joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Yochanan Vollach

Yochanan Vollach (, g. 1945 m. gegužės 14 d. Kiryat Bialik) – iš Izraelio kilęs futbolininkas. Žaidė . Baigęs futbolininko karjerą tapo Haifos „Maccabi“ sporto klubo finansų direktoriumi, nuo 1999 m. buvo viso sporto klubo tarybos pirmininku bei krepšinio klubo prezidentu. 1993 m. tapo Haifos miesto garbės piliečiu.

Vollach, Yochanan
Magistralinis kelias A17 (Lietuva)

A17 – Lietuvos magistralinis kelias, Panevėžio aplinkkelis. Kelio ilgis – 22,28 kilometro. Šiame kelyje „juodųjų dėmių“ nėra.

Kelias prasideda kelių lygių sankryžoje, su magistraliniais keliais  ir . Eina Panevėžio rajono savivaldybės teritorija. Iš vakarų pusės aplenkia Panevėžio miestą. Susikerta su . Baigiasi, įsiliedamas į . Planuojama visą kelią rekonstruoti į 2+1 tipo kelią, kai į vieną pusę eismas turi 1 juostą, o kitą - 2 juostas, ir tokia konfigūracija keičiasi kas kelis kilometrus, kai 1 juostos kelias išplatėja į 2, o priešpriešiniam eismui susiaurėja į 1 juostą ir atvirkščiai.

Istorija 

Aplinkkelis pradėtas tiesti XX amžiaus 10-ajame dešimtmetyje. Iš pradžių buvo pastatyta atkarpa tarp  ir . Vėliau Panevėžio aplinkkelis buvo pratęstas iki  kelio. Dabar šis kelias yra dalis  magistralės.

Maršrutas 

|}
|}

Šaltiniai 

Lietuvos magistraliniai keliai
Magistralinis kelias A18 (Lietuva)

A18 – Lietuvos magistralinis kelias, Šiaulių miesto aplinkkelis. Kelio ilgis – 17,08 km. Šiame kelyje „juodųjų dėmių“ nėra.

Kelias prasideda į pietus nuo Šiaulių, dviejų lygių sankryžoje, su . Eina Šiaulių rajono savivaldybės teritorija. Žiedu aplenkia Šiaulių miestą. Susikerta su magistrale  ir įsilieja atgal į , į šiaurę nuo Šiaulių.

Planuojama trasą pratęsti iki  kelio (į rytus nuo miesto), šitaip suformuojant šiaurinį miesto aplinkkelį. Ši atkarpa bus pirmoji Lietuvoje, kai dviejų juostų kelias bus su atskirtu vietiniu ir tranzitiniu srautu. Susisiekimas bus tik per skirtingų lygių sankryžas, kurios planuojamos, kur kelias susitiks su krašto ir magistraliniais keliais.

Istorija 
Apie 2000 m. buvo atidarytas šiaurvakarinis miesto apvažiavimas, kuris jungė  su . Tuomet kelias turėjo krašto kelio statusą ir jo numeris buvo .

2004 m. buvo atidarytas Šiaulių pietvakarinis apvažiavimas, kuris suformavo Šiaulių vakarinį apvažiavimą, bei buvo nukreipta  trasa.

Šiuo metu planuojama nutiesti šiaurrytinį miesto apvažiavimą.

Maršrutas 

|}
|}

Galerija

Šaltiniai 

Lietuvos magistraliniai keliai
Ruibiškė

Ruibiškė – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Lomių, išsidėstęs abipus Šunijos krantų.

Istorija 

Kaimas – vienkieminis, žinomas nuo XVIII a. 1913 m. atliekant gyventojų apklausą dėl Upynos katalikų parapijos (cirkularo) steigimo. Ruibiškėje (Дер. Руйбишке) buvo surašytos 16 katalikų šeimų su 92 gyventojų, kurios valdė 184 dešimtines žemės. Didžiausius žemės sklypus – po 20 dešimtinių valdė Motiejus Vasiliauskas Adomo (1871–1952) ir Gotautas Juozapas.

1920 m. surašyti gyventojų ūkiai ir jų dydis, sumokėti mokesčiai. Ruibiškėje registruota 19 ūkių (Stepono Misiaus – 20 deš., Marijonos Juškaitės – 12, Petro Juškio – 20, Motiejaus Vasiliausko – 19, Agnieškos Vainauskienės – 13, Kazimiero Vasiliausko – 20, Prano Milikausko – 5, Jurgio Keršulio – 1, Kazimiero Smailio – 10, Juozo Keršulio – 10, Onos Mockienės – 8, Juozo Motuzo – 16, Juozo Gotauto – 17, Onos Norgailienės – 20, Stanislavos Zeleckienės – 20, Jono Maselskio – 20, Jono Bartkaus – 4, Ievos – Dilnikaitės – 1,5, Liudvikos Vainauskienės – 15; viso 241,5 deš.). Kitais, 1921 m., Misiaus Stepono – 18 deš., Juškio Petro – 20, Skyrienės Agnieškos – 12, Vasiliausko Motiejaus – 18, Vasiliauskienės Agnieškos – 12, Maselskio Jono – 20, Norgailaitės Onos – 20, Zeleckienės Stanislavos – 20, Gotauto Juozo – 15, Vasiliausko Kazimiero – 26, Milikausko Prano – 3, Keršulio Jono – 1, Keršulio Juozo – 10, Žimančio Kazimiero – 1,5, Mockienės Onos – 7, Bartkaus Jono – 3, Smailio Kazimiero – 9, Motuzienės Stanislavos – 4, Vainauskaitės Veronikos – 2,5, Valavičiaus Antano – 2,5; viso 224,5 deš.).

Gyventojai

Šaltiniai 

Tauragės rajono savivaldybės gyvenvietės
Tiška

Tiška (, apie 1452 m. – apie 1501 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Lelijos herbo grafų giminės pradininkas, valstybės ir karinis veikėjas.

Biografija 

Kilęs iš Kijevo bajoro Kaleniko Miškovičiaus šeimos, Lietuvos didikų Tiškevičių giminės pradininkas.  Sūnūs:
 Borisas Tiškovičius (mirė po 1498 m.), žmona Milakna Daškovič (Miłochna Daszkowicz)
 Levas Tiškevičius,
 Bazilis Tiškevičius,
 Gavrila Tiškevičius (m. po 1546 m.), žmona Nastasija Sapiegaitė (Nastazja Sapieha)
 Mykolas Tiškevičius.

Nuo 1524 m. karaliaus dvariškis.

Šaltiniai

Nuorodos 

Tiškevičiai
Tyzenhauzai

Tyzenhauzai (Tiesenhausen, Tysenhausenhauz) – iš Holšteino vokiečių kilusi giminė, suvaidinusi didelį vaidmenį Livonijos (Latvijos ir Estijos), Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės (LDK) bei Rusijos valstybiniame gyvenime. Giminės herbas – Buivolas.

Istorija 

Pirmieji du broliai Tyzenhauzai atvyko į Livoniją, Rygos apylinkes kartu su pirmaisiais Livonijos - kalavijuočių ordino riteriais. 1269 m. Jonas Tyzenhauzas kartu su Polocko kunigaikštytės Sofijos ranka įgijo leno teisę valdyti Kokenhauzą.  Jo palikuonys Kurše turėjo keletą dvarų. Vienas iš Tyzenhauzų 1279 m. žuvo kovose su lietuviais.

1561 m. Kuršui tapus Abiejų Tautų Respublikos vasaline hercogyste, Tyzenhauzai tapo LDK valdiniais ir valstybės veikėjais. Ilgainiui vedybomis ir už gerą tarnybą jie įsigijo keletą dvarų Lietuvos Gardino vaivadijoje, o vėliau ir kitose vietovėse. XVII-XVIII a. įgijo nemažą įtaką ir iškilo į didikus. Karalius Jonas Kazimieras 1667 m. balandžio 16 d. už švedų užgrobtoje teritorijoje prarastas pareigybes Reinholdui Tyzenhauzui suteikė Kupiškio seniūno pareigas.

Kita tos pačios giminės šaka perėjo tarnauti švedams, gyveno Švedijoje.

XIX a. keli Tyzenhauzai iškilo Rusijos imperijos caro administracijoje.

