joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Račiupėnai

Račiupėnai – kaimas centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, į pietus nuo Kupiškio, prie Račiupio upelio, šalia kelių sankirtos  ir . Dabar didesnioji kaimo dalis yra Kupiškio miesto gyvenamųjų namų rajonas.

Etimologija 

Kaimo vardas yra vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo Račiupio upelio.

Istorija 

Račiupėnų kaimas buvo suprojektuotas Gubernijos braižymo skyriaus inžinieriaus Tokminovo Kaune po 1876 m. birželio 28 d. didžiojo Kupiškio gaisro. Kaimas Kupiškio bažnyčios krikštų metrikų knygoje pirmą kartą minimas 1878 m. lapkričio 26 d., nes jame jau gimė pirmasis kūdikis, t. y. Natalija Petronytė, Povilo ir Onos Siaurytės-Petronienės duktė, o 1879 m. liepos 1 d. mirė pirmasis kūdikis Petras Chrapovickas, Jono ir Bogumilos Vaitiekūnaitės-Chrapovickienės sūnus. Plečiantis Kupiškiui, didžioji kaimo dalis prijungta prie miesto.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Petras Juodakis (1872–1940), chemikas, visuomenės veikėjas
 Povilas Krapavickas (krikšto metrikuose – Chrapovickas, 1873–1951), knygnešys, 2008 m. birželio 14 d. atidengta paminklinė lenta prie sodybos klėties (dabar Račiupėnų g. 8)
 Domas Vaitkūnas (1893–1988), kooperatininkas, visuomenės veikėjas, ilgametis Kupiškio valsčiaus viršaitis
 Pranas Petronis (1910–1998), Lietuvos kariuomenės karininkas, sovietinės kariuomenės generolas-majoras
 Regina Vaitkūnaitė-Gamziukienė (g. 1930 m.), gydytoja-oftolmologė, ilgametė Kauno klinikų gydytoja-okulistė
 Nijolė Gaškaitė-Žemaitienė (1938–2000), vieno iš Lietuvos partizanų vado Jono Žemaičio žmona.
 Vidmantas Jurgis Krapavickas (1944–), kultūros darbuotojas
 Dovilė Krapavickaitė-Kulbokienė (g. 1951 m.), gydytoja-terapiautė, ilgametė Kupiškio poliklinikos direktorė
 Vytautas Mockus, Kupiškio rajono meras (1995–1997 m.)
 Gintautas Mockus, ilgametis Kupiškio rajono tarybos narys 
Romualdas Kliukas (g. 1958 m. spalio 13 d.) Vilniaus Gedimino Technikos universiteto rektorius (2021 m. spalio 20 d.)

Šaltiniai 

Kupiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Kaliaropė

Kaliaropė arba ropinis kopūstas (, ) – kopūsto atmaina, auginama dėl didelių valgomų stiebų, kurių skonis kaip kopūsto, tik kiek saldesnis. Ši gana neįprastai atrodanti daržovė atsirado šiaurės Europoje ir nėra sena - prieš 500 metų dar nebuvo žinoma. Stiebai savo forma kiek primena ropes, ir žodis „ropė“ pasitaiko augalo pavadinime. Tačiau kaliaropė nėra ropė.  Tai kopūstas, Brassica oleracea.

Kaliaropės auga gana sparčiai: nuo sėklos iki derliaus užtrunka 45 – 50 dienų. Perbrendę stiebai pradeda medėti, skonis suprastėja, todėl ilgiau neauginamos. Kaliaropė yra dvimetis augalas ir sėklas užaugina tik antraisiais metais.

Valgoma žalia (salotose), virta, garinta arba kepta su sviestu ar aliejumi. Lapai tinka pašarui.

Šaltiniai 

Bastutiniai
Daržovės
Kuosėnai (Kupiškis)

Kuosėnai – kaimas centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, 6 km į šiaurės rytus nuo Kupiškio, prie Kupos upės ir Panevėžio–Daugpilio geležinkelio. Aptiktas Kuosėnų senkapis.

Gyventojai

Žymūs žmonės 

 Juozas Medeikis (1871–1934), knygnešys
 Petras Purėnas (1894–1965), karininkas
 Vladas Stukas (1920–1992), energetikas, pirmasis Kauno HE direktorius
 Algirdas Šukys (1927.01.12-2018.08.03), taikomosios matematikos katedros docentas, Vilniaus Universiteto docentas

Šaltiniai 

Kupiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Drūlėnai

Drūlėnai – kaimas centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, 2,5 km į šiaurę nuo Kupiškio, Kupiškio marių dešiniajame krante. Kaimo pietiniu pakraščiu teka Vištupis, šiauriniu – Dumblė, vakaruose yra Vidumedžio miškas, Žiūros ežerėlis (Drūlėnų ežeras).

Yra nedidelės senos kapinės, prie kelio į Salamiestį pastatytas paminklas 1919 m. birželio 2 d. sušaudytiems bolševikams P. Mikalauskui ir P. Mockevičiui.

Istorija 

Iš į šiaurę nuo kaimo esančio pilkapio tyrinėjimų nustatyta, jog apylinkėse žmonės gyveno jau IV–V a. Pats kaimas susiformavo XVI a. viduryje, Valakų reformos metu. Rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1581 m., priklausė Kupiškio seniūnijos Palėvenės vaivadijai.

1709–1710 m. maro metu išmirė beveik visas kaimas. 1738 m. jau priklausė Kupiškio seniūnijos Morkūno vaivadijai.

1949 m. balandžio 21 d. įkurtas Drūlėnų kolūkis, o 1950–1991 m. priklausė „Ateities“ kolūkiui.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Drūlėnuose 1866 m. gimė Lietuvos knygnešys Kazys Burokas.

Pilkapis 
Į šiaurę nuo Drūlėnų yra pilkapis, tyrinėtas 1980 m. Rasti keli kapai, viename jų keletas moteriškų papuošalų. Pilkapis yra 12 m skersmens, apdėtas dideliais akmenimis.

Šaltiniai 

Kupiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Akmenės rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.

Akmenės rajono savivaldybės taryba – Akmenės rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2000 m. kovo 19 d.

Rinkimai

Rinkimuose dalyvavusios partijos

Tarybos nariai

Veikla 

Savivaldybės meru išrinktas Anicetas Lupeika, mero pavaduotoja Eugenija Meškienė.

Nuorodos 
Oficiali svetainė

2000
2000 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai
Tiksis

Tiksis () – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Jakutijos šiaurėje. Buluno rajono centras. Jūrų uostas prie Laptevų jūros Tiksio užutėkio, netoli Lenos žiočių. 5,7 tūkst. gyventojų (2005 m.).

Įkurtas 1933 m. kaip vienas iš Šiaurės jūrų kelio punktų. 1932 m. netoliese įkurta poliarinė stotis. Žvejyba ir žuvies konservų pramonė. Netoli išgaunamos rusvosios anglys. Tiksis – vienas šiauriausių Rusijos uostų. Navigacija tęsiasi ne ilgiau 3 mėnesių. Yra oro uostas.

Nuorodos 
 Neoficiali miesto svetainė 

Jakutijos gyvenvietės
Aichalas

Aichalas () – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, vakarų Jakutijoje, Mirno rajone, 400 km į šiaurę nuo Mirno, netoli Udačno. 16,1 tūkst. gyventojų (2005 m.).

