ Klubo paskyra Facebook`e]
 RSSSF duomenų bazė

Luftëtari
KF Besëlidhja

Prištinos KF „Besëlidhja“ – Kosovo futbolo klubas iš Prištinos.

Istorija 
Klubas įkurtas 1956 m. Superliga pirmenybėse žaidė 2000/2001 m. sezone, bet iškirto. Dalyvavo Antros lygos pirmenybėse. 2016/2017 m. sezone „B“ grupėje liko 14 vietoje.

Sezonai 

|}

Pasiekimai 
2000/2001 m. žaidė Superliga pirmenybėse.

Sudėtis
2018 m. sausio 27 d.
 Nežinoma

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė

Beselidhja
KF Bashkimi 1941 Gjilan

Gnilanės KF „Bashkimi 1941 Gjilan“ – Kosovo futbolo klubas iš Gnilanės ().

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1941 m. Kosovui tapus nepriklausoma valstybe, klubas dalyvauja šalies futbolo pirmenybėse.

Sezonai 

|}

Pasiekimai 
 Pasiekimais pasigirti negali. Žaidžia Antroje lygoje bei šalies futbolo taurės turnyre.

Sudėtis
2018 m. sausio 24 d.
 Nežinoma pilna sudėtis.

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė

Bashkimi 1941 Gjilan
KF Kamenica

KF „Kamenica“ – Kosovo futbolo klubas iš Kosovska Kamenicos ().

Istorija 
Įkurtas ? m. Klubas dalyvavo Antros futbolo lygos pirmenybėse. 

2014/2015 m. B grupėje užėmė antrą vietą ir dalyvavo pereinamosiose rungtynėse dėl patekimo į Pirmą lygą. Tas rungtynes pralaimėjo. 

Kitą sezoną (2015/2016 m.) klubas pasitraukė iš Antros lygos pirmenybių nebaigęs čempionato.

Sezonai 

|}

Pasiekimai 
Negali pasigirti pasiekimais. Dalyvavo Antroje lygoje ir šalies futbolo taurės turnyruose.

Nuorodos 
 Klubo paskyra Facebook`e
 RSSSF duomenų bazė

Kamenica
Vullnetari i UÇK-se

Ferizajaus KF „Vullnetari i UÇK-se“ – Kosovo futbolo klubas iš Ferizajaus ().

Istorija 
Klubas įkurtas 1975 m.
Kosovui tapus nepriklausoma valstybe, klubas dalyvavo šalies futbolo pirmenybėse. 

2008/2009 m. debiutavo Pirmoje lygoje. Užimta septintoji vieta. 2009/2010 m. liko paskutinėje vietoje ir iškrito iš Pirmos lygos.

Sezonai 

|}

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė

Vullnetari i UÇK-se
Po dangum

„Po dangum“ – daina, įrašyta lietuvių atlikėjos Monikos Linkytės. Monikos albumui „Walk With Me“ skirto singlo žodžius parašė ir prodiusavo duetas Leon Somov & Jazzu. 

Tai daugiausiai peržiūrų turinti daina lietuvių kalba „YouTube“ platformoje, 2019 m. gruodžio duomenimis, turėjusi per 21 mln. perklausų.

Apdovanojimai ir nominacijos

Išnašos 

2015 singlai
Daytripper

Daytripper – dešimties numerių amerikiečių komiksas, kurį sukūrė broliai brazilai Fábio Moon ir Gabriel Bá, išleido „DC Comics“ su „Vertigo“ spaudu.

Pagrindinis komikso veikėjas – Brasas (Brás de Oliva Domingos), Brazilijos rašytojo sūnus, kuris aprašo mirusiųjų artimųjų žmonių gyvenimo santrumpas laikraščio skiltyse. Tačiau Brasas dar nėra pasiruošęs rašyti apie save patį. Komikse pasakojama apie šio jaunuolio gyvenimą jo įvairiais gyvenimo etapais: apie pirmąją jo meilę, santuoką ir vaiko gimimą.

Pripažinimas 
2011 m. vasario mėn. komiksas buvo pirmoje „New York Times“ grafinių novelių sąrašo vietoje.

Apdovanojimai 

 2011:
 Laimėjo „Best Limited Series or Story Arc“ (Eisner apdovanojimas)
 Laimėjo „Best Single Issue or Story“ (Harvey apdovanojimas)
 Laimėjo „Favourite New Comicbook“ (Eagle apdovanojimas)

Šaltiniai

Nuorodos 
 Daytripper Moon ir Bá tinklaraštyje
 Daytripper Vertigo tinklaraštyje.
 Daytripper #1 review, Comic Book Resources
 Tennessee Today straipsnis

Komiksai
Drobūkščių tvenkinys

Drobūkščių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Šilalės rajone, 10 km į šiaurės vakarus nuo Šilalės. Sudarytas užtvenkus Skurbyno upelį (Jūros intakas) 2,8 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,14 km, plotis – iki 0,08 km. Yra 2 krūmais apaugusios salos (2 a ir 1,5 a). Altitudė 99,9 m. Krantai aukštoki, apaugę medžiais. Šalia įsikūręs Drobūkščių kaimas. Į šiaurę plyti dirbami laukai.

Šaltiniai 

Šilalės rajono tvenkiniai
Jomantų tvenkinys

Jomantų tvenkinys arba Kisės tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Šilalės rajone, 1,5 km į vakarus nuo Pajūrio miestelio. Sudarytas užtvenkus Kisės upelį (Jūros intakas) 1,6 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,45 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 82,6 m. Krantai aukštoki, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Pietinėje pakrantėje stūkso miškelis, šiaurinėje - įsikūrusi kaimo turizmo sodyba ir parkas. Į šiaurę yra Jomantų, į rytus – Pakisio gyvenvietės. Tvenkinio užtvanka nutiestas kelias Nr.4110 (Reistrai – Jomantai – Teneniai).

Šaltiniai 

Šilalės rajono tvenkiniai
Llandudno FC

Llandudno FC – Velso futbolo klubas iš Landidno.

Istorija 

Klubas įkurtas 1988 m. 2014 m. rugpjūčio mėn., klubas gavo finansinę injekciją iš Kriso Kolemano () ir 2014/2015 m. sezone Cymru Alliance lygoje buvo pirmoje vietoje. Tai suteikė galimybę dalyvauti elito diviziono kovose. Nuo 2015 m. žaidžia Velso Premier lygoje.

Pasiekimai

Sezonai 

|}Šaltinis:

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 RSSSF duomenų bazė

Llandudno
Carlos Valderrama

Karlosas Albertas Valderama Palasijus (, g. 1961 m. rugsėjo 2 d.) – buvęs Kolumbijos futbolininkas, rungtyniavęs saugo padėtyje; savo laiku buvo vienas geriausių Kolumbijos ir visos Pietų Amerikos futbolininkų, pasižymėjęs kūrybišku, technišku žaidimu. Jis buvo 2 kartus išrinktas geriausiu Pietų Amerikos futbolininku ir įtrauktas į FIFA šimtmečio geriausių žaidėjų sąrašą.

Karjerą pradėjo Kolumbijos klubuose, 1988 m. persikėlė į Europą – rungtyniavo Prancūzijoje, Ispanijoje, su „Montpellier HSC“ klubu laimėjo Prancūzijos taurę. Tačiau 1992 m. Valderama grįžo į Ameriką ir rungtyniavo Kolumbijos ir JAV futbolo klubuose.

Su Kolumbijos rinktine Karlosas Valderama dalyvavo 3 pasaulio ir 5 Pietų Amerikos čempionatuose. Ypač ryškiai saugas žaidė 1990 m. pasaulio čempionate Italijoje. Baigęs karjerą rinktinėje 1998 m., Karlosas Valderama su 111 rungtynių pasiliko daugiausiai Kolumbijos rinktinę atstovavęs žaidėjas.

2006 m. žaidėjui gimtajame Santa Martos mieste pastatytas paminklas. 2007 m. kurį laiką buvo „Atlético Junior“ komandos trenerio padėjėju.