Dvarai 

Lyda, Pastovys, Pabradė, Vepriai, Rokiškis, Kupiškis, Salos, Želudokas, Lesiščė, Bitėnai, Lukštai, Skiemonys, Kamajai, Skrebiškis, Dvarčionys ir kiti.

</center>

Žymiausi Tyzenhauzai 
 Gotardas Jonas Tyzenhauzas (m. 1641 m.), 1634–1640 m. Tartu vaivada.
 Gotardas Jonas Tyzenhauzas (m. 1669 m.), Vilniaus vyskupas-sufraganas, Metonsko vyskupas-nominatas, Smolensko vyskupas.
 Antanas Tyzenhauzas (1733–1785 m.), Gardino ir Šiaulių ekonomijos valdytojas, Lietuvos dvaro paiždininkis.
 Ignotas Tyzenhauzas, (1760–1822 m.), LDK raitosios gvardijos šefas, Rokiškio dvaro statytojas.
 Konstantinas Tyzenhauzas (1786–1853), garsus ornitologas, daugelio Europos mokslo organizacijų narys.
 Marija Pšezdzieckienė-Tyzenhauzaitė(1827–1890 m.), tapytoja ir filantropė.
 Reinoldas Tyzenhauzas (1830–1880 m.), muzikos mokyklos Rokiškyje steigėjas, vienas iš garlaivystės kūrėjų.
 Sofija de Šuazel-Gufjė – Tyzenhauzaitė (1790–1878 m.), pirmoji moteris rašytoja iš Lietuvos.
 Konstantinas Rudolfas karo mokslų specialistas.
 Aleksandra Tyzenhauzaitė dailininkė.
 Steponas Tyzenhauzas, Reinholdo vaikaitis, 1700 m. Naugarduko vaivada.
 Jonas Steponas Tyzenhauzas, 1714–1730 m. Mstislavlio vaivada.
 Mykolas Tyzenhauzas, Lietuvos didysis raštininkas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Stackelberg, Otto Magnus von: Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft, Bd.: 1, Görlitz, (1931)
 Tyzenhauzų genealoginis medis @ Geni.com
Aresibas

Aresibas () – miestas ir savivaldybė šiaurės Puerto Rike, Atlanto vandenyno pakrantėje, 80 km į vakarus nuo San Chuano. 100,1 tūkst. gyventojų. Farmacijos, elektronikos, šaldytuvų pramonė. Netoli Arseibo miesto yra didžiausią radioteleskopą pasaulyje turinti Aresibo observatorija.

Istorija 

Aresibo vietovės ispanų apgyvendintos 1556 m., kai jie čia įkūrė nedidelį kaimelį. 1616 m. Aresibas gavo miesto statusą.

Puerto Riko miestai
Bilderbergo grupė

Bilderbergo grupė () – maždaug 130 įtakingų verslininkų, finansininkų ir politikų grupė, kuri kartą metuose renkasi koferencijoje, kurioje dalyvauja tik kviestiniai dalyviai. Buvęs JAV gynybos sekretorius Donaldas Rumsfeldas bei Pasaulio banko prezidentas Paul Wolfowitz – vieni iš grupės narių. Josios pavadinimas kilęs nuo Bilderbergo viešbučio Nyderlanduose, kur vyko pirmasis oficialus grupės susitikimas 1954 metais, pavadinimo. Tuo metu grupės siekis buvo skatinti supratimą, bendravimą tarp Vakarų Europos ir Šiaurės Amerikos neformaliuose susitikimuose.

Kai kurių konspiracijos teoretikų manymu, grupė ir joje esantys elitiniai lyderiai yra atsakingi už valdžių perversmus, rinkimų rezultatų klastojimus ir net žmogžudysčių užsakymus.

Slaptosios organizacijos
Pliocenas

Pliocenas ( + ) – neogeno periodo epocha, prasidėjusi prieš 5,332 mln. metų ir pasibaigusi prieš 2,588 mln. metų. Prieš šią epochą buvo mioceno epocha, o po – pleistoceno epocha. Skiriamas ankstyvasis (zanklis, prasidėjo prieš 5,332 mln. m.) pliocenas ir vėlyvasis (piačenzis, prieš 3,6 mln. m.) pliocenas. Šiuo laikotarpiu suaktyvėjo vulkanų veilka bei alpinė kalnodara, susidarė kvarcinis smėlis, klintys, gipsas, rudosios anglys, siera, druskos. Prasislinko žemynai.

Termino „pliocenas“ autorius – škotas Čarlsas Laelis, pasiūlęs padalinti terciarą į keturias epochas. Termino bendraautoriumi galima laikyti ir W. Whewell'į (Č. Laelio draugas, padėjęs rašyti „Geologijos pagrindus“ 1830 m.). Pliocene atsirado ir greičiausiai išnyko artimi žmogui australopitekai. Taip pat atsirado hominidai. Klimatas ankstyvajame periode buvo šiek tiek šiltesnis ir drėgnesnis nei dabar, tačiau po to pamažu vėso, sausėjo, klimatas darėsi sezoniškas, prasidėjo jo svyravimai.

Taip pat skaitykite 

 Terciaras

Šaltiniai 

Neogenas
Huarasas

Huarasas (, ) – miestas vakarinėje Peru, Callejón de Huaylas slėnyje, prie Santos upės, Cordillera Blanca papėdėje, 3052 m aukštyje. Ankašo regiono bei Huaraso provincijos sostinė. Keliai į Čimbotę, Kasmą, Limą. Į šiaurę nuo miesto yra Anta oro uostas.

Huarasas – turistinis centras. Iš miesto vyksta ekspedicijos į Huaskarano nacionalinį parką, Cordillera Blanca ir Cordillera Huayhuash kalnus.

Istorija 

Miestas įkurtas 1574 m. ispanų konkistadorų. Huarasas yra seismiškai aktyvioje zonoje, 1970 m. Ankašo žemės drebėjimo metu didelė miesto dalis buvo sugriauta, žuvo 10 tūkst. gyventojų.

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Peru miestai
Juodoji Kordiljera

Juodoji Kordiljera () – Andų kalnų (Vakarinės Kordiljeros) dalis vakarų Peru, Ankaše. Ilgis apie 180 km, plotis 25-40 km. Kalnai driekiasi šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi lygiagrečiai Ramiajam vandenynui, kuris nuo kalnų nutolęs ­­­~60 km. Šiaurėje ir rytuose Juodąją Kordiljerą riboja Santos upė, pietuose – Pativilkos upė. Ties Uarasu kalnus kerta Kasmos upė. Santa Juodąją Kordiljerą skiria nuo Baltosios Kordiljeros. Aukščiausios viršukalnės: Pico Rocarre (5187 m), Rumi Cruz (5020 m), Senal Cerro Rico (5006 m). Aukščiausia perėja, kertanti Kordiljerą yra Paso Huancapeti (4608 m). Aukso, sidabro, vario telkiniai.

Juodoji Kordiljera gyvenama jau nuo X tūkst. pr. m. e. (Gitarero urvo radiniai).

Peru kalnai
Andų kalnagūbriai
Baltoji Kordiljera

Baltoji Kordiljera () – Andų kalnų grandinė Peru, Ankašo regione. Ilgis 180 km, plotis 21 km. Driekiasi šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi. Vakaruose Santos upė skiria nuo Juodosios Kordiljeros. Beveik visa Kordiljera įeina į Uaskarano nacionalinį parką. Aukščiausios viršukalnės: Uaskaranas (6768 m), Uandojas (6395 m), Čopikalkis (6354 m), Ualkanas (6122 m), Čakrararchu (6112 m), Alpamajas (5947 m), Snieguotasis Piskas (5752 m).

1966 m. Alpamajo viršukalnė UNESCO paskelbta gražiausiu pasaulio kalnu. Baltoji Kordiljera yra seismiškai aktvioje zonoje, 1970 m. žemės drebėjimo metu nuošliauža palaidojo Jungajo miestą.

Peru kalnai
Andų kalnagūbriai
Huandojus

Huandojus () – viršukalnė Anduose, Baltojoje Kordiljeroje, Peru Ankašo regione, į šiaurę nuo Huaskarano kalno. Aukštis 6395 m. Turi keturias snieguotas viršūnes, kurios panašios į krosnies žiedą.