Įkurtas 1962 m. netoliese radus didelius kimberlito telkinius. Sudarytas iš dviejų dalių: aukštutinio miesto – betoninių daugiabučių kvartalai, ir žemutinio miesto – seni mediniai namai. 1978 m. 50 km nuo Aichalo, 577 m po žeme, Kraton-3 objekte atliktas 19 kilotonų branduolinis sprogdinimas. Jį užsakė TSRS Geologijos ministerija žemės plutos tyrimams. Susidaręs radioktyvus debesis padengė gyvenvietę. Nukentėjo 54 gyventojai ir 26 darbininkai.

Nuorodos 

 Radiacijos problemos Jakutijoje 

Jakutijos gyvenvietės
Namcai

Namcai (, ) – kaimo tipo gyvenvietė Rusijoje, centrinėje Jakutijoje, Lenos kairiajame krante, apie 70 km į šiaurę nuo Jakutsko. Uluso centras. 8,2 tūkst. gyventojų (2002 m.).

Yra 2 vidurinės mokyklos, 1 pradinė, sporto, muzikos mokyklos, gimnazija.

Jakutijos gyvenvietės
Čokurdachas

Čokurdachas (, ) – kaimo tipo gyvenvietė Rusijoje, šiaurės rytų Jakutijoje, Indigirkos pakrantėje, Janos-Indigirkos žemumoje. Alaicho uluso centras. 2,6 tūkst. gyventojų (2002 m.). 

Upių prieplauka, meteorologijos stotis. Žvejyba ir žuvies perdirbimas. Netoliese – mamutų griaučių radimvietė. 

Jakutijos gyvenvietės
Vitimas (gyvenvietė)

Vitimas () – gyvenvietė Rusijoje, pietvakarių Jakutijoje, Lensko rajone, Lenos kairiajame krante. 4,0 tūkst. gyventojų (2002 m.).

Jakutijos gyvenvietės
Presbiterija

Presbiterija ( – kunigas) – priekyje esanti paaukštinta šventovės dalis, skirta didžiajam altoriui, kitaip choras.

Presbiterijoje atliekamos liturginės apeigos, skaitomi skaitiniai, joje pamaldų metu būna dvasininkai (vyskupas, kunigas) ir ministrantai, rečiau – garbūs svečiai, politikai.

Viduramžių bažnyčiose būdavo orientuota į rytus.

Nuorodos 

Religinė architektūra
Lidl

„Lidl“ – mažmeninės prekybos parduotuvių tinklas Europoje. Būstinė yra Vokietijoje, Nekarzulme.

„Lidl“ mažų kainų parduotuvių tinklas valdo apie 10 000 parduotuvių 30 - yje šalyse. Lietuvoje, Serbijoje ir JAV „Lidl“ atstovauja vietiniai darbuotojai. „Lidl“ iš viso turi daugiau kaip 230 000 darbuotojų. Tinklo apyvarta Europos mastu – 79,4 mlrd. (2014 m.). Vokietijoje „Lidl“ turi apie 3300 parduotuvių. Jose dirba apie 75 000 darbuotojų.
„Schwarz Group" įmonių grupė, kuriai priklauso „Lidl“ parduotuvės, yra vienas didžiausių mažų kainų parduotuvių tinklų Europoje ir pasaulyje.

Istorija 
„Lidl“ istorija siekia 1930-uosius, kai prie Heilbrono mieste (Vokietija) veikiančios „Großhandlung & Co.” kaip pilnateisis partneris prisijungė Josef Schwarz. Kompanija, tuomet pervadinta į „Lidl & Schwarz KG”, plėtėsi kaip plataus spektro maisto produktų didmenininkas. Vokietijoje, Liudvigshafeno mieste atsidarius pirmajai mažų kainų parduotuvei 1973 m., kompanija buvo pervadinta į „Lidl”. Nuo 1990-ųjų „Lidl“ plėtėsi į kitas Europos šalis, tokias kaip Didžioji Britanija arba Prancūzija.

Lidl Lietuvoje 
2016-ųjų metų, balandžio 16 dieną, buvo atidarytas „Lidl“ logistikos centras Kauno Laisvojoje Ekonominėje Zonoje (LEZ). Pirmosios „Lidl“ parduotuvės Lietuvoje atidarytos 2016 m. birželio 2 d.

Lietuvoje šiuo metu veikia 60 „Lidl” tinklo parduotuvės :
Alytuje, Elektrėnuose, Jonavoje, Kaune (9), Kėdainiuose, Klaipėdoje (3), Kretingoje, Marijampolėje (2), Mažeikiuose, Palangoje, Panevėžyje (3), Plungėje, Radviliškyje, Šiauliuose (3), Šilutėje, Tauragėje, Telšiuose, Ukmergėje, Utenoje, Vilkaviškyje, Vilniuje (18) ir Visagine.

2016 m. rudenį Lietuvos žiniasklaidoje buvo gausiai skelbiami anoniminių skaitytojų laiškai ir atsiliepimai, kuriuose teigiama, kad „Lidl“ Lietuvoje parduodamos prekės esą brangesnės nei tinklo parduotuvėse kitose šalyse. Taip pat pastebėta, kad kai kurios centro prekės yra pigesnės nei užsienyje.

Parduotuvių tinklas

Dabartinis

Buvęs

Planuojamos

Išnašos

Nuorodos 

 LIDL Lietuvoje tinklalapis
 LIDL DE tinklalapis

Vokietijos prekybos įmonės
Prekybos tinklai
Kolyma

Šis straipsnis yra apie upę. Apie trėmimo vietą žiūrėkite: Kolyma (regionas)

Kolyma (, ) – upė Rusijoje, šiaurės rytų Sibire, Magadano srityje ir Jakutijoje. Susidaro susiliejus Ajan Jurio ir Kulu upėms, prasidedančioms Ochotsko-Kolymos kalnyne. Pradžioje teka kalnuotomis vietovėmis, daugiausia į rytus ir šiaurės rytus, slenkstėta ir uolėta vaga. Vėliau pasuka šiaurės link platesniu slėniu, o už Zyriankos teka Kolymos žemuma. Netoli Ambarčiko trimis šakomis įteka į Rytų Sibiro jūros Kolymos įlanką; sudaro deltą (plotas 3000 km²).

Svarbiausi intakai:
 kairieji – Taskanas, Jasačnaja, Ožogina;
 dešinieji – Bujunda, Sugojus, Korkodonas, Omolonas, Aniujis.

Nuo gegužės vidurio iki rugsėjo patvinsta. Per metus nuneša 5,5 mln. m³ vandens. Ledai laikosi nuo rugsėjo pabaigos – spalio, iki gegužės pabaigos – birželio pradžios. Laivyba nuo Bachapčio upės žiočių, o reguliariai laivuojama nuo Ust-Srednekano. Aukštupyje patvenkta Kolymos užtvanka, statoma Ust-Srednekano užtvanka. Žvejyba. Svarbiausios pakrančių gyvenvietės: Sinegorjė (Kolymos HE gyvenvietė), Debinas, Ust-Srednekanas, Seimčanas, Zyrianka, Srednekolymskas, Čerskis. Kolymos baseine išgaunamas auksas.

Sovietmečiu prie Kolymos buvo įkurta daug Gulago lagerių (žr.
Kolyma (regionas)).

Sibiro upės
Tirkšlių Kristaus Karaliaus bažnyčia

Tirkšlių Kristaus Karaliaus bažnyčia – bažnyčia, stovinti Tirkšlių miestelyje, prie kelio .

Parapijoje stovi Tirkšlių kapinių koplyčia, Geidžių Šv. Onos koplyčia, aptarnaujama Lėlaičių Šv. Roko koplyčia.

Istorija 
Tirkšlių bažnyčiai 1612 m. dovanota žemės. 1616 m. Lietuvos didysis kunigaikštis Zigmantas Vaza paragino Tirkšlių seniūną E. Fitingą pastatyti bažnyčią. 1750 m. įsteigta parapinė mokykla.