Laimėjimai

Komandiniai 
Montpellier HSC
 Prancūzijos futbolo taurė: 1990

Atletico Junior
 Kolumbijos futbolo čempionatas: 1993, 1995

Tampa Bay Mutiny
 MLS sirgalių taurė: 1996

Asmeniniai 
 Copa América MVP: 1987
 Pietų Amerikos metų futbolininkas: 1987, 1993
 MLS geriausia vienuolikė: 1996
 MLS MVP: 1996
 World Soccer 100 geriausių visų laikų futbolininkų: 1999
 Kolumbijos šimtmečio žaidėjas: 1999
 FIFA 100: 2004
 Auksinis batelis: 2013, kaip legendinam žadėjui

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Kolumbijos futbolininkai
Penrhyncoch FC

Penrhyncoch FC – Velso futbolo klubas iš Penrinokocho.

Istorija 

Klubas įkurtas 1965 m. 2017/2018 m. kovoja dėl išlikimo Cymru Alliance lygoje dėl išlikimo.

Pasiekimai 
 Negali pasigirti aukštais pasiekimais. Antroje pakopoje, Šiaurės zonoje kovoja dėl išlikimo.

Sezonai 

|}

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė

Penrhyncoch
Holyhead Hotspur FC

Holyhead Hotspur FC – Velso futbolo klubas iš Holihedo.

Istorija 
Klubas įkurtas 1990 m. Žaidė regioninėse lygose. 

Nuo 2011 m. klubo struktūroje esama ir įvairaus amžiaus merginų komandų.

Sezonai 

|}Šaltinis:

Šaltiniai

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė

Holyhead Hotspur
Gresford Athletic FC

Gresford Athletic FC – Velso futbolo klubas iš Gresfordo.

Istorija 

Klubas įkurtas 1946 m. 2017/2018 m. kovoja Cymru Alliance lygoje.

Pasiekimai 
 Negali pasigirti aukštais pasiekimais.

Sezonai 

|}

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė

Gresford Athletic
Guilsfield FC

Guilsfield FC – Velso futbolo klubas iš Gilsfildo kaimo.

Istorija 

Klubas įkurtas 1957 m. Žaidė regioninėse lygose.

2017/2018 m. kovoja Cymru Alliance lygoje.

Pasiekimai 
 Dalyvavimas Antros pakopos pirmenybėse.

Sezonai 

|} Šaltinis:

Šaltiniai

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė

Guilsfield
Cwmbran Celtic FC

Cwmbran Celtic FC – Velso futbolo klubas iš Kumbrano.

Istorija 
Klubas įsikūrė 1925 m. Žaisdavo regioninėse pirmenybėse. Pastaruoju metu iškopė į antros pakopos pirmenybes.

Sezonai 

|}

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 facebook paskyra
 Sofascore
 Globalsportsarchive
 RSSSF duomenų bazė

Cwmbran Celtic
Taff's Well AFC

Taff's Well AFC – Velso futbolo klubas iš Tafsvelo, netoli Kardifo.

Istorija 
Klubas įkurtas 1946 m. Žaidė žemesniuose divizionuose. Pastaruoju metu iškopė į Antros pakopos pirmenybes.

Sezonai 

|}Šaltinis:

Šaltiniai

Nuorodos 
 Sofascore
 RSSSF duomenų bazė

Taff's Well
Ugo Tognazzi

Ugas Tonjacis (, 1922 m. kovo 23 d. – 1990 m. spalio 27 d.) buvo italų aktorius, scenarijų autorius ir režisierius.

Biografija 
Ugas gimė šiaurės Italijoje ir vaikystėje daug keliavo dėl savo tėvo, kuris buvo draudimo kompanijos darbuotojas, darbo. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui tarnavo kariuomenėje, iš kurios buvo paleistas 1943 m. rugsėjį, pasiekus paliaubas su sąjungininkais. Karui pasibaigus, jis keletą mėnesių praleido kalėjime kaltinant bendradarbiavus su fašistiniu režimu.

Pirmą kartą scenoje Ugas pasirodė būdamas 4, vėliau jo polinkis vaidinti pasireiškė ir tarnaujant kariuomenėje, kur jis taip pat rengdavo pasirodymus. 1945 m. jis persikėlė į Milaną, kur ėmė lankyti žymios to meto atlikėjos Wandos Osiris teatro grupę, o vėliau įkūrė savo paties.

1950 m. Ugas debiutavo kine, o po metų susipažino su Raimondo Vianello, su kuriuo net 6 metus rodė sėkmingą komišką šou neseniai įkurtoje RAI televizijoje.

7 dešimtmetyje jis tapo vienu populiariausiu komedijų (commedia all’Italiana) aktoriumi. Dėl plataus amplua Ugas vaidino daugelio žymiausių to meto režisierių filmuose – Roger Vadim, Bernardo Bertolucci, Mario Monicelli, Pier Paolo Pasolini, Ettore Scola, – o 1981 m. Kanų kino festivalyje buvo apdovanotas kaip geriausias aktorius. 1978 m. jis vaidino juostoje „La Cage aux Folles“, kuri tapo tuo laiku pelningiausiu užsienio filmu, rodytu JAV.

Aktorius buvo vedęs 2 kartus ir susilaukė 3 vaikų: sūnų Ricky Tognazzi (g. 1955, aktorius) ir Gianmarco Tognazzi (g. 1967, aktorius) bei dukters Maria Sole Tognazzi (g. 1971, režisierė). Jis taip pat yra norvegų režisieriaus ir prodiuserio Thomas Robsahm (g. 1964) tėvas.

Ugas mirė Romoje nuo patirto insulto, sulaukęs 68 metų.

Dalinė filmografija 

 Žygis į Romą (1962)
 Trumpiausia diena (1962)
 Šiandien, rytoj, poryt (1965)
 Aš ją gerai pažinojau (1965)
 Mūsų vyrai (1966)
 Malonumų naktys (1966)
 Barbarela (1968)
 Nužudyk mane bučiniais (1968)
 Didžioji lėlė (1968)
 Komisaras Pepe (1969)
 Italijos liaudies vardu (1971)
 Meistras ir Margarita (1972)
 Tautinis romanas (1974)
 Antis apelsinų padaže (1975)
 Blogos mintys (1976)
 Baltas telefonas (1976)
 Tegyvuoja Italija! (1977)
 Namelis (1977)
 Nene (1977)
 Vyskupo miegamasis (1977)
 Spūstis (1979)
 Sekmadienio meilužiai (1980)

Apdovanojimai ir nominacijos 
 Berlyno kino festivalis (nominacija) – Auksinis lokys (1967)
 Auksinis gaublys (nominacija) – geriausias aktorius (1968)
 Kanų kino festivalis – geriausias aktorius (1981)
 David di Donatello – geriausias aktorius (1967, 1971 ir 1976)
 Globo d'oro – geriausias aktorius (1971)
 Auksinė taurė – geriausias aktorius (1964 ir 1967)
 Nastro d’Argento – apdovanojimai (1964, 1966, 1969 ir 1982) ir nominacijos (1968, 1970, 1975, 1976 ir 1977)
 Taorminos kino festivalis – karjeros apdovanojimas (1990)

Šaltiniai

Nuorodos 

 IMDb profilis

Italijos aktoriai
Cambrian & Clydach Vale B. & G.C.

Cambrian & Clydach Vale B. & G.C. – Velso futbolo klubas iš Klaidač Veilo (Ronda-Kinonas-Tafas).

Istorija 
Klubas įkurtas 1965 m. Žaidė žemesniuose divizionuose. Pastaruoju metu iškopė į Antros pakopos pirmenybes.

Sezonai 

|}

Nuorodos 
 SOFASCORE
 RSSSF duomenų bazė

Cambrian & Clydach Vale B. & G.C.
Goytre United FC

Goytre United FC – Velso futbolo klubas iš Goitro kaimelio netoli Port Talboto.

Istorija 
Klubas įkurtas 1963 m. Žaidė žemesniuose divizionuose. Pastaruoju metu iškopė į Antros pakopos pirmenybes.