Kalno pavadinimas kečujų kalba Tullparaju, reiškia „ledinį krosnies žiedo formos kalną“.

Peru kalnai
Punžionys

Punžionys – kaimas Švenčionių rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 2 km į pietus nuo Magūnų, 3 km nuo sienos su Baltarusija, Neries dešiniajame krante, prie Perčinos upelio žiočių. Yra Punžionių dvaro sodyba, koplyčia. Šalia kaimo telkšo ežerai Puržemis ir Vaukštelis. Pro Punžionis eina kelias .

Gyventojai

Žinomi žmonės 

Punžionyse gyveno ir buvo palaidotas Lenkijos generolas Danielius Konaževskis (1871–1935).

Šaltiniai 

Švenčionių rajono savivaldybės gyvenvietės
Markizas

Markizas (; ) – bajoro titulas kai kuriose Europos šalyse, žemesnis už hercogo, aukštesnis už grafo. Šį titulą naudoja ir tais atvejais, kai norima ne Europos šalių (pvz., Japonijos ir Kinijos) didikų titulus sulyginti su Europos titulais. Markizo titulas yra atsiradęs iš markgrafo titulo ir jam lygus.

Markizė (moteris, turinti markizo titulą) arba markizienė (markizo žmona) angliškai vadinama marchioness arba marquise.

Markizai Didžiojoje Britanijoje 
Didžiojoje Britanijoje tik jos monarchas gali suteikti paveldimus bajorų titulus. Šiuo metu D. Britanijoje yra 34 markizatai.

Pirmasis Anglijos markizas buvo Robert de Vere, 9-asis Oksfordo erlas (9th Earl of Oxford), kuriam markizo titulą 1385 m. gruodžio 1 d. suteikė karalius Ričardas II. Po nepilnų metų (1386 m. spalio 13 d.) markizo titulas buvo atšauktas, nes jis gavo Airijos hercogo titulą.

Antruoju Anglijos markizu tapo John Beaufort, 1-asis Somerseto erlas (1st Earl of Somerset). Jis 1397 m. tapo Dorseto markizu. 1399 m. šis jo titulas buvo atšauktas. Buvo prašyta jam titulą grąžinti, bet karalius pareiškė, kad „markizo titulas šioje karalystėje keistai atrodo“.

Trečias markizo titulas buvo suteiktas 1442 m.

Vienintelė moteris, kuri tapo markize (ne markiziene), buvo ledi Ana Bolein, kuriai buvo suteiktas Pembroke markizės titulas. Titulas buvo dovana prieš tuokiantis su karaliumi Henriku VIII.

D. Britanijoje hercogų įpėdiniai paprastai gauna markizo titulą. Yra tokia taisyklė, kad įpėdinis gali turėti vienu lygiu žemesnį titulą, negu didikas, kurio įpėdinis jis yra. Markizo įpėdinis paprastai būna grafas ar vikontas.

Markizai Prancūzijoje 
Prancūzijoje markizais galėjo vadintis aukštos kilmės didikai, valdę keletą grafysčių, net jeigu ir neturėjo formalaus markizo titulo.

Heraldinės markizų karūnos

Ekvivalentiniai markizai 
Markizo titulą kartais naudoja didiko iš neeuropinės šalies tokio pat ar panašaus lygio titului atspindėti, net jei tos šalies titulai negali būti tiesiogiai lyginami.

 Senovės Kinijos titulas 侯 (hóu) buvo antrasis pagal vyresnybę titulas penkių titulų, sukurtų karaliaus Wu iš Zou, eilėje ir paprastai verčiamas kaip markizas.
 Meidži Japonijoje egzistavo penkios titulų pakopos, kurias europiečiai sąlyginai verčia kaip baronas, vikontas, grafas, markizas, hercogas.
 Korėjoje egzistavo 7 pagrindiniai didikų rangai, kurie irgi sugretinami su europiniais titulais. Pirmas buvo Gun (kunigaikštis ar princas), antras – Kung (hercogas), trečias – Champan (markizas), ketvirtas – Poguk (grafas), penktas – Pandoh (vikontas), šeštas – Chamise (baronas), septintas – Chusa (kartais gretinamas su baronetu).

Žinomi markizai 
 markizė de Pompadur (Marquise de Pompadour)
 markizas de Sadas (Marquis de Sade) (nors ar tikrai de Sadas buvo markizas, ginčijamasi).
 markizas Karabasas (Marquis de Carabas) – herojus iš „Batuoto katino“.

Šaltiniai 

Kilmingųjų titulai
Artesonrachu

Artesonrachu (, ) – viršukalnė Anduose, Baltojoje Kordiljeroje. Iškilusi Peru Ankašo regione, tarp Santa Kruso masyvo ir Parono lagūnos. Aukštis 5999 m (kitais duomenimis 6025 m). Viršukalnė taisyklingos piramidės formos. Artesonrachu viršukalnė vaizduojama kino kompanijos Paramount Pictures logotipe.

Kalnas populiarus alpinistų tikslas.

Peru kalnai
Savanorių prospektas (Kaunas)

Savanorių prospektas – viena iš svarbiausių Kauno miesto gatvių, jungianti šiaurrytinius miesto rajonus su Centru. Taip pat tai yra pagrindinis įvažiavimas į miesto centrinę dalį iš rytų pusės – iš Vilniaus, Daugpilio. Gatvės ilgis – 7,61 km (ilgiausia gatvė mieste).

Gatvės pradžia yra sankryža miesto centre, su Laisvės alėja, Šv. Gertrūdos ir Vilniaus gatvėmis. Nuo šios sankryžos, gatvė kyla į kalną, nuo kurio atsiveria Naujamiesčio vaizdai. Pakilusi į kalną, gatvė eina per Žaliakalnio mikrorajoną, tapdama rajono svarbiausia gatve. Už sankryžos su Taikos prospektu ir Tvirtovės alėja, visą laiką gatvė eina Dainavos ir Eigulių seniūnijų riba. Kaip gatvė, baigiasi ties dviejų lygių sankryža su A1, toliau eidama, kaip A6 magistralinis kelias.

Beveik visoje gatvėje, išskyrus atkarpą nuo Kovo 11-osios gatvės link užmiesčio, nutiestas troleibusų kontaktinis tinklas.

Istorija 

Dabartinio Savanorių prospekto pradžia – 1836 m. Peterburgo-Varšuvos traktas. Iki 1915 m. Peterburgo gatve. 1915–1919 m. gatvė buvo vadinama Vilniaus gatve. 1919 m. gatvei suteiktas Ukmergės plento pavadinimas. 1938 Nepriklausomybės kovų dvidešimtmečio proga, plentas pavadintas Savanorių prospektu  Sovietmečiu buvo pervadinta Raudonosios Armijos prospektu. 1989 m. pavadinimas atkurtas.

Reguliuojamos sankryžos 

Reguliuojamos sankryžos nuo miesto centro:

Literatūra 
 Jonas Pleckevičius. Nuo Kauno iki Daugpilio. – V.: VDA leidykla, 2007. – ISBN 978-9955-624-79-0

Kauno gatvės
Lietuvos prospektai
Savanorių prospektas (Vilnius)

Savanorių prospektas – gatvė Vilniuje, kurios ilgis – 10 kilometrų. Gatvė prasideda J. Basanavičiaus ir S. Konarskio gatvių sankryžoje, o baigiasi prie Gariūnų žiedo. Gatvė apima Žemuosius Panerius, Vilkpėdę ir Naujamiestį.

Istorija 

1840 m. kelias įvardijamas Senuoju Kauno pašto traktu (), o 1859 m. – Trakų pašto kelius. 1890 m. gatvė jau vadinama Trakų keliu.

XX a. pr. gatvė jau vadinama Produktų gatve (), o jos dalis į vakarus nuo dabartinio Forum Cinema Vingis kino teatro – Generalgubernatoriaus prospektu (). 1915 m. Generalgubernatoriaus prospektas pervadintas į Trakų gatvę. 