1766 m. pastatyta nauja bažnyčia. Tirkšlių klebonas Petras Lukauskis po 1863 m. sukilimo ištremtas į Tobolską, nuo 1871 m. gyveno Kazanėje. 1936 m. liepos 1 d. bažnyčia su varpine ir varpais sudegė. Iš ugnies pavyko išgelbėti kai kuriuos šventųjų paveikslus ir statulas, 4 krucifiksus, dalį senojo parapijos archyvo. Išlikusios senienos klebono Antano Šimkaus dėka buvo išsaugotos, perkeltos į kapinių koplyčią.  1937 m. parapijai priklausė 5122 katalikai.

1937–1939 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Ją suprojektavo Vaclovas Michnevičius, techninę priežiūrą vykdė inžinierius Stasys Bukovskis. Statyba rūpinosi kunigas Antanas Kiela (1899–1983 m., palaidotas Tirkšlių kapinėse netoli koplyčios). Jis 1950–1955 m. ištremtas į Rusiją. Klebonas Bronislovas Burneikis (1923–1991) pastatė kleboniją. Bažnyčios bokšte buvo pakabintas 1297 kg sveriantis varpas, 1939 m. nulietas Liepojoje. 1939 m. naująją bažnyčią konsekravo vyskupas Justinas Staugaitis.

2020 m. pradėtas bažnyčios remontas (paklotos šildomos grindys ir kt.).

Architektūra 
Bažnyčia neogotikinė, stačiakampio plano, vienabokštė, su apside.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

 Tirkšlių Kristaus Karaliaus parapija (dekanato inf.)
 

Mažeikių rajono bažnyčios
Tirkšliai
Klykolių Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia

Klykolių Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Klykolių kaime, 0,5 km į pietus nuo Latvijos sienos.

Istorija 

Apie 1778 m. dvaro savininkas Ignas Pilsudskis pastatė koplyčią. Nuo 1805 m. čia nuolat gyveno kunigas. 1835 m. koplyčia remontuota. Tikinčiųjų ir kunigo A. Gedvilo rūpesčiu 1881 m. pastatyta medinė bažnyčia. Ji buvo Akmenės parapijos filija. 1901 m. pakeisti visi sienojai, pastatyta varpinė, įsteigtos kapinės, įsigyti vargonai. 1906 m. Šventoriuje sumūrytos Kryžiaus kelio stočių koplytėlės. 1911 m. per miestelio gaisrą sudegė klebonijos trobesiai. 1928 m. įkurta parapija.

Architektūra 

Bažnyčia stačiakampio plano, su bokšteliu. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Nuotraukos 

Akmenės rajono bažnyčios
Leckavos Šv. Lauryno bažnyčia

Leckavos Šv. Lauryno bažnyčia – bažnyčia, stovinti Leckavos miestelyje, Ventos dešiniajame krante, 0,5 km į pietus nuo Lietuvos ir Latvijos valstybės sienos.

Istorija 
Pirmoji katalikų bažnyčia pastatyta 1630 m., nors dar 1622 m. buvo pastatyta evangelikų reformatų bažnyčia. Katalikus globojo Žemaičių seniūnas Liackis. Vietos gyventojai bažnyčią ir vietovę vadino jo vardu. 1644 m. bažnyčia sudegė. Dvarininkas pastatė kitą, didesnę, ir pakvietė 2 kunigus. Krikšto metrikų knygos pradėtos rašyti nuo 1700 m., santuokų – nuo 1706 m. Bažnyčia 1783 m. sudegė.

1785 m. Adomas Gurskis pastatė naują. Per Antrąjį pasaulinį karą bažnyčia sudegė. Po karo parapijiečiams ilgai neleista statyti bažnyčios senoje vietoje, todėl 1955 m. (daugiausia grįžusių tremtinių lėšomis) kaime pastatyta laikina. 1958 m. suręsta senoje vietoje, miestelyje.

Architektūra 
Bažnyčia stačiakampio plano, su bokšteliu. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Mažeikių rajono bažnyčios
Leckava
Sedos Šv. Jono Nepomuko bažnyčia

Sedos Šv. Jono Nepomuko bažnyčia – bažnyčia, stovinti Sedoje, Varduvos upės kilpoje. Liaudies architektūros formų. Suteiktas Šv. Jono Nepomuko titulas.

Istorija 
Sedos dvare 1781 m. pastatyta koplyčia, kuri 1783 m. paplatinta, paaukštinta, pertvarkyta į bažnyčią, pristatyta varpinė. 1791 m. bažnyčiai paskirti 2 margai žemės. Bažnyčią 1793 m. gegužės 28 d. konsekravo pavyskupis Tadas Juozapas Bukatas. XIX a. pirmojoje pusėje ji buvo mokinių bažnyčia. Po 1863 m. liko be kunigo. Per miestelio gaisrą 1886 m. sudegė kunigui skirtas namas.

1891 m. vėl apsigyveno kunigas. Bažnyčia buvo Sedos parapijos filija. Klebonas S. Paulukevičius ją 1900 m. savo lėšomis perstatė. Po Antrojo pasaulinio karo bažnyčia uždaryta, paversta sandėliu, o vėliau – malūnu. Apleistas pastatas 1988 m. rugsėjo mėn. grąžintas tikintiesiems. Klebono Algio Genučio ir parapijiečių patangomis suremontuota.

1989 m. spalio 1 d. pašventinta.

Architektūra 
Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, vienabokštė.

Galerija

Nuorodos 

 Sedos Šv. Jono Nepomuko bažnyčia

Mažeikių rajono bažnyčios
Seda
Sedos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia

Sedos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia – bažnyčia, stovinti Sedoje, Varduvos upės dešiniajame krante. Liaudies architektūros formų.

Parapijoje veikia Sedos Šv. Jono Nepomuko bažnyčia ir Grūstės koplyčia.

Istorija 
Pirmąją bažnyčią Sedoje apie 1508 m. pastatė Dirvėnų tėvūnas Vaclovas Bartasevičius su žmona Elžbieta Juškaite. 1528 m. minimas klebonas. 1538 m. bažnyčiai dovanotas Beržėnų kaimas, įkurta parapinė mokykla. 1769–1770 m. bažnyčia perstatyta ir padidinta (rūpinosi klebonas Jonas Mykolas Domaševičius). 1803 m. pastatyti Vilniaus vėlyvojo baroko vargondirbystės mokyklos meistrams būdingų bruožų vargonai (vargonai daug kartų remontuoti, XX a. pr. pridėti pedalai).

1816 m. išmūryti akmeniniai pamatai. 1823 m. uždengtas lentelių (1985 m. skardos) stogas. Po 1821 m. plytų grindys pakeistos į lentų (presbiterijoje ir chore išklotas ąžuolinis parketas). 1866 m. leista pakeisti supuvusius bažnyčios sienojus. 1911–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius.

Nuo 2013 m. rugpjūčio parapijos administratoriumi paskirtas kun. Modestas Ramanauskas, pakeitęs kun. Olijandrą Jurevičių.

Parapijos klebonai 
1909–1921 m. – kan. Kazimieras Genys
1984-1988 m. - prel. Juozas Šiurys
1988-1991 m. - kan. Algis Genutis
1991–2000 m. – kun. Saulius Katkus
2000-2007 m. - kun. Stasys Šlepavičius
2007-2013 m. - kun. Olijandras Jurevičius
Nuo 2013 m. – kun. Modestas Ramanauskas

Architektūra 
Bažnyčia liaudies architektūros formų, lotyniško kryžiaus plano, halinė, su 2 zakristijomis, 5 bokšteliais. 

