joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
ANBO-VI

ANBO-VI – Antano Gustaičio konstrukcijos mokomasis lėktuvas. Pagal konstrukciją tai dvivietis aukštasparnis monoplanas. Lėktuvas sukurtas ANBO-III pagrindu. Buvo pakeistas variklis į Curtiss R-600 Challenger, kurio galia 180 AG. Taip pat buvo pakeista orlaivio važiuoklė.

ANBO
Vainiaudos oro bazė

Vainiaudos oro bazė () – buvusi SSRS karinių oro pajėgų aviacijos bazė pietvakarių Latvijoje, šalia Vainiaudos miestelio, už 4 km nuo sienos su Lietuva (netoli Mažeikių). Nuo 1991 m. nebenaudojama, o nuo 1993 m. visiškai apleista. Čia buvo įrengti du 2500 m ilgio kietos dangos pakilimo/nusileidimo takai. Iš jų likęs vienas, sutrumpėjęs iki 1900 m.

Istorija 

Pirmojo pasaulinio karo metais tai buvo vokiečių dirižablių uostas, kuriame stovėjo du 240 m ilgio orlaivių angarai. Po karo 1924 m. statiniai buvo išmontuoti, o jų dalys panaudotos uždengiant Rygos centrinio turgaus paviljonus. Jie tebenaudojami iki šiol.

Antrojo pasaulinio karo metais aerodromą naudojo vokiečių Sturmgeschwader4.

Pasibaigus karui Vainiauda tapo priešakine SSRS karinių oro pajėgų baze. Sovietmečiu čia buvo dislokuotas 54–asis Kerčės gvardijos naikintuvų aviacijos pulkas (). Nuo 1967 m. čia kilo ir leidosi vieni pirmųjų perėmimo naikintuvų Suchoj Su-15, kurie vėliau, 1980–aisiais pakeisti į Suchoj Su-27. Žinoma, kad šioje bazėje skraidė ir Mikojan MiG-23. Taip pat buvo dislokuotos 344–ojo gvardijos raketų pulko (344-й гвардейский ракетный Краснознаменный полк им. 50-летия СССР) vidutinio nuotolio balistinės raketos R-14 (NATO: SS-5 Skean), nutaikytos į Beniliukso šalis.

54–asis priešlėktuvinės gynybos pulkas po 1990–ųjų buvo perkeltas į Rusijos karinę oro bazę Žemutinio Naugardo srityje, 344–asis raketų pulkas – į Irkutsko sritį.

Latvijai atkūrus nepriklausomybę, nuo 1991 m. oro bazė liko nebenaudojama. Vėliau ji buvo griaunama tarp 1995 ir 1997 m. Dalis betoninių plokščių buvo panaudota tvarkant Liepojos uostą. Didžioji oro bazės dalis buvo įtraukta į gamtos draustinio teritoriją.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Apleisti oro uostai Latvijoje, Kuržemėje. Vainiaudos oro bazė 
 Vainiaudos oro bazė (lietuvių k.)

Latvijos oro uostai
Magistralinis kelias A20 (Lietuva)

Ukmergės šiaurinis aplinkkelis – dviejų juostų Lietuvos magistralinis kelias. Trasos ilgis – 7,7 km.

Jungia kelius , ,  ir .

Anksčiau kelias priklausė Ukmergės rajono savivaldybei. 2014 m. pabaigoje kelias buvo perduotas Lietuvos automobilių kelių direkcijai. Kadangi kelias vaidina svarbią tranzitinę reikšmę (svarbaus magistralinio kelio, einančio per miestą, apvažiavimas), buvo suteiktas magistralinio kelio statusas.

Maršrutas 

|}
|}

Nuorodos 
 

Lietuvos magistraliniai keliai
Verchniadzvinskas

Verchniadzvinskas (, ) – miestas šiaurės Gudijoje, Vitebsko srityje, prie Drisos ir Vakarinės Dvinos santakos. Rajono centras. Geležinkelio stotis (Borovkoje) prie Daugpilio–Polocko linijos. Linų, maisto (duonos, aliejaus), remonto pramonė. Meno dirbinių gamyba. Yra 1819 m. Šv. Nikolajaus Stebukladario cerkvė, XIX a. Šv. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia, XIX–XX a. pr. statinių.

Istorija 

Vietovė šaltiniuose minima nuo 1386 m. XIV–XVII a. čia stovėjo LDK priklaususi Drisos pilis. Miesto teisės suteiktos 1777 m. Iki 1962 m. miestas vadinosi Drisa ().

Šaltiniai 

Vitebsko srities miestai
Verchniadzvinsko rajono gyvenvietės
Valstybinė maisto ir veterinarijos tarnyba

Valstybinė maisto ir veterinarijos tarnyba – Lietuvos institucija, formuojanti valstybės politiką maisto ir veterinarijos srityse.

Istorija 

Įstaiga įkurta 2000 m., reorganizavus Valstybinę veterinarijos tarnybą, Lietuvos valstybinę kokybės inspekciją ir Valstybinę higienos inspekciją. Pertvarkius valstybinės veterinarijos sistemą, apskričių veterinarijos tarnybos, rajonų veterinarijos ligoninės, miestų veterinarijos sanitarijos stotys buvo reorganizuotos į apskričių, rajonų ir miestų maisto ir veterinarijos tarnybas.

2008 m. prijungus prie Nacionalinės veterinarijos laboratorijos Lietuvos valstybinę veterinarijos preparatų inspekciją, laboratorijos pagrindu sukurtas Nacionalinis maisto ir veterinarijos rizikos vertinimo institutas.

2011 m. apskričių, rajonų ir miestų maisto ir veterinarijos tarnybos tapo teritoriniais padaliniais. 2019 m. prijungta Valstybinė gyvulių veislininkystės priežiūros tarnyba.

Direktoriai 

 Kazimieras Lukauskas – 2000–2010 m.
 Jonas Milius – 2010–2016 m.
 Darius Remeika –  2017–2021 m.
 Mantas Staškevičius –  nuo 2021 m.

Šaltiniai

Nuorodos 

Tarnybos interneto svetainė 

Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerija
Londono Stanstedo tarptautinis oro uostas

Londono Stanstedo oro uostas (IATA – STN , ICAO – EGSS) – tarptautinis Didžiosios Britanijos oro uostas, esantis 48 km į šiaurės rytus nuo sostinės Londono.

Šis oro uostas yra daugelio Europos mažų sąnaudų oro linijų bendrovių bazė. Ryanair bendrovei šis oro uostas yra didžiausia bazė, iš čia kompanija skraidina daugiau nei 100 krypčių.

2014 m. Londono Stanstedo oro uostas buvo ketvirtas pagal aptarnautų keleivių skaičių Didžiojoje Britanijoje po Londono Hitrou, Gatviko ir Mančesterio oro uostų. Iš viso per 2014 m. oro uosto paslaugomis pasinaudojo 19 941 593 keleiviai.

2006 ir 2007 m. oro uostas aptarnavo rekordinį skaičių keleivių – daugiau nei 23 milijonus kasmet, tačiau iki 2013 m. šis skaičius mažėjo. 2014 m. keleivių skaičius pradėjo vėl augti.

Populiariausia kryptis iš šio oro uosto yra Dublinas – 2014 m. čia skrido 808 672 keleiviai.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oro uosto svetainė

Jungtinės Karalystės oro uostai
Londono statiniai
Liuftvafė

Liuftvafė () – nacistinės Vokietijos Vermachto karinės oro pajėgos, veikusios nuo 1935 m. iki 1945 m. Liuftvafė pradėta organizuoti tais pačiais metais, kai Adolfas Hitleris atėjo į valdžią. Pagal Versalio sutartį Vokietija negalėjo turėti karinių oro pajėgų, todėl iki 1939 metų invazijos į Lenkiją pradžios, Liuftvafė plėtota slaptai. Nuo 1936 m. iki 1939 m. Liuftvafė dalyvavo Ispanijos pilietiniame kare bei palaikė Francisco Franco sukilėlių pusę. Liuftvafė lėmė didelę dalį Antrojo pasaulinio karo eigos tokiuose šio karo veiksmuose kaip Britanijos mūšis, Mūšis dėl Prancūzijos, Operacija „Barbarosa“ ir kt. Liuftvafė pradėjo irti jau 1945 m., kai Hermanas Geringas bandė perimti valdžią iš Hitlerio, bet tam nepavykus, oro pajėgų įkūrėjas Hermanas Geringas buvo palaikytas išdaviku, todėl neteko reichsmaršalo ir Luftvafės vado pareigų. Fiurerio įsakymu tais pačiais metais oro pajėgų vadu buvo paskirtas Robertas Riteris fon Greimas. Pasibaigus karui, 1945 m., Liuftvafė sustabdė bet kokius karinius veiksmus bei buvo išformuota tik 1946 metais.