XX a. ketvirtajame dešimtmetyje gatvės vėl sujungtos ir pavadintos Legionų gatve. 1939 m. lapkritį gatvė pavadinta Savanorių alėja. Pirmosios sovietinės okupacijos metu 1941 m. gegužės 21 d. šis kelias gavo Raudonarmiečių gatvės pavadinimą, o 1941 m. vasarą vėl buvo grąžintas Savanorių alėjos pavadinimas.

XX a. penktajame dešimtmetyje alėja jau pervadinta į Raudonosios Armijos alėją, vėliau ši alėja pervadinta į Raudonosios Armijos prospektą. 1970 m. atidaryta nauja gatvės dalis nuo Kosmonautų prospekto žiedo iki magistralinio kelio A1. 1989 m. prospektas pervadintas į Savanorių prospektą.

Maršrutas 

|}
|}

Susiję straipsniai 
 Prospektas (gatvė)

Prospektai Vilniuje:
 Gedimino prospektas
 Konstitucijos prospektas
 Laisvės prospektas

Šaltiniai 

Vilniaus gatvės
Lietuvos prospektai
Potis

Potis – miestas vakarų Gruzijoje, išsidėstęs prie Juodosios jūros kranto, Rionio upės žiočių, Kolchidės žemumoje. Pagrindinis Gruzijos prekybos ir žvejybos uostas. Geležinkelis ir plentas jungia su Tbilisiu, automobilių keliai su Batumiu, Zugdidžiu. Laivų statyba ir remontas, mašinų gamybos, siuvimo, žuvies perdirbimo pramonė. Veikia dramos teatras, krašto muziejus. Miesto apylinkėse auginami citrinmedžiai, arbatmedžiai, granatmedžiai. Šalia miesto yra Kolchidės rezervatas.

Istorija 
VII–VI a. pr. m. e. sandūroje Rionio žiotyse įsikūrė graikų kolonija Fasis. Trečiojo Mitridato karo metu miestą užėmė Romos kariuomenė. XIV a. Genujiečiai įkūrė neilgai gyvavusią prekybos faktoriją. 1578 m. miestą užėmė Osmanų imperija, įtvirtino jį ir pavertė savo forpostu Kaukaze. Miestas tapo dideliu vergų turgum. 1640 m. susivieniję vakarų Gruzijos kunigaikščiai atkovojo miestą. 1723 m. jis vėl atiteko Osmanų imperijai. 1770 ir 1771 m. jungtinės Rusijos ir Gruzijos pajėgos nesėkmingai bandė užimti miestą. 1806-1812 Rusijos-Turkijos karo metu, 1809 m., Rusija užėmė miestą, tačiau Bukarešto sutartimi turėjo jį gražinti. Po sekančio Rusijos-Turkijos karo Potis atiteko Rusijai.

Miestas priklausė Kutaisio gubernijai. 1858 m. gavo uosto statusą. Nuo 1863 m. iki 1905 m. buvo įrengtas modernus uostas. 1872 m. geležinkelis sujungė Potį su Tbilisiu. Miestas smarkiai išaugo valdant merui Niko Nikoladzei, nuo 1894 m. iki 1912 m. Jam vadovaujant pastatytas teatras, katedra, dvi gimnazijos, elektrinė, naftos perdirbimo gamykla, sparčiai vystomas uostas ir kita. XX a. pradžioje Potis jau buvo svarbus Juodosios jūros uostas, per kurį buvo eksportuojama dauguma Grusijos mangano ir anglies.

1905-1907 m. Rusijos revoliucijos metu, 1905 m. gruodį, Potyje vyko streikai ir barikadų mūšiai. Rusijos pilietinio karo metu per Potį atvyko Vokietijos ir Britanijos karinės ekspedicijos. 1918 m. gegužės 28 d. Potyje pasirašyta preliminari sutartis dėl Gruzijos-Vokietijos sąjungos. 1921 m. kovo 14 d. miestą okupavo Tarybinė armija.

Tarybiniais metais miestas toliau vystėsi kaip pramoninis ir karinis uostas. Nukentėjo 2008 m. vykusio Gruzijos ir Rusijos karo metu.

Sportas 
 Kolxet'i 1913 P'ot'i (futbolas)

Šaltiniai 

Gruzijos miestai
Karigaila

Karigaila (po 1350 m. – 1390 m. rugsėjo 16 d. Vilniuje) – Mstislavlio kunigaikštis, Gediminaičių kilmės didikas, Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo ir jo antrosios žmonos Julijonos Tverietės sūnus.

Biografija 
Vaikystėje buvo krikštytas pagal provoslavų tikėjimą Vasilijumi. 1386 m. kovo mėn. Krokuvoje pakrikštytas Kazimieru. Broliai Andrius, Dimitrijus Vyresnysis, Jogaila, Skirgaila, Švitrigaila, Lengvenis Algirdaitis, Aleksandras Vygantas, Kaributas.

1386 m. kovo – balandžio mėn. padėjo malšinti vyresniojo brolio, Polocko kunigaikščio Andriaus antrąjį maištą prieš kitą brolį Lietuvos didįjį kunigaikštį Jogailą. 1386 m. balandžio 18 d. Skirgailos, kitų brolių ir Vytauto padedamas sumušė Smolensko kunigaikščio Sviatoslavo, kuris rėmė Andrių, Mstislavlį puolančią kariuomenę. Svietoslavas šiame mūšyje žuvo. 1390 m. vadovavo Vilniaus Kreivosios pilies gynimui nuo Vokiečių ordino ir tuo metu per kovą su Jogaila į ordino pusę perėjusio Vytauto kariuomenių, kautynėse žuvo. Karigaila palaidotas Vilniaus katedroje.

Nuorodos 

Algirdaičiai
Mstislavlio kunigaikščiai
Karijotas

Karijotas (g. po 1300 – m. apie 1365) – lietuvių kunigaikštis, Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino šeštasis (?) sūnus, kunigaikščių Mantvydo, Narimanto, Algirdo, Jaunučio, Kęstučio ir Liubarto brolis.
Apie 1330 m. Naugarduke apsikrikštijęs pagal stačiatikių apeigas gavo Michailo vardą. Karijotaičių giminės pradininkas.

Apie jo gyvenimo pirmąją pusę nieko tikra nežinoma (tiesa, netoli Trakų išlikęs Kariotiškių vietovardis tarsi leistų spėti Karijotą kurį laiką buvus Trakų valdytoju). Nuo ~1330 m. Karijotas visą likusį savo gyvenimą valdė Naugarduką ir Valkaviską, t. y. Naugarduko kunigaikštystę be Slanimo srities (pastaroji bent jau po Gedimino mirties buvo valdoma Mantvydo).

1349 m. Algirdas Karijotą, o kartu su juo − turbūt ir jo sūnus Eikšį, kuris, galimas daiktas, valdė Eišiškes, bei Semioną, kuris valdė Svisločių (dab. Gardino srityje), pasiuntė pas Aukso Ordos chaną Džanibeką tartis dėl bendros kovos su Vokiečių ordinu ir Maskvos didžiąja kunigaikštyste; vos atvykęs į Aukso Ordą, Karijotas buvo suimtas ir išduotas maskvėnams (vėliau jo svainis, Maskvos didysis kunigaikštis Semionas Išdidusis Algirdo reikalavimu Karijotą grąžino į Lietuvą).

1352 m. Karijotas dalyvavo sudarant LDK ir Lenkijos karalystės sutartį dėl Haličo ir Volynės žemių, 1358 m. jis vedė LDK derybas su Mazovija.

Karijoto sūnūs (Karijotaičiai) Konstantinas, Jurijus, Aleksandras ir Fiodoras mūšyje prie Mėlynųjų Vandenų (1363) padėjo Algirdui nugalėti Aukso Ordos kariuomenę ir už tai gavo iš jo valdyti Podolę.

Nuorodos 

Karijotaičiai
Naugarduko kunigaikščiai
Karijotaičiai

Karijotaičiai – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės kunigaikščių giminė, gyvavusi XIV a. I pusėje – XV a. pr.). Pradininkas – Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino sūnus Karijotas (mirė apie 1362 m.) Jo broliai Lietuvos didieji kunigaikščiai Jaunutis, Algirdas, Kęstutis, kunigaikščiai Manvydas, Narimantas, Liubartas.