Vidus 3 navų, yra 5 mediniai barokiniai altoriai, sukurti XVIII a. 8-ajame ir 10-ajame dešimtmetyje: didysis, Šv. Jono Nepomuko, Šv. Antano Paduviečio, Švč. Mergelės Marijos Škaplierinės ir Jėzaus Kristaus, taip pat barokinių formų vargonai, XIX a. sakykla bei krikštykla su Jėzaus Krikšto paveikslu. Bažnyčioje išlikę XVII-XVIII a. sukurtų altorinių paveikslų: Švč. Mergelės Marijos Ėmimas į dangų, Šv. Antanas, Šv. Laurynas, Šv. Juozapas. 

Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame yra Kryžiaus kelio stočių stogastulpiai, šiaurės rytų kampe – medinė varpinė (1851 m.). Joje kabo trys varpai: nuliedintas 1762 m. kun. Jono Domaševičiaus ir Škaplieriaus brolijos lėšomis, 1793 m. be dovanotojo vardo ir kan. Vincento Juzumo (Juzumowicz) 1886 m. funduotas Ketūnų koplyčiai. 

Sakralinį kompleksą 2006 m. papildė įrengtas įspūdingų formų lurdas.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

 Telšių vyskupija. Sedos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų parapija

Mažeikių rajono bažnyčios
Seda
Žemalės Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai bažnyčia

Žemalės Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai bažnyčia – bažnyčia, stovinti Žemalės gyvenvietėje, 13 km į pietvakarius nuo Mažeikių. Klasicistinės struktūros ir romantizmo architektūrai būdingų formų.

Istorija 

Pirmoji medinė bažnyčia pastatyta 1752 m., jai dovanoti 5 valakai žemės. 1765 m. įsteigta parapinė mokykla (veikė iki XIX a. pradžios). Bažnyčiai 1806 m. priklausė Gudiškės kaimas. Dvarininkas Gadonas 1826 m. pastatė dabartinę mūrinę bažnyčią. 1886–1889 m. pastatyta medinė varpinė. Žemalės bažnyčia iki Pirmojo pasaulinio karo garsėjo melodingais varpais.

Architektūra 

Bažnyčia yra klasicistinės struktūros ir romantizmo architektūrai būdingų formų, stačiakampio plano, bebokštė. Įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame yra medinė varpinė. Žemalės kapinėse palaidotas lietuvių poetas, vertėjas, kunigas Antanas Savickis (apie 1782–1836).

Mažeikių rajono bažnyčios
Mažeikių Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia

Mažeikių Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia – bažnyčia, stovinti Mažeikiuose.

Istorija 

Katalikai, norėdami apgauti caro valdžią, 1902–1904 m. pastatė didelius namus, kuriuos pavertė koplyčia – Viekšnių parapijos filija. Vidaus reikalų ministras 1904 m. koplyčią leido įrengti. 1906 m. spalio 31 d. pašventinta beveik dvigubai padidinta bažnyčia. Ji turėjo nuolatinį kunigą. „Saulės“ draugijos skyrius 1907 m. parapijos namuose įsteigė lietuvišką pradžios mokyklą. 1911–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius.

Po 1928 m. įkurta parapija. Pagal architekto Vytauto Landsbergio-Žemkalnio projektą 1930 m. pradėta statyti dabartinė mūrinė bažnyčia. Ją 1936 m. rugpjūčio 2 d. konsekravo vyskupas Justinas Staugaitis. Bažnyčią 1943 m. dekoravo dailininkas Rimtas Kalpokas.

Architektūra ir interjeras 
Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė. Vidus 3 navų, šoninės žemesnės.

Pagrindinio fasado viduryje išsikišęs staigiai nukirstas bokštas su aukšta laiptuoto profilio niša išilgai. Fasadai apjuosti neraiškaus profilio karnizu, sienas skaido suporintos mentės ir aukšti bei siauri stačiakampiai langai. Šoniniuose fasaduose jie sugrupuoti po tris.

Bažnyčioje įrengti keturi altoriai. Didysis altorius ir šoniniai Švč. Mergelės Marijos bei Antano Paduviečio altoriai - vieno tarpsnio. 1958 m. didžiajame altoriuje pastačius naują Kazio Švažo sukurtą statulą, anksčiau pagrindiniame altoriuje buvusi Nukryžiuotojo su šv. Marija Magdalena skulptūrinė grupė buvo perkelta į naujai suprojektuotą kuklų altorių bažnyčios šone. Parapijos klebonu 2012 m. pradėjus dirbti kun. Donatui Stulpinui bažnyčia atkurta taip, kaip ją buvo suprojektavęs architektas ir didžiojo altoriaus autorius Vytautas Landsbergis-Žemkalnis: į altorių grąžinta nukryžiuotojo Kristaus ir po jo kojomis suklupusios Šv. Marijos Magdalenos skulptūra „Pieta“. Bažnyčioje taip pat išdažytos sienos, įrengtos šildomos grindys, nauja garsinimo aparatūra, ant sakyklos atnaujinti uždažyti keturių evangelistų atvaizdai, atlikti kiti atnaujinimo darbai

Nuorodos 

Mažeikių rajono bažnyčios
Tarpukario modernistinė architektūra Lietuvoje
Rubikų Šv. Roko bažnyčia

Rubikų Šv. Roko bažnyčia – bažnyčia, stovinti Rubikų kaime.

Istorija 

1863 m. sukilimo aukoms atminti Rubikuose buvo pastatyta koplytėlė. 1935–1936 m. suręsta medinė bažnyčia (Sedos parapijos filija).

Architektūra 

Bažnyčia stačiakampio plano, vienanavė. Stogo galuose pastatyti bokšteliai. Įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora medinių statinių. Šalia bažnyčios – medinė varpinė.

Mažeikių rajono bažnyčios
Ventos Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia

Ventos Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia – Telšių vyskupijos katalikų bažnyčia, stovinti Akmenės rajone, Ventos mieste.

Istorija

1991 m. įkurta Ventos Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo parapija, įsteigti laikini maldos namai buvusio vaikų darželio pastate. Naujos bažnyčios pamatai išlieti 2004 m., tačiau bažnyčia pastatyta tik 2009 m. Pagrindiniais jos mecenatais buvo verslininko Ivano Paleičiko šeima. 

Bažnyčia dar vadinama Lietuvos tūkstantmečio bažnyčia, nes tai vienintelė bažnyčia, Lietuvoje pastatyta 2009 m.

Bažnyčią suprojektavo „Šiaulių komprojekto“ architektai Vytautas Marcinkus ir Regina Miceikienė. Statė bendrovė „Akmeresta", panaudodama vokiškas konstrukcijas.

Architektūra 

Pastatas karkasinis ir baltų plytų, stačiakampio plano su vienu neišsikišusiu bokštu, trisiene apside. Fasadai apšiltinti termoizoliacinėmis apdailos plokštėmis. Bokštas stačiakampis, dviejų tarpsnių su piramidiniu stogeliu. Langai daugiausia su pusapskrite arka. Vidus halinis, vienos navos. Lubų nėra, o jų vietoje pakabintos išraiškingos konstrukcijos. Varpas parvežtas klebono Anupro Gauronsko iš Vokietijos.

Galerija

Išnašos

Nuorodos

 Ventos Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo parapija
 Valentinas Cibulskas. Šiaurės Lietuvos naujosios bažnyčios

Akmenės rajono bažnyčios
Venta (miestas)
Viekšnių Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia

Viekšnių Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Viekšnių mieste.