Vermachtas
Jurbarko senamiestis

Senamiestis – centrinė Jurbarko miesto dalis. Senamiestis (statytas pagal matininkų J. Kuncevičiaus 1540 m. ir V. Janovskio 1906 m. parengtus planus) stačiakampio plano, susiformavo iki XX a. pradžios. Jurbarko senamiestis yra prie Nemuno, Mituvos kairiajame krante, Naujamiestis – į šiaurę nuo senamiesčio.

Tai senoji miesto dalis, kurioje įsikūrusi Jurbarko miesto seniūnija, Jurbarko rajono savivaldybė, yra Jurbarko dvaras, miesto parkas, buvusi Jurbarko Kristaus Atsimainymo cerkvė, Jurbarko krašto istorijos muziejus, Vinco Grybo muziejus, Jurbarko Antano Giedraičio-Giedriaus gimnazija, Jurbarko Antano Sodeikos meno mokykla, Jurbarko Švč. Trejybės bažnyčia, Jurbarko Kristijono Donelaičio evangelikų liuteronų bažnyčia, Jurbarko kultūros centras, Jurbarko rajono savivaldybės viešoji biblioteka, turgus, Autobusų stotis, Senosios miesto kapinės su kapinių koplyčia, Jurbarko ligoninė, Dainų slėnis, hipodromas, paminklas knygnešių atminimui. Priklauso Jurbarko miesto seniūnijos Dariaus ir Girėno ir Nemuno seniūnaitijoms.

Galerija

Šaltiniai

Jurbarko miesto dalys
Senamiesčiai
Naujamiestis (Jurbarkas)

Naujamiestis – Jurbarko miesto šiaurinė dalis. Jurbarko senamiestis yra prie Nemuno, Mituvos kairiajame krante, Naujamiestis – į šiaurę nuo senamiesčio.  Yra Vytauto Didžiojo paminklas, Vytauto parkas, Jurbarko miesto stadionas, Bišpilio piliakalnis, Jurbarko Naujamiesčio progimnazija, Jurbarko Vytauto Didžiojo progimnazija. Jurbarko „Ąžuoliuko“ mokykla, televizijos bokštas, Jurbarko autobusų parkas. Priklauso Jurbarko miesto seniūnijos Algirdo-Gedimino, Kęstučio, Naujamiesčio seniūnaitijoms.

Istorija

XX a. tarpukariu pagrindinis Jurbarko miesto kvartalas buvo Kauno gatvės šiaurėje esantis parko rajonas ir Naujamiestis.

Šaltiniai

Jurbarko miesto dalys
Kalėjimų departamentas

Kalėjimų departamentas – Lietuvos įstaiga, vadovaujanti ir kontroliuojanti laisvės atėmimo vietų įstaigų veiklą.

Istorija 

1990 m. įsteigtas Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos Pataisos darbų departamentas, pertvarkius Vidaus reikalų ministerijos Pataisos reikalų valdybą.

2000 m. įstaiga pertvarkyta į Kalėjimų departamentą prie Lietuvos Respublikos teisingumo ministerijos.

2001 m. Vidaus tarnybos dalinių kalėjimų apsaugos tarnyba ir policijos komisariatų Pataisos darbų inspekcijos perėjo šiam departamentui. 2002 m. Pataisos darbų inspekcijų pagrindu įkurtos probacijos tarnybos, 2018 m. jos buvo sujungtos į Lietuvos probacijos tarnybą.

2019 m. įkalinimo įstaigų Kriminalinės žvalgybos skyriai prijungti prie departamento Kriminalinės žvalgybos valdybos.

Direktoriai 

 Jonas Blaževičius – 1990–2001 m.
 Skirmantas Agurkis – 2002–2003 m.
 Rimvidas Kūgis – 2003–2005 m.
 Saulius Vitkūnas – 2005–2011 m.
 Kęstutis Širvaitis – 2011–2012 m.
 Artūras Norkevičius – 2012–2014 m.
 Živilė Mikėnaitė – 2015–2017 m.
 Robertas Krikštaponis – 2017–2019 m.
 Virginijus Kulikauskas – nuo 2019 m.

Šaltiniai

Nuorodos 

Interneto svetainė

Lietuvos Respublikos teisingumo ministerija
Tyrese Gibson

Tyrese Gibson (g. 1978 m. gruodžio 30 d.), geriau žinomas kaip tiesiog Tyrese – amerikiečių R&B atlikėjas, dainų autorius, aktorius, filmų ir televizijos prodiuseris bei rašytojas. Geriausiai žinomas dėl savo vaidmens filme „Baby Boy“, kuriame suvaidino Joseph „Jody“ Summers personažą, bei „Greiti ir įsiutę“ serijos, kurioje suvaidino Roman Pearce. Taip pat yra išleidęs septynis muzikos albumus, iš kurių naujausiasis, „Black Rose“, buvo išleistas 2015 m. liepą ir pasiekė pirmąją vietą šalyje.

Diskografija 
 Tyrese (1998)
 2000 Watts (2001)
 I Wanna Go There (2002)
 Alter Ego (2006)
 Open Invitation (2011)
 Three Kings (kartu su „TGT“) (2013)
 Black Rose (2015)

Filmografija

Nuorodos 
 
 
 

JAV aktoriai
JAV aktoriai
Black Rose

Black Rose – penktasis ir, kaip teigia pats atlikėjas, paskutinis amerikiečių R&B atlikėjo bei aktoriaus Tyrese albumas, išleistas 2015 m. liepos 10 d. Albumas susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmoje „Billboard 200“ topo vietoje, tapdamas pirmuoju atlikėjo albumu, pasiekusiu topo viršūnę.

2016 m. „Grammy“ apdovanojimuose singlas „Shame“ buvo nominuotas geriausios R&B dainos ir geriausio tradicinio R&B atlikimo nominacijose.

Dainų sąrašas 

2015 albumai
Talino Aleksandro Neviškio soboras

Talino Aleksandro Neviškio soboras – XIX a. stačiatikių soboras Taline, pastatytas ant Tompea kalvos.

Soboro architektas buvo Lietuvoje gimęs Michailas Preobraženskis. Aleksandro Neviškio katedra iškilo 1900 m. paskutiniojo Rusijos caro Nikolajaus II iniciatyva. Šis religinis statinys estams ilgą laiką asociavosi su rusifikacija, tad 1924 m. buvo nutarta cerkvę nugriauti, vis tik, šis nutarimas niekada taip ir nebuvo įvykdytas. Hitlerinės Vokietijos okupacijos metu soboras buvo uždarytas.

Katedra pasižymi gausia puošyba, mozaikomis ir svogūno formos kupolais. Legenda pasakoja, jog katedra buvo pastatyta ant estų tautos didvyrio Kalevo kapo. Dar viena katedros ypatybė – tai 11 varpų, iš kurių didžiausias sveria net 15 tonų.

Katedros
Cerkvės
Talinas
Musteika (upė)

Musteika – šaltiniuotas upelis pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Dzūkijos nacionaliniame parke; Grūdos dešinysis intakas (Merkio baseinas). Prasideda Čepkelių raisto pietvakariniame gale (Pastalikėje), Čepkelių valstybiniame gamtiniame rezervate. Vinguriuoja į šiaurės vakarus, prateka Musteikos kaimą. Įteka į Grūdą 30,2 km nuo jos žiočių, 2,5 km į pietus nuo Grybaulios.

Upelio aukštupys saugomas Musteikos gamtiniame rezervate. Musteikos upelio pakrantės pelkėtos, jose gausu retųjų augalų.

Upėvardis (dar žinomas Musteikos upelė) kilęs nuo kaimo pavadinimo.

Šaltiniai 

Varėnos rajono upės
Romualdas Vaitkevičius

Romualdas Vaitkevičius (1898 m. vasario 13 d. Rukšių dvare, Rokiškio apskrityje – 1935 m. liepos 3 d., ties Dotnuva, Kėdainių apskr. Palaidotas Antalieptėje, Zarasų rajone), Lietuvos kariuomenės leitenantas, inžinierius, Vyčio kryžiaus ordininkas.