Sezonai 

|}Šaltinis:

Šaltiniai

Nuorodos 
 Sofascore
 RSSSF duomenų bazė

Goytre United FC
Penybont FC

Pen-y-Bont FC – Velso futbolo klubas iš Bridžendo.

Istorija 
Klubas įkurtas 2013 m., kai susijungė du klubai. Bridgend Town FC ir Bryntirion Athletic FC. 

Žaidė antros pakopos pirmenybėse (Velso Pirmame divizione).

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose žaidžia balta žalia apranga.

Sezonai 

|}

Šaltinis:

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 RSSSF duomenų bazė

Pen-y-Bont
Vincas Staniškis

Vincas Staniškis,  (apie 1853 m. Išlandžiuose (Vilkaviškio apskrities Gižų valsčius) – 1926 m. liepos mėnesyje (Varšuvoje?)) – Lietuvos ir Lenkijos gimnazijose dirbęs mokytojas kalbininkas, varpininkas.

Biografija 
Mokėsi Marijampolės gimnazijoje, vėliau studijavo Maskvos universitete. Būdamas ketvirtame kurse, gyveno viename kambaryje su ką tik įstojusiu Jonu Basanavičiumi. Po baigimo, maždaug nuo 1880 m., mokytojavo gimnazijoje Marijampolėje, mokė graikų, lotynų ir lietuvių kalbas. Buvusio mokinio, o vėliau garsaus kalbininko Jono Jablonskio nuomone, gimnazijoje dėstomos gimtosios kalbos pamokos buvo gana formalios ir mažai naudingos.

Marijampolėje mokyt. Vincas Staniškis gaudavo nelegalią „Aušrą“, ją persiųsdavo gydytojui Petrui Matulaičiui. Seinų kunigų seminarijos klierikas viename savo laiške parašė, kad draudžiamos lietuviškos spaudos galima gauti pas V.Staniškį. Šis laiškas pakliuvo seminarijos inspektoriui ir apie 1895 m. mokytojas buvo iškeltas į Lomžą. Tiek gyvendamas pastarajame mieste, tiek ir Marijampolėje aukodavo „Varpo“ reikalams, Kaziui Griniui teikdavo žinias apie Suvalkijos mokyklų gyvenimą.

Buvo sukūręs šeimą su lenkaite Veronika Szmit. Jai mirus, vedė jos seserį Aną. Sūnus Vitoldas Teofilis (1880-1941) iš pirmos santuokos – žinomas Lenkijos politikas, agrotechnikos profesorius.

Šaltiniai 
 Staniškis Vincas // svetaines.emokykla.lt 
  Staniškis Vincas // www.etnografija.vilkaviskis.lt
 Jonas Basanavičius. Mano gyvenimo kronika ir nervų ligos istorija 
 Arnoldas Piročkinas. Erškėčiuotu keliu lydėjo kalbą į lietuvių mokyklą // Mokslo Lietuva, 2010 m. gruodžio 23 d. Nr. 22 (444)  
 Staniszkis Teofil Witold // www.ipsb.nina.gov.pl 

Varpininkai
Lietuvos kalbininkai
Luigi Di Biagio

Luidžis Di Biadžijas (g. 1971 m. birželio 3 d.) – buvęs profesionalus Italijos futbolininkas, nuo 2011 m. pradėjęs trenerio karjerą. Nuo 2020 m. vasario 10 d. treniruoja Serie A klubą S.P.A.L. 2013.

Profesionalaus futbolininko karjerą jis pradėjo 1988 m. Serie A su „Lazio“. Vėliau Luidžis Di Biadžijas žaidė už „Monza“, „Foggia“, „Roma“, „Inter“, „Brescia Calcio“ ir „Ascoli“ klubus. Daugiausiai rungtynių (117) italas atstovavo Milano „Inter“ klubui.

Nuo 2011 iki 2013 m. Luidžis Di Biadžijas treniravo Italijos U-20 rinktinę. Po jos jis perėmė U-21 rinktinės vairą ir vadovauja jai iki šiol.

2018 m. vasario 5 d. Luidžis Di Biadžijas buvo paskirtas laikinuoju Italijos vyrų futbolo rinktinės treneriu komandos rungtynėms su Argentina ir Anglija atitinkamai kovo 23 ir kovo 27 d.

Apdovanojimai

Žaidėjas

Klubas 
F.C. Internazionale Milano
 Serie A: 2 vieta 2002–03
 Coppa Italia: 2 vieta 2000 m. Italijos taurėje
 Italijos futbolo supertaurė: 2 vieta 2000 m.

Monza
 Serie C1 taurės laimėtojas: 1990–91

Tarptautiniai 
Italija
 UEFA Europos futbolo čempionatas: 2 vieta 2000

Italijos U-23 rinktinė
 Viduržemio jūros žaidynės: 4 vieta 1993 m.

Individualūs 
 A.C. Monza šlovės sąrašas

Ordinai 
  5 lygio / Kavalierius (2000)

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Nuorodos 

Di Biagio
Italijos futbolo treneriai
Gianluca Vialli

Džianluka Vialis (g. 1964 m. liepos 9 d.) – Italijos futbolo treneris, buvęs profesionalus žaidėjas.

Profesionalaus futbolininko karjerą jis pradėjo 1980 m. „Cremonese“ klube. 1984 m. jis perėjo į „Sampdoria“, už kurią sužaidė 223 rungtynes. Su šiuo klubu italas 3 kartus laimėjo Italijos taurės varžybas, tapo Serie A ir 1989 m. UEFA taurių taurės čempionu.

1992 m. Dž. Vialis už tuometinę rekordinę 12,5 milijonų svarų sterlingų sumą persikėlė į „Juventus“. Su šia komanda žaidėjas laimėjo Italijos taurę, supertaurę, Serie A ir 1995–1996 m. UEFA čempionų lygą.

1996 m. italas perėjo į „Chelsea“ klubą. Po metų jis tapo žaidžiančiuoju komandos treneriu. Su šia ekipa Dž. Vialis laimėjo FA taurę, FA lygos taurę, Anglijos lygos taurę ir 1998 m. UEFA supertaurę.

Dž. Vialis yra vienas iš 9 futbolo žaidėjų, laimėjusių visus tris pagrindinius Europos futbolo trofėjus ir vienintelis puolėjas šiame sąraše. Taip pat italas yra vienintelis Europos žaidėjas, laimėjęs visų trijų Europos trofėjų 1 ir 2 vietas.

Italijos vyrų futbolo rinktinei Dž. Vialis atstovavo nuo 1985 iki 1992 m. Kartu su rinktine italas dalyvavo XIII ir XIV pasaulio futbolo čempionatuose. Taip pat italas dalyvavo VIII Europos futbolo čempionate Vokietijoje, kur padėjo komandai pasiekti pusfinalį ir buvo išrinktas į geriausią turnyro komandą.

Iš viso Dž. Vialis yra įmušęs 275 įvarčius ir pagal šį rodiklį yra 10 tarp visų italų.

2015 m. Dž. Vialis buvo įtrauktas į Italijos futbolo šlovės sąrašą kaip geriausias Italijos futbolininkas.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Karjeros statistika

Klubinė

Tarptautinė

Nuorodos 

Vialli
Italijos futbolo treneriai
Velso futbolo varžybos 2002–2003 m.

Velso futbolo varžybos 2002–2003 m.
  prasidėjo 2002 m. rudenį, baigėsi 2003 m. pavasarį;
 s turnyras prasidėjo 2002 m. rudenį, finalas įvyko 2003 m. pavasarį.

Premier League 2002–2003 m. 
 Velso lyga – aukščiausioji futbolo lyga šalyje. Dalyvavo 18 komandų.
 Čempionais tapo Barry Town futbolininkai.

Komandų rikiuotė

Pirmasis divizionas 2002–2003 m. (II pakopa) 
 Pirmasis divizionas – antros pakopos pirmenybės. Dalyvavo Pietų Velso klubai.
 2002–2003 m. būta 18 dalyvių.
 Bettws tapo nugalėtojais.