Istorija 
Viekšnių bažnyčią XVI a. pabaigoje pasisavino evangelikai reformatai. Bažnyčiai 1626 m. dovanotas Milių kaimas. 1634 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia. 1680 ir 1816 m. atnaujinta.

1841 m. patvirtintas inžinieriaus Keršteino mūrinės bažnyčios projektas. 1854 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia (projekto autorius Karolis Gregotovičius). Altoriai perkelti iš senosios.

Vykstant Pirmajam pasauliniam karui, 1915 m. birželio 14 d. vokiečių artilerija bažnyčią padegė ir sugriovė. Klebono V. Jarulaičio rūpesčiu 1915 m. pastatyta laikina. Kunigas Valentinas Gudavičius su parapijiečiais bažnyčią 1921 m. atstatė. Atstatant stengtasi išsaugoti jos pirmykštę išvaizdą. Langai pasiaurinti, padaryti 2 nauji. 1939 m. spalio 23 d. bažnyčios bokšte kilo gaisras, nukrito varpai.

Architektūra 
Bažnyčia kryžminio plano, vienabokštė. Įrengti 5 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Mažeikių rajono bažnyčios
Viekšniai
Ukrinų Šv. Antano Paduviečio bažnyčia

Ukrinų Šv. Antano Paduviečio bažnyčia – bažnyčia, stovinti Ukrinų kaime, 6 km į pietryčius nuo Židikų, Kvistės (Varduvos kairiojo intako) dešiniajame krante. Liaudies architektūros formų.

Istorija 
Ukrinų bažnyčiai dvarininkas Laurynas Pilsudskis 1776 m. dovanojo 4 valakus žemės. Ukrinų ir Bukančių bajorkaimių bajorai (šlėktos) 1803 m. pastatė naują bažnyčią. Ji ir varpinė 1852 m. liepos 21 d. sudegė. 1857 m. parapijiečių lėšomis pastatyta dabartinė medinė bažnyčia (buvo Židikų parapijos filija), 1913 m. bažnyčia prailginta.

Architektūra ir interjeras 
Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, su 2 bokšteliais, trisiene apside. Įrengti 4 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame yra dviaukštė varpinė (apatinis aukštas mūrinis, viršutinis – medinis), kapinės.

Bažnyčios centrinis altorius – liaudiškai interpretuotų baroko formų. Abipus jo yra durys į zakristiją, kuri yra vienodo su presbiterija aukščio. Apsidės kairėje pusėje įrengta sakykla, po ja ir priešais – klausyklos. Vargonų choras paremtas dviem stulpais, už kurių yra dvivėrės segmentinės arkos pagrindinės durys.

Greta bažnyčios yra kapinės, kuriose iki šių dienų išliko keli Stepono Gailevičiaus iškalti akmeniniai kryžiai su užrašais.

Šaltiniai 

Mažeikių rajono bažnyčios
Hezbollah

Hezbollah (arab. حزب الله  „Dievo partija“) – Libano musulmonų šiitų organizacija ir politinė partija, sudaryta iš politinio ir karinio sparno. Organizacija sukurta 1982 m. priešintis Izraelio vykdomai Pietų Libano okupacijai, kuri truko iki 2000 m. Organizacija įgijo populiarumą tarp libaniečių statydama mokyklas, ligonines ir kitus socialinių paslaugų objektus. Nuo 2005 m. Hezbollah politinis sparnas Libano parlamente turi 23 vietas (viso 128), dalyvauja Libano vyriausybėje. „Hezbollah“ vadovas yra šeichas Hasanas Nasrala (Hassan Nasrallah).

JAV, Europos Sąjunga, Australija, Persijos įlankos arabų šalių bendradarbiavimo taryba ir Izraelis Hezbollah laiko teroristine organizacija, o Rusija - ne. Libano vyriausybė laiko Hezbollah teisėtu pasipriešinimo Izraeliui judėjimu. Šį požiūrį palaiko Sirija ir Iranas. Libanas ilgą laiką priešinosi tarptautiniam spaudimui nuginkluoti grupuotę. JAV vyriausybės teigimu organizaciją politiškai, finansiškai, ginklais remia Sirija ir Iranas. Sirija teigia, kad remia „Hezbollah“, bet neigia tiekianti grupuotei ginklus. Pietų Libano okupacijos metu bei okupacijai pasibaigus Hezbollah vykdė Izraelio šiaurinių teritorijų apšaudymą, į ką Izraelis atsakydavo Libano bombardavimais. Organizacijos įvykdytas dviejų Izraelio kariuomenės karių pagrobimas buvo 2006 m. Izraelio karo prieš Libaną pretekstu.

2004 metais „Hezbollah“ su Izraeliu apsikeitė belaisviais. Susitarimui pasiekti prireikė trejų metų. Izraelis paleido daugiau kaip 400 kalinių ir grąžino 59 Libano kovotojų kūnus. „Hezbollah“ paleido pagrobtą žydų verslininką ir grąžino tris žydų karių kūnus.

„Hezbollah“ kovotojai pietų Libane turi beveik visišką autonomiją.

Savižudžių ir teroristinės atakos
Organizacija kaltinama daugybe teroristinių aktų, tačiau Hezbollah visus kaltinimus neigia. 
1983 metų savižudžių išpuoliai Beirute, per kuriuos kareivinėse žuvo 241 JAV jūrų pėstininkas ir 58 prancūzų kariai, 1996 metais savižudžio sprogdintojo išpuolis Saudo Arabijoje, per kurį žuvo 19 žmonių, 1994 metų sprogdinimas žydų bendruomenės centre Argentinoje, kur žuvo 85 žmonės. 
2008 m. sausio 15 d. automobilio susprogdinimas prie JAV ambasados Beirute.
2009 m. Egipte Hezbollah rengė teroro aktą prieš Izraelio ir Egipto karinius objektus Sinajaus pusiasalyje. Sulaikyti 49 įtariamieji.
2012 m. Burgaso teroro ataka - žuvo 6 žmonės.

Teroristinės organizacijos
Libano partijos
Rio Galjegosas

Rio Galjegosas () – miestas Argentinoje, pietų Patagonijoje. Santa Kruso provincijos administracinis centras. 79,1 tūkst. gyventojų (2001 m.). Miestas išsidėstęs prie Galjegoso upės estuarijos žiočių (Atlanto vandenyno), apie 2636 km piečiau Buenos Airių.

Istorija 

Upė pirmą katrą buvo pastebėta ir atrasta europiečių 1525 m. tyrinėtojo Jofré De Loaiza ir buvo pavadinta San Idelfonso vardu. Simón’o de Alcazaba’so 1535 m. ekspedicija buvo pirmoji, kuri pavadino upę Río Gallegos (Galų upė). Teritorija europiečių buvo apgyvendinta žymiai vėliau, viena iš anksčiausiai užregistruotų gyvenviečių buvo įkurta 1885 m. Argentinos vyriausybė norėdama išreikšti visišką jos suverenumą pietinėje Patagonijoje įkūrė karinę jūrų laivyno bazę, kuri padidino miesto plėtimąsi. 1912–1920 m. gubernatorius paskatino naujakurių kėlimąsi iš Malvinų salų ir iš Čilės, siūlydamas lengvatinio ūkininkavimo sąlygas. Apie 3000 naujų gyventojų atvyko ir papildė miestą. Kai išsivystė avininkystė, Rio Galjegosas tapo pagrindiniu uostamiestčiu, eksportuojančiu avis ir jų produktus. Pirmųjų Kolonistų Muziejuje yra išsaugotas senas Patagonijos namas, parodantis pirmųjų naujakurių gyvenimą.