Biografija 
Gimė 1898 m. vasario 13 d. Rukšių dvare, Panemunėlio valsčiuje, Rokiškio apskrityje, dvaro ūkvedžio šeimoje. 1911 m. tėvai įsigijo Gaidelių dvarą, netoli Antalieptės, Zarasų apskrityje. Mokėsi Panevėžio realinėje mokykloje ir baigęs 7 klases, 1916 m. įstojo į Maskvos Konstantino matininkų institutą. 1917 m. gegužes mėn. mobilizuotas į Rusijos kariuomenę, lapkričio 11 d. baigė Peterhofo 3-ją praporščikų mokyklą, suteiktas karininko laipsnis. Dalyvavo pirmajame Pasauliniame kare. 1918 m. kovo 14 d. demobilizuotas, grįžo į Gaidelių dvarą pas tėvus. 1919 m. gegužes 13 d. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę, paskirtas į Atskirojo Ukmergės bataliono 4 kuopą jaunesniu karininku. 1919 m. liepos 7 d. perkeltas į Kretingos komendantūrą kuopos vadu. Nuo 1919 m. lapkričio 4 d. ketvirtojo pėstininkų pulko 6 kuopos vadas. 1919 m. lapkričio – 1920 m. sausio mėn. dalyvavo nepriklausomybės kovose su bermontininkais prie Jurgaičių ir Daumantų, 1920 m. sausio – kovo ir liepos – gruodžio mėnesiais su lenkais prie Sudervės, Musninkų ir Vilniaus. Šiose kautynėse pasižymėjo ir buvo pristatytas apdovanoti Vyčio kryžiaus ordinu. 1921 m. kovo 12 d. sutektas vyresniojo leitenanto laipsnis.

1922 m. sausio 30 d. baigė Aukštųjų karininkų kursų I laidą. 1922 spalio 15 d. paleistas iš kariuomenės eiti aukštojo mokslo. Studijavo Lietuvos universitete Matematikos–gamtos fakultete. Studijų metu dirbo Žemės tvarkymo ir matavimo departamente braižytoju ir matininko padėjėju. Nuo 1923 m. rugsėjo su Žemės ūkio ministerijos stipendija studijavo Čekoslovakijoje ir 1929 m. gegužes 3 d. baigęs Prahos aukštosios technikos mokyklos Vandens ūkio ir kultūrtechnikos skyrių, 1929–1935 m. dirbo Lietuvos Žemės tvarkymo departamente kultūrtechniku, vėliau dėstytoju Kėdainių aukštesnioje kultūrtechnikos mokykloje, nuo 1934 m. rugsėjo 1 d. – šios mokyklos direktoriaus pavaduotojas.

Žuvo 1935 m. liepos 3 d. autoavarijoje ties Dotnuva. Palaidotas Antalieptes kapinėse, Zarasų rajone, Vaitkevičių šeimos kape.

Bibliografija 
Parašė vadovėlį „Hidrotechniniai pastatai“ (I–II dalys, 1932 m.), atsiminimus „Kovos dėl Vilniaus“

Apdovanojimai 
 Vyčio kryžiaus V laipsnio ordinas (1920),
 Lietuvos Nepriklausomybės medalis (1928),
 Prancūzijos Sidabro medalis (1920),
 Prancūzijos medalis „La medaille de Honner“ (1921).

Šaltiniai 
 LCVA, f. 930, ap. 2 v, byla 262,
 Lietuvos kariuomenės karininkai 1918–1953", VIII tomas, 2008, psl. 154,
 Vytautas Indrašius, „Aukštaitijos šviesuliai“, 1999, psl. 188–192,

Lietuvos inžinieriai hidrotechnikai
Lietuvos karininkai
Piaggio P.111

Piaggio P.111 – Italijos karalystės eksperimentinis, tyrimams dideliuose aukščiuose skirtas lėktuvas, sukurtas 1941 m. ir naudotas iki 1943 m. Lėktuvą Italijos karališkųjų oro pajėgų užsakymu kūrė Piaggio Aerospace bendrovė. Iš viso buvo pagamintas vienas lėktuvas.

P.111 kūrimas prasidėjo 1938 m., kuomet Italijos karališkosios oro pajėgos užsakė pagaminti naujo, dideliems aukščiams pritaikyto, triviečio dvimotorio bombonešio prototipą. Specialiai dėl P.111, Piaggio sukūrė naują 745 kW galios aštuoniolikos cilindrų žvaigždinį variklį. Tačiau begaminant lėktuvą, Oro pajėgos pakeitė užsakymą, nusprendė, kad lėktuvas turės būti naudojamas moksliniams tyrimams, o ne kaip bombonešis.

P.111 pirmą kartą pakilo 1941 m. balandžio 9 d. Iš viso jis atliko 110 skrydžių, kol 1943 m. P.111 naudojimas buvo nutrauktas, o pats lėktuvas išardytas. Dauguma juo atliktų tyrimų susiję su oro slėgiu kabinoje, ir skirti sunkiojo bombonešio Piaggio P.108 tobulinimui.

Charakteristikos 
 Įgula: 3
 Ilgis: 12,39838 m
 Sparno skersmuo: 17,30 m
 Aukštis: 3,91 m
 Sparno plotas: 40 m²
 Svoris: 5239 kg
 Svoris su kroviniais: 7574 kg
 Didžiausias pakilimo svoris: 7590 kg
 Varikliai: 2 × Piaggio P.XII R.C.l00/2v 18 cilindrų oru aušinami žvaigždiniai varikliai, 750 kW (1000 AG) kiekvienas
 Didžiausias greitis: 575 km/h 10 000 m aukštyje
 Kruizinis greitis: 449 km/h;
 Operacijos atstumas: 1 659 km;
 Didžiausias aukštis: 11 997 m

Nuorodos ir šaltiniai 

Eksperimentiniai orlaiviai
Monoplanai
Piaggio orlaiviai
Žemasparniai
Bombonešiai
Bell X-5

Bell X-5 – eksperimentinis X lėktuvas, pirmasis pasaulyje, galintis skrydžio metu keisti sparnų kampą. „Bell X-5“ įkvėpė vokiečių „Messerschmitt P.1101“ projektas. Pirmasis „X-5“ buvo pagamintas 1951 m., ir naudotas tyrimams iki 1955 m. bei karinėje tarnyboje iki 1958 m., kuomet projektas buvo nutrauktas dėl stabilumo problemų.

Istorija 

1945 m. Jungtinių Valstijų kariuomenė Vokietijoje aptiko nebaigtą Messerschmitt korporacijos „Messerschmitt P.1101“ lėktuvo prototipą. Jis buvo pristatytas „Bell Aircraft“ korporacijai Niujorke, kur jį išstudijavusi inžinierių komanda, vadovaujama Robert J. Wood, tų tyrimų pagrindų parengė panašios koncepcijos lėktuvo projektą. Nors išoriškai panašus, X-5 buvo daug sudėtingesnis už P.1101. „X-5“ savo sparnus galėjo nustatyti į tris skirtingas pozicijas: 20°, 40° ir 60° kampu, ir tą daryti galėjo skrydžio metu specialių motorų ir diskinių stabdžių pagalba. Pakeisti nuo 60 iki 20 laipsnių užtrukdavo apie pusę minutės.

JAV oro pajėgos planavo pagal šiuos prototipus sukurti nebrangų karinį naikintuvą naudojimui NATO pajėgose ir pardavimui kitoms šalims.

Viso buvo pagaminti du lėktuvai. Pirmasis užbaigtas 1951 m. vasario 15 d., ir pirmą sykį pakilo į orą 1951 m. birželio 20 d. 

1953 m. vienas lėktuvas sudužo Edvardso oro pajėgų bazėje, o jo pilotas-bandytojas, kapitonas Ray Popson iš JAV karinių oro pajėgų, žuvo. Kitas buvo naudojamas bandymams iki 1955 m. 1958 m. dėl nepataisomų trūkumų projektas buvo nutrauktas.