Komandų rikiuotė

2002–2003 m. Cymru Alliance lyga (II pakopa) 
 Cymru Alliance lyga – antros pakopos pirmenybės. Dalyvavo Šiaurės Velso klubai.
 2002–2003 m. būta 17 dalyvių.
 Porthmadog tapo nugalėtojais.

Komandų rikiuotė 

Pastaba. 2002/2003 m. sezone Llangefni–Glantraeth sudarė jungtinę komandą du klubai Llangefni Town ir Glantraeth FC. Dalyvavo Cymru Alliance lygoje.  Jungtinė komanda užėmė ketvirtą vietą pirmenybėse.

2002–2003 m. Velso futbolo taurė (2002–03 Welsh Cup) 
 Velso futbolo taurė – kasmetinis futbolo taurės turnyras, vykstantis nuo 1877 m. Velse.

Finalo ir pusfinalio rungtynės

Finalo rungtynės 

 Barry Town nugalėjo varžovus ir iškovojo taurę.

Šaltiniai

Nuorodos 
 RSSSF svetainėje: Wales 2002/03
 RSSSF: Velso čempionatai
 RSSSF: Velso futbolo taurės turnyrai
 Premier League pagal FLASHSCORE

Velso futbolo varžybos
Europos futbolo varžybos 2002–2003 m.
Velso futbolo varžybos 2001–2002 m.

Velso futbolo varžybos 2001–2002 m.
  prasidėjo 2001 m. rudenį, baigėsi 2002 m. pavasarį;
 s turnyras prasidėjo 2001 m. rudenį, finalas įvyko 2002 m. pavasarį.

Velso lyga 2001–2002 m. 
 Velso lyga – aukščiausioji futbolo lyga šalyje. Dalyvavo 18 komandų.
 Čempionais tapo Barry Town futbolininkai.

Komandų rikiuotė

Pirmasis divizionas 2001–2002 m. (II pakopa) 
 Pirmasis divizionas – antros pakopos pirmenybės. Dalyvavo Pietų Velso klubai.
 2001–2002 m. būta 19 dalyvių.
 Ton Pentre tapo nugalėtojais.

Komandų rikiuotė

2001–2002 m. Cymru Alliance lyga (II pakopa) 
 Cymru Alliance lyga – antros pakopos pirmenybės. Dalyvavo Šiaurės Velso klubai.
 2001–2002 m. būta 18 dalyvių.
 Welshpool Town tapo nugalėtojais.

Komandų rikiuotė 

Pastaba. 2001/2002 m. sezone Llangefni–Glantraeth sudarė jungtinę komandą du klubai Llangefni Town ir Glantraeth FC. Jungtinė komanda dalyvavo Cymru Alliance lygoje.  Užėmė antrą vietą pirmenybėse.

2001–2002 m. Velso futbolo taurė (2001–02 Welsh Cup) 
 Velso futbolo taurė – kasmetinis futbolo taurės turnyras, vykstantis nuo 1877 m. Velse.

Finalo ir pusfinalio rungtynės

Finalo rungtynės 

 Barry Town nugalėjo varžovus ir iškovojo taurę.

Šaltiniai

Nuorodos 
 RSSSF svetainėje: Wales 2001/02
 RSSSF: Velso čempionatai
 RSSSF: Velso futbolo taurės turnyrai
 Premier League pagal FLASHSCORE

Velso futbolo varžybos
Europos futbolo varžybos 2001–2002 m.
Vaivadijų mundurai

Vaivadijų mundurai – Abiejų Tautų Respublikos bajorų proginiai vyriški rūbai, devėti 1776–1795 m.

Istorija 
1776 m. eilinis ATR seimas įpareigojo kiekvienos vaivadijos atstovą posėdžių metu nešioti rūbus, pasiūtus iš vietinio audinio – tokiu būdu buvo išskiriami ir indentifikuojami to regiono pasiuntiniai. Seimo nutarime nebuvo detaliai aprašyta kaip turi atrodyti bajorų mundurai, kiekvienas seimūnas galėjo pasirinkti fasoną laisvai. Šiam sprendimui turėjo pritarti pavietų bajorijų seimeliai, kurie nustatė kokios spalvos turi būti žiponas ir kontušo juosta. Kai kurie seimeliai (pavyzdžiui Trakų vaivadijos bajorų susirinkimas) nutarė turėti du aprangos komplektus: vienų spalvų seimo posėdžių metu ir kitų – per pavietų seimelius ar kitom progom. 

Kai kurių vaivadijų bajorų suvažiavimų rezoliucijos:
 
 Vilniaus vaivadijos bajorai nusprendė nešioti avietinės spalvos žiponą su tokiais pat atlapais. Kontušo juosta – granatų sulčių spalvos. Ašmenos pavieto bajorai pasirinko žalią spalvą, o ukmergiškiai – mėlyną. Vėliau abiejų pavietų kilmingieji nutarė likti prie bendravaivadinių spalvų. 

 Trakų vaivadijos bajorai nubalsavo už baltus žiponus su žaliais atlapais. Kontušo juosta – raudonos spalvos. Už seimo rūmų sienų reikėjo dėvėti šviesiai geltonus žiponus su granatų sulčių spalvos kontušo juosta. Upytės pavietas pasirinko šviesiai geltonus žiponus su granatų sulčių spalvos atlapais. Kontušo juosta – avietinė. 

 Žemaičių kunigaikštijos bajorai nusprendė dėvėti baltus žiponus su žydrais atlapais. Kontušo juosta – raudonos spalvos. 

Aprašyti spalvingi rūbai atsirado kaip konservatyviai nusiteikusios ATR bajorijos atsakas į tuo metu Europoje plintančią kosmopolitinę madą iš Prancūzijos. Vaivadijų mundurai žadino patriotinius jausmus ir darė įtaką visai Respublikos kultūrai, kartu buvo ribojamas importas ir taip remiami vietos audėjai bei siuvėjai. Po Trečiojo ATR padalijomo egzotiškai atrodantys vaivadijų mundurai pasidarė nebeaktualūs.

Šaltiniai

Literatūra 
 Tadeusz Jeziorowski, Andrzej Jeziorkowski. Mundury wojewódzkie Rzeczypospolitej Obojga Narodów – Wydawnictwo Pelta: Warszawa, 1992 ISBN 83-85314-02-4

Nuorodos 
 Gražina Marija Martinaitienė.Tekstilės spalvų pavadinimai Lietuvos istoriniuose šaltiniuose// Menotyra, 2008 m., T. 15, Nr. 3

Abiejų Tautų Respublika
Apranga
Jonas Dielininkaitis

Jonas Izidorius Dielininkaitis,  (1850 m. liepos 3 d. Miknaičiuose (prie Kudirkos Naumiesčio) – 1926 m. balandžio 25 d. Varšuvoje, palaidotas Povonzkų kapinėse) – Lietuvos ir Lenkijos gydytojas, homeopatas. Aušrininkas, Lietuvių mokslo draugijos narys.

Biografija 
1876 m. baigė Marijampolės gimnaziją. Po to studijavo mediciną Varšuvos universitete, buvo išrinktas Lietuvių savitarpio pagalbos draugijos vicepirmininku ir pirmininku. 1881 m. birželio 16 d. gavo gydytojo diplomą, iki 1889 m. dirbo Lomžoje ir Zambruve. 1893 m. pervažiavo į Aleksotą (dab. Kauno miesto dalis), 1897 m. – į Virbalį. 1898 m. pradėjo priiminėti pacientus Varšuvoje kaip gydytojas-homeopatas, iki šiol Lenkijoje vaistinėse galima nusipirkti pagal jo receptūrą sukurtų Dielininkaičio lašų (). Po Pirmojo pasaulinio karo reiškėsi kaip moterų ligų specialistas.

Jonas Dielininkaitis 1912 m. dalyvavo Lietuvių mokslo draugijos suvažiavime Vilniuje. Išaugino du sūnus – Stefaną ir Janušą. Pastarasis dirbo žurnalistu laikraštyje „Kurier Poranny“, taip pat redagavo dvisavaitinį leidinį „Radio dla Wszystkich“.