1349 m. pabaigoje Karijotas su sūnumis Eikšiu ar Aikštu,  ir Semionu Algirdo buvo pasiųsti pas Aukso Ordos chaną Džanibeką tartis dėl bendros kovos su kryžiuočiais ir Maskvos kunigaikštyste.

Karijoto sūnūs  Jurgis, Aleksandras, Teodoras ir Konstantinas 1363 m. Mėlynųjų Vandenų mūšyje padėjo Algirdui nugalėti Aukso Ordos kariuomenę ir už tai gavo iš jo valdyti Podolę tarp Dniestro ir Dniepro (dab. Ternopilio, Chmelnyckio ir Vinycios sritys). Tuo baigėsi mongolų – totorių valdymas, Lietuva priėjo prie svarbaus sausumos tarptautinio kelio, jungiančio Vidurio Europą su italų prekybinėmis kolonijomis Kryme. Karijotaičiai Podolę valdė vaivadų teisėmis, gynė ją nuo mongolų – totorių ir lenkų, statydino pilis ir miestus. Podolė buvo užtvara, sauganti Lenkiją, o iš dalies Moldovą ir Vengriją nuo mongolų – totorių antpuolių. Karijotaičiai įgyvendino Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo dar 1353 parengtą planą apgyvendinti ir įtvirtinti negyvenamas sritis tarp LDK ir Aukso Ordai pavaldžių teritorijų, saugoti prekybos kelią Dniepru į Juodąją jūrą.  Karijotaičius rėmė vietos gyventojai, laikė išvaduotojais iš mongolų – totorių valdžios. Mirusio brolio valdą paveldėdavo kitas brolis: Jurgio – Aleksandras, Aleksandro – Konstantinas, Konstantino – Teodoras. Kai kurie Karijoto sūnūs 1399 m. žuvo Vorsklos mūšyje.

Iš Karijotaičių kilo rusų kunigaikščiai Volynskiai ir Podolskiai.

Žymiausi atstovai 

 Karijotas
 Aikštas Karijotaitis, pasak Lietuvos metraščių, iš tėvo gavo valdyti Naugarduko kunigaikštystės šiaurinę dalį, įkūrė, kaip manoma, Eišiškes, jas pavertė valdų centru.
 Simeonas Karijotaitis, valdė Svisločių (dab. Gardino sritis).
 Jurgis Karijotaitis (mirė 1375 m. Moldovoje), su broliu Aleksandru 1366 m. dalyvavo sudarant LDK ir Lenkijos sutartį dėl Voluinės. 1374 m. priėmė moldavų kvietimą būti Moldovos valdovu. Nunuodytas.
 Aleksandras Karijotaitis.
 Konstantinas Karijotaitis, Čartoriskis (mirė apie 1388 ar 1390 m. Vengrijoje), kurio valdyta Podolė po 1377 m. puolimo tapo Vengrijos karaliaus Liudviko I lenu.
 Teodoras Karijotaitis (mirė apie 1414 m. Mukačeve, dab. Užkarpatės sritis) iš tėvo paveldėjo Naugarduką, apie 1388 m. tapo visos Podolės kunigaikščiu. 1392 m. sukilo prieš Lietuvos didijį kunigaikštį Vytautą. 1393 m. (kitais duomenimis, 1395 m.) jo pašalintas pabėgo į Vengriją. 1396–1414 valdė Mukačevą, XVI a. pab. čia pastatydino pilį, buvo Berehovės pavieto valdytojas. Sudaręs sąjungą su Liubarto sūnumi Teodoru, Švitrigaila ir Vokiečių ordinu, 1402 m. nesėkmingai bandė atgauti Podolę. Iki 1403 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto įsakymu kalintas Vilniuje.
 Jonas Žadivydas, dalyvavo Žalgirio mūšyje.

Šaltiniai
Narimantas

Narimantas (stačiatikių krikšto vardas Glebas, g. apie 1300 m. – 1348 m. vasario 2 d.) – lietuvių kunigaikštis, Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino antrasis sūnus, Narimantaičių giminės pradininkas.

Broliai Lietuvos didieji kunigaikščiai Jaunutis, Algirdas, Kęstutis, kunigaikščiai Mantvydas, Karijotas, Liubartas. Žmona Ona-Elžbieta Vasilkovna (m. 1345 m.)

Biografija 

Tėvas jam pavedė valdyti Polocką, bet ten jis, matyt, tvarkėsi blogai, nes Gediminas prieš mirtį vietoje Polocko jam pavedė valdyti Pinską. 1333 m. Naugardo respublikos didikai jį pakvietė vadovauti kovoms su Livonijos ordinu ir Švedija. Taip pratęsta tradicija samdyti Lietuvos kunigaikščius Didžiojo Naugardo sienoms apsaugoti. Tėvonijos teisėmis gavo valdyti ir ginti nuo švedų šiaurines teritorijas, kurias saugojo Keksholmas, Šliselburgas ir Ladogos tvirtovė.  1338 m. Didžiojo Naugardo pasiuntiniai dar kartą buvo atvykę į Lietuvą jo kviesti. 1338 m. buvo tėvo Gedimino ir Livonijos ordino sutarties liudytojas.

Jis rėmė Algirdo ir Kęstučio nuo sosto nušalintą brolį Jaunutį, ieškojo paramos pas Aukso ordos chaną Džanibeką, netgi vedė totorių kunigaikštytę. Susitaikęs su Algirdu ir Kęstučiu atgavo Pinską ir dalyvavo Strėvos mūšyje su kryžiuočiais, kuriame ir žuvo.

Vaikai 

 Aleksandras Narimantaitis (m. 1386 m.), Podolės kunigaikštis
 Jurgis Narimantaitis (m. 1392 m.), Belcų valdytojas
 Mikalojus Narimantaitis, Pinsko valdytojas
 Patrikas Narimantaitis (m. 1387 m. ar 1408 m.), Starodubo valdytojas
 Simonas Narimantaitis (m. po 1386 m.)

Iš jo palikuonių prasidėjo kunigaikščių dinastijos Kurakinai, Golicinai, Chovanskiai, Kareckiai.

Šaltiniai 

Narimantaičiai
Karelijos istorija
Polocko kunigaikščiai
Mantvydas

Mantvydas (g. prieš 1300 m. – m. 1348 m. vasario 2 d. arba 1341 ar 1343 m.) – lietuvių kunigaikštis, Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino vyriausias (pagal Naugardo IV metraštį − jauniausias) sūnus, kunigaikščių Narimanto, Algirdo, Jaunučio, Kęstučio, Karijoto ir Liubarto brolis (T. Baranauskas ir kai kurie kt. istorikai mano, kad Mantvydas, Narimantas ir Algirdas buvo Gedimino ir jo pirmosios nežinomo vardo žmonos sūnūs; pasak S. Rouvelo, pirmoji Gedimino žmona tikriausiai buvusi pagonybės išpažinėja).

Iš Lietuvos metraščių žinoma, kad Gediminas Mantvydui buvo pavedęs (galbūt, ne vienu metu) valdyti Kernavę ir Slanimą. Jokių kitų žinių apie Mantvydą rašytiniuose istorijos šaltiniuose nėra.

Mantvydo mirties metai nežinomi, tačiau paprastai teigiama, kad jis turėjo mirti netrukus po to, kai 1341 m. pab. didžiuoju kunigaikščiu tapo Jaunutis, t. y. spėjamas vyriausias Gedimino ir jo antrosios žmonos sūnus; dalis istorikų spėja, kad Mantvydas žuvo Strėvos mūšyje (1348 m. vasario 2 d.).

Mantvydo palikuonimis save nuo seno laiko Manvydai.

Išnašos ir nuorodos 

 Gediminaičių genealogija
Manvydai
Lyndon Johnson

Lindonas Beinas Džonsonas (, pilnas vardas: ; g. 1908 m. rugpjūčio 27 d. – m. 1973 m. sausio 22 d.), JAV prezidentas 1963–1969 m.

Lindonas Beinas Džonsonas gimė mažoje trobelėje prie Pedernaleso upės.

|-

JAV prezidentai
JAV viceprezidentai
JAV Senato nariai
JAV Atstovų rūmų nariai
Jonas Manvydas

Jonas Manvydas (, apie 1395-1458 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Lelijos herbo kunigaikštis, valstybės ir karinis veikėjas.