„X-5“ sėkmingai pademonstravo kintamo sparnų kampo privalumus lėktuvams, skirtiems skraidyti įvairiais greičiais. Nors projektas buvo nutrauktas dėl stabilumo problemų, kintamo sparnų kampo koncepcija vėliau sėkmingai įgyvendinta kituose lėktuvuose: F-111 Aardvark, Grumman F-14 Tomcat, Mikojan MiG-23, Panavia Tornado ir Rockwell B-1 Lancer.

Išlikęs „X-5“ lėktuvas šiuo metu saugomas Valstybiniame Jungtinių Valstijų karinių oro pajėgų muziejuje Wright-Patterson oro pajėgų bazėje Ohajuje.

Charakteristikos 

 Įgula: 1
 Ilgis 10,1 m
 Sparnų skersmuo:
 20° kampu: 10,2 m
 60° kampu: 6,5 m
 Aukštis: 3,6 m
 Sparnų plotas: 16,26 m²
 Svoris: 2 880 kg
 Didžiausias pakilimo svoris: 4 536 kg
 Variklis: 1 × Allison J35-A-17 turboreaktyvinis variklis, 21.8 kN

 Didžiausias greitis: 1 150 km/h
 Veikimo atstumas: 1 207 km
 Didžiausias aukštis: 15 200 m

Nuorodos ir šaltiniai 
 NASA History: American X-Vehicles
 J. Winchester. Bell X-5 Concept Aircraft: Prototypes, X-Planes and Experimental Aircraft. UK, Grange Books plc., 2005. ISBN 1-84013-809-2
 R. P. Hallion. On The Frontier: Flight Research At Dryden 1946-1981 (NASA SP4303). Washington, DC: National Aeronautics and Space Administration, 1984. ISBN 1-58834-134-8.

Eksperimentiniai orlaiviai
McDonnell Douglas X-36

McDonnell Douglas X-36 (arba Boeing X-36) beuodegis manevringumo bandymų naikintuvas – 28% mastelio tyrimams naudotas beuodegio naikintuvo prototipas. Pirmą sykį pakilo 1997 m. gegužės 17 d. ir viso atliko 31 sėkmingą skrydį. Pilotas sėdėdavo natūralaus dydžio žemėje pastatytame kokpite, ant lėktuvo nosies buvo įtaisyta vaizdą pilotui perduodanti kamera. Lėktuvo kryptis buvo keičiama vietoje uodegos naudojantis kanardais, deceleronais (tam tikri perdaryti dviejų dalių eleronai) ir tūtomis. Stabilumo problemos buvo sprendžiamos naudojantis elektronine „fly-by-wire“ valdymo sistema. Viso buvo pagaminti du lėktuvai.

1997 m., tebevykstant bandymams, McDonnell Douglas susijungė su Boeing, todėl šis lėktuvas kartais vadinamas Boeing X-36.

Eksperimentai laikomi pasiteisinusiais, lėktuvai įvykdė ar pranoko visus projekte numatytus reikalavimus. Nepaisant jo sėkmės, kol kas nėra jokių duomenų apie programos tęsimą ar jo pagrindu kuriamus naujus naikintuvus. Vienas lėktuvas nuo 2003 m. liepos 16 d. yra saugomas Ohajuje, Valstybinio Jungtinių Valstijų karinių oro pajėgų muziejaus „Research & Development“ galerijoje. Kitas – Oro pajėgų bandomųjų lėktuvų muziejuje Edvardso karinių oro pajėgų bazėje Kalifornijoje.

Charakteristikos 

 Įgula: valdomas nuotoliniu būdu
 Ilgis: 5,55 m
 Sparnų skersmuo: 3,15 m
 Aukštis: 95 cm
 Didžiausias pakilimo svoris: 560 kg
 Varikliai: 1 × Williams International F112 turbofan, 3,1 kN

 Didžiausias greitis: 375 km/h
 Didžiausias aukštis: 6 100 m

Taip pat skaitykite 

 X-lėktuvai

Nuorodos ir šaltiniai 
 NASA Armstrong Fact Sheet: X-36 Tailless Fighter Agility Research Aircraft

Išnašos 

Eksperimentiniai orlaiviai
Vilniaus universitetinė Antakalnio ligoninė

Vilniaus universitetinė Antakalnio ligoninė – Vilniaus ligoninė.

Pavadinimų kaita 

 1944–1946 m. Lietuvos TSR sveikatos apsaugos liaudies komisariato speciali poliklinika
 1946–1952 m. Lietuvos TSR sveikatos apsaugos ministerijos specpoliklinika
 1952–1965 m. Lietuvos TSR sveikatos apsaugos ministerijos Vilniaus respublikinė ligoninė
 1965–1990 m. Lietuvos TSR sveikatos apsaugos ministerijos ketvirtosios valdybos respublikinė ligoninė
 1990–1991 m. Respublikinė Vilniaus 2-oji ligoninė
 1991–2012 m. Vilniaus universitetinė Antakalnio ligoninė
 Nuo 2012 m. Vilniaus miesto klinikinės ligoninės Antakalnio filialas

Istorija 

1944 m. Vilniuje įsitvirtinus sovietams, buvo įkurta specializuota poliklinika Lietuvos komunistų partijos darbuotojams. 1952 m. ši įstaiga tapo ligonine.

1990 m. ligoninė neteko savo specialaus statuso, o 2012 m. – prijungta prie Vilniaus miesto klinikinės ligoninės. 2017 m. ligoninė buvo panaikinta.

Struktūra 

 Stacionaras
 Poliklinika

Direktoriai 

 V. Čepaitis
 Adolfas Berūkštis – 1978–2012 m.
 Rimvydas Turčinskas – 2014–2017 m.

Šaltiniai

Nuorodos 

Interneto svetainė

Vilniaus ligoninės
Vilniaus miesto savivaldybės administracija

Vilniaus miesto savivaldybės administracija – Vilniaus miesto savivaldybės vykdomoji valdžia. Vilniaus savivaldybės administracija vykdo Vilniaus miesto savivaldybės tarybos sprendimus. Dirba 1075 darbuotojai (Sodros apdraustieji), 2015-08-23 d. duomenys.

Vadovybė 
 Administracijos direktorius: Povilas Poderskis

Šaltiniai

Nuorodos 
 Savivaldybės svetainė

Vilnius
UAB Sportinė aviacija

UAB „Sportinė aviacija ir Ko“ – vienintelė sklandytuvų gamykla Baltijos šalyse, įsikūrusi Pociūnuose, Prienų rajone. Pagrindinė veikla – sklandytuvų, motosklandytuvų projektavimas ir gamyba. Įmonė turi bazinį sertifikatą sklandytuvams, taip pat sertifikuoja naujus gaminius. Skrydžiams naudoja Pociūnų aerodromą.

Šiuo metu eksportas sudaro 80–90 proc. bendrų įmonės pardavimų. Beveik visi eksportuojami produktai ir paslaugos – pačios įmonės gaminiai.

Istorija 

2019 m. įmonė pažymėjo 50 metų įkūrimo jubiliejų.

Idėja apie sklandytuvų gamyklą kilo aviatoriui Vytautui Pakarskaui. Jį palaikė SDAALR draugijos vadovas generolas Jonas Žiburkus. Taip su bendraminčiais Prienuose 1969 m. buvo įkurtos Eksperimentinė sportinės aviacijos dirbtuvės. Pradžia buvo sunki. Maskvai reikalaujant buvo siekiama dirbtuves uždaryti. Gamyklą pavyko įteisinti tik sukūrus ir išbandžius Balio Karvelio sukonstruotą stikloplastį „BK-7 Lietuva“. Sklandymo aparatas buvo tobulinamas, pradėtas gaminti serijomis ir realizuojamas tuometinėje  TSRS iki pat 1991 metų. 

Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę Prienų Eksperimentinė sportinės aviacijos gamykla (ESAG) tapo AB „Sportinė aviacija”. Tuo metu sklandytuvus gamino ir kitos šalys, stiprėjo konkurencija tarp gamintojų. Gamykloje buvo ieškoma naujų sprendimų: kuriami aerodinaminiai profiliai, pritaikomi elektriniai varikliai. Lietuviams pirmiesiems pasaulyje ir Europoje pavyko sertifikuoti elektros varikliu varomą sklandytuvą.

Gaminiai 

Įmonė anksčiau gamino sklandytuvus LAK-12, LAK-14, vaikų mokymui skirtą LAK-16, LAK-20, beuodegį Genesis 2. 2022 m. gaminti 15–18 metrų klasės sklandytuvai LAK-17, standartinės klasės – LAK-19 ir atviros klasės – LAK-20. Matant augantį aukštos klasės dviviečių sklandytuvų poreikį, buvo sukonstruotas dvivietis sklandytuvas varžyboms LAK-20T. Į jį galima montuoti moto įrangą.