Šaltiniai 
 Sūduvos gidas
 Milda Budrys, M.D. Lithuanian physicians – Aušrininkai
  Radio dla Wszystkich: popularny dwutygodnik radiowy

Lietuvos gydytojai
Lenkijos asmenybės
Lietuvos visuomenės veikėjai
Lenkijos lietuvių bendruomenės veikėjai
Mantas Stonkus

Mantas Stonkus (g. 1987 m. gegužės 3 d. Plungėje) – Lietuvos humoristas, televizijos laidų ir renginių vedėjas.

Biografija 
Gyveno Mažeikiuose, mokėsi Mažeikių Sodų pagrindinėje mokykloje. 2006 m. įstojo į Lietuvos muzikos ir teatro akademiją, aktoriaus – renginių vedėjo specialybę. 2010 m. įstojo į magistrantūrą.

2011 m. spalio 1 d. Kaišiadorių rajone esančioje Žaslių Šv. Jurgio bažnyčioje susituokė su renginių, koncertų organizatore Indre Stonkuviene, su kuria 2012 m. liepos 27 d. susilaukė pirmosios atžalos – dukros Cecilijos., o 2014 m. susilaužė sūnaus Pranciškaus. Su žmona susipažino dirbdamas MTV Lietuva, kuomet ji kaip prodiuserė pakvietė jį, kaip jauną aktorių. Jiedu susižadėjo po mėnesio draugystės.

2019 m. liepos mėn. išsiskyrė.

2020 m. vasario mėn. patvirtino, kad draugauja su kino ir teatro aktore Gelmine Glemžaite, su kuria kartu ilgą laiką vaidino kartu spektakliuose.

2022 m. vasario 9 d. per atostogas Maldyvuose susižadėjo su Gelmine Glemžaite.

TV, radijo, interneto veikla 
2009–2010 m. vedė tiesioginio eterio MTV Lietuva laidą „Most Wanted“. 2010 m. laidoje „Dviračio šou“ vaidino save, Rolandą Vilkončių, Žimantą Pacevičių, krepšininkus Simą Jasaitį, Paulių Jankūną. 2010 m. su Rolandu Vilkončiumi vedė LNK apdovanojimus „Dviračio žvaigždė“. Tais pačiais metais taip pat vedė BTV laidą „Ar kiekvienas laimingas“ (su Indre Augustaityte), LNK laidą „Pričiupom“ (su Vaida Lisikaite).

2012 m. vedė T.Ė.T.Ė. muzikinius apdovanojimus su vokaliste Dovile Filmanavičiūte. Dirbo radijo stoties Zip FM laidų vedėju, vedė laidą „Mantas pats“. Dalyvavo LNK šokių projekte „Kviečiu šokti“.

2015–2016 m. vedė LNK laidą „Su cinkeliu“.

Kartu su Inga Jankauskaite vedė 8 ir 9 projekto „Žvaigždžių duetai“ sezonus. Taip pat kartu vedė laidą „Moterys prieš vyrus“.

2016 m. vedė LNK laidą „Blogiausias Lietuvos vairuotojas“.

2017 m. kartu su I. Jankauskaite vedė LNK televizijos laidą „Mes vieno kraujo“

2018 m. kartu su Mantu Katleriu vedė M.A.M.A. 2017 apdovanojimus.

2018 m. kartu su Ugne Skonsmanaite vedė Lietuvos atrankos į 2018 m. „Euroviziją“ laidas.

nuo 2019 m. Spalio mėn. veda tinklalaidę „Vėl tie Patys“ su Mantu Katleriu ir Rolandu Mackevičiumi Youtube platformoje.

Teatras 
 Humoro šou „Buvusių moterų reikalai” (2016 m.)
 Humoro šou „#ManTaiVienodai” (2016 m.)
 Humoro šou „Buvusių moterų reikalai 2” (2017 m. - 2018 m. balandis)
 Humoro šou „Kultas” (2017 m.)
 Humoro šou „Buvusių moterų reikalai 3” (2018 m. spalio 4d. - 2019 m. liepa) (rež. Tadas Vidmantas, Jonas Navickas)
 Humoro šou „Man gal magnio trūksta?” (2019 m. spalio 8d. - dabar) (rež. Balys Latėnas)

Domino teatras
 „Primadonos” (2012 m. rež. Olegas Šapošnikovas)
 „Langas į parlamentą” (2012 m., rež. Adolfas Večerskis)

Filmografija 
 2013 m. – Londonas-Vilnius-Bankokas: skrydis atidėtas, rež. Emilis Vėlyvis
 2014 m. – Redirected, rež. Emilis Vėlyvis
 2016 m. – 12 kėdžių, rež. Algis Ramanauskas
 2018 m. – Aš žvaigždė, rež. Tadas Vidmantas
 2022 m. – Kartą kaime, rež. Marius Pocevičius

Apdovanojimai

Šaltiniai 

Lietuvos laidų vedėjai
Lietuvos humoristai
Silvio Piola

Silvijus Piola (1913 m. rugsėjo 29 d. – 1996 m. spalio 4 d.) buvo profesionalus Italijos futbolo žaidėjas. Iki šiol kai kurie jo pasiekti rekordai nėra pagerinti, dėl to jis laikomas vienu geriausių ir garsiausių Italijos futbolininkų. Kartu su Italijos rinktine S. Piola laimėjo III pasaulio futbolo čempionatą Prancūzijoje, finale įmušęs du įvarčius. Šiame turnyre jis liko antras pagal rezultatyvumą.

S. Piola yra trečias pagal rezultatyvumą už Italijos rinktinę (30 įvarčių per 34 rungtynes) ir pirmas su 364 įvarčiais klubiniuose turnyruose. Iš viso italas sužaidė 566 Serie A rungtynes ir pagal šį rodiklį yra ketvirtas.

S. Piola yra vienintelis žaidėjas, tapęs rezultatyviausiu Serie A lygoje su trimis skirtingomis komandomis („Pro Vercelli“, „Lazio“ ir „Novara“).

Po žaidėjo mirties du stadionai buvo pavadinti jo vardu – 1997 m. Novaroje ir 1998 m. Verčelyje. 2011 m. S. Piola buvo įtrauktas į geriausių Italijos futbolininkų sąrašą.

Karjeros statistika

Klubinė

Tarptautinė

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Nuorodos 

Piola
Mikaela Shiffrin

Mikaela Šifrin (g. 1995 m. kovo 13 d.) – JAV kalnų slidininkė, dukart olimpinė ir daugkartinė pasaulio čempionė.

Biografija 

Mikaela Šifrin gimė 1995 m. kovo 13 d. Veile (Kolorado valstija) JAV. Tėvai ją pradėjo mokyti slidinėti, kai jai buvo 2 metai. Vėliau ji buvo pasiųsta į Berko kalno akademiją Vermonte, kur buvo ruošiami profesionalūs JAV kalnų slidininkai. 2011 m., kai jai buvo tik 16 metų, M. Šifrin pradėjo dalyvauti FIS Pasaulio taurės varžybose. 2012 m. pripažinta Pasaulio taurės metų naujoke, 2013 m. tapo jauniausia istorijoje slalomo Pasaulio taurės nugalėtoja. 2014 m. Sočyje tapo jauniausia istorijoje slalomo rungties olimpine čempione.

2018 m. gruodžio 29 d. Mikaela Šifrin laimėjo 36-ą Pasaulio taurės slalomo etapą, daugiau nei bet kuri kita slidininkė, ir 15-ą etapą per kalendorinius metus, daugiau nei bet kuris kitas sportininkas (vyras ar moteris). 2019 m. kovo 9 d. Mikaela Shiffrin laimėjo 15-ą pasaulio taurės etapą per 1 sezoną ir tapo absoliučia laimėtų etapų rekordininke istorijoje. Po to ji laimėjo ir 16-ą sezono etapą.

2019 m. lapkričio 23 d. Mikaela Shiffrin laimėjo 41-ą slalomo rungties pasaulio taurės etapą savo karjeroje ir tapo absoliučia laimėtų slalomo etapų rekordininke, pagerinusia Ingemar Stenmark pasiekimą (40 laimėtų etapų). 
 