Biografija 

Kilęs iš Gediminaičių Manvydų giminės.  Tėvas Albertas Vaitiekus Manvydas. Duktė Sofija Ona Manvydaitė, Mikalojaus Radvilaičio žmona, jos vaikai Mikalojus Radvila II, Jonas Radvila II, Ona Radvilaitė, Vaitiekus Radvila, Jurgis Radvila I.

Valstybės tarnyba 

1431 m. dalyvavo sudarant Skirsnemunės sutartis su Vokiečių ordinu. Rėmė Švitrigailą per jo konfliktą su Žygimantu Kęstutaičiu. Vėliau palaikė Kazimiero Jogailaičio kandidatūrą į Lietuvos didžiojo kunigaikščio sostą. Nuo 1443 m. Trakų vaivada, 1458 m. Vilniaus vaivada.

Šaltiniai 

|-

Manvydai
Manvydas Jonas
Manvydas Jonas
Kremeneco seniūnai
Nikolajus Lobačevskis

Nikolajus Lobačevskis (; 1792 m. lapkričio 20 d. arba gruodžio 1 d., Žemutiniame Naugarde – 1856 m. vasario 12 d. arba vasario 24 d. Kazanėje) – rusų matematikas, Lobačevskio geometrijos sukūrėjas.

Mokslininkas gimė Nižnij Novgorode. Jo tėvai buvo Ivanas Michailovičius Lobačevskis (geodezijos departamento valdininkas) ir Proskovja Aleksandrovna Lobačevskaja. 1802–1807 m. lankė gimnaziją, o vėliau 1807–1811 m. universitetą Kazanėje. 1811 m. įgijo fizikos-matematikos magistro laipsnį, 1814 m. tapo adjunktu, 1816 m. – ekstraordinatoriu, o 1822 m. – profesoriumi. Buvo Kazanės universiteto rektorius (1827–1846 m.).

1832 m. vedė Varvarą Aleksejevną Moisejevą, su kuria susilaukė septynių vaikų.

Lobačevskis, Nikolajus
Lobačevskis, Nikolajus
Gilgamešas

Gilgamešas () – senovės Mesopotamijos didvyris, penktasis pirmos Uruko dinastijos valdovas, šumerų miesto Uruko karalius. Jis taip pat buvo Gilgamešo epo pagrindinis herojus. Jame teigiama, kad jis buvo 2/3 dievas ir 1/3 žmogus.

Gilgamešas buvo pirmasis, kuriam, kaip teigiama, pavykę perprasti dvasių pasaulio ir amžino gyvenimo paslaptis. Gilgamešo epas yra seniausias epinis tekstas pasaulyje, kurio pirmąjį variantą parašė šumerai antrojo tūstantmečio prieš mūsų erą viduryje.

Gilgamešo epo būta įvairių versijų; daug fragmentų rasta skirtingose Vidurio Rytų vietose. Išsamiausia dalis aptikta Ninevijoje, kur buvo sukaupta žymioji Asirijos karaliaus Ašurbanipalo biblioteka. Ši legendos versija išliko iš VII a. ir buvo užrašyta ant 12 molinių lentelių, iš kurių trys dingusios. Beje, į šią versiją įeina ir pasakojimas apie didįjį tvaną.

Pusiau dievas, pusiau žmogus 
Apie herojiškus Gilgamešo darbus liudija reljefiški ornamentai ant šumerų šventyklų. Manoma, kad jis gyvenęs maždaug 2700 m. pr. m. e. ir karaliavęs Uruke, pietų Mesopotamijos mieste. Greičiausiai jis buvo galingas valdovas, nes pastatė tvirtas miesto sienas ir įspūdingas šventyklas, kurių pėdsakai išliko iki mūsų dienų. Neaišku, ar karalių nemirtingą padarė tik šie monumentalūs statiniai, ar jis atliko ir kitų žygdarbių. Žinoma, kad Mesopotamijos literatūroje deivės Ninsumės sūnus tampa antgamtiška būtybe. Bet nepaisydamas savo dieviškos prigimties jis turi pripažinti, kad yra mirtingas, ir net jo būdas bei vaizduojamos silpnybės daugiau būdingos žmogui, o ne dievui.

Draugystė 
Gilgamešas yra ne tik epo herojus, bet ir despotiškas valdovas. Kad atsikratytų savo karaliaus, žmonės bandė priversti jį kautis su Enkidu – pusiau laukiniu padaru, pusiau žmogumi, kurį Uruko dievai sukūrę kaip lygiavertį Gilgamešo varžovą.

Įvyko vienintelis mūšis, tačiau jis baigėsi lygiosiomis, ir du vyrai tapo neišskiriamais draugais, kurie kartu atlikdavo įvairius žygdarbius.

Nuorodos 

 Sąrašas:Šumero karaliai
 „The Sumerian King List“ (Čikagos uiversiteto asirologijos studijų medž., 1939 m.) 

Šumero valdovai
Mesopotamijos mitologija
Monarchai
Zigmas Urbonas

Zigmas Tadas Urbonas (1928 m. spalio 4 d. Pavilnutyje, Švėkšnos valsčius – 2017 m. lapkričio 15 d. Vilniuje) – Lietuvos agronomas, pedagogas, agrarinių mokslų daktaras, visuomenės veikėjas.

Biografija 
1947 m. baigė Švėkšnos gimnaziją, 1952 m. LŽŪA Agronomijos fakultetą. 1952 m. Šilutės MTS vyriausiasis agronomas. 1952–1954 m. Dotnuvos žemės ūkio mokyklos dėstytojas bei direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams. 1954–1955 m. Vilniaus žemės ūkio mokyklos, 1955–1956 m. Vilniaus zootechnikumo, 1956–1959 m. Šiaulių agrozootechnikumo direktorius. 1959–1961 m. Šiaulių rajono Vykdomojo komiteto pirmininkas. 1960–1975 m. kandidatas į LKP CK narius. 1961–1962 m. Vyriausiosios sovietinių ūkių valdybos prie LSSR MT viršininkas.

1962–1975 m. LŽŪA devintasis rektorius, 1972–1976 m. dar ir Žemės ūkio gamybos valdymo katedros vedėjas; 1970 m. docentas. 1969 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.  Per Z. Urbono rektoriavimo laikotarpį Akademijoje įsteigta 13 naujų katedrų, pastatytas Akademijos miestelis Noreikiškėse. 1976–1990 m. Žemės ūkio ekonomikos instituto darbo jėgos prognozavimo sektoriaus vedėjas. Paskelbė darbų Lietuvos žemės ūkio aprūpinimo specialistais bei cukrinių runkelių auginimo naujų technologijų diegimo klausimais. 

Nepriklausomybės metais buvo žemės ūkio ministro patarėjas ryšiams su LR Seimu ir Vyriausybe, Lietuvos žemės ir miškų ūkio visuomeninių ekspertų kolegijos pirmininkas. 1996 m. Lietuvos socialdemokratų partijos sąraše Šilalės-Šilutės rinkimų apygardoje Nr. 33 kandidatavo į LR Seimo narius.

Įvertinimas 
 1965 m. LTSR nusipelnęs agromomas

Šaltiniai 

Lietuvos agronomai
Lietuvos žemės ūkio teoretikai
Lietuvos mokyklų direktoriai
Aleksandro Stulginskio universiteto rektoriai
Tigras (upė)

Tigras (, , ) – upė Artimuosiuose Rytuose; Turkijoje, Sirijoje ir Irake. Prasideda Armėnijos kalnyno priekalnėse, vidurupyje ir žemupyje teka Džezirės ir Mesopotamijos žemumomis. Ties Kurnos miestu susilieja su Eufratu ir sudaro Šat el Arabą, kuris įteka į Persų įlanką.

Svarbiausi intakai: Didysis Zabas, Mažasis Zabas, Dijala, Kerchė (visi kairieji). Upė patvinsta pavasarį, kuomet kalnuose pradeda tirpti ledynai. Tigro tėkmė sureguliuota užtvankomis. Pakrantėse verčiamasi drėkinamąja žemdirbyste naudojant upės vandenį. Tigras laivuojamas iki Mosulo. Svarbiausi miestai prie upės: Dijarbakyras (Turkija), Mosulas, Bagdadas, Amara, Kurna (Irakas).

