joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Zimmermann

Zimmermann − pavardė.

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

 Bettina Zimmermann (g. 1975) – vokiečių kino aktorė;
 Reinhard Zimmermann (g. 1952) – vokiečių teisininkas, teisėtyrininkas civilistas komparatyvistas, Bucerijaus teisės mokyklos profesorius;
 Eberhard August Wilhelm von Zimmermann (g. 1743) – vokiečių geografas ir zoologas. Braunšveigo technikos universiteto gamtos mokslų profesorius.
Džordžas Karnarvonas

Džordžas Edvardas Karnarvonas, 5-asis Karnarvono erlas (, 1866 m. birželio 26 d. Haiklero pilis, Berkšyro grafystė – 1923 m. balandžio 5 d. Kairas) – anglų archeologas egiptologas.

Biografija 
Lordas. Archeologo H. Karterio globėjas ir asistentas. Studijavo Kembridžo universitete. 1906–1911 m. kasinėjo Tėbus, nuo 1907 m. dirbo su H. Karteriu, nuo 1908 m. partneriai. Kasinėjo XII ir XVIII faraonų dinastijų kapavietes. 1922 m. su H. Karteriu atrado Tutanchamono kapą, 1923 m. atidarė laidojimo kambarį. Jį atidarius D. Karnarvoną įgėlė moskitas ir jis mirė nuo infekcijos. Tutanchamono sarkofagas atidengtas 1924 m.

Bibliografija 
 Penkeri Tėbų kasinėjimų metai (Five Years Exploration at Thebes), 1912 m.

Šaltiniai 

Anglijos archeologai
Egiptologai
Kentau

Kentau – miestas pietinėje Kazachijoje, prie Karatau kalnagūbrio, 40 km nuo Turkestano geležinkelio stoties. Išvystyta metalo gavybos pramonė, yra ekskavatorių gamykla.

Istorija
1955 m. gavo miesto teises.

Sportas
 FK Arman Kentau (futbolas)

Galerija

Turkistano srities miestai
Romowe Rikoito

„Romowe Rikoito“ – tamsiojo folkloro grupė iš Mažosios Lietuvos, dabar įsikūrusi Nidoje. 1995 m. ją sukūrė Glabbis Niktorius. Grupė pavadinta pagal senovės prūsų šventyklą Romovę (Rikojotą). Grupė išleido 5 albumus. Pirmuose dviejuose Narcissism ir L’Automne Eternel būdingos melancholijos, mirties, skausmo temos. Albumai Āustradēiwa, Undēina ir Nawamār skirti senovės prūsų kultūrai.

„Romowe Rikoito“ kūrybai būdingas gilus, savitas skambesys, kompozicijos įrašytos akustinėmis gitaromis, fleita, smuiku, violončele ir klavišiniais – joms būdingos prietemos, dekadanso, melancholijos, paslaptingos vilties ir sakralumo harmonijos.

Grupė yra įrašiusi K. Donelaičio „Metų“ įžangą iš „Pavasario linksmybių“ prūsų kalba (klausyti), įdainavusi A. Kroulio (A. Crowley), Dantės Gabrielio Rosečio, Žeraro de Narvalio, Čidioko Tičborno ir kitų autorių eiles.

Istorija 

2014 m. nepriklausoma baltiškos muzikos leidykla „Dangus“ išleido ketvirtąjį albumą Undēina, kuris, kaip rašoma, „skirtas magiškai kelionei šiuolaikiniame vakarų baltų pasaulyje“. Albumas pasirodė po 9 metų pertraukos. Beveik visi šio albumo kūriniai įdainuoti prūsų kalba. Albumo tematika skirta prūsų mitologijai (šiuolaikinei jos pajautai), žyniams Merūnui ir Waltīnui Suplītui. Visi albume įrašyti garsai – autentiški, surinkti kelionėse po miškus, upių pakrantes, šventvietes ir kitas vietas. Nors albume Undēina išlaikomas „Romowe Rikoito“ būdingas melancholiškas tamsiojo folkloro skambesys, čia kur kas daugiau nei ankstesniuose albumuose archajinės tautinės muzikos garsų (naudojamos kanklės, švilpynė, aidi sutartinės).

2015 m. gruodžio 12 d. „Romowe Rikoito“ pristatė albumą Undēina LLKC vykusiame koncerte „Prutena“, o 2016 m. dalyvavo festivalyje „Mėnuo Juodaragis“.

2016 m. itin riboto tiražo viniline plokštele išleistas albumas „Nawamār“. Jis toliau tęsia prūsų mitologijos pajautos temą ir veda į baltiškos magijos centrą – Ramuvą – lydimas runų ženklų, sapnų, folkloro aidų ir gyvos prūsų kalbos skambesio.

Nariai

Dabartiniai 
 Glabbis Niktorius – vokalas, gitaros
 Alwārmija – vokalas
 Aleks Āulaukis – gitaros
 Anny – violončelė

Buvę 
 Johnny – gitaros

Diskografija 
 Narcissism (1997 m.)
 L’Automne Eternel (2000 m.)
 Āustradēiwa (2005 m.)
 Undēina (2014 m.)
 Nawamār (2016 m.)

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė
 Facebook puslapis
 Myspace puslapis
 

Neofolkloro atlikėjai
Zablatiškė (Ignalina)

Zablatiškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybės pietuose, 2 km į vakarus nuo Ceikinių. 

Vietiniai gyventojai kaimą vadina Užubaliai.

Istorija

1922–1929 m. kaimas buvo valsčiaus centras.

Gyventojai

Šaltiniai 

Ignalinos rajono savivaldybės gyvenvietės
Zablatiškės valsčius

Zablatiškės valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Zablatiškė, kurį laiką – Spinkaičiai.

Istorija 

1885 m. prijungta dalis Švenčionių valsčiaus. 1926 m. sausio 1 d. valsčiui perduota dalis Švenčionių valsčiaus.

Zablatiškės valsčius panaikintas 1929 m. balandžio 11 d., jo teritorija priskirta Daugėliškio valsčiui, Linkmenų valsčiui, Mielagėnų valsčiui ir Švenčionių valsčiui.

|-
| 1869 m. || || 3544 || 340 kiemų  || || 78
|-
| 1874 m. || || 3721 || 365 kiemai  || 4 seniūnijos || 102
|-
| 1880 m. || || 5308 || 360 kiemų  || 4 seniūnijos || 118
|-
| 1885 m. || || 5781 || 360 kiemų  || 4 seniūnijos || 118
|}

Vadovai 
 G. Maldžiukas, viršaitis nuo 1881 m.

Suskirstymas

Šaltiniai 

Švenčionių apskrities valsčiai
Kiemeliškės (Astravas)

Kiemeliškės – agromiestelis vakarų Baltarusijoje, Gardino sritis, Astravo rajonas, prie kelio Pabradė – Svyriai, 42 km į pietvakarius nuo Švenčionių, 3 km nuo sienos su Lietuva.

Istorija 

1781 m. pastatyta medinė katalikų bažnyčia. Iki XIX a. vidurio Kiemeliškių parapijoje kalbėta lietuvių kalba. Kairiajame Neries krante, apie 15 km į pietryčius nuo Kiemeliškių yra lietuviška Gervėčių parapija. Maždaug 90% Kiemeliškių apylinkių kaimų pavadinimų yra lietuviškos kilmės: Apušynai, Margeliai, Saviškiai, Stipinai, Stripūnai, Verdeliškės, Videniškės, Žūsinai. 1900 m. pastatyta Kiemeliškių Švč. Mergelės Marijos bažnyčia, varpinė.

1931 m. Kiemeliškėse buvo apie 500 gyventojų, valsčiuje – 9271 gyventojas ir 1769 sodybos. 

XX a. pradžioje buvo valsčiaus centras.

Šaltiniai

Nuorodos 
 

Astravo rajono gyvenvietės
Baltarusijos agromiesteliai
Kiemeliškių valsčius

Kiemeliškių valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės rytų Lietuvos ir vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Kiemeliškės.