Asmeniniai duomenys: netekėjusi, ūgis 170 cm, svoris 65,8 kg. Nuolatinė gyvenamoji vieta Ygl Veilas (Kolorado valstija).

Pasiekimai 
Pasiekimai iki 2018−2019 m. sezono pabaigos:
 2014 m. Sočio olimpinė slalomo čempionė;
 2018 m. Pjongčango olimpinė didžiojo slalomo čempionė, sidabro laimėtoja dvikovėje;
 Keturiskart slalomo rungties pasaulio čempionė (2013, 2015, 2017, 2019 m.), slalomo supermilžino čempionė (2019 m.), slalomo milžino vicečempionė (2017 m.) ir bronzos laimėtoja (2019 m.);
 Triskart bendrosios Pasaulio taurės įskaitos nugalėtoja (2017, 2018, 2019 m.), šešiskart slalomo FIS Pasaulio taurės laimėtoja (2013, 2014, 2015, 2017, 2019 m.); 
 60 pergalių FIS Pasaulio taurės etapuose.

Šaltiniai 

JAV olimpiečiai
JAV kalnų slidininkai
Giuseppe Meazza

Džiuzepė Meaca (1910 m. rugpjūčio 23 d. – 1979 m. rugpjūčio 21 d.) buvo profesionalus Italijos futbolo žaidėjas ir treneris. Didžiąją savo karjeros dalį italas žaidė už Milano klubą „Internazionale Milano FC“, už kurį sužaidė 365 rungtynes ir pelnė 242 įvarčius, laimėjo tris Serie A titulus ir Coppa Italia. Vėliau žaidėjas atstovavo ir aršių konkurentų „Milan“ bei „Juventus“ pusėms ir dar keliems klubams.

G. Meazza padėjo Italijos rinktinei tapti čempione 1934 ir 1938 m. pasaulio čempionatuose. 1934 m. čempionate žaidėjas buvo pripažintas geriausiu turnyro žaidėju ir apdovanotas auksinio kamuolio trofėjumi. Kartu su Giovanni Ferrari ir Eraldo Monzeglio jis yra vienintelis italas, laimėjęs pasaulio futbolo čempionatą du kartus.

Baigęs žaidėjo karjerą, G. Meazza tapo treneriu ir vadovavo „Atalanta“, „Inter“, „Beşiktaş“ ir „Aurora“ komandoms. Jis buvo nacionalinės rinktinės treneris 1952 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.

Dažnai G. Meazza vadinamas geriausiu savo kartos žaidėju, taip pat geriausiu visų laikų Italijos futbolininku. Žaidėjas yra trečias pagal karjeros įvarčius (338) ir ketvirtas pagal įvarčius Serie A (216).

Pagrindinis Milano stadionas „San Siro“ vadinamas G. Meazza vardu.

2011 m. žaidėjas buvo įrašytas į Italijos futbolo garbės sąrašą.

Karjeros statistika

Klubinė

Tarptautinė 

Šaltinis: rsssf.com

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Nuorodos 

Italijos futbolininkai
Italijos futbolo treneriai
Jay-Jay Okocha

Augustinas Azuka „Džei Džei“ Okoča (Augustine Azuka „Jay-Jay“ Okocha, t. p. Turkijoje – Muhametas Javuzas, ; g. 1973 m. rugpjūčio 14 d.) – Nigerijos futbolininkas, rungtyniavęs puolančiojo saugo padėtyje; laikomas vienu geriausių ne tik Nigerijos, bet ir visos Afrikos futbolininkų. Pasižymėjo kūrybišku, technišku žaidimu, geromis kamuolio valdymo savybėmis, klaidinančiais judesiais.

Augustinas Azuka Okoča kilo iš igbų (aniomų) šeimos. Jo brolis Emanuelis Okoča bei pusbrolis Aleksas Ivobis – taip pat futbolininkai. Pradėjo treniruotis gimtojo Enugu miesto klube „Rangers“. 1990 m. lankėsi pas draugą Binebį Numą, rungtyniavusį Vokietijos trečios lygos klube „Borussia Neunkirchen“. Per treniruotę parodęs savo kamuolio valdymo sugebėjimus, Džei Džei Okoča buvo pakviestas prisijungti prie komandos. Vėliau rungtyniavo Frankurto „Eintracht“, 1993 m. įmušė metu įvarčiu išrinktą įvartį į „Karlsruher SC“ vartus. Vėliau Okoča rungtyniavo turkų „Fenerbahçe“, prancūzų „Paris Saint-Germain“ (pastarasis klubas už žaidėją sumokėjo 14 mln. svarų – didžiausią ligtol sumą už bet kurį Afrikos žaidėją). Itin sėkmingas karjeros tarpsnis Okočai buvo rungtyniavimas „Bolton Wanderers“ klube – jis tapo komandos kapitonu, buvo itin pamėgtas sirgalių. 2006 m. Boltono klubui iškritus iš Premier lygos, Okoča išvyko į Katarą. Karjerą baigė anglų antrojo ešelono klube „Hull City“.

Su Nigerijos rinktine Džei Džei Okoča dalyvavo 3 pasaulio čempionatuose, tapo Afrikos čempionu (1994 m.) bei olimpiniu čempionu (1996 m.), nuo 2002 iki 2006 m. buvo rinktinės kapitonu.

Laimėjimai

Komandiniai 
 Borussia Neunkirchen
 Sarlando taurė: 1990, 1992 m.
 Pietvakarių oberlyga: 1991 m.
 Fenerbahçe
 Premjero taurė: 1998 m.
 Atatiurko taurė: 1999 m.
 Paris Saint-Germain
 Trophée des Champions: 1998 m.
 UEFA Intertoto taurė: 2001 m.
 Bolton Wanderers
 Anglijos lygos taurė: 2 vieta 2004 m.
 Hull City
 Football League Championship pereinamosios varžybos: 2008 m.
 Nigerija
 Afrikos Tautų taurė
 1 vieta: 1994 m.
 2 vieta: 2000 m.
 3 vieta: 2002, 2004, 2006 m.
 Afrikos-Azijos Tautų taurė: 1995 m.
 Vasaros olimpinės žaidynės: 1996 m.

Asmeniniai 
 
 1995, 1997, 2000, 2002, 2003, 2004, 2005 Nigerijos metų futbolininkas
 2003, 2004 BBC Afrikos metų futbolininkas
 2004 m. Afrikos Tautų taurės „auksinis batelis“
 2004 m. Afrikos Tautų taurės geriausias žaidėjas
 FIFA 100

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Nigerijos futbolininkai
Nigerijos olimpiečiai
Miliūnai (Apsas)

Miliūnai  (, ) – kaimas vakarų Baltarusijoje: Vitebsko srities Breslaujos rajono Apso apylinkėje.

Istorija 
Kaimas susideda iš dviejų gyvenviečių: senojo Pelekų dvaro su bažnyčia ir palei buvusį geležinkelį išaugusios Miliūnų gyvenvietės. Ir katalikų bažnyčia, ir kaimo mokykla tebevadinamos Pelekų, pastarojoje dėstoma lietuvių kalba.  Valstiečių išlaikoma lietuviška pradinė mokykla žinoma 1905–1909 m., po to jos finansavimu rūpinosi „Saulės“ draugija. 1910 m. mokykla uždaryta, toliau ji veikė slaptai.  Nuo XX a. pab. kaimas yra vadinamas Miliūnais, jis įeina į lietuvių gyvenamą arealą.

Rusijos imperijos laikais Miliūnai ir Pelekai įėjo į Breslaujos apskritį ir priklausė Kauno gubernijai, vėliau – Lenkijai ir Baltarusijos TSR. Šiandieninis kaimas išsidėstęs nuošaliau nuo rajono svarbesnių kelių, tarp Apso ir Drūkšių. Pirmojo pasaulinio karo metais buvo nutiestas siaurasis Dūkšto–Drujos geležinkelis, su prie dabartinio kaimo buvusia stotele Pelikanai. Apie 1980 m. geležinkelis demontuotas.