Tigro ir Eufrato tarpupis buvo Mesopotamijos civilizacijos lopšys. Čia klestėjo Asirijos, Babilono valstybės.

Šaltiniai 

Turkijos upės
Irako upės
Sirijos upės
Tūta

Tūta, tūtelė, gilzė – artilerijos ar šaulio ginklo šovinio cilindro formos dalis, kurioje būna šovimo užtaisas (parakas su priedais) ir kapsulė.

Unitariniuose šoviniuose į tūtelę (tūtą) įstatoma kulka (sviedinys). Dvinarių ar trinarių artilerijos šovinių (šių šovinių sviediniai būna atskiri nuo tūtos) tūtos užkemšamos.

Šaulių ginklų šovinių tūtelės 
Tūtelė – tai ritinio formos metalinis cilindras su plonasienėmis sienelėmis. Tūtelės paprastai būna žalvarinės, ypač skirtos daugkartiniam naudojimui, o vienkartinės gali būti ir aliumininės ar plieninės.
Lygiavamzdžių šautuvų tūtelės gali būti popierinės ar plastikinės su metaliniu dugneliu.
Atvirasis galas, kuriame įstatoma kulka, gali turėti siauresnį kaklelį (buteliškos tūtelės). Pereinamo skersmens vieta vadinasi petelis. Buteliškų tūtelių skersmuo gerokai didesnis už kulkos kalibrą.
Tūtelės dugne paprastai yra anga, į kurią įstatoma kapsulė. Kai kurių tipų šoviniai atskiros kapsulės gali neturėti, o padegimo užtaisas būna prie šovinio plonasienio dugno.

Pagal dugnelio sandarą šoviniai būna:
 su atbraila – jų dugnelis platesnis už pačią tūtelę ir sudaro atbrailą, už kurios užsikabina išmetiklio dantukas. Tokios tūtelės būdingos senųjų modelių šaulių ginklams – dėtuviniams šautuvams, kulkosvaidžiams ir pan.
 su grioveliu – dugnelio išorėje ištekintas žiedinis griovelis, už kurio krašto irgi užsikabina išmetiklio dantukas. Tai tobulesnė tūtelės forma, tokie šoviniai labiau tinka automatiniams ginklams, kurių šoviniai būna dėtuvėse.

Nuorodos 
 Работа гильзы при выстреле

Šovinių elementai
Karolis X Gustavas

Karolis X Gustavas ( 1622 m. lapkričio 8 d. Nišiopinge – 1660 m. vasario 13 d. Geteborge) – 1654–1660 m. Švedijos karalius.

Biografija 

Kilęs iš Cveibriukeno-Kleiburgo grafų dvaro (Vokietija). Karolio IX vaikaitis, Karolio XI tėvas. 1640–1642 m. gyvendamas karalienės Kristinos dvare slapta su ja susižadėjo. Nuo 1642 m. tarnavo kariuomenėje, 1648 m. Trisdešimties metų kare Švedijos kariuomenės vyriausias vadas. 1649 m. Kristinos iniciatyva paskelbtas sosto įpėdiniu. 1654 m. karalienei atsisakius sosto jį užėmė Karolis X Gustavas.

Siekė apriboti aristokratijos politinę įtaką, rėmėsi smulkiąja bajorija ir miestiečiais. Jų pritarimu 1655 m. pradėjo nuo 1633 m. didikams išdalytų valdų dalinę konfiskaciją, vadinamąją redukciją.

Karai 
1655 m. pradėjo karą su Abiejų Tautų Respublika ir užėmė beveik visą Lenkiją bei didelę dalį Lietuvos. Su Jonušu Radvila ir dar 1134 Lietuvos didikais sudaryta Kėdainių sutartimi 1655 m. spalio 20 d. paskelbtas neoficialiu Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu.

1656 m. sausio sudarė sąjungą su Brandenburgu, 1657 m. gruodžio mėn. su Transilvanija ir vėl užėmė Varšuvą ir beveik visą Lenkiją. 1657 m. birželio Danijai paskelbus karą, atitraukė pagrindines pajėgas iš Lenkijos ir puolė Daniją. Švedija užėmė Jutlandiją, 1658 m. priartėjo prie Kopenhagos. Pagal Roskildės taiką, 1658 m. vasario mėn. gavo Skonę ir kitas pietų Švedijos žemes. Bet tų pačių metų liepos mėn. vėl puolė Daniją. 1659 m. vasario mėn., nepavykus Kopenhagos šturmui ir pralaimėjus koalicijai, kurią sudarė Danija, Abiejų Tautų Respublika, Šventoji Romos imperija, Nyderlandai ir Brandenburgas pradėjo taikos derybas, kurios jau po Karolio X Gustavo staigios mirties 1660 m. baigėsi Olyvos taika ir Kopenhagos taika.

Karolio X Gustavo šeima 

1654 m. spalio 24 d. Karolis X Gustavas vedė Danijos kunigaikščio Frederiko III–ojo (Frederick III) iš Šlėzvigo-Holšteino dukrą Jadvygą Eleonorą. Jiems gimė sūnus Karolis (1655 m. lapkričio 24 d. – 1697 m. balandžio 5 d.)

Nuorodos

Šaltiniai 

Vitelsbachai (Švedija)
Valai (Trakai)

Valai – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Grigiškių (22 km nuo Vilniaus centro), Neries kairiajame krante. Netoli kaimo teka Saidės upelis, šaltiniai. Valų kaimą sudaro 3 sodininkų bendrijos: „Kaitra“, „Putinas“ ir „Nėris“.

Aplink kaimą plyti miškai, telkšo 4 ežerai. Kaime yra maža parduotuvė, netoli – Stirnių malūnas. Neryje ties Valais riogso akmuo, vietinių vadinamas Valu (Woł) arba Dzvilu, Dvyliu (Dzvil, Dvyl`; matmenys 2,1 m, 2,15 m ir 2,3 m, virš vandens iškilęs 1,1 m). Pakrantėje priešais akmenį, žolėse riogso melsvas pėduotas akmuo (1,25 x 2,15 m). Neries pakrantėje netoli Valų akmens būta šaltinio. Toliau Neries vagoje yra 5 akmenys, vadinti Vestuvėmis (Swadźba), bet XX a. 4-ąjį dešimtmetį išvilkti į krantą. Tuoj už Valų Vestuvių tęsiasi 500–600 m ilgio Neries rėva.

Istorija 

Seniau Valai (žinomi kaip Woly, Волы, Woły) buvo nedidelis kaimas abipus Neries. XX a. 2 dešimtmetyje gyventojai išsiskirstė į viensėdžius, o TSRS metais čia išaugo kolektyviniai sodai.

Gyventojai

Nuorodos 
 Valų kaimo bendruomenės svetainė
 Sodininkų bendrija"Neris"
 Sodininkų bendrija „Kaitra“

Šaltiniai 

Trakų rajono savivaldybės gyvenvietės
Kelly Clarkson

Kelly Brianne Clarkson (g. 1982 m. balandžio 24 d. Fortvorte) – JAV pop roko dainininkė, dainų autorė ir aktorė. 

2002 m. laimėjo American Idol konkursą. 2006 m. Kelly laimėjo 2 Grammy apdovanojimus: už geriausią pop albumą (Breakaway) ir už geriausią pop vokalinę dainą (Since U Been Gone).

Diskografija 

 2003: Thankful
 2004: Breakaway
 2007: My December
 2009: All I Ever Wanted
 2011: Stronger
 2013: Wrapped In Red
 2015: Piece by Piece

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali svetainė
 

Dainų autoriai
Pop dainininkai
JAV muzikai
Dirvinė aguona

Dirvinė aguona (Papaver dubium) – aguoninių (Papaveraceae) šeimos augalų rūšis.

Vienmetis žolinis 30-60 cm aukščio augalas. Stiebas status, nelabai šakotas. Lapai pailgi, plunksniškai suskaldyti, apatiniai ilgais kotais, viršutiniai bekočiai.