1888 m. gubernatorius nusprendė perkelti teritorinę sostinę iš Puerto Santa Kruso į Rio Galjegosą. Oficialus šio sprendimo ratifikavimas įvyko 1904 m. gegužės 19 d. 1957 m. Santa Kruso teritorija buvo paskelbta provincija, o Mario Cástulo Paradelo tapo pirmuoju gubernatoriumi.

1982 m. Folklandų karo metu miesto aerouostas buvo pagrindinė Argentinos oro pajėgų, tarp jų: Mirage III naikintuvų ir A-4 Skyhawks puolamųjų lėktuvų, bazė.

Ekonomika ir susisiekimas 

Rio Galjegose yra labai svarbus pietų Argentinos tarptautinis oro uostas ir karinės bazės. Iš oro uosto vyksta skrydžiai į Malvinų salas ir Argentinos Antarktidą. Yra svarbus jūrų uostas, geležinkeliu sujungtas su Rio Turbijo akmens anglių kasykla. Naftos perdirbimo, maisto, lengvoji pramonė. Apylinkėse vystoma avininkystė. Išvystytas turizmas.

Kita 

1950 m. vasario 25 d. Rio Galjegose gimė Argentinos prezidentas Nestoras Kiršneris.

Nuorodos 
 Oficiali svetainė
 Turizmas 

Santa Kruso provincijos miestai
Pagulianka (Pakruojis)

Pagulianka – kaimas vidurio rytinėje Pakruojo rajono savivaldybės dalyje, 1 km į šiaurės rytus nuo Linkuvos, prie kelio .

Gyventojai

Šaltiniai 

Pakruojo rajono savivaldybės gyvenvietės
Jana

Jana (, ) – upė Rusijoje, šiaurės Jakutijoje. Susidaro susiliejus Dulgalacho ir Sartango upėms, ištekančioms iš Verchojanos kalnagūbrio. Upėms susiliejus teka plačiu slėniu. Kertant Kularo kalnagūbrį slėnis susipaudžia, o vaga tampa slenkstėta. Toliau teka pelkėta Janos-Indigirkos žemuma. Įteka į Laptevų jūros Janos įlanką; sudaro deltą (plotas 5200 km²).

Svarbiausi intakai: Adyčia, Oldžo, Abyrabytas (dešinieji); Bytantajus, Baky (kairieji).

Baseine apie 40 tūkst. ežerų. Mityba remiasi lietaus ir sniego tirpsmo vandeniu. Gegužės–rugpjūčio mėnesiais nunešama 90 % metinio vandens kiekio. Vidutinis debitas ties Verchojansku – 150 m³/s, ties žiotimis – 1000 m³/s. Laikosi užšalusi spalio–gegužės (žemupyje – iki birželio) mėnesiais. Laivuojama. Žvejyba. Svarbiausios prieplaukos – Verchojanskas, Batagajus, Ust Kujga, Ust Janskas, Nižnejanskas.

Jakutijos upės
Linkavičiai

Apie kaimą Panevėžio rajone žiūrėkite: Linkavičiai (Panevėžys)

Linkavičiai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Linkuvos, piečiau Guostagalio. Seniūnaitijos centras. Šalia kaimo stovi technikos paminklas – Guostagalio vėjo malūnas.

Istorija 

Prie Linkavičių yra Tričių piliakalnis, 2 km į šiaurės rytus nuo Linkavičių yra mitologinis akmuo – Velnio krėslas. 1940 m. įkurtas Linkuvos pensionas. 1950–1992 m. Linkuvos psichoneurologijos internato pagalbinio ūkio centrinė gyvenvietė.

Gyventojai

Žymūs žmonės 

Kaime gimė:
 Vytautas Landsbergis-Žemkalnis, architektas.

Šaltiniai 

Pakruojo rajono savivaldybės gyvenvietės
Puodžiūnai (Pakruojis)

Puodžiūnai – kaimas šiaurės rytinėje Pakruojo rajono savivaldybės dalyje, prie kelio , 2 km į šiaurę nuo Ūdekų. Kaimo rytiniu pakraščiu teka dešinysis Beržtalio intakas Piktakmenis.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Puodžiūnuose 1870 m. liepos 20 d. gimė lietuvių visuomenės veikėjas Vincas Mišeika.

Šaltiniai 

Pakruojo rajono savivaldybės gyvenvietės
Vileišiai (Pakruojis)

Vileišiai – kaimas šiaurės rytinėje Pakruojo rajono savivaldybės dalyje, 1 km į šiaurę nuo Žeimelio, Baltausių tvenkinio rytiniame krante.

Istorija 
Carinės Rusijos laikais kaimas priklausė Vokšnėnų valsčiui Šiaulių apskrityje, buvo žinomas kaip Pažeimė (arba Pažeimės, Pažeimiai). XX a. pradžioje čia atsikėlė sentikiai, kurie 1912 m. Akmenėlių dvare įkūrė bendruomenę, kuri iš pradžių telkėsi Akmenėliuose, o 1935 m. įrengė maldos namus Vileišiuose, parapijai priklausė daugiau nei 200 tikinčiųjų. Tarpukariu kaimas buvo Žeimelio valsčiuje. Pokariu parapija žymiai sumažėjo, kol apie 1975 m. iširo.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Evaldas Matviekas (1939-2007 m.) – žurnalistas, redaktorius, vertėjas.

Nuorodos 
 Vileišių sentikiai

Šaltiniai 

Pakruojo rajono savivaldybės gyvenvietės
Žičiūnai

Žičiūnai – kaimas šiaurinėje Pakruojo rajono savivaldybės dalyje, Žeimelio seniūnijoje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Žeimelio, prie kelio . Pro kaimą teka Viršytis.

Gyventojai

Šaltiniai 

Pakruojo rajono savivaldybės gyvenvietės
Geišai

Geišai – kaimas šiaurinės vakarinėje Pakruojo rajono savivaldybės dalyje, 6 km į pietvakarius nuo Žeimelio.

Gyventojai

Šaltiniai 

Pakruojo rajono savivaldybės gyvenvietės
Kauno rajono taryba 1990–1995 m.

Kauno rajono taryba – Kauno rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d. Pilnas pavadinimas – Kauno rajono Liaudies deputatų taryba, nuo 1990 m. balandžio mėn. Kauno rajono taryba.

Teisinis pagrindas 

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d., savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Kauno rajonui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.

Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu“ vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.

Tarybos deputatai 
 Juozas Laimutis
 Petras Mikelionis, 1990–1992 m. Kauno rajono Liaudies deputatų tarybos pirmininkas
 Antanas Nesteckis
 Vidmantas Vitkauskas, 1992-1995 m. Kauno rajono tarybos pirmininkas
 Vytautas Žmuidzinavičius

Veikla

Nuorodos 
Oficiali svetainė

1990 
1990 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai
Kauno rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.

Kauno rajono savivaldybės taryba – Kauno rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1995 m. kovo 25 d.

Teisinis pagrindas 

Rinkimai įvyko vadovaujantis 1992 m. spalio 25 d. Konstitucijos nuostatomis, 1994 m. liepos 7 d. naujuoju Vietos savivaldos įstatymu ir nauju 1994 m. liepos 7 d. savivaldybių tarybų rinkimų įstatymu. Be to, 1994 m. liepos 19 d. priimtas Lietuvos Respublikos teritorijos administracinių vienetų ir jų ribų įstatymas.