Įmonėje pradėti gaminti sklandytuvai su įmontuotu elektriniu varikliu, leidžiančiu pilotui pačiam grįžti į aerodromą, iš stiklo pluošto gaminamos ir sklandytuvų priekabos LAK-T5, kuriomis galima saugiai pervežti ar sandėliuoti sklandytuvus LAK-17A.

2013 m. Frydrichshafene (Friedrichshafen, Vokietija) vykusioje aviacijos pramonės parodoje įmonė pristatė ultra lengvos klasės sklandytuvą LAK-17B FES MINI (13,5 m ilgio sparnais). 2014 m. Lenkijoje vykusioje tarptautinėje lengvosios aviacijos parodoje „Pararudniki 2014“ pristatytas 18 metrų klasės sklandytuvas LAK-17B FES (18 m ilgio sparnais).

Įmonė taip pat gamina automobilių bagažines, reklaminius stendus, medžiotojų bokštelius, vėjo jėgainių mentes ir kitus neaviacinius produktus.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Įmonės svetainė

Aviacijos pramonės įmonės
Lietuvos įmonės
Lietuvos aviacijos konstruktoriai
Lietuvos aviacijos sportas
Vilniaus technologijų ir verslo profesinio mokymo centras

Vilniaus technologijų ir inžinerijos mokymo centras (TECHIN) –  profesinė mokykla, esanti Vilniuje. teikia profesinio mokymo paslaugas siekiantiems įgyti IT ir Inžinerijos sektoriuose paklausią profesiją, persikvalifikuoti arba patobulinti jau turimas žinias ir įgūdžius. Įregistruota
2022 metų rugsėjo 1 d. reorganizavus Vilniaus Jeruzalės darbo rinkos mokymo centrą ir Vilniaus technologijų mokymo centrą. Mokymo kalbos – lietuvių, rusų, lenkų. 2022 m. dirbo 211 darbuotojai.

Centro buveinė – Trinapolio gatvė 2, LT-08313 Vilnius.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Centro svetainė

Technikos mokyklos
Profesinės mokyklos
Technologojų
Ukmergės gatvė

Ukmergės gatvė – viena ilgiausių Vilniaus miesto gatvių. Pavadinta Ukmergės vardu. Priklauso Šeškinės seniūnijai, Pašilaičių seniūnijai (nuo nr. 240 iki nr. 400), Žvėryno seniūnijai (poriniai namai nuo Nr. 120 iki 128).

Ukmergės gatvėje yra šie prekybos centrai: „BIG“, „Maxima“ (4 tūkst. kvadratinių metrų ploto), kitoje kelio pusėje – „Rimi Hypermarket“ parduotuvė (4,8 tūkst. m²), „Norfa“ (3,2 tūkst. m²) ir „Lidl“ (1,4 tūkst. m²).

Istorija 

XVI a. Ukmergės ir Kalvarijų gatvės susiformavo kaip pagrindinės Šnipiškių priemiesčio gatvės.

XX a. aštuntajame dešimtmetyje Šnipiškėse buvo nutiesta nauja gatvė, gavusi Ukmergės g. vardą. 1988 m. ši gatvė pervadinta į Justo Paleckio gatvę, kuri vėliau vėl pervadinta ir Ukmergės g. Senoji gatvė prie Vilniaus Šv. Rapolo bažnyčios buvo pervadinta į Šnipiškių gatvę.

Nuo 2005 m. vyko Ukmergės ir Geležinio Vilko gatvių sankryžos rekonstrukcija. Šešių eismo juostų pločio Ukmergės gatvė buvo panaudota automobilių eismui centro link. Keturių eismo juostų gatvė prieš sankryžą išplatėjo iki šešių eismo juostų. Viena tapo skirta visuomeniniam transportui, kita naudojama dešiniajam posūkiui į Saltoniškių gatvę.

Organizacijos 

 Verslo centras „Baltic hearts“ (Ukmergės g. 120, LT-08105)
 UAB Cgates (Ukmergės g. 120, LT-08105)
 Degalinė „Ecoil“ (Ukmergės g. 130)
 Automobilių salonai „Vilniaus Vista“ ir „Vytaras“ (Ukmergės g. 137)
 Restoranas „McDonald's Ranga“ (Ukmergės g. 173)
 Degalinė „Statoil Fabijoniškės“ (Ukmergės g. 177)
 Parduotuvė „Maxima X“ (Ukmergės g. 184)
 Labdaros ir paramos fondas „Nežudyk“ (Ukmergės g. 194-15, LT-07170, VILNIUS)
 Vilniaus lopšelis-darželis „Varpelis“ (Ukmergės g. 204)
 Verslo centras HILLS (Ukmergės g. 219)
 Statyba ir architektūra (Ukmergės g. 222)
 Lietuvos arbitražo teismas (Ukmergės g. 223, LT-07156)
 Parduotuvė „Topo centras“ (Ukmergės g. 240)
 Prekybos centras „Senukai“ (Ukmergės g. 244)
 Degalinė „Livena“ (Ukmergės g. 246)
 Motelis „Paradisė“ (Ukmergės g. 246)
 Baldų salonas „SBA baldai“ (Ukmergės g. 256)
 Parduotuvė „Vokė III“ (Ukmergės g. 279)
 Parduotuvė „Thomas Philipps“ (Ukmergės g. 280b)
 Prekybos centras „Maxima XXX“ (Ukmergės g. 282)
 Orlen Lietuva degalinė (Ukmergės g. 319, LT-08104)
 Prekybos ir pramogų centras BIG, UAB RES MANAGEMENT (Ukmergės g. 369, LT-06327)

Šaltiniai

Nuorodos 
 Ukmergės gatvė (Wikimapia)

Vilniaus gatvės
Compensa koncertų salė

Compensa koncertų salė – koncertinė salė, esanti Vilniuje, Šnipiškėse. Salė yra 1100 m². ploto. Įrengta daugiau nei 2000 sėdimų vietų, stovimų – 3000. Parteryje gali susėsti iki 1200 žiūrovų. Balkone yra įrengta 1100 stacionarių kėdžių. Technika pritaikyta televizinių projektų organizatoriams, transliacijoms bei filmavimams. Pavadinta draudimo bendrovės „Compensa“ vardu.

Istorija 
Salė buvo statoma 2,5 metų, atidaryta 2014 m. gruodžio mėn.

Šaltiniai

Nuorodos 

 

Vilniaus pastatai
Koncertų salės
Kabelių tvenkinys

Kabelių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Varėnos rajone, 13,5 km į pietvakarius nuo Marcinkonių, Kabeliuose. Susidaręs patvenkus bevardį Grūdos intaką (G-1) 0,4 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis (iš šiaurės į pietus) 0,87 km, plotis iki 0,13 km. Altitudė 125 m. Krantai žemi, sausi. Upės debitas ties įtaka – 0,042 m³/s. Vakariniame krante stūkso Trako miškas. Tvenkinio užtvanka eina kelias .

Užtvankos vandens pralaida šachtinė, įrengta 1974 m. Sudarytas žuvininkystės, drėkinimo reikmėms.

Šaltiniai 
 Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998

Varėnos rajono tvenkiniai
Kabeliai
Grybaulios tvenkinys

Grybaulios tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Varėnos rajone, 7,5 km į pietvakarius nuo Marcinkonių, šalia Grybaulios kaimo. Susidaręs patvenkus Grūdos upę 30,5 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis (iš šiaurės į pietus) 0,8 km, plotis iki 0,19 km. Altitudė 118 m. Tvenkinio pietinis galas užpelkėjęs, gausiai apaugęs vandens augalais. Krantai žemi, daugiausia apaugę mišku (Ažutos, Eidukiškių, Deliankos, Karalienės daržo miškai). Upės debitas ties įtaka – 0,022 m³/s, užtvankos skaičiuotinis – 15,1 m³/s.

Užtvankos ilgis 226 m, plotis 8 m, vandens pralaida šachtinė, įrengta 1974 m. Sudarytas žuvininkystės reikmėms, tvenkinį valdė UAB „Pagrūdė“.