Bažnyčia 
Pelekų Šv. Dvasios Nužengimo medinė bažnyčia buvo žinoma jau 1714 m., nuo 1834 m. parapijai priklausė ir mūrinė koplyčia Osaniškiuose. Nuo 1846–1926 m. – Žemaičių vyskupijoje, įėjo į Novoaleksandrovsko dekanatą.  1907 m. pastatyta nauja mūrinė Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia. Tai dviejų bokštų neogotikinis statinys, su išmatavimais plane 18х35 m. 1904–1910 m. ir 1928–1836 m. kas trečią sekmadienį pamaldos vyko lietuviškai.  Šventoriuje palaidoti lietuvių kunigai – Katalikų bažnyčios istorikas, literatas Adomas Žeimys-Žeimavičius ir Izidorius Budrys. Ant akmeninio paminklo pastarajam iškaltas lietuviškas užrašas: Pelikų Bažnyčios Įsteigėjui Izidoriui Budriui (1848–1905). Dėkingi parapijiečiai.

Pokaryje bažnyčia buvo uždaryta, 1949–1990 m. joje įrengti sandėliai, o vėliau – garažai. XX a. pabaigoje grąžinta tikintiesiems. Kelerius metus vyko atstatymo darbai, kol 1994 m. šventovė konsekruota naujai. Dabar ji priklauso Vitebsko vyskupijos Vidžių dekanatui.

Bažnyčios interjeras

Dvaras 
Anksčiau dvarvietė vadinosi Papuniai () ir buvo nedidelės seniūnijos centru. Pirmasiais valdytojais buvo Mafonų šeima. Vienas iš paveldėtojų – Steponas Mafonas – įstojo į Jėzuitų ordiną ir 1631 m. valdas užrašė vienuoliams jėzuitams. Po 1773 m. jos atiteko Breslaujos raštininkui Antanui Kvintai. Vėliau dvaras perėjo į Pelikanų giminės rankas (Vaclovas Pelikanas buvo Vilniaus universiteto rektorius). Vietovę imta vadinti savininkų vardu – Pelikanais ().  Apylinkių lietuvių valstiečiai šį vardą kiek supaprastino ir dvarvietę vadino Pelekais arba Pelikais.

Šalia dvaro rūmų tyvuliuoja 0,28 km² Pelekų (Pelikanų) ežeras. (Didžiausias gylis – 11 m, ilgis – 0,93 km, didž. plotis – 0, 43 km. Dugnas durpingas).

Literatūra 
 Kudirka J. Apso ir Pelekų lietuviškoji kultūra. – Vilnius: LLKC, 1997

Šaltiniai

Nuorodos 
 Kaimas nuotraukuose

Breslaujos rajono gyvenvietės
Mažutės Jokintonys

Mažutės Jokintonys (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gervėčių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 11 km į rytus nuo Astravo, 7 km į pietus nuo Gervėčių. Iš rytų ir vakarų juosia miškai. Per kaimą eina Rimdžiūnų–Zabelinos kelias.

Šaltiniai 

Astravo rajono gyvenvietės
Šatrininkai (Baltarusija)

Šatrininkai, kitaip Šatrinykai, Šaterninkai, Šaternykai, Šėtarnykai (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gervėčių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 19 km į šiaurės rytus nuo Astravo, 6 km nuo Gervėčių, prie Kernavos upelio. Keliai į Dideles Jacinas, Šveilionis, Sakalaičius.

Šaltiniai 

Astravo rajono gyvenvietės
Gaigaliai (Baltarusija)

Gaigaliai (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gervėčių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 16 km į šiaurės rytus nuo Astravo, 3 km į šiaurę nuo Gervėčių. Šalia praeina Gervėčių–Mikailiškių plentas.

Šaltiniai 

Astravo rajono gyvenvietės
Gervėčių kraštas
Galčiūnai

Galčiūnai (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gervėčių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 13 km į šiaurės rytus nuo Astravo, 3,5 km į pietus nuo Gervėčių. Kaimas gatvinis. Keliukai į Gervėčius, Rimdžiūnus, Zabeliną. Toliau vakaruose teka Aluošia. Prie šios upės dar neseniai buvo apie 10 sodybų, bendrai vadinamų Pološis (nuo upės Aluošia pavadinimo). Tačiau šių sodybų jau nebeliko.

Kaimas minimas nuo 1484 m. (kaip Golczvnczy), kai bajoras Jurgis Getautas pardavė jį Vilniaus vyskupui Andriui.

Šaltiniai 

Astravo rajono gyvenvietės
Gervėčių kraštas
Beržininkų ananasas

Beržininkų ananasinis arba Beržininkų ananasas – obelų veislė.

Nežinomos kilmės sodinuką savo uošvio Jono Stankevičiaus Beržininkų dvare (Dūkšto apylinkėje) surado ir aprašė prof. Adomas Hrebnickis. Nuo 1886 m. šiuos vaismedžius jis pradėjo dauginti ir pardavinėti kitiems sodininkams. Tarpukaryje veislė išliko populiari Lietuvoje ir Lenkijoje. Pastarojoje šalyje aptinkama senuose sodose ir sodininkų kolekcijose, o Lietuvoje auginama ir dabartiniais laikais.
 
Vaisiai labai stambūs, žalsvai geltoni ir raustelėję. Prinoksta rugpjūčio pabaigoje – rugsėjo pradžioje, tai rudeninė veislė (Lenkijoje prinoksta kiek anksčiau, todėl įvardijama kaip vasarinė). Minkštimas gelsvas, tankus, turi malonų saldžiarūgščio vyno skonį. Nuskinti vaisiai išsilaiko 2 – 3 mėnesius. Medžiai atsparūs šalčiams ir (iš dalies) – rauplėms.

Šaltiniai 
 
 Beržininkų ananasinis
 Obelų veislės
 Asta Blažytė. Senosios lietuviškos vaismedžių veislės 

Obelų veislės
Sodininkystė Lietuvoje
Pontardawe Town FC

Pontardawe Town FC – Velso futbolo klubas iš Pontardeivo.

Istorija 
Klubas įkurtas 1947 m. Žaidė žemesniuose divizionuose. Buvo iškopę į Antros pakopos pirmenybes (Velso Pirmasis divizionas), bet neįsitvirtino.

Sezonai 

|}

Šaltinis:

Šaltiniai

Nuorodos 
 http://www.pontardawetownafc.co.uk/
 West Wales Youth League
 RSSSF duomenų bazė

Pontardawe Town FC
Marta

Marta Vieira da Silva, dar žinoma kaip Marta (g. 1986 m. vasario 19 d. Alagoaso valstijoje, Brazilijoje) – brazilų futbolininkė, puolėja, žaidžianti JAV Nacionalinės moterų futbolo lygos (NWSL) „Orlando Pride“ klube, atstovaujanti Brazilijos moterų futbolo rinktinę.

 
Brazilė tituluojama kaip geriausia visų laikų moterų futbolo žaidėja, paties Pelé praminta „Pelé su sijonu“. Ji penkis kartus iš eilės, nuo 2006 iki 2010 m., pelnė FIFA Pasaulio metų žaidėjos vardą. Brazilė atstovavo nacionalines moterų futbolo rinktines, iškovojusias sidabro medalius 2004 ir 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. 2007-ųjų liepą futbolininkės vedama Brazilijos rinktinė laimėjo Amerikos žaidynes, kuomet finalo mačą su JAV Marakanos stadione stebėjo 65 tūkst. žiūrovų. Brazilijos komandai Marta padėjo laimėti 2003 ir 2007 m. Amerikos pirmenybes, 2007 m. pasaulio vicečempionių titulą. Apdovanota „Auksiniu kamuoliu“ 2004 m. FIFA U-19 moterų pasaulio čempionate, taip pat laimėjo ir „Auksinį kamuolį“ kaip naudingiausia žaidėja, ir „Auksinį batelį“ kaip daugiausiai įvarčių pelniusi žaidėja 2007 m. FIFA moterų pasaulio čempionate, nuvedusi Brazilijos rinktinę iki finalo. Marakanos stadiono šlovės galerijoje 2007 m. paliko savo pėdos įspaudą šalia Pelé, Zico, Ronaldo ir kitų Brazilijos futbolo žvaigždžių.