Žydi birželio – liepos mėnesiais. Žiedai ryškiai raudoni, 3-7 cm skersmens, gana stambūs ir pavieniai, ilgais žiedkočiais. Pumpuras nulinkęs, žiedas status. Yra du taurėlapiai, apaugę stanžiais plaukeliais, kurie nukrinta vos žiedui pradėjus skleistis. Vainiklapiai 4, kiek įgaubti, rausvi ar raudoni, su tamsia dėme prie pagrindo. Kuokelių daug. Mezginė viena su žvaigždiška purka, kuri vėliau vaisiaus viršūnėje virsta disku, jos 6-9 spinduliai ryškiai atsiskiria vienas nuo kito.

Vaisius – pailga, susiaurėjusiu pagrindu dėžutė, kurios angelės atsiveria po disku. Sėklos smulkios, juodos spalvos, jas išbarsto vėjas. Jos valgomos, tačiau didelės dozės turi narkotinį poveikį.

Auga pakelėse, pagrioviuose, laukuose, dirvonuose. Piktžolė.

Aguoniniai
Lietuviškas ilgasis

Lietuviški ilgieji – pusapvaliai sidabriniai sunormintos masės XIII–XIV a. strypeliai, skirti piniginiams atsiskaitymams. Jų rasta dabartinės Lietuvos teritorijoje, todėl jie vadinami lietuviškaisiais. Jie buvo pirmieji savi lietuvių pinigai.

Pavadinimas 
Terminas ilgasis vartotas iki XVI a. pabaigos, jis minėtas Simono Daukanto. Lietuviškoje numizmatinėje literatūroje įsigalėjo XX a. Mikalojaus Daukšos „Postilėje“ (1599) kaip ilgųjų sinonimas pateikti talentai (lydiniai).

Yra rasta lietuviškų sidabro ilgųjų su įrėžtu pavadinimu изрой, šis terminas minėtas ir XIII a. pabaigos rusų šaltiniuose, todėl rusiškoje numizmatinėje literatūroje lietuviškas ilgasis dažnai vadinamas izroj.

Išvaizda 
Lietuviški ilgieji būdavo 10–17 cm ilgio, sverdavo 100–105 g. Lobiuose aptinkami ir smulkūs atkirsti ilgųjų fragmentai.

Lietuvoje monetas dažniausiai sulydydavo į sidabro lydinius, kurie ir buvo pirmieji lietuvių pinigai – lietuviški ilgieji. Įkartos lydinyje buvo skirtos sidabro kokybei nustatyti. Pusapvalės lazdelės formos sidabro lydinių svorio pagrindu buvo paimta skandinaviška markė. Pusė markės (104 g) sudarė vidutinį lietuviškų ilgųjų (kapų) svorį. Šie lydiniai, randami kartu su Didžiojo Naugardo rubliais bei Kijevo grivnomis, leidžia juos datuoti XII–XIV a.

Nuorodos 

Lietuvos istoriniai pinigai
Sėjamasis melionas

Sėjamasis melionas (Cucumis melo) – moliūginių (Cucurbitaceae) šeimos augalas. Kultivuojamas jau apie 4000 metų. Kilęs iš Persijos ir Afrikos.

Stiebas šliaužiojantis, todėl augalas dažnai auginamas ant atramų. Suformuoja didelius, geltonos spalvos, kvapnius vaisius. Meliono vaisių 90 % sudaro vanduo, taip pat cukrus, karotinas. Yra vitaminų A, C, mineralinių medžiagų.

Melionai daugiausia auginami tropinio klimato kraštuose: Artimuosiuose Rytuose ir Vidurio Azijoje, Šiaurės Afrikoje, Pietų Europoje. Lietuvoje taip pat gali augti, tačiau vaisius pilnai subrandina tik ilgą ir karštą vasarą.

Moliūginiai
Agurkvaisiai
Mauricijus Pranciškus Karpis

Mauricijus Pranciškus Karpis (1749 m. – 1817 m. spalio 22 d. Rėkyva, dab. Šiaulių dalis) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės, 1794 m. sukilimo veikėjas, publicistas.

Biografija 

Kilęs iš Lietuvos bajorų Karpių giminės.

Nuo 1790 m. Žemaitijos atstovas Abiejų Tautų Respublikos Ketverių metų seime (1788–1792 m.). Rėmė 1791 m. Gegužės trečiosios konstitucijos numatytas reformas, bet nepritarė deklaracijai, draudžiančiai kritikuoti Konstituciją ir monarchiją. Nuo 1794 m. gegužės mėn. Šiaulių pavieto delegatas Lietuvos tautinėje aukščiausioje taryboje, vėliau ją pakeitusios sukilėlių vyriausybės, LDK Centro deputacijos narys. 1797 m. Lietuvos edukacinės komisijos narys.

Politines pažiūras, būdingas Lietuvos fiziokratų kairiajam sparnui, išdėstė anoniminiuose laiškuose iš Rėkyvos (1789–1791 m., lenkų kalba).  1790 m. balandžio 24 d. laiške, išleistame atskira brošiūra „Seimelių vaizdas“ ( 1791 m.), pateikė apskričių bajorų seimelių reformos projektą. Gynė neturtingųjų bajorų, t. p. karių teisę dalyvauti seimų darbe. Reikalavo valstiečiams teisės pirkti žemę, dalyvauti įstatymų leidime, įstatymo globos ir žemės nuosavybės teisių. Išvertė į lenkų k. ir 1789 m. išleido Žano Žako Ruso veikalą „Pastabos apie Lenkijos valdymą“ (, 1772 m.); kuriame siūloma Abiejų Tautų Respublikoje pamažu naikinti baudžiavą. Nemažai jo raštų neišspausdinta.

1802 m. Rėkyvos dvarą pardavė Benediktui Karpiui su teise jame gyventi.

Nuorodos 
 Dvarų kultūra – Lietuvos kultūros dalis. Karpiai

Šaltiniai 

Karpiai (giminė)
Karpis Mauricijus
Ilgalapis akantas

Ilgalapis akantas (Acanthus longifolius) - akantinių (Acanthaceae) šeimos augalų rūšis.

Lapai giliai karpyti, iki 70 cm ilgio. Žiedai susitelkę žiedynuose, žydi birželio - rugpjūčio mėnesiais.

Akantiniai
Siula Grandė

Siula Grandė () – viršukalnė Peru, Andų kalnuose, Uajuašo Kordiljeroje. Aukštis 6344 m. Pirmoji įkopė vokiečių ekspedicija 1936 m.

Kalną išgarsino knyga, o paskui pagal ją sukurtas filmas. Alpinisto Joe Simpson knyga Touching the Void pasakoja apie tikrą istoriją, kuri nutiko 1985 m. Simon Yates ir Joe Simpson kopiant į Siula Grandę.

Peru kalnai
Bardiškiai (Ukmergė)

Bardiškiai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Milašiūnų.

Gyventojai

Išnašos 

Ukmergės rajono savivaldybės gyvenvietės
Dovydiškiai (Ukmergė)

Dovydiškiai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, už 4 km į pietus nuo Deltuvos, šalia Dovydiškių tvenkinio.

Gyventojai

Šaltiniai 

Ukmergės rajono savivaldybės gyvenvietės
Gailioniai (Ukmergė)

Gailioniai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Panoterių, prie kelio  ir Pageležių miškų pakraščio.

Istorija 
XIX a. pab. Gailioniai buvo palivarkas Siesikų parapijoje. Priklausė Čarnockių giminei.

Gyventojai

Žymūs žmonės 

 Stefan Czarnocki (1878–1947), geologas, inžinierius

Šaltiniai 

Ukmergės rajono savivaldybės gyvenvietės
Kreiviai

Kreiviai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 3 km nuo Milašiūnų.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Kreiviuose 1943 m. rugpjūčio 2 d. gimė Lietuvos miškininkas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras Andrius Kuliešis.

Šaltiniai 

Ukmergės rajono savivaldybės gyvenvietės
Martyniškis (Ukmergė)

Martyniškis – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje. Veikia P. R. Olisevičiaus ūkis (UAB „Oliseta“), kuriame auginami dekoratyviniai augalai ir gėlės, kuriomis šiuo metu želdinamos Vilniaus centro viešosios erdvės.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Martyniškyje 1926 m. gruodžio 15 d. gimė Lietuvos šokėjas, baletmeisteris, pedagogas Juozas Gudavičius.

Šaltiniai 

Ukmergės rajono savivaldybės gyvenvietės