Šaltiniai 
 Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998

Varėnos rajono tvenkiniai
Chaimas Sutinas

Chaimas Sutinas (, 1893 m. sausio 13 d., Smilovičių km. (dab. Baltarusija) – 1943 m. rugpjūčio 9 d., Paryžius) – iš Lietuvos žydų kilęs XX a. tapytojas ekspresionistas, kūręs Prancūzijoje.

Biografija 
Chaimas Sutinas gimė 1893 m. sausio 13 d. neturtingų Lietuvos žydų šeimoje Smilovičiuose netoli Minsko (dabar Smilavičių km., Baltarusija, tuomet Rusijos imperija). Jis buvo dešimtas vaikas iš 11 skurdaus siuvėjo vaikų. Jo talentą  piešimui pastebėjo vietos rabinas, kuriam padedant, Ch. Sutinas mokėsi Minske. Vėliau su gydytojo pagalba 1910−1913 m. studijavo Vilniaus dailės mokykloje. 1913 m. Ch. Sutinas išvyko į Paryžių, lankė paskaitas Aukštojoje dailės mokykloje pas Fernaną Kormoną. Jo draugais tapo žydai, avangardiniai dailininkai, panašiai kaip jis atvykę į Paryžių siekti meno aukštumų: Amedėjas Modiljanis, Markas Šagalas, Žakas Lipšicas. 

A. Modiljanis supažindino Ch. Sutiną su menininkų rėmėju Leopoldu Zborovskiu, su kurio pagalba Ch. Sutinas 1919−1922 m. tapė Serė miestelyje Prancūzijos pietuose. Tais metais susiformavo brandus Ch. Sutino stilius. Jis tapė peizažus, portretus, natiurmortus. Jo kūryba pasižymėjo spontaniškais potėpiais, impasto naudojimu, ryškiomis spalvomis. Jo kūryboje yra ženklios religinės (choro ir varpinės berniukai) ir maisto temos (jautiena, negyvi naminiai paukščiai), tikriausiai susijusios su judaistinio pasaulio samprata. Ch. Sutinas vertino Rembranto, Ž. Šardeno, G. Kurbė kūrybą. 

1923 m. JAV daktaras, kolekcionierius Albert C. Barnes įsigijo daugiau kaip 50 Ch. Sutino kūrinių ir tai buvo pirmoji dailininko finansinė sėkmė po ilgų skurdo metų. 1927 m. įvyko jo pirmoji personalinė paroda Bing galerijoje Paryžiuje. Likusius gyvenimo metus Chaimas Sutinas praleido Paryžiuje, kartais keliaudavo po Prancūzijos vietoves. Antrojo pasaulinio karo metu slapstėsi nuo vokiečių nacistinės okupacinės valdžios Šampiji-siur-Ved vietovėje (Endras ir Luara). Mirė 1943 m. rugpjūčio 9 d. Paryžiuje operacijos metu dėl virškinamojo trakto pažeidimo. Palaidotas Monparnaso kapinėse. 1987 m. Gaston Baty aikštėje Monparnase jam pastatyta atminimo skulptūra. Ją sukūrė jo draugas Arbit Blatas, kuris dažnai šioje aikštėje susitikinėjo su Ch. Sutinu.

Darbų galerija

Kūrinių galerijos 

 Ch. Sutino kūriniai Niujorko šiuolaikinio meno muziejaus svetainėje
 Ch. Sutino kūriniai Oranžerijos muziejuje
 the-athenaeum.org

Išnašos

Šaltiniai 
 hermitage.nl 
 Encyclopaedia Britannica
 Teito galerijos informacija
  nga.gov

Prancūzijos tapytojai
Vilniaus piešimo mokyklos auklėtiniai
Ekspresionizmo tapytojai
PLC Panorama

Prekybos ir laisvalaikio centras „Panorama” (sutrump.  PLC „Panorama”) – prekybos ir laisvalaikio centras, esantis Vilniuje, Saltoniškėse. Jame įkurdinta beveik 200 prekybos ir paslaugų vietų. Didžiausią plotą prekybos centre užima maisto prekių parduotuvė „RIMI“. Bendras plotas siekia 65 000 m², o nuomojamas plotas ­yra 45 500 m². Verslo centras užima 3 500 m². Centrą valdo „E.L.L. Real Estate”.

Adresas: Saltoniškių g. 9, LT-08105, Vilnius (Žvėrynas).

Apdovanojimai 
Gazelė 2014. Už spartų įmonės augimą

Nuorodos 

 PLC „Panorama” oficialus puslapis
 Panorama (Wikimapia)

Išnašos 

Vilniaus pastatai
Lietuvos prekybos ir pramogų centrai
Lietuvos policijos mokykla

Lietuvos policijos mokykla – policijos profesinio mokymo įstaiga, vykdanti policijos pareigūnų pirminį ir tęstinį profesinį rengimą, organizuojanti ir vykdanti formalųjį ir neformalųjį švietimą. Mokymo kalba – lietuvių, įstaigos kodas – 302442625, adresas - Kauno raj., Alšėnų sen., Mastaičiai, Mokslo g. 2.

Mokykla įsikūrusi buvusio Kauno kolegijos Kraštotyros fakulteto vietoje. Mokymas trunka 1 metus pagal Policininko modulinę profesinio mokymo programą. Kursantams suteikiamas profesinis mokymas, atitinkantis policijos pareigūno profesinės veiklos sritims keliamus reikalavimus pagal trečiojo profesinio išsilavinimo lygio policininko rengimo standartą.

Istorija 

1992 m. liepos 2 d. įsteigta Klaipėdos policijos mokykla. 1998 m. liepos 23 d. patvirtintas Klaipėdos aukštesniosios policijos mokyklos statutas. 2004 m. spalio 8 d. patvirtinti Vidaus reikalų ministerijai priklausančios Klaipėdos policijos mokyklos nuostatai ir struktūra. 2008 m. gruodžio 23 d. Lietuvos policijos generalinis komisaras įsakymu Nr. 5-V-793 patvirtino policijos mokyklos nuostatus ir struktūros schemą.

1999 m. sausio 21 d. įkurtas Lietuvos policijos mokymo centras. Pareigūnų mokymo centrai buvo išsidėstę visoje Lietuvoje (Vilniuje, Kaune, Trakuose ir Klaipėdoje). 2009 m. vasario 5 d. Kaune (Griunvaldo g. 16) atidarytas Lietuvos Policijos mokymo centro filialas. 2009 m. lapkričio 6 d. Policijos mokykla ir Lietuvos policijos mokymo centras sujungimo būdu reorganizuoti į naują policijos profesinio ugdymo įstaigą – Lietuvos policijos mokyklą. 

Centralizuojant policijos pareigūnų mokymą, 2016 m. rugsėjo 1 d. uždarytas padalinys Klaipėdoje (Jaunystės g.), buvo panaikinta 50 pareigybių etatų, buvusios policijos mokyklos patalpos perduotos Turto fondui. Per metus Lietuvos policijos mokyklą abiejuose padaliniuose – Kauno rajone ir Klaipėdoje – baigdavo nuo 100 iki 200 kursantų. Kol mokyklos nebuvo Mastaičiuose, policijos pareigūnai mokėsi tik Klaipėdoje.

Viršininkai 
 Darius Grebliauskas – 2010–2014 m.
 Algirdas Kaminskas – 2014-2019 m.
 Vilius Motiejaitis - 2020-2021 m.
Robertas Šimulevičius - 2021-

Šaltiniai

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos profesinio mokymo įstaigos
 Interneto svetainė 
 Lietuvos policijos mokykla aikos.smm.lt

Kauno rajono savivaldybės mokyklos
Mastaičiai
Lietuvos profesinės mokyklos
Aniolitas

Aniolitas  dažnai traktuojamas kaip mineralo zoisito rūšis iš Kenijos ir Tanzanijos, tačiau tai metamorfinė uoliena, sudaryta iš žalio zoisito, juodo ar tamsaus pargazito ir rubino. Terminas oficialiai nepripažintas metamorfinės uolienos pavadinimu. Pavadinimas kilo iš masajų kalbos žodžio anyoli, reiškiančio „žalias“. Aniolitas dažnai vadinamas rubinu zoisite arba Tanganikos meniniu akmeniu.

Dėl kontrastingų spalvų aniolitas yra populiari medžiaga skulptūroms ir kitiems dirbiniams. Pirmą kartą atrastas Mundarara kasykloje, netoli Longido, Tanzanijoje, 1954 m.