Lietuvos Respublikos administraciniais vienetais tapo apskritys ir savivaldybės, gyvenamosios vietovės suskirstytos į miesto ir kaimo gyvenamąsias vietoves. Panaikintos savivaldybių pakopos, miesto gyvenamosioms vietovėms priskirti miestai, kaimo gyvenamosioms vietovėms – miesteliai ir kaimai. Savivaldybė sudaroma iš gyvenamųjų vietovių. Jos teritorija gali būti skirstoma į seniūnijų aptarnaujamas teritorijas. Iki 27 sumažintas Kauno rajono savivaldybės tarybos narių skaičius, meras tapo ir atstovaujamosios, ir vykdomosios valdžios galva.

Rinkimai

Rinkimuose dalyvavusios partijos

Tarybos nariai

Veikla 

Rajono meru išrinktas Valerijonas Senvaitis, jo pavaduotoju Donatas Jankauskas. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Česlovas Ivaškevičius.

Nuorodos 
Oficiali svetainė

1995 
1995 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai
Kauno rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.

Kauno rajono savivaldybės taryba – Kauno rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1997 m. kovo 23 d.

Rinkimai

Rinkimuose dalyvavusios partijos

Tarybos nariai

Veikla 

Rajono meru išrinktas Donatas Jankauskas, jo pavaduotoju Augustas Venslauskas. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Zigmas Puišys.

Nuorodos 
Oficiali svetainė

1997 
1997 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai
Kauno rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.

Kauno rajono savivaldybės taryba – Kauno rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2000 m. kovo 19 d.

Rinkimai

Rinkimuose dalyvavusios partijos

Tarybos nariai

Veikla 

Rajono meru išrinktas Petras Mikelionis.

Nuorodos 
Oficiali svetainė

2000 
2000 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai
Krakių Šv. apaštalo evangelisto Mato bažnyčia

Krakių Šv. apaštalo evangelisto Mato bažnyčia – bažnyčia, stovinti Krakių miestelyje, Smilgaičio (Nevėžio dešiniojo intako) dešiniajame krante. Istoristinė, turi neogotikos ir neobaroko bruožų.

Istorija 
Krakių valsčius 1421 m. dovanotas Žemaičių vyskupui (suvalstybintas 1842 m.). Pirmoji bažnyčia pastatyta 1478 m. Klebonas Jurgis Talaitis 1529 m. bažnyčią remontavo. Krakėse 1570–1572 m. klebonavo Mikalojus Daukša, vienas lietuvių raštijos pradininkų. 1579 m. minima parapinė mokykla (veikė ir XIX a. pirmojoje pusėje). Bažnyčia iki 1649 m. atstatyta. 1692 m. pastatyta medinė Šv. Kotrynos bažnyčia. Nauja medinė bažnyčia pastatyta 1768 m. vyskupo Jono Lopacinskio iniciatyva. 1780 m. įrengta altarija. Ji 1863 m. sudegė; neatstatyta.

Dabartinė mūrinė bažnyčia parapijiečių lėšomis pastatyta 1897–1907 m. Klebono Kazimiero Marmos rūpesčiu ji 1931 m. išdažyta. Senoji bažnyčia nugriauta.

Architektūra 
Bažnyčia istoristinė, turi neogotikos ir neobaroko bruožų, kryžminio plano, su trisiene apside ir aukštu bokštu. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais. Navas dengia cilindriniai skliautai.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

 Dekanato informacija
 Krakės. Šv. apaštalo evangelisto Mato bažnyčia 

Krakės
Kėdainių rajono bažnyčios
Klaipėdos Šv. Kazimiero bažnyčia

Klaipėdos Šv. Kazimiero bažnyčia – bažnyčia, stovinti Klaipėdos šiaurinėje dalyje.

Istorija 
1992 m. įkurta parapija. Bažnyčia pastatyta pagal architekto Ričardo Krištapavičiaus ir dailininko A. Skiesgelio projektą.

Nuorodos 
 Parapijos svetainė

Klaipėdos bažnyčios
Šv. Kazimiero bažnyčios
Klaipėdos Marijos Taikos Karalienės bažnyčia

Klaipėdos Marijos Taikos Karalienės bažnyčia – bažnyčia, stovinti Klaipėdoje, Baltikalnėje.

Istorija 

Jau 1938 m. pradėtos rinkti aukos naujos bažnyčios statybai. Pagal inžinieriaus architekto Juozo Baltrėno projektą už tikinčiųjų paaukotus pinigus 1957–1960 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia, viena retų bažnyčių, kurias leista statyti sovietmečiu.

1961 m. areštuoti bažnyčios statybos organizatoriai: klebonas Liudvikas Povilonis (1910–1990; vėliau arkivyskupas), vikaras Bronislovas Burneikis (1923–1991) ir dar 5 asmenys. Nuteisti kunigai iškalėjo po 4 metus. Bažnyčios pastatą valdžia nusavino. 1963 m. joje įkurtas LTSR filharmonijos filialas. Nugriautas bokštas, išardyti altoriai, įrengta filharmonija. Dailininkas Antanas Kmieliauskas, 1960 m. sukūręs didįjį altorių, nutapęs paveikslą, buvo išmestas iš Dailininkų sąjungos (1989 m. A. Kmieliauskas sukūrė naują altorių).

1988 m. bažnyčia grąžinta tikintiesiems, paskirtas klebonu ir dekanu monsinjoras B. Burneikis suremontavo bažnyčią ir kleboniją (1988 m. lapkričio 25 d. laikytos pirmos Šv. Mišios). 1989 m. atstatytas bokštas, lietuvių meistrų Darbėnuose nulietas 3 tonų varpas. JAV lietuviai pranciškonai dovanojo vargonus.

Architektūra 

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, trinavė. Bokštas 75 m aukščio su apžvalgos aikštele. Šventoriuje palaidotas bažnyčios statytojas monsinjoras B. Burneikis. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Oficiali svetainė

Klaipėdos bažnyčios
Kybartų Eucharistinio Išganytojo bažnyčia

Kybartų Eucharistinio Išganytojo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Kybartuose.

Istorija 

4 Kybartų kaimo ūkiai 1598 m. dovanoti Virbalio bažnyčiai. Virbalio klebonas kaimo kapinėse 1696 m. pastatė koplyčią. Ji po 1795 m. sunyko. 1907 m. įsikūrė „Žiburio“ draugijos skyrius, 1909 m. – Krikščionių darbininkų draugija. 1912 m. įsteigta gimnazija. Jos kapelionas Visgirda pastatė mokinių koplyčią. 1919 m. įsteigta „Žiburio" progimnazija.

Po Pirmojo pasaulinio karo pamaldos laikytos neveikiančioje Kybartų Šv. Aleksandro Neviškio cerkvėje, geležinkelio sandėlyje. Klebono S. Čepulio rūpesčiu pagal architekto Vytauto Landsbergio-Žemkalnio projektą 1927–1928 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Skulptūrų grupę prie altoriaus sukūrė Bronius Pundzius. Per Antrąjį pasaulinį karą apgriauta. Po karo remontuota.

Kybartuose klebonavo kunigas Sigitas Tamkevičius, Tikinčiųjų teisių gynimo komiteto narys; 1978 m. teistas (1988–1989 m. vėl Kybartų klebonas), rengė rekolekcijas. 1978–1980 m. kunigavo Virgilijus Jaugelis (1948–1980), 1974 m. teistas už „Lietuvos katalikų bažnyčios kronikos" dauginimą (palaidotas šventoriuje).

Architektūra 
Bažnyčia neorenesansinė, stačiakampio plano, vienabokštė. Vidus 3 navų, skliautuotas.

Neorenesansas Lietuvoje
Vilkaviškio rajono bažnyčios
Kybartai
Kirdeikių Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia

Kirdeikių Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Kirdeikių kaime, Pakaso ežero pietvakariniame krante. Klebonas kunigas Jurgis Kazlauskas.