Istorija 

Įkurtas XIX a. 1929 m. balandžio 11 d. prijungta dalis Mikalavo valsčiaus ir dalis Žukainių valsčiaus, o dalis Kiemeliškių valsčiaus prijungta prie Joniškio valsčiaus.

|-
| 1869 m. || || 2739 || 276 kiemai  || || 50
|-
| 1874 m. || || 2740 || 279 kiemai  || 5 seniūnijos || 56
|-
| 1880 m. || || 3721 || 284 kiemai  || 5 seniūnijos || 57
|-
| 1885 m. || || 3652 || 279 kiemai  || 5 seniūnijos || 60
|}

Vadovai 
 K. Tribockis, viršaitis nuo 1884 m.

Suskirstymas

Šaltiniai 

Svierių apskrities valsčiai
Švenčionių apskrities valsčiai
Šmitas

Šmitas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Šmitienė (ištekėjusi moteris) ir Šmitaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

 Andrius Šmitas (1947-2008) - lietuvių pedagogas, ilgametis Vasario 16-osios gimnazijos Vokietijoje vadovas, visuomenininkas, lietuvių bendruomenės veikėjas, lietuvybės puoselėtojas;
 Gediminas Šmitas (1927 m.) – Lietuvos operos dainininkas, dainavimo pedagogas
 Pėteris Šmitas (1869–1938) – žymus latvių kalbininkas, tautosakininkas, etnografas, mitologas;
Šniukštienė

Šniukštienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).

Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Šniukštaitė (mergautinė pavardė).

Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Šniukštas.

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

 Ksana Dauguvietytė-Šniukštienė (g. 1912) – Lietuvos teatro aktorė, Australijos lietuvių teatro aktorė ir režisierė;
 Ksenija Dauguvietytė-Šniukštienė (g. 1912) – aktorė;
Žukovas

Žukovas gali reikšti:
 Žukovas (Senasis Žukovas) – Ukrainos istorinio Voluinės regiono dabar Rivnės srities kaimas.
 Žukovas (Kviličiai) – Kaliningrado srities Piatidorožnojė apylinkės gyvenvietė.
 Lietuviška vyriškos giminės pavardė. Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Žukovienė (ištekėjusi moteris) ir Žukovaitė (mergautinė pavardė). Pavardę turi šie garsesni asmenys:
 Georgijus Žukovas (1896–1974) – Tarybų Sąjungos maršalas, kurio vadovaujama kariuomenė Antrojo pasaulinio karo metu atrėmė vokiečių puolimą bei vėliau užėmė Vokietijos sostinę Berlyną;
 Marius Žukovas (g. 1991) – Lietuvos futbolininkas, rungtyniaujantis FBK Kaunas komandoje. Taip pat yra Lietuvos jaunimo rinktinės kandidatas;
 Žukovo ordinas – karinis Rusijos Federacijos valstybinis apdovanojimas.
Frédéric Dubois de Montpereux

Frederikas Diubua de Monperė (, 1798 m. – 1850 m.) – prancūzų geologas, keliautojas, archeologas, etnografas.

Biografija 
Parašė aprašomojo pobūdžio veikalą iš savo kelionių „Kelionės aplink Kaukazą, pas čerkesus ir abchazus, po Gruziją, Armėniją ir Krymą“ (Voyage autour du Caucase, chez les Tchérkèsses et les Abkhazes, en Géorgie, en Arménie et en Crimée 1839-1843 m., 6 t.).

Kurį laiką gyveno Lietuvoje, Pakruojyje, kasinėjo pilkapius, piliakalnius (Gergždeliai, Karpiškiai, Raginėnai), atodangas. 1830 m. ir 1845 m. paskelbė veikalų apie kai kurių Lietuvos vietų geomorfologines, hidrologines sąlygas, naudingąsias iškasenas, apie archeologijos kasinėjimų duomenis. 1830 m. sudarė geognostinį Lietuvos ir Latvijos pietinės dalies žemėlapį – geologijos žemėlapio prototipą, t. p..

Bibliografija 
 Antiquités de Neuchâtel, Compte d’auteur, Neuchâtel, 1852 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 ФРЕДЕРИК ДЮБУА ДЕ МОНПЕРЭ. ПУТЕШЕСТВИЕ ВОКРУГ КАВКАЗА

Lietuvos archeologai
Prancūzijos archeologai
Prancūzijos geologai
Prancūzijos keliautojai
Etnografai
Navasa

Navasa (, , haičio kreol. Lanavaz) - maža ir negyvenama sala Karibų jūroje. Laikoma neinkorporuota JAV teritorija, kuri administruojama per Jungtinių Valstijų Žuvų ir Laukinės gamtos tarnybą, nors teises į salą yra pareiškęs ir Haitis. 1504 m. atrasta Kristupo Kolumbo. 

 Fabio Spadi (2001), Navassa: Legal Nightmares in a Biological Heaven? , Boundary & Security Bulletin

Karibų jūros salynai
Šiaurės Amerikos salos
Ginčytinos teritorijos
Julie ir Julia

Julie ir Julia () – 2009 m. JAV romantinė drama, sukurta režisierės Nora’os Ephron. Filmas vaizduoja garsios amerikiečių virėjos Julia’os Child ankstyvuosius kulinarinės karjeros metus. Jos istorija susipina su Julie Powell gyvenimu, kai ji nusprendžia pagaminti visus 524 Julia’os Child receptus per vienerius metus.

Rašydama scenarijų Nora Ephron adaptavo dvi knygas: Julia’os Child autobiografiją „My Life in France“ ir Julie Powell memuarus „Julie & Julia: 365 Days, 524 Recipes, 1 Tiny Apartment Kitchen“.

Siužetas 

2002 m. Julie Powell (akt. Amy Adams) nusprendžia pagaminti kiekvieną receptą iš 1961 m. Julia’os Child knygos Mastering the Art of French Cooking. Apie savo patirtį ir išgyvenimus ji pasakoja susikurtame tinklaraštyje. Į jos istoriją įsipina Julia’os Child (akt. Meryl Streep) istorija, kuomet ši XX a. šeštąjį dešimtmetį praleido Paryžiuje atrasdama maisto gaminimo meną.

Aktoriai 
 Meryl Streep – Julia Child
 Amy Adams – Julie Powell
 Stanley Tucci – Paul Child, Julia’os Child vyras
 Chris Messina – Eric Powell, Julie Powell vyras
 Linda Emond – Simone Beck, su ja Julia Child parašė knygą Mastering the Art of French Cooking
 Jane Lynch – Dorothy McWilliams, Julia’os Child sesuo
 Mary Lynn Rajskub as Sarah, Julie Powell geriausia draugė
 Vanessa Ferlito – Cassie
 Casey Wilson – Regina

Apdovanojimai ir nominacijos

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali svetainė  (anglų k.)
 
 
 Julie & Julia svetainėje Metacritic

2009 filmai
Biografiniai filmai
Dramos
Komedijos
JAV filmai
Meryl Streep filmai
Apušotas

Apušotas – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, į šiaurę nuo Prienų.

Etimologija 

Kaimo pavadinimas kilęs iš žodžio apušotas („drebulynas“).

Istorija

Gyventojai

Šaltiniai 

Prienų rajono savivaldybės gyvenvietės
Prancūzijos Aukštutinė Volta

Aukštutinė Volta (pr. Haute-Volta) buvo Prancūzijos kolonija, Prancūzijos Vakarų Afrikos dalis. Ji egzistavo dviem atskirais laikotarpiais: 1919-1932 ir 1947-1958 m.

Aukštutinės Voltos pavadinimas rodo, kad šalyje yra Voltos upės aukštupys.

Istorija

Iki XIX a. pabaigos Aukštutinėje Voltoje dominavo mosių, kurie kaip manoma į šią teritoriją atsikraustė iš šiaurinės Ganos, valstybės. Kelis amžius mosiai buvo valstiečių ir karių tauta, sugebėjusi apginti savo religiją ir socialinę struktūrą nuo šiaurės vakaruose gyvenusių musulmonų bandymų jėga primesti islamą. 

1896 m. regione pasirodžius prancūzams mosių pasipriešinimas buvo palaužtas užėmus jų sostinę Uagadugu. Teritorijos prijungtos prie Dramblio Kaulo Kranto kolonijos.