2010 m. buvo iškastas akmuo, vadintas „Tanzanijos brankagmeniu“ ir priklausęs neegzistuojančiai kompanijai „Wrekin Construction“. Šis brangakmenis buvo neteisingai įvertintas 11 mln. svarais. Bet iš tikrųjų tai buvo aniolito luitas, kurio vertė apie 100 svarų. Kaip bebūtų galiausiai jis buvo parduotas už 8000 svarų.

Išnašos 

Brangakmeniai
Metamorfinės uolienos
Didžiosios kunigaikštienės Birutės ulonų batalionas

Didžiosios kunigaikštienės Birutės ulonų batalionas (DKB UB) – Lietuvos ginkluotųjų pajėgų karinis dalinys, esantis Lietuvos kariuomenės Sausumos pajėgų Mechanizuotosios pėstininkų brigados „Geležinis Vilkas“ sudėtyje.

Bataliono pagrindinė funkcija – išlaikyti aukštą savo padalinių parengtį dalyvaujant operacijose už Lietuvos ribų ir vykdant savo šalies gynybą.

Istorija 
1992 m. pradžioje Dauguose buvo suformuota motodesantinė kuopa. Tų pat metų kovo mėnesį suformuoti bataliono pagrindai, pradėtas dalinio aprūpinimas technika ir ginkluote. 1992 m. liepos 20 d. batalionas pavadintas „Geležinio Vilko“ 1-osios Lauko kariuomenės brigados Alytaus motodesantiniu batalionu. 1994 m. rugsėjo 19 d. batalionui suteiktas Didžiosios kunigaikštienės Birutės vardas. Tų pat metų lapkričio 14 d. batalionui įteikta kovinė vėliava su šūkiu „Garbingi bočių žygiai tebūna mums gyvenimo rodyklė“. Alytaus batalionas nuo 1997 m. iki 2007 m. buvo bendro Lietuvos ir Lenkijos taikos palaikymo bataliono LITPOLBAT dalis. 2008 m. gegužę Birutės bataliono kariai išvyko į tarptautinę misiją Afganistane, Goro provincijoje. Nuo 2010 m. batalionas dalyvauja Lietuvos Taikos meto užduočių operacinėse pajėgų vykdomuose budėjimuose. Nuo 2012 m. batalionas yra tiesiogiai pavaldus Lietuvos kariuomenės Sausumos pajėgų vadui. 2014 m. sausio 1 d. batalionui suteiktas Didžiosios kunigaikštienės Birutės ulonų bataliono pavadinimas, pakeistas bataliono tarnybos ženklas. 2014 m. lapkričio 1 d. batalionas pradėjo budėjimą Lietuvos kariuomenės greitojo reagavimo pajėgose. Nuo 2016 m. sausio batalionas vėl įjungtas į Mechanizuotosios pėstininkų brigados „Geležinis Vilkas“ sudėtį.

Nuorodos 
 Didžiosios kunigaikštienės Birutės ulonų batalionas 

Dabartinės Lietuvos kariuomenės daliniai
Leon Bramson

Leonas Bramsonas (1869 m. balandžio 17 d. Kaune – 1941 m. Marselyje) – Lietuvos žydų kilmės publicistas, politikas, visuomenės veikėjas, ilgametis Rusijos žydų amatų ir žemės ūkio draugijos ORT vadovas-įkūrėjas, Pasaulinės ORT sąjungos prezidentas.

Biografija 
Gimė 1869 m. balandžio 17 d. Kaune. 1890 m. baigęs teisės studijas Maskvos universitete, dirbo teisininku Sankt Peterburge. 1892 m. įsitraukė į Švietimo skleidimo tarp Rusijos žydų draugijos veiklą, dirbo istorinėje – etnografinėje, bibliotekų ir mokyklų komisijose, o 1894 m. pradėjo vadovauti šios draugijos žydų mokykloms. 1898 m. kaip Žydų kolonizacinės draugijos Peterburge tarybos narys, vadovavo statistiniams tyrimams. 1905–1906 m. tapo aktyviu sąjungos, siekusios žydų lygiateisiškumo, nariu, vienu iš Žydų demokratinės grupės steigėjų. 1906 m. buvo išrinktas deputatu į I Valstybės Dūmą nuo Kauno gubernijos, Dūmoje prisidėjo prie darbiečių frakcijos. Kartu su kitais rengė dokumentą, kuriuo po Vasario revoliucijos buvo paskelbtas žydų lygiateisiškumas. Po Vasario revoliucijos Aleksandras Kerenskis pasiūlė jam ministro postą Laikinojoje vyriausybėje, tačiau L. Bramsonas jo atsisakė. Jis aktyviai dalyvavo rengiant Steigiamąjį susirinkimą, kurį bolševikai išvaikė. Dėl to L. Bramsonas buvo teisiamas kaip Spalio revoliucijos priešas. Netrukus jis išvyko iš Rusijos. Investuodamas lėšas į ORT, L. Bramsonas stengėsi sukurti tarptautinį šios organizacijos tinklą. Jo pastangomis 1921 m. Berlyne buvo įkurta Pasaulinė ORT sąjunga, išrinkusi L. Bramsoną savo prezidentu. Organizacijos veikla labai išsiplėtė, Pasaulinės ORT sąjungos vadovybė iki A. Hitlerio atėjimo į valdžią 1933 m. dirbo Berlyne, paskui persikėlė į Paryžių, o jį okupavus – į Marselį. Iki 1934 m. L. Bramsonas buvo įsitikinęs antisionistas, bet po apsilankymo Palestinoje savo požiūrį pakeitė. Mirė 1941 m. Marselyje.

Literatūra 
 Государственная дума Российской империи, 1906–1917 : Энциклопедия. Москва : Российская политическая энциклопедия, 2008. С. 66–67. ISBN 978-5-8243-1031-3.

Nuorodos 
 Biografija (rus.)

Šaltiniai 

Žydų visuomenės veikėjai
Rusijos imperijos Valstybės Dūmos deputatai
Khunthanas

Khunthanas arba Kuntanas – kalnagūbris šiaurės Tailande, į rytus nuo Čiangmajaus, tarp Pingo ir Vango slėnių. Ilgis iš šiaurės į pietus ~450 km, didžiausias aukštis – 2030 m. Kalnai sudaryti iš klinties ir smiltainio. Khunthanas smarkiai paveiktas erozijos. Šlaituose auga tropiniai visžaliai, plačialapių ir pušų miškai, slėniuose auginami kukurūzai, ryžiai, aguonos.

Khunthane įsteigtas Doikhuntano nacionalinis parkas.

Šaltiniai 

Tailando geografija
Azijos kalnai
Lietuvos Respublikos valstybinis patentų biuras

Lietuvos Respublikos valstybinis patentų biuras (VPB) − Lietuvos Respublikos vykdomosios valdžios institucija, biudžetinė įstaiga prie Lietuvos Respublikos teisingumo ministerijos, vykdanti valstybinį pramoninės nuosavybės objektų − išradimų, dizaino, prekių ženklų ir puslaidininkinių gaminių topografijų − apsaugos įteisinimą Lietuvoje ir centrinės pramoninės nuosavybės tarnybos funkcijas Europos Sąjungoje (ES) ir Europos patentų organizacijoje (EPO). VPB įsteigtas Lietuvos Respublikos Vyriausybės 1991 m. balandžio 12 d.

Nuorodos 
 Valstybinis patentų biuras 
Intelektinė nuosavybė
Lietuvos institucijos
Lietuvos kelių policijos tarnyba

Lietuvos kelių policijos tarnyba – specializuota Lietuvos policijos įstaiga, vykdanti eismo priežiūrą keliuose.

Struktūra 

 Administracinės veiklos ir eismo priežiūros skyrius
 Specialios paskirties skyrius
 Bendrųjų reikalų grupė

Istorija 

Įkurta 1991 m. kaip Vidaus reikalų ministerijos Policijos departamento Kelių policijos valdyba, panaikinus Vidaus reikalų ministerijos Valstybinės automobilių inspekcijos valdybą. 1997 m. valdyba tapo Policijos departamento prie Vidaus reikalų ministerijos Kelių policijos tarnyba.