Marta buvo viena iš aštuonių atletų, nešusių olimpinę vėliavą 2008 m. olimpinėse žaidynėse Rio de Žaneire. 2013 m. buvo viena iš šešių 2014 m. pasaulio futbolo čempionato ambasadorių, kartu su Amarildo, Bebeto, Carlos Alberto Torres, Ronaldo ir Mario Zagallo.

Marta gimė nedideliame, 12 tūkst. gyventojų turinčiame Dois Riašuso (Dois Riachos) miestelyje. Kai mergaitei sukako metai, šeimą paliko tėvas, ją augino motina. Nuo vaikystės žaidė futbolą kieme su kitais vaikais. Būdama keturiolikmetė, išvažiavo mokytis ir sportuoti į Rio de Žaneirą.

Nuo 2004 m. Marta atstovavo Švedijos „Umea IK“ klubui. Ji išmoko švedų kalbą, su klubu pasiekė įvairių pergalių. Su „Umea IK“ Marta tris kartus laimėjo Švedijos čempionatą, 2004 m. – UEFA taurę. Futbolininkės asmeniniai pasiekimai buvo išskirtiniai: per 103 „Umea IK“ žaistas rungtynes įmušė 210 įvarčių. 2008 m. Marta persikėlė atgal per Atlantą ir pasirašė sutartį su Los Andželo „Sol“ klubu. 2017 m. kovo 4 d. Martai suteikta Švedijos pilietybė. Ji pareiškė, kad kartu išlaikys gimtosios Brazilijos pilietybę.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Marta (svenskfotboll.se)
 Marta (soccerway.com)
 Marta (womensprosoccer.com)

Brazilijos olimpiečiai
Brazilijos futbolininkai
Girios

Girios (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gervėčių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 15 km į šiaurės rytus nuo Astravo, 6 km į pietryčius nuo Gervėčių, netoli Ašmenėlės kairiojo kranto. Praeina Rimdžiūnų–Salų kelias.

Į Girias iš Vilniaus kursuoja tarpmiestinis autobusas.

Istorija 

Girios – lietuviškas kaimas, patenkantis į Gervėčių kraštą.

1919–1931 m. Giriose veikė lietuviška Ryto draugijos mokykla (1923 m. buvo 3 skyriai, 73 mokiniai, dirbo 2 mokytojai). 1931–1936 m. mokyklos vietoje liko Ryto draugijos skaitykla (vedėjas – buvęs mokytojas V. Krečius). Lenkmečiu skaitykla uždaryta. Nuo 1956 m. kurį laiką Girių aštuonmetės mokyklos (veikė Rimdžiūnuose) pradinėse klasėse mokyta lietuvių kalba, vyresnėse – lietuvių kalba dėstyta kaip dalykas; mokytojai – daugiausia savanoriai iš Lietuvos.

Šaltiniai 

Astravo rajono gyvenvietės
Gervėčių kraštas
Dubokas (kaimas)

Dubokas (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gervėčių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 27 km į šiaurės rytus nuo Astravo, 14 km į rytus nuo Gervėčių, giliai miškuose, Neries (Vilijos) kairiajame krante (artimiausias tiltas per upę – Žadiškėse).

Istorija
Atkampioje vietoje išsidėsčiusi gyvenvietė nuo seno traukė archeologų dėmesį – apylinkėse gausu rytinių baltų kultūrai priskiriamų pilkapių. Konstantinas Tiškevičius, 1857 m. surengęs mokslinę ekspediciją Neries upe, netoliese aptiko didžiulį riedulį, dviem ratais apdėtą mažesniais akmenimis. Jo nuomone, toje vietoje galėjo stovėti lietuvių pagonių altorius. Šį Panerio kraštą tyrinėjusių archeologų – lenkų Helenos Cehak-Holubovičovos (1935 m.) ir baltarusių 1999 m. ekspedicijoje dirbusio Edvardo Zaikovskio – aptikti radiniai taip pat patvirtino spėjimą, kad Duboko vietovėje galėjo būti įrengta ikikrikščioniška šventykla. Šaltiniuotose apylinkėse auga buvusio ąžuolyno likučiai. Vienas šimtametis ąžuolas yra ypač galingas, jis tarsi patvirtina kaimo pavadinimo teisingumą ( – ).

Kai gretimame Pastarynės kaime stovėjusi medinė bažnyčia neišgyveno per Pirmąjį pasaulinį karą ir buvo sugriauta, parapijiečiai nutarė šventovės nebeatkurti, o Duboke pastatyti naują. 1929 m. gegužės 29 d. kaime buvo pašventinta koplyčia, iki šiol priklausanti Žadiškių Šv.Trejybės parapijai. Tai dviaukštis netašytų rąstų bebokštis pastatas su mediniu stogeliu ir dviem kolonomis prie įėjimo durų. 1934 m. vienas Katovicų pramonininkas šventovei padovanojo varpą, kuris dabar kabo paprastos konstrukcijos bokštelyje. Šalia koplyčios išliko 1935 m. statytas didžiulis medinis kryžius. 1936 m. kaimo šiaurės vakaruose atidarytas katalikiškas Kryžiaus kelias. Neries krante išsidėstęs kompleksas šiandieną reikalauja remonto, išliko tik keletas Kelio stotelių.

Tarpukaryje Dubokas buvo palivarkas, priklausęs Lenkijos Vilniaus vaivadijos Vilniaus-Trakų apskrities Gervėčių valsčiui.

Išnašos

Šaltiniai 
 Верующие молились Матери Божьей в Дубке // ostrovets.by
 Дубок // globus.tut.by
 Дубок, вёска // radzima.net

Astravo rajono gyvenvietės
Gervėčių kraštas
Barauskai (Baltarusija)

Barauskai arba Užupis (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gervėčių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 18 km į šiaurės rytus nuo Astravo, 5 km į rytus nuo Gervėčių, Ašmenėlės kairiajame krante, šalia santakos su Aluošia, miškų apsuptyje.

Šaltiniai 

Astravo rajono gyvenvietės
Gervėčių kraštas
Lomių tvenkinys

Lomių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Tauragės rajone, 11 km į pietvakarius nuo Skaudvilės, Lomių gyvenvietės pietvakariniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Šunijos upę (Jūros intakas) 19,8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,65 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 57 m. Krantai aukšti, vietomis statūs, šlaitai apaugę medžiais. Tvenkinio šiaurinis krantas plačiai užpelkėjęs, apaugęs medžiais ir krūmynais, už 0,1 km į šiaurę telkšo 0,88 ha tvenkinys (anksčiau Lomių tvenkinio plotas buvo 11,3 ha). Aplink kitus krantus plyti dirbami laukai.

Tvenkinys įrengtas 1969 m. 2019 m. per užtvanką įrengtas žuvitakis.

Šaltiniai 

 Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998

Tauragės rajono tvenkiniai
Skaudvilės tvenkinys

Skaudvilės tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Tauragės rajone, Skaudvilės miesto šiaurvakariniame pakraštyje. 

Sudarytas užtvenkus Ančios upę (Šešuvies intakas) 22,5 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 1,4 km, plotis – iki 0,38 km. Altitudė 77,4 m. Vakarinis krantas aukštas, apaugęs medžiais. Tvenkinio šiaurrytinis galas užpelkėjęs, gausiai apaugęs medžiais ir krūmynais. Vakarinėje ir šiaurinėje pakrantėse įsikūręs Jakštų kaimas. Tvenkinio užtvanka eina kelias , kuris susikerta su vakarine pakrante einančiu keliu . Rytinėje pakrantėje įrengta poilsio zona su žaidimų aikštelėmis ir paplūdimiu.

Tvenkinys įrengtas 1975 m.

Šaltiniai 

 Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. – Kaunas, 1998.

Tauragės rajono tvenkiniai