1919 m. kovo 1 d. provincija sukurta iš dalies teritorijų įėjusių į Aukštutinio Senegalo ir Nigerio bei Dramblio Kaulo Kranto kolonijas. 1932 m. rugsėjo 5 d. kolonija buvo panaikinta, jos dalis prijungiant prie Dramblio Kaulo Kranto, Prancūzijos Sudano ir Nigerio.

1937 atkurta kaip administracinis vienetas, vadintas Aukštutiniu Krantu. Po Antrojo pasaulinio karo mosiai atnaujino spaudimą sukurti atskirą teritorinį vienetą. 1947 m. rugsėjo 4 d. kolonija buvo atkurta Prancūzijos Sąjungos sudėtyje su savo buvusiomis sienomis. Prancūzijos užjūrio teritorijų sąrangos peržiūra prasidėjo 1956 m. liepos 23 d., priėmus Pagrindinį Įstatymą (Loi Cadre). Po šio įstatymo priėmimo Prancūzijos parlamentas 1957 m. pradžioje patvirtino pertvarkymus, kuriais atskiroms teritorijoms buvo suteiktos savivaldos teisės. 
1958 m. gruodžio 11 d. Aukštutinė Volta buvo reorganizuota į savivaldžią koloniją Aukštutinės Voltos Respubliką, priklausiusią Prancūzijos Bendrijai, o 1960 m. rugpjūčio 5 d. tapo nepriklausoma. 

1984 m. rugpjūčio 4 d. šalies pavadinimas buvo pakeistas į Burkina Fasą.

Burkina Faso istorija
Prancūzijos kolonijos Afrikoje
Joniškio valsčius (Šiaurė)

Joniškio valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje. Centras – Joniškis.

Istorija

Įkurtas XIX a. 2-ojoje pusėje. 1947 m. dalis valsčiaus perduota Ziniūnų valsčiui.

Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Joniškio rajonui (8 apylinkės).

|-
| 1923 m. || 428 || 15 639 || 3376 || ||
|-
| 1949-01-01  || 300 || || || 8 apylinkės  ||
|}

Suskirstymas

Gyventojai

Tautinė sudėtis

1923 m. gyveno 15 639 žmonės:

 Lietuviai - 84,73% (13251);
 Žydai - 6,25% (978);
 Latviai - 6,24% (976);
 Rusai - 1,45% (227);
 Vokiečiai - 0,5% (78);
 Lenkai - 0,4% (63);
 Kiti - 0,42% (66).

Žymūs žmonės 

|-
| 1893 || Paudruvė || Juozas Bertulis, muzikas || 1969
|-
| 1894 || Slėpsniai || Povilas Norkūnas, komunistas || 1941
|-
| 1899 || Gasčiūnai || Pranas Vainauskas, teisininkas || 1994
|-
| 1902 || Giminėnai || Jonas Grinius, menotyrininkas || 1980
|-
| 1909 || Milvydžiai || Albinas Briedis, žurnalistas || 1941
|-
| 1909 || Poškai || Karolis Jackus, tapytojas || 1997
|-
| 1926 || Spirakiai || Jonina Lipskienė, kalbininkė ||
|-
| 1927 || Drąseikiai || Elena Gaputytė, skulptorė || 1991
|-
| 1932 || Laukaičiai || Alfonsas Algimantas Mitrikas, sociologas, ekonomistas ||
|-
| 1932 || Šimkūnai || Juozas Galkus, grafikas || 
|-
| 1934 || Dargaičiai || Stanislovas Čepinskis, smuikininkas || 2014
|-
| 1936 || Vaineikiai || Simas Karaliūnas, kalbininkas || 2015
|-
| 1937 || Skribakiai || Vytautas Bareikis, fizikas || 1995
|-
| 1937 || Rubežninkai || Steponas Čiuberkis, agronomas || 
|-
| 1939 || Medikuičiai || Jonas Vytautas Bruveris, muzikologas || 
|-
| 1943 || Vaineikiai || Bronius Karaliūnas, inžinierius ||
|-
| 1943 || Juodžiai || Algirdas Juozas Motuzas, agronomas ||
|}

Šaltiniai 

Joniškio apskrities valsčiai
Šiaulių apskrities valsčiai
Mečislovas

Mečislovas – vyriškas vardas.

Vardadienis: sausio 1 d.

Žmonės 

 Audris Mečislovas Chadaravičius (1935–2008) – Lietuvos teatro ir kino aktorius;
 Mečislovas Apukas (g. 1962) – Lietuvos ir Kelmės rajono politinis bei visuomenės veikėjas;
 Mečislovas Bulaka (1907–1994) – Lietuvos grafikas, scenografas;
 Mečislovas Daugiala (g. 1951) – Lietuvos ir Kazlų Rūdos savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas;
 Mečislovas Davainis-Silvestraitis (1849–1919) – poetas, publicistas, tautosakininkas, kultūrininkas, knygnešys. Palaidotas Rasų kapinėse;
 Mečislovas Gedvilas (1901–1981) – Lietuvos TSR partinis veikėjas;
 Mečislovas Jurevičius (1927–1999) – Lietuvos pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui veikėjas;
 Mečislovas Jučas (g. 1926) – istorikas, habilituotas istorijos mokslų daktaras;
 Mečislovas Kviklys (1902–1942) – Lietuvos pedagogas, visuomenės veikėjas;
 Mečislovas Kymantas (1920–1998) – pedagogas, dainininkas (tenoras), chorvedys;
 Mečislovas Leškys-Leškevičius (1911–1959) – pianistas, muzikos mokytojas, vargonininkas ir chorvedys;
 Mečislovas Litvinskis – lenkų kompozitorius ir muzikantas – multiinstrumentalistas;
 Mečislovas Mackevičius (1906–2003 m.) – teisininkas, JAV lietuvių visuomenės ir Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto veikėjas;
 Mečislovas Mariūnas (g. 1940) – Lietuvos inžinierius mechanikas, biomechanikos specialistas, habilituotas technologijos mokslų daktaras;
 Mečislovas Navickas (g. 1938) – choro dirigentas ir pedagogas;
 Mečislovas Ramanauskas (g. 1955) – Lietuvos ir Pagėgių savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas;
 Mečislovas Reinys (1884–1953) – katalikų dvasininkas, arkivyskupas, teologijos ir filosofijos profesorius, diplomatas, politikas, Lietuvos užsienio reikalų ministras, SSRS politinis kalinys, kankinys;
 Mečislovas Sangavičius (g. 1961) – Lietuvos ir Jonavos rajono politinis bei visuomenės veikėjas;
 Mečislovas Treinys (1941–2008) – mokslininkas, ekonomistas, Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas;
 Mečislovas Vasiliauskas (1877–1957) – pedagogas, vadovėlių autorius, LTSR nusipelnęs mokytojas (1947 m.);
 Mečislovas Zasčiurinskas (g. 1946) – Lietuvos ekonomistas, politinis veikėjas, Seimo narys, buvęs LR socialinės apsaugos ir darbo viceministras;
 Mečislovas Švabas (g. 1942) – Lietuvos ir Šakių rajono politinis bei visuomenės veikėjas;

Vardai
Bazilijus

Bazilijus – vyriškas vardas, moteriška šio vardo forma Bazilė.

Vardadienis: sausio 2 d.

Žmonės 

 Bazilijus I Makedonietis (812–886) – 867-886 m. Bizantijos imperatorius;
 Bazilijus II Bulgarmušis (958–1025) – 976-1025 m. Bizantijos imperatorius;
 Bazilijus Megas Komninas (m. 1340) – Komninų dinastijos dvyliktasis Trapezundo imperatorius, valdė 1332 – 1340 m.;

Vardai
Izidorius

Izidorius – vyriškas vardas.

Vardadienis: sausio 2 d.

Žmonės 

 Izidorius Brensonas (1854–1928) – latvių medikas ir antropologas;
 Izidorius Butkevičius (1924–1982) – Lietuvos etnologas, etnografas, istorijos mokslų kandidatas;
 Izidorius Jonaitis (1909–1995) – Lietuvos ir Australijos lietuvių visuomenės veikėjas, inžinierius architektas;
 Izidorius Kisinas (1904–1958) – Lietuvos bibliotekininkas, bibliografas;
 Izidorius Kraunaitis (1899–1964) – Lietuvos karinis veikėjas, Generalinio štabo pulkininkas;
 Izidorius Tamošaitis (1889–1943) – lietuvių filosofas, visuomeninkas ir spaudos darbuotojas;
 Izidorius Vaičiulis (g. 1953) – pedagogas, Lietuvos ir Šilutės rajono visuomenės bei politinis veikėjas;
 Izidorius Vasyliūnas (1906–1982) – smuikininkas, pedagogas, vargonininkas, chorvedys;
 Izidorius Šimkus (g. 1949) – Lietuvos ir Kelmės rajono politinis bei visuomenės veikėjas;
 Juozas Izidorius Dailidė (1876–1949) – Lietuvos pedagogas, filosofijos daktaras;
 Vėtrūnas Izidorius Balašaitis (g. 1941) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas;

Vardai
Audriniai

Audriniai () – gyvenvietė Rėzeknės savivaldybėje, Latgaloje, 245 km į rytus nuo Rygos. Gyventojų skaičius: 1300. 1942 m. kaime naciai nužudė civilius.

Nuorodos
 Oficiali svetainė 

Latvijos gyvenvietės
Noškūnai

Noškūnai – kaimas Varėnos rajono savivaldybės pietryčiuose, 7 km į šiaurės vakarus nuo Panočių, Dainavos girioje. Seniūnaitijos centras. Rytiniu pakraščiu teka Mazupis, sudarytas Noškūnų tvenkinys. Prie kaimo atsišakoja vieškelis . Kaimas gatvinis. Yra fermų kompleksas.

Istorija 
XIX a. pan. buvo Noškūnų kaimas, priklausęs Kaniavos dvaro valdai, patekęs į Lydos apskrities Kaniavos valsčių.

Gyventojai 
Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 172 žmonės, iš kurių 151 užsirašė lietuviais ir 21 lenkais.

Šaltiniai 

Varėnos rajono savivaldybės gyvenvietės
Mardasavas (Merkinė)

Mardasavas – kaimas Varėnos rajono savivaldybės vakaruose, 9 km į rytus nuo Merkinės, Merkio dešiniajame krante, priešais didesnę kaimo dalį Marcinkonių seniūnijoje. Seniūnaitijos centras. Kaimą supa Dainavos giria, netoliese telkšo ežeras Glynas. Miškų keliukai jungia su Merkine, Puvočiais, Burokaraistėle. Į kitą Merkio krantą nutiestas pėsčiųjų tiltas. Išlikusi Mardasavo dvarvietė, prie Glyno aptiktos akmens amžiaus stovyklavietės. Merkio pakrantėje yra Mardasavo skardis (gamtos paminklas).

Gyventojai

Šaltiniai 

Varėnos rajono savivaldybės gyvenvietės
Spengla (Varėna)

Spengla – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 5 km į vakarus nuo Valkininkų, miške, Spenglos kairiajame krante. Seniūnaitijos centras. Į kaimą veda kelio  atšaka į Pūčkornes. Yra buvę vaikų globos namai.

Istorija 
XX a. buvo Spenglos vandens malūnas prie plento į Gardiną. Vėliau Spenglos gyvenvietė prijungta prie Pūčkornių.

Spenglos kaimas sudarytas 2002 m., atskyrus Valkininkų seniūnijos dalį, kurioje buvo įsikūrę Valkininkų vaikų globos namai „Spengla“.

Gyventojai

Šaltiniai 

Varėnos rajono savivaldybės gyvenvietės
Ona Vytautienė

Ona Sudimantaitė-Vytautienė (m. 1418 m. rugpjūčio 31 d. Trakuose) – Lietuvos didžioji kunigaikštienė, Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto pirmoji žmona.

Biografija 
Ona gimė Eišiškių kunigaikščio Sudimanto šeimoje ir iki santuokos vadinosi Ona Sudimantaite. Ištekėjo už Vytauto apie 1370 m.

Ona du kartus padėjo savo vyrui Vytautui ypač sunkiomis jo gyvenimo aplinkybėmis: pirmą kartą išvaduodama jį iš Krėvos pilies (1382 m.), kur jam grėsė jo tėvo Kęstučio likimas arba ilgametis kalėjimas, ir antrą kartą (1389 m.) po nepavykusio sąmokslo paimti klasta Vilnių.

Didžioji kunigaikštienė Ona buvo Astravos (1392 m.) ir Salyno (1398 m.) derybų dalyvė. Ji gerai išmanė aukštosios Lietuvos politikos reikalus. Vokiečių ordinas, visuomet turįs tikslių žinių apie Lietuvos visuomeninius ir politinius santykius, labai aukštai vertino didžiosios kunigaikštienės Onos politinį vaidmenį Lietuvoje. Jis įvairiomis dovanomis stengėsi pelnyti jos palankumą, pavyzdžiui, 1408 m. Ordino magistras Ulrichas fon Jungingenas pasiuntė jai muzikos instrumentus − klavikordą ir portatyvą. 1413−1414 m. žiemą ji priėmė flamandų keliautoją ir diplomatą Žilberą de Lanua.
Gavęs žinią apie jos mirtį, Vokiečių ordino magistras įsakė atlaikyti už jos vėlę šv. mišias ir vigilijas visose Ordino bažnyčiose.

Ona Vytautienė palaidota Vilniaus katedroje.

Nuorodos 
 Jonynas I. Vytauto šeimyna .

Lietuvos didžiosios kunigaikštienės
HB Køge

Kiogės HB – Danijos futbolo klubas iš Kiogės.

Istorija 

Klubas įkurtas 2009 m. iš Koge BK ir Herfolge BK geriausių žaidėjų.

Pasiekimai

Sezonai

Danijos varžybos 

|}

Sudėtis 
Atnaujinta: 2020 m. rugsėjo 14 d.

Lietuviai 
 Rytis Leliūga, saugas 2009
 Aurelijus Skarbalius, vyr. treneris 2009–2011, 2019–2021

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 Globalsportsarchive

HB
CAF Čempionų lyga

CAF Čempionų lyga – kasmetinės tarptautinės futbolo klubų varžybos, kurias organizuoja Afrikos futbolo konfederacija (CAF). Varžybose dalyvauja aukščiausias vietas užėmę futbolo klubai iš kiekvienos Afrikos šalies lygų. Čempionatas yra tolygus UEFA Čempionų lygai. Varžybos rengiamos nuo 1964 m. ir iki 1996 m. vadinosi Afrikos Čempionų taurė. Pirmąsias varžybas laimėjo Kameruno Oryx Douala futbolo klubas, 2-1 nugalėjęs Malio Stade Malien komandą. CAF pakeitė pavadinimą ir nuo 1997 m. įgavo dabartinį pavadinimą. Pirmosios vietos nugalėtojui yra skiriama vieno milijono JAV dolerių vertės suma.

Dabartiniai čempionato nugalėtojai yra TP Mazembe iš Lubumbašio (Kongo Demokratinė Respublika).

Rezultatai

Nuorodos 
 CAF Čempionų lygos rezultatai 
 Oficiali MTN CAF Čempionų lygos svetainė 

CAF futbolo varžybos
Birštonas Jazz

„Birštonas Jazz“ – seniausias Lietuvoje tarptautinis džiazo festivalis, vykstantis Birštone. Pagal tradicijas, kas dvejus metus vykstančiame renginyje, nuo penktadienio iki sekmadienio vykstantis festivalis pristato apie 20 kolektyvų. Didžiausią renginio programos dalį sudaro Lietuvos džiazo muzikantų pasirodymai. 

Birštono džiazo festivalis vienas seniausiu Lietuvos džiazo forumu, pristantis pačius įvairiausius Lietuvos džiazo aspektus, žanrų krypčių ir stilių įvairovę: nuo diksilendų iki šiandieninio džiazo eksperimentų. Festivalio scena renginio metu atvira ne tik šalies garsiausiems, bet ir debiutuojantiems muzikantams, jam session pasirodymams.

„Birštonas Jazz“ Grand Prix 

Birštono džiazo festivalis išsiskiria Grand Prix nominacija – savotišku Lietuvos džiazo „Oskaru”, suteikiamu už reikšmingiausią indėlį į Lietuvos džiazą. Apdovanojimas teikiamas nuo pat 1980-ųjų.

„Birštonas Jazz“ Grand Prix laureatai 

 1980 m. – Gintautas Abarius
 1982 m. – Petras Vyšniauskas
 1992 m. – Skirmantas Sasnauskas
 1994 m. – Artūras Anusauskas
 1996 m. – Vytautas Labutis
 2000 m. – Dainius Pulauskas
 2002 m. – Vytautas Grubliauskas
 2004 m. – Vladimiras Tarasovas
 2006 m. – Leonidas Šinkarenka
 2008 m. Liudas Mockūnas
 2010 m. Kęstutis Vaiginis
 2012 m. Neda Malūnavičiūtė
 2014 m. Valerijus Ramoška
2016 m. Olegas Molokojedovas
2018 m. Arkadij Gotesman

Istorija 

Pirmasis bandymas surengti džiazo festivalį 1968 m. Elektrėnuose nepasiteisino.

1980 m. Birštono kultūros skyriaus vedėjas Zigmas Vileikis ir muzikologas Liudas Šaltenis pirmąjį Birštono džiazo festivalį dedikavo  26-ajam TSKP suvažiavimui. Pirmąjį „Birštonas Jazz“ festivalį galima buvo pavadinti tarptautiniu, tarp pasirodžiusių 9 kolektyvų buvo estų kompozitorius - pianistas Tino Naisso, kuris pelnė publikos prizą, o pagrindinį prizą laimėjo trio lyderis saksofonininkas Aleksandras Fedotovas iš Vilniaus.

Festivalio rengėjai 
 Organizatorius – Zigmas Vileikis
 Scenografija – Irma Mickevičiūtė
 Atributika – Rimvydas Kepežinskas
 Grand Prix autorius – Marijus Petrauskas
 Koncertų vedėjai: Jūratė Kučinskaitė, Darius Užkuraitis

Nuorodos 
 

Lietuvos džiazo festivaliai
Birštono savivaldybė
Kuprotas kalnas

Kuprotas kalnas () – 2005 metais publikai pristatyta JAV sukurta romantinė drama, sukėlusi audringas diskusijas apie vyrų homoseksualią meilę ir jos demonstravimą viešai.

Tai įtraukianti dviejų vyrų istorija, kurią sukūrė režisierius Ang Lee. Du jaunuoliai susipažįsta Vajomingo rančoje 1963-aisiais. Vienas – rančos darbininkas, o kitas – kaubojus. 19-metis Enis Del Maras, kurį vaidina Heath Ledger, ketina rudenį vesti ir svajoja kada nors turėti nuosavą rančą. Panašaus amžiaus Džekas Tvistas – jį vaidina Jake Gyllenhaal, turi vienintelę svajonę – tapti geriausiu rodeo kaubojumi istorijoje. Nors ir kupini troškimų, abu vaikinai jaučiasi labai vieniši. Abiem jiems tenka kartu praleisti vasarą ganant avis. Šaltos naktys, kiek akis užmato plytintis toliai ir tik dviejų buvimas paskatina Enį ir Džeką taip suartėti, kaip jie net patys netikėjo. Baikštūs ir aistringi jausmai pasibaigia kartu su vasara. Enis ir Džekas išsiskiria, tačiau jų jausmų liepsna nepaliauja rusenti.

Šis filmas sulaukė daug prieštaringų vertinimų, buvo kritikuojamas ir aukštinamas.

Apdovanojimai 
Per 78-ąją JAV Kino meno ir mokslo akademijos apdovanojimų ceremoniją („Oskarų“ teikimas) buvo apdovanotas:
 Geriausias režisierius – Ang Lee
 Geriausias adaptuotas scenarijus – Larry McMurtry ir Diana Ossana
 Geriausia muzika – Gustavo Santaolalla

Per 59-uosius Britų kino ir televizijos meno apdovanojimus (BAFTA) buvo apdovanotas:
 Geriausias filmas – Diana Ossana ir James Schamus
 Geriausias antro plano aktorius – Jake Gyllenhaal
 Geriausias režisierius – Ang Lee
 Geriausias adaptuotas scenarijus – Larry McMurtry ir Diana Ossana

Amerikos režisierių gildijos apdovanojimas:
 Metų režisierius Ang Lee

Per 63-uosius „Auksinių gaublių“ apdovanojimus buvo apdovanotas:
 Geriausia metų drama – Diana Ossana ir James Schamus
 Geriausias režisierius – Ang Lee
 Geriausias scenarijus – Larry McMurtry ir Diana Ossana
 Geriausia daina – Gustavo Santaolalla ir Bernie Taupin „A Love That Will Never Grow Old“

MTV filmų apdovanojimai:
 Geriausia vaidyba – Jake Gyllenhaal
 Geriausias bučinys – Heath Ledger ir Jake Gyllenhaal

Venecijos kino festivalis:
 „Auksinis liūtas“ už geriausią filmą – Ang Lee.

Aktoriai 
 Jake Gyllenhaal
 Heath Ledger
 Michelle Williams
 Anne Hathaway
 Randy Quaid
 Linda Cardellini
 Anna Faris
 Scott Michael Campbell
 Kate Mara
 Cheyenne Hill
 Brooklynn Proulx
 Tom Carey
 Roberta Maxwell

Nuorodos 

 Filmo aprašymas ir vertinimas lietuvių kalba 
 Informacija apie filmą anglų kalba
 Oficiali filmo svetainė 

2005 filmai
Dramos
Filmai LGBT tematika
Kumbija

Kumbija () – tai tradicinis muzikos žanras, kurio kilmės šalis yra Kolumbija. Kumbija nuo seno buvo viliojimo ritualo dalimi ir savo esme nelabai pasikeitė iki šių dienų. Kumbijos viliojančio ritmo ir judesio harmonija skirta šokiui poromis.

Kilmė 

Tai trijų kultūrų - Afrikos juodaodžių, indėnų ir europiečių - mišinio rezultatas. Iš juodaodžių muzikos tradicijų kumbija perėmė būgnus, iš indėnų – fleitą, kuri yra pagrindinis muzikos elementas, iš europiečių – kai kurias melodijų variacijas, choreografiją ir šokėjų kostiumus. 

Žodis kumbija yra kilęs iš afrikietiško žodžio „Cumbé”, kuris reiškia linksmybes ar šventę. Kumbija susikūrė apie XVIII a., po ilgo trijų kultūrų vienijimosi. Kumbija kaip muzikos žanras kurtis pradėjo dar Afrikoje (African Guinean cumbe). 
 
Kumbija savyje suderina afrikietiškus būgnelius, perkusiją, akordeoną, gitarą, fleitą ir didelę įvairovę kitų instrumentų. Šioje muzikoje dominuoja ritmai, tad tekstams neteikiama didelė reikšmė.

Tipai 

Kumbija yra populiari ne tik Kolumbijoje. Šis ritmas netruko išplisti į kitas Lotynų Amerikos šalis, tarp lurių yra: Salvadoras Meksika, Čilė, Venesuela, Argentina, Peru. Priklausomai nuo šalių, kurios ryžtasi adaptuoti kumbijos stilių, ji įgauna vis kitokį skambesį. 

Kumbija yra įvairių tipų. Išskiriama klasikinė kumbija, modernioji kumbija ir kumbiamba. Kumbiada nuo kumbijos skiriasi tuo, kad pastarąją atlieka muzikantų grupė, o šokėjai šoka su žvakėmis arba deglais rankose. Kumbiada yra atliekama akordeono ir fleitos pagalba ir be žvakių.

Kiti kumbijos tipai - kumbion (Cumbión), kumbija valjenata (Cumbia Vallenata), kumbija –lambada (Cumbia Lambada), kumbija-son (Cumbia-Son).

Istorija 
    
Afrikietiškai ritmai į Kolumbiją pateko kartu su Afrikos vergais, atvežtais į Lotynų Ameriką Kolumbijos Karibų pakrantės ir Panamos nukariavimo ir kolonizacijos epochos metu. Dar XX a. pradžioje elito ir valdžios nepripažinta kumbija tebuvo žemosios klasės atstovų muzika – vulgarūs šokio judesiai ir laukiniai ritmai. Vis tik kumbijos nenustojo šokti, nors ir slapta. Kumbija išliko ir tapo Kolumbijos nacionaline muzika tik Kolumbijos žemesniosios klasės atstovų dėka. 1950 m. pasirodė pirmoji kumbija, įrašyta pardavimui. Vėliau pasirodė kumbijos, sukurtos pagal Soledeño Efraín Mejia, Juan Corralito, Antonio Lucia Pacheco. Kumbija labiausiai ėmė plisti apie 1960 metus. 
 
Dėl vietos, kurioje gimė kumbija yra vis dar ginčijamasi. Pasak José Barros, kumbijos gimtinė yra indėnų šalis Los Pokabujis (El Banko regionas, Magdalena). Kiti teigia, kad yra kilusi iš Sjenagos (Magdalena), arba iš Soledado (Atlantiko).

Šiandiena 
 
Dabar Lotynų Amerikoje kumbija reiškiasi per pop-šokių muziką diskotekose, radijuose ir pan. Modernioji kumbija susimaišiusi su hip-hop, elektronika, rap, rokas, reggae ar dub ir kitais muzikos ritmais yra itin populiari XXI a. Šiuo metu, vienas populiariausių kumbijos stiliaus kūrinių yra Samim - Heater.

Šaltiniai 

 Straipsnis apie kumbiją 
 Straipsnis apie Pietų Amerikos muziką
 Straipsnis apie kumbiją ispaniškai
 Internetinis puslapis apie kumbiją 

Kolumbija
Pietų Amerikos kultūra
Šokiai
Liaudies muzika
Rudaminos valsčius (Lazdijai)

Rudaminos valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietvakarių Lietuvos teritorijoje. Centras – Rudamina.

Istorija

Valsčius įkurtas XIX a. pradžioje. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Lazdijų rajonui (10 apylinkių).

|-
| 1923 || 109 || 4545 || 888 || ||
|-
| 1949-01-01  || 119 || || || 10 apylinkių  ||
|}

Suskirstymas

Gyvenvietės

XIX a. pabaigoje valsčiuje buvo 44 gyvenvietės. 1923 m. surašytos gyvenvietės:

 Bagateliaus pv. 
 Balabostės k.
 Baravos dv.
 Baravos k.
 Barisaukos k.
 Beldavos vs.
 Beviršių k.
 Bielėnų k.
 Bludiškių k.
 Būdos k.
 Bulotiškės dv.
 Češniškės vs.
 Dervinių Naujųjų k.
 Dervinių Senųjų k.
 Dambravos vs.
 Elveriškių k.
 Filicijanavo pv.
 Filicijanavo k.
 Gumbelių k.
 Gurciškės k.
 Inkištų k.
 Jaseniaukos dv.
 Jukneliškės dv.
 Karklyniškės pv.
 Karužų k.
 Keistutiškės k.
 Kelmaičių pv.
 Kelmaičių k.
 Kelmynų k.
 Kirsnos Naujosios k.
 Kirsnos Didžiosios k.
 Kirsnos Aštriosios dv.
 Kirsnelės dv.
 Lopiškių k.
 Maišymų k.
 Mastaukos vs.
 Mažališkės pv.
 Mikniškių k.
 Natalino k.
 Neravų dv.
 Neravų vs.
 Pagrūdų k.
 Pakirsnių dv.
 Pakirsnių k.
 Paliūnų k.
 Paneravės vs.
 Resurso pv.
 Rudaminos bk.
 Rudaminos dv.
 Strumbagalvės k.
 Šeštakavos vs.
 Šeštokiškės k.
 Šokolčisnos vs.
 Švedakampio vs.
 Verbalių (Krosnavinių) k.
 Vidzgailų k.
 Vigados vs.
 Vilkakarčiamės k.
 Vilkinyčios k.
 Vingrėnų k.
 Virbalų k.
 Zelenkos vs.
</div>

Gyventojai

Tautinė sudėtis 

1923 m. gyveno 4545 žmonės:

 Lietuviai - 93,55% (4252);
 Žydai - 2,15% (98);
 Rusai - 1,93% (88);
 Vokiečiai - 1,58% (72);
 Lenkai - 0,66% (30);
 Kiti - 0,11% (5).

Žymūs žmonės 

|-
| 1866 || Karužiai || Jurgis Karuža, gydytojas || 1953
|-
| 1899 || Kelmaičiai || Elžbieta Mikalauskaitė, kalbininkė || 1970
|-
| 1903 || Maišymai || Petras Kazlauskas, gydytojas || 1983
|-
| 1946 || Strumbagalvė || Elvyra Julija Bukevičiūtė, kalbininkė || 
|}

Šaltiniai 

Kalvarijos apskrities valsčiai
Lazdijų apskrities valsčiai
Seinų apskrities valsčiai
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Varėnos II valsčius

Varėnos II valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje. Centras – Varėna II.

Istorija

Valsčius įkurtas 1925 m. liepos 1 d. iš dalies Kaniavos valsčiaus ir dalies neutralių žemių. 1930 m. gegužės 19 d. prijungta dalis Eišiškių valsčiaus, 1930 m. birželio 3 d. – visas likęs Kaniavos valsčius. II pasaulinio karo metais Lenkijai netekus šiaurės rytinių žemių, Varėnos II valsčius susijungė su Varėnos valsčiumi.

Šaltiniai

 Valsčiaus kaimai (lenk.)

Eišiškių apskrities valsčiai
Lydos apskrities valsčiai
Valkininkų apskrities valsčiai
Vilniaus-Trakų apskrities valsčiai
Šešuolių valsčius

Šešuolių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Šešuoliai.

Istorija 

Minimas nuo 1539 m., vėliau panaikintas, atkurtas po I pasaulinio karo. Kai kurie šaltiniai nurodo, kad 1938–1940 m. valsčius neegzistavo. Galutinai panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Smėlių rajonui (4 apylinkės) ir Širvintų rajonui (1 apylinkė).

|-
| 1923 || 235 || 5110 || 1057 || ||
|-
| 1949-01-01  || 115 || || || 5 apylinkės  ||
|}

Suskirstymas

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1940 || || Genovaitė Dambrauskienė, teisėtyrininkė ||
|}

Šaltiniai 

LDK valsčiai
Ukmergės apskrities valsčiai
Aglinės piliakalnis

Eglinės piliakalnis (tarm. Aglinės piliakalnis, ) – piliakalnis šiaurės Lenkijoje, prie Aglinės kaimo, Palenkės vaivadija, Suvalkų apskritis, Šipliškės valsčius.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas 20 m aukščio kalvoje. Piliakalnio 30 m ilgio, 20 m pločio aikštelės pietiniame krašte supiltas 6–8 m aukščio ir 4 m pločio pylimas. Papėdės pietinėje dalyje yra senovės gyvenvietės liekanų, rasta lipdytinės keramikos. 1990 m. piliakalnį tyrė Varšuvos archeologijos muziejaus Baltų sektoriaus archeologai, vadovaujami muziejaus direktoriaus dr. Jono Jaskonio, archeologė Ana Bitner-Vrublevska. Per tyrimus rasta apie 800 IX a.– XI a. radinių. 1 tūkstantmetyje – 2 tūkstantmečio pradžioje piliakalnyje ir gyvenvietėje gyveno jotvingiai.

Istorija 
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. piliakalnio apylinkėse gyveno lietuviams artima baltų tauta - jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. piliakalnis priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštijai. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį piliakalnis pateko į Lietuvos Respublikai priskirtą teritoriją. 

Piliakalnyje kasmet vyksta Poezijos pavasaris, kurį organizuoja Punsko „Aušros“ leidykla ir Lenkijos lietuvių draugija.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Eglinės piliakalnis. Punskas.lt 
 Vaizdas iš palydovo
 Juozas Vaina. Piešti, fotografuoti ir iškasti kryžiai primena
 Piliakalnis turistiniame žemėlapyje

Lenkijos piliakalniai
Šipliškės valsčius
Jotvingiai
Ancien Bakanis

Ancien Bakanis () – kaimas Centrinės Afrikos Respublikos, Lobajės prefektūroje, į pietvakarius nuo sostinės Bangio, pasienyje su Kongo Demokratine Respublika.

Centrinės Afrikos Respublikos miestai
Želvos valsčius

Želvos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio rytų Lietuvos teritorijoje, į rytus nuo arp Ukmergės. Centras – Želva.

Istorija 

Įkurtas po I pasaulinio karo 1918 m. Valsčiuje buvo 10 dvarų (kitais šaltiniais – 25) ir 8 palivarkai. Dvarai buvo Aukštadvario, Laumėnų I ir II, Gursčių, Miškiniškių, Labeikių, Lelikonių, Keitučių, Adomavos, Paželvių, Meilūnų, Vėderų, Daugudžių, Baruvkos, Šilninkų, Juodakių, Kazliškių ir kt. Palivarkų centrai – Šukiškis, Rapoliškis, Pavarai, Bastūnai, Gelbudiškis, Kakariekos, Laumianka, Dainiškiai, Lukošiūnai. Valsčiaus kaimuose veikė 9 mokyklos: Vėderų, Pilionių, Daubariškių, mažesnės – Juodakių, Karališkių, Skripėtiškių, Bastūnų. Miestelyje buvo dvi mokyklos – lietuvių ir žydų.

Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Smėlių rajonui (7 apylinkės).

|-
| 1923 || 145 || 5069 || 1056 || ||
|-
| 1949-01-01  || 147 || || || 7 apylinkės  ||
|}

Vadovai 
 P. Sarulis, vykdomojo komiteto pirmininkas iki 1945 m.

Suskirstymas 

Tarpukariu valsčiuje buvo 7 seniūnijos: Bastūnų, Bikonių, Daubariškių, Laumėnų, Masiulių, Pilionių ir dar viena nežinoma.

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1898 || Vederai || Aleksandras Vytautas Kupstas, aktorius ir režisierius || 1964
|-
| 1914 || Bajorai || Pranas Gaida-Gaidamavičius, kunigas || 
|-
| 1926 || Paželviai || Eduardas Kunavičius, aktorius ir režisierius || 2006
|-
| 1927 || Bastūnai I || Alfonsas Matulis, gydytojas ||
|-
| 1929 || Paželviai || Vytautas Daugudis, archeologas || 2001
|}

Šaltiniai 

Ukmergės apskrities valsčiai
Gaižiūnų poligonas

Gaižiūnų poligonas – karinis poligonas, įkurtas 1930 m. netoli Gaižiūnų kaimo (Jonavos raj.) Lietuvos kariuomenės reikmėms. Šiuo metu priklauso kariuomenės Jonušo Radvilos mokomajam pulkui.

Gaižiūnų poligono plotas – 5520 ha. Poligone vienu metu pratybas gali organizuoti trys Lietuvos kariuomenės batalionai, o vykdant ir šaudymo pratybas – du pėstininkų batalionai. Šaudymo pratybas galima atlikti iš automatinių šautuvų ir kulkosvaidžių, įvairių rūšių pistoletų ir granatsvaidžių. Poligone yra įrengta 15 įvairaus pobūdžio šaudyklų, 2 granatų mėtymo aikštelės, M113 A1 šarvuočių trasa, 24 mokomieji laukai, skirti mokymams nenaudojant kovinių šaudmenų. Įrengiant poligoną, didelę paramą suteikė Danijos Boriso poligono kariškiai.

2016 m. buvo priimtas sprendimas iki 12000 ha ploto išplėsti Gaižiūnų poligoną, sudarant sąlygas jame treniruotis kuopos dydžio vienetui su mūšio paramos elementais (artilerija, minosvaidžiai) ir vykdyti kovinį šaudymą. Poligone planuojama įrengti naujas įvairios paskirties šaudyklas: šaudymui iš artilerijos pabūklų, pėstininkų kovos mašinų, kulkosvaidžių, lengvųjų šaulių ginklų, taip pat atnaujinti taktinį lauką.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficialus poligono tinklalapis

Jonavos rajono savivaldybė
Dabartinės Lietuvos kariuomenės poligonai
Kupiškio valsčius

Kupiškio valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Kupiškis, kurį laiką – Pajuodupė.

Istorija 

Valsčius minimas nuo 1561 m., pavietas – dar anksčiau (maždaug nuo 1500 m.). Carmečiu atkurtas XIX a. viduryje. 1947 m. dalis teritorijos perduota naujiems Aukštupėnų valsčiui ir Geležių valsčiui. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., valsčiaus teritorija perduota Kupiškio rajonui (7 apylinkės).

|-
| 1923 || 382 || 11.860 || 2462 || ||
|-
| 1949-01-01  || 299 || || || 7 apylinkės  ||
|}

Vadovai 
 Domas Vaitkūnas, viršaitis 1920–1931 m.
 Petras Šinkūnas, vykdomojo komiteto pirmininkas iki 1941 m.

Suskirstymas 

Tarpukariu buvo Gaigalių, Gyvakarų, Puponių ir kitos seniūnijos.

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1831 || Suvainiai || Jonas Katelė, kunigas || 1908
|-
| 1866 || Drūlėnai || Kazys Burokas, knygnešys || 1934
|-
| 1872 || Račiupėnai || Petras Juodakis, chemikas || 1940
|-
| 1880 || Valiukiškis || Kazimieras Jokantas, pedagogas, gydytojas || 1942
|-
| 1881 || Itkonys || Jurgis Čiurlys, inžinierius ir mokslininkas || 1959
|-
| 1881 || Palėvenė || Stasius Michelsonas, politikas ir istorikas || 1973
|-
| 1882 || Gyvakarai || Povilas Pukys, kunigas || 1964
|-
| 1884 || Suvainiai || Juozas Katelė, muzikas || 1981
|-
| 1886 || Virbališkiai || Kleopas Jurgelionis, rašytojas || 1963
|-
| 1886 || Sidariškės || Petras Murnikas, karininkas || 1956
|-
| 1887 || Mazgeliškiai || Povilas Karazija, pedagogas || 1955
|-
| 1887 || Starkonys || Kazys Šimonis, dailininkas || 1978
|-
| 1893 || Račiupėnai || Domas Vaitkūnas, visuomenės veikėjas || 1988
|-
| 1896 || Svideniai || Napalys Grigas, kalbininkas || 1972
|-
| 1901 || Naiviai || Konstantinas Dulksnys, karininkas || 1941
|-
| 1906 || Vidugiriai || Kazys Inčiūra, rašytojas, aktorius || 1974
|-
| 1909 || Krasnava || Jonas Balys, tautosakininkas || 2011
|-
| 1909 || Gyvakarai || Bronius Dundulis, istorikas || 2000
|-
| 1913 || Čiuladai || Domininkas Kukenys, veterinaras || 1999
|-
| 1915 || Karaliūniškis || Juozas Kėdainis, skulptorius || 1998
|-
| 1919 || Šalteniai || Bronislava Jacevičiūtė, tapytoja || 2013
|-
| 1921 || Palėvenė || Vytautas Četkauskas, muzikas || 2000
|-
| 1923 || Bikonys || Benjaminas Alekna, muzikas || 2007
|-
| 1923 || Palėvenėlė || Pranas Gudelis, agronomas || 1995
|-
| 1923 || Plundakai || Eduardas Jurėnas, grafikas || 1993
|-
| 1925 || Kikonys || Jonas Kalvelis, fotografas || 1987
|-
| 1927 || Miliūnai || Vilius Užtupas, žurnalistas || 2008
|-
| 1928 || Vėžionys || Jonas Dauderys, gydytojas ||
|-
| 1928 || Gyvakarai || Algirdas Laucius, dailininkas || 1995
|-
| 1931 || Smilgiai || Pranciškus Alfonsas Matuliauskas, matematikas ||
|-
| 1931 || Laukminiškiai || Vytautas Kaluina, veterinaras || 
|-
| 1940 || Bubliškiai || Arvydas Matulionis, fizikas ||
|-
| 1941 || Kunigiškiai || Vytautas Marcinkevičius, geologas ||
|}

Šaltiniai 

LDK valsčiai
Kupiškio apskrities valsčiai
Panevėžio apskrities valsčiai
Ukmergės apskrities valsčiai
Aarhus Fremad

Orhuso „Fremad“ – Danijos futbolo klubas iš Orhuso.

Pasiekimai

Sezonai

Danijos varžybos 

|}

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 Soccerway

Fremad Arhus
Elniakampis

Elniakampis (arba Velniakampis, Velniakumpis) – kaimas Vilniaus rajono savivaldybės vakaruose. Šiaurėje teka Neris, pro kaimą jos intakai – Elna ir Vaigolė, telkšo Elniakampio ežeras. Miške stūkso Velniakampio dvaro koplyčia. Kaimas supamas Dūkštų-Šilėnų miškų, patenka į Neries regioninį parką.

Kaimo pavadinimas kilo nuo didelės Neries kilpos, buvusios rimtu išbandymu sielininkams bei upeiviams. XVI a. šaltiniuose vietovė minima kaip велекумпю, Wielekąpskie, Ельнокумпя, t. p. Ельнокомпя (XVII a.), Elnokumpie (XVIII a.), Ельнокумпъ (XIX a. vid.). Pasak vietos gyventojų pasakojimų, Elniakampio kilpos skardis laikytas Velnio kalnu, Peklyne (góra Peklina). Iškeltas spėjimas, kad vietovardis išsivystė iš „Velios (Vilijos) kampas“. Kilpoje esti keletas akmenų: Patrankos (Harmaty), Aliejaus pirklys (Olejnik), Balnas (Siodla), Purvė (Purwa), Žurdakas (Żurdak).

Istorija 

Kaimas įsikūrė prie Maišiagalos–Trakų kelio. Vilniaus Šv. Jono bažnyčia Elniakampio palivarką įsigijo mainais iš Vilniaus vaivados Alberto Goštauto. Nuo XIX a. pr. šis palivarkas su miškuose išsibarsčiusiais kaimais priklausė Vilniaus universitetui, bet buvo nuomojamas. Antanas Plevinskis čia įkūrė spirito varyklą, prie Neries – audinių skalbyklą (balinimo fabriką). Audeklai balinimui gabenti iš Vilniaus, Kauno, Minsko, Rygos, Gardino. Išlikę balyklos (uždaryta 1868 m.) griuvėsiai.

Gyventojai 

Šiame kaime mirė Jeronimas Stroinovskis (1752–1815), teisininkas, Vilniaus vyskupas 1814–1815 m., VU rektorius.

Šaltiniai 

Vilniaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Saulės miestas

Saulės miestas – prekybos centras Šiauliuose, Tilžės g. 109, priklausantis didžiausiam Baltijos šalyse nekilnojamo turto fondui "Eften Capital" (bendrovė „E.L.L. Real Estate“ pardavė prekybos centrą "Eften Capital 2015 metais).Direktorius – Dina Bunce.

Istorija 
2002 metais Šiaulių savivaldybė už daugiau nei pustrečio milijono litų pardavė apie dviejų hektarų „Šiaulių autobusų stoties“ plotą miesto centre, tačiau gautų pinigų pastatyti naują stotį nepakako. Tada „Saulės miesto“ statytojai integravo ją į savo kompleksą ir autobusų stotį išnuomojo 99 metams. 

Mados ir laisvalaikio centras „Saulės miestas“ duris atvėrė 2007 m. kovo 14 d. Per pirmus šešis veiklos mėnesius centrą aplankė 3,5 mln. žmonių. 2009 m. „Saulės miestas“ pasiekė 107 mln. litų apyvartą. „Saulės miestas“ aktyviai dalyvauja Šiaulių gyvenime. Pastaruosius metus prekybos centre „Saulės miestas“ per metus apsilanko virš 7 milijonų lankytojų. Centras jau yra parėmęs ir organizavęs daugiau nei 40 įvairių socialinių-kultūrinių renginių. „Saulės miestas“ nuolat ieško būdų kaip galėtų prisidėti prie Šiaulių regiono gyvenimo bei siūlo šiauliečiams naujų įvairių iniciatyvų.

Struktūra 
Trijuose aukštuose yra daugiau nei 100 įvairių įmonių ir moderni autobusų stotis:
 45 % ploto užima rūbų ir avalynės parduotuvės,
 23 % – prekybos centras RIMI,
 14 % – maitinimo įstaigos,
 10 % – paslaugų įmonės,
 4 % – autobusų stotis,
 4 % – kita.

Bendras pastato plotas – 25 000 m², prekybos centro – 20 000 m², autobusų stoties – 800 m². „Saulės mieste“ įrengta 720 vietų automobilių stovėjimo aikštelė, veikianti po pirmu aukštu, taip pat antrame ir trečiame prekybos centro aukšte. Trečiame aukšte kelerius metus irgi veikė stovėjimo aikštelė, tačiau 2012 metais dalyje trečio aukšto stovėjimo aikštelės atidaryta „Saulės terasa“ - pramogų erdvė po atviru dangumi (vasaros restoranas, kino teatras, vaikų žaidimų aikštelė).

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Lietuvos prekybos įmonės
Lietuvos prekybos ir pramogų centrai
Šiaulių pastatai
Šiaulių įmonės
Baltų archeologija

Baltų archeologija – Kultūros paveldo centro tęstinis iliustruotas archeologijos populiarinimui skirtas leidinys (žurnalas), leistas Vilniuje 1994–2002 m.

Leidinys 
 
Straipsniuose daugiausia nagrinėjama baltų kilmė, tautų kraustymasis ir baltiškų archeologinių kultūrų paplitimas, archeologijos paminklų tyrimo metodikos bei paminklosaugos klausimai, Lietuvos archeologijos istorija. Skelbia senovės miestų tyrinėjimų medžiagą, metines archeologinių kasinėjimų apžvalgas. Iki 2002 m. išleista 13 nr.  Tiražas 1994 m. – 1700 egz., 1996 m. – 1800 egz.

Atsakingasis redaktorius Algirdas Girininkas.

Šaltiniai 

Archeologijos leidiniai
Lietuvos mokslo leidiniai
Lietuvos archeologijos mokslas
Vilniaus spauda
Berčiūnų pilkapynas

Berčiūnų pilkapynas, vadinamas Švedkapiais – pilkapynas Panevėžio rajono savivaldybės teritorijoje, prie Berčiūnų kaimo, Panevėžio seniūnija, 1 km į šiaurės rytus nuo Sanžilės ir Nevėžio santakos, 0,4 km į šiaurę nuo kelio Panevėžys-Šiauliai, 0,35 km į pietus nuo geležinkelio Šiauliai–Daugpilis ir 0,1 km į šiaurės rytus nuo Nevėžio dešiniojo kranto, pušyne.

Pilkapynas 
Yra apie 40 apardytų pilkapių. Sampilai apie 7–12 m skersmens ir iki 1,2 m aukščio; kai kurie su akmenų vainikais. Vieną pilkapį, kurio sampilo aukštis 0,9 m, skersmuo 13 m 1909 m. kasinėjo Ivanas Abramovas; rado nedegintų mirusiųjų kapų. Iš suardytų kapų surinkta III a. – VII a. papuošalų: antkaklių šaukštiniais ir kūginiais galais, lankinė žieduota segė, smeigtukas profiliuota galvute bei kitų dirbinių. 1948 m. ir 1968 m. žvalgomuosius tyrimus atliko Istorijos instituto, 1975 m. ir 1982 m. Kultūros paveldo mokslinio centro archeologai. Dalį radinių saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus ir Panevėžio kraštotyros muziejus.

Šaltiniai 

Lietuvos pilkapiai
Panevėžio rajono paveldas