2000 m. įkūrus valstybės įmonę „Regitra“, tarnyba neteko transporto priemonių registravimo ir vairuotojų egzaminavimo funkcijų. 2001 m. įstaiga reorganizuota į Lietuvos viešosios policijos biuro Eismo priežiūros tarnybą. 2003 m. Lietuvos viešosios policijos biurą panaikinus, Lietuvos policijos eskortavimo rinktinė perėmė eismo priežiūros ir palydos funkcijas, o Policijos departamento prie Vidaus reikalų ministerijos Valdymo vyriausioji valdyba tapo atsakinga už visos viešosios policijos valdymą. 2005 m. šias institucijas vėl sujungus, buvo sukurta Lietuvos policijos eismo priežiūros tarnyba, kuri tapo Policijos departamentui pavaldžia įstaiga.

2007 m. iš tarnybos „Regitra“ perėmė vairuotojų pažymėjimų išdavimo ir keitimo funkcijas. 2010 m. tarnyba tapo Lietuvos kelių policijos tarnyba.

Viršininkai 

 Ramutis Oleka – 1991–1995 m.
 Eugenijus Mačiulaitis – 1995–1999 m.
 Henrikas Sadauskas – 1999–2001 m.
 Juozas Blaževičius – 2001–2003 m.
 Saulius Skvernelis – 2003–2008 m.
 Gintaras Aliksandravičius – 2008–2016 m.
 Vytautas Grašys – nuo 2016 m.

Šaltiniai

Nuorodos 

Tarnybos interneto svetainė

Lietuvos policija
Kijo sąsiauris

Kijo sąsiauris () – sąsiauris, įsiterpęs tarp Šikoku ir Honšiū (Kijo pusiasalio) salų Japonijoje. Jis sujungia Vidinę Japonijos jūrą su Ramiuoju vandenynu (pro Kitano ir Naruto sąsiaurius). Ilgis – 50 km, plotis – 34–35 km, mažiausias gylis laivakelyje (farvateryje) – 67 m. Daug mažų salų. Potvynių srovių greitis 17 km/h, potvynių aukštis iki 2 m.

Pagrindiniai uostamiesčiai: Tokušima (Šikoku s.), Vakajama (Honšiū s.).

Šaltiniai 

Sąsiauriai
Japonijos geografija
VILBRA Verslo centras

VILBRA Verslo centras (dar kitaip Naujamiesčio verslo centras) yra 2004 metų vasarį įrengtas verslo centras, esantis Vilniuje. Stiklo fasado komerciniai pastatai išsidėstę prie pagrindinio kelio iš Vilniaus oro uosto į Gedimino prospektą ir Senamiestį. Verslo centras yra Naujamiestyje, Švitrigailos gatvėje. 
Biurų pastatuose yra 12 500 m² nuomojamo ploto. Patalpų apdaila atitinka "A" klasės biurų reikalavimus. Pastatė Bendrovė „Vilbra“ (direktorius Vygantas Brajis).

Struktūra 
Verslo centrą sudaro:
 5 aukštų biurų pastatas 11B
 6 aukštų biurų pastatas 11H
 10 aukštų biurų pastatas 11M
 daugiaaukštė automobilių saugykla ir stovėjimo aikštelė.

Šaltiniai

Nuorodos 
VILBRA Verslo centras 

Lietuvos verslo centrai
Vilniaus pastatai
LJB verslo centras

LJB verslo centras  – verslo centras, esantis Vilniuje, Naujamiestyje, prie Savanorių prospekto ir Žemaitės gatvių sankirtos. Teritoriją sudaro 1,50 ha žemės sklypas, 12 000 m² ploto administracijos ir 565 m² pastatas. Šalia pastato įrengtos automobilių ir dviračių stovėjimo aikštelės. Yra ir uždaras kiemelis, įrengta įvažiavimo ir išvažiavimo kontrolės sistema. Verslo centrą įkūrė UAB „LJB property“,  nekilnojamojo turto vystytoja komercinės paskirties patalpų nuomotoja. Adresas: Savanorių pr. 28, Vilnius.

Istorija 
Pastate anksčiau veikė telekomunikacijų bendrovė Lietuvos telekomas. Centrinė įmonės būstinė buvo perkelta į Šnipiškes (Lvovo g.). Pastatą už 35 mln. Lt (~ 10 mln. eurų) 2008 metais iš   Investicijų bendrovės „Invalda“ dukterinės įmonės „Invaldos nekilnojamojo turto fondas“ įsigijo ir verslo centrą išplėtojo verslininkas Alvydas Banys, buvęs „Invaldos“ valdybos pirmininkas ir vienas iš pagrindinių akcininkų.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Verslo centras

Lietuvos verslo centrai
Vilniaus pastatai
Mozūriškių dvaras

Mozūriškių dvaras – dvaras Pietryčių Lietuvoje (Vilniaus rajone, Zujūnų seniūnijoje, Mozūriškių kaime).

XVIII a. Mozūriškės priklausė Juzefui Sulistrovskiui. 1805 m. dvaro savininku nurodomas Vitebsko vaivada Antanas Prozoras, XIX a. viduryje už skolas jis perimtas Teodoro Ilakovičiaus. 1918–1920 m. dvaras atiteko papulkininkiui J. Dambrovskiui, kuris su šeima čia gyveno iki 1939 m. (prasidėjus II pasauliniam karui, pateko į sovietų nelaisvę ir žuvo). 

Mūrinių rūmų fasadas simetriškas, tradicinės liaudies architektūros su klasicizmo elementais; pirmas aukštas su mezoninais. Prieangio kolonos ir balkonas neišlikę. Po II pasaulinio karo pastatas buvo naudojamas kaip mokykla. Šiuo metu išorės ir vidaus elementų būklė daugiausia bloga.

Be rūmų išliko kumetynas, pirtis, malūnas, parko liekanos su užaugusiu mažu tvenkiniu, kryžius, ūkinių pastatų, tvoros liekanos. Statiniai naudojami kaip gyvenamieji arba ūkiniai pastatai, apirę, nerestauruoti, kai kurie beveik sugriuvę. Kompleksas pasiekiamas nuo Vilniaus važiuojant link Čekoniškių, Mozūriškėse pasukus V. Jasinskio gatve.

Šaltiniai 

Vilniaus rajono dvarai
Sanitex

Sanitex – didmeninė prekybos ir logistikos paslaugas teikianti Lietuvos įmonė, kuriai priklauso „PROMO Cash&Carry“ prekybos centrai.

Istorija

Įmonė „Sanitex“ įkurta 1992 m. lapkričio 12 d. Prekybinė veikla pradėta Kauno mieste, kur iki šiol įsikūrusi centrinė įmonės būstinė. 1993 m. įkurtas distribucijos padalinys - „Sanitex“ tapo „Mars“, „Procter & Gamble”, „Kellogg’s” ir „Tchibo” atstovu Lietuvoje. „Sanitex“ įsteigė filialus didžiuosiuose Lietuvos miestuose: Vilniuje, Klaipėdoje, Panevėžyje. 1994 m. įkurti dar trys filialai: Šiauliuose, Utenoje ir Alytuje. 1997 m. pradėtas kurti didmeninės prekybos tinklas „Cash&Carry“, orientuotas į mažesnių parduotuvių, kioskų, kavinių, barų poreikius. Kaune atidaryta pirmoji parduotuvė. 1998 m. atidarytos dar septynios didmeninės prekybos parduotuvės „Cash&Carry“ pagrindiniuose regioniniuose centruose: Vilniuje, Klaipėdoje, Šiauliuose, Panevėžyje, Utenoje, Alytuje ir dar viena Kaune. 2002 m. pradėtos teikti logistikos paslaugos išorės klientams, pradėta vykdyti elektroninė prekyba. 2008 m. „Sanitex“ įsigijo vieną didžiausių distribucijos ir logistikos paslaugų teikėjų Latvijoje – įmonę SIA „Karsten”. 2009 m. pradėti įmonės prekybos tinklo „Cash&Carry” atnaujinimo ir plėtros darbai: Panevėžyje ir Vilniuje atidarytos naujos PROMO „Cash&Carry“ parduotuvės. 2010 m. visi Lietuvoje veikiantys „Cash&Carry“ prekybos centrai pervadinami į „PROMO Cash&Carry“ prekybos centrus.

Nuorodos 

 Tinklalapis
 Susiję straipsniai www.delfi.lt

Šaltiniai

Kauno įmonės
Lietuvos logistikos įmonės
Lietuvos prekybos įmonės