Istorija 

Dalis Linkmenų parapijos su bažnyčia 1920 m. liko Lenkijos okupuotoje teritorijoje. Okupacinė valdžia 1925 m. iškėlė bylą Linkmenų klebonui Juozui Breivai už lietuvių kultūrinę veiklą. Jis pabėgo į Kirdeikius ir pradėjo rūpintis bažnyčios statyba. Lietuvos valdžia skyrė miško medžiagos ir 35 000 litų. 1926–1927 m. medinė bažnyčia buvo pastatyta (projektavo ir statybą prižiūrėjo inž. Litas). 1927 m. vyskupas Juozapas Kukta bažnyčią konsekravo. Kirdeikių klebonas J. Breiva stiprino lietuvybę, rėmė lietuvių partizanų judėjimą (mirė 1939 m. Palaidotas bažnyčios šventoriuje). Kirdeikiuose gimė lietuvių atgimimo veikėjas, poetas, aušrininkas, kunigas Silvestras Gimžauskas (1844–1897 m.). 1936 m. pašventinti S. Gimžausko parapijos namai.

Architektūra 
Bažnyčia istoristinė (vyrauja gotikos elementų imitacija), su trisiene apside ir priestatais prie jos, 2 bokštais ir išsikišusiu fasadu. Vidus 3 navų, atskirtų kolonomis.

Yra trys neogotikinio stiliaus altoriai: pagrindinis ir du šoniniai. 2009 m. altoriai ir sakykla buvo restauruoti ir naujai paauksuoti, iškilmingas atnaujintų altorių atšventinimas įvyko rugpjūčio 15 d. per Žolinės atlaidus, iškilmes celebravo Molėtų dekanas K. Kazlauskas.

Šventoriaus tvoros pamatas akmeninis su iškilusiomis kolonėlėmis, kurias jungia vietinio kalvio nukalti ažūriniai elementai (tvorelės), vartai taip pat metaliniai.

Varpai 
Viename iš bažnyčios bokštų (varpinėje) kabo du varpai. Didysis „Benediktas“ nulietas 1930 m. Varpas pakrikštytas jo fundatoriaus Benedikto Kindurio vardu (kitur minima, kad fundatorius buvo Benediktas Paukštė). Mažasis varpas su lotyniškais įrašais nulietas XVIII a. Varpas pakrikštytas kaimo gerbiamo žmogaus Jono Maciulevičiaus. Virš apsidės esančiame bokštelyje kabo dar vienas nedidelis varpas.

Šaltiniai 

Utenos rajono bažnyčios
Rokoniai (Pakruojis)

Rokoniai – kaimas pietinėje Pakruojo rajono savivaldybės dalyje, 1 km į rytus nuo Rozalimo. Šalia teka upė Daugyvenė.

Etimologija 

Kaimo vardas yra kilęs nuo asmenvardžio Rokas.

Gyventojai

Išnašos 

Pakruojo rajono savivaldybės gyvenvietės
Zigmantiškiai

Zigmantiškiai – kaimas pietinėje Pakruojo rajono savivaldybės dalyje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Rozalimo. Stūkso Zigmantiškių akmuo su Marijos pėda.

Gyventojai

Išnašos 

Pakruojo rajono savivaldybės gyvenvietės
Simaniškiai (Pakruojis)

Simaniškiai – kaimas pietinėje Pakruojo rajono savivaldybės dalyje, 2 km į pietryčius nuo Rozalimo.

Gyventojai

Šaltiniai 

Pakruojo rajono savivaldybės gyvenvietės
Dinaburkas

Dinaburkas – kaimas pietinėje Pakruojo rajono savivaldybės dalyje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Medikonių, Žalgirio miško pakraštyje, netoli kelio . Šalia prasideda Nemuno upelis (Daugyvenės baseinas).

Kaimo pavadinimas kilęs nuo vokiško Daugpilio pavadinimo Dinaburg.

Gyventojai

Šaltiniai 

Pakruojo rajono savivaldybės gyvenvietės
Lapgirys

Lapgirys – kaimas pietinėje Pakruojo rajono savivaldybės dalyje, 13 km į vakarus nuo Rozalimo, prie kelio , šalia Kauksnujų miško. Prateka Vėzgė.

Kaime yra gamtos paminklas – Lapgirio ozas (Krištopaičio kalnas).

Gyventojai

Šaltiniai 

Pakruojo rajono savivaldybės gyvenvietės
Gegiedždvaris

Gegiedždvaris – kaimas šiaurės vakarinėje Pakruojo rajono savivaldybės dalyje, 2 km į pietryčius nuo Pašvitinio, prie kelio . Pro kaimą teka Švitinys.

Istorija 
Pirmą kartą paminėtas Joniškio bažnyčios metrikų knygose 1700 metais (pan Daniel Giegiecki z Giegieckich). Galima viena iš Žemaitijos bajorų Giegiecki tėvonijų, atsiradusiu įsisavinant šiaurines tyras 16 amžiuje. Dvaras ypač klestėjo ir buvo išsiplėtęs 18-19 amžiaus sandūroje ir 19 amžiaus pirmoje pusėje, bet vėliau dėl neaiškių aplinkybių (gali būti, kad šeimininkai dalyvavo 19 amžiaus sukilimuose) prarado savo reikšmę, o po I pasaulinio karo visai sunyko. Jo vietoje vykdant žemės reformą 1922-1926 m buvo išdalinta žemė ir susikūrė kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Pakruojo rajono savivaldybės gyvenvietės
Laitiešiniai

Laitiešiniai – kaimas šiaurės vakarinėje Pakruojo rajono savivaldybės dalyje, 2 km į šiaurės rytus nuo Pašvitinio.

Gyventojai

Šaltiniai 

Pakruojo rajono savivaldybės gyvenvietės
Gražaičiai (Pakruojis)

Gražaičiai – kaimas šiaurės vakarinėje Pakruojo rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurės rytus nuo Pašvitinio.

Gyventojai

Žymūs žmonės 

Kaime gimė menotyrininkas, filologas Skirmantas Valiulis (1938–2011).

Šaltiniai 

Pakruojo rajono savivaldybės gyvenvietės
Niūrai

Niūrai – kaimas šiaurės vakarinėje Pakruojo rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurės rytus nuo Pašvitinio. 

Gretimame miške saugomas mitologinis Buletiškio akmuo, kurio legendoje minimas Niūrų dvaras.

Gyventojai

Šaltiniai 

Pakruojo rajono savivaldybės gyvenvietės
Tubiniai

Tubiniai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Bučiūnų. 

Netoliese įsikūrę Mažieji Tubiniai.

Gyventojai

Šaltiniai 

Joniškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Striukai

Striukai – kaimas šiaurės vakarinėje Pakruojo rajono savivaldybės dalyje, 8 km į šiaurės rytus nuo Pašvitinio.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Striukuose 1936 m. sausio 12 d. gimė Lietuvos fizikas, fizinių mokslų daktaras Klemensas Algimantas Bertulis.

Šaltiniai 

Pakruojo rajono savivaldybės gyvenvietės
Prienų rajono taryba 1990–1995 m.

Prienų rajono taryba – Prienų rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d., pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d. Pilnas pavadinimas – Prienų rajono Liaudies deputatų taryba, nuo 1990 m. balandžio mėn. Prienų rajono taryba.

Teisinis pagrindas 

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d., savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Prienų rajonui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.

Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu“ vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.

Tarybos deputatai 
 Algirdas Jonas Giraitis

Veikla

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

1990 
1990 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai