Šeduva

Šeduva – miestas Radviliškio rajono savivaldybėje, 18 km į rytus nuo Radviliškio, Šeduvos kalvagūbryje (115–125 m virš jūros lygio). Seniūnijos centras, 2 seniūnaitijos (Centro ir Gimnazijos). Urbanistikos paminklas.

Mieste yra Šeduvos Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia (pastatyta 1649 m.), Šeduvos gimnazija, Radviliškio RTVMC Šeduvos technologijų ir verslo mokymo skyrius (Raudondvaryje), Šeduvos aerodromas, biblioteka (nuo 1937 m.), mokykla-darželis, globos namai, kraštotyros muziejus, kultūros namai, paštas.

Netoli miesto yra Šeduvos viensėdis.

Etimologija 

Manoma, kad miesto vardas yra asmenvardinis vietovardis, prie pavardės Šedas (ar Šedis, Šedys) arba Šadas (ar Šadys, Šadis) pridedant slavišką priesagą -ava, kuri ilgainiui buvo sulietuvinta ir tapo -uva (etimologiškai būdinga visų pirma baltiškos kilmės vietovardžiams). Tarpinės pavadinimo formos buvo Šadava ir Šedava. Viduramžiais miestas vadintas Šauduva, Šiauduva.

Pirmą kartą Šeduvos vardas (suvokietintas) aptinkamas 1378 m. Livonijos riterių žygių į Lietuvą aprašyme. Vilhelmo von Frimerskeimo žygio metu Šeduva pavadinta Sandeniskes. XVI a. Šeduvą žmonės vadino Šiauduva (miestas įsikūręs prie upelio vardu Niauduva). Motiejus Valančius miesto pavadinimą rašė Szaduwa, XIX a. pab. vadinamas город Шадува. A. Vaičius 1905 m. „Vilniaus žiniose“ miestą vadina Šėduva, o P. Butkus 1908 m. – Šeduva.

Istorija 

1449 metais Šeduvoje gimė Moše Hagole. 1529 m. buvo įkurta Šeduvos bažnyčia. 1542 m. jau vadinama miestu. 1654 m. birželio 25 d. gavo Magdeburgo teises. Miestui buvo suteikta savivalda su burmistro ir tarėjo bei vaito ir skolininkų teismais. Buvo suteiktas Šeduvos herbas. 1775 m. seniūnija kartu su miestu padovanota kunigaikščiui Stanislovui Poniatovskiui. Po 1776 m., panaikinus mažesnių miestelių Magdeburgo teises, 1779 m. kunigaikštis su miestiečiais pasirašė sutartį, kuria Šeduvai buvo palikta savivalda.

Miestas dažnai degė (1678 m., 1795 m., 1798 m.). Po 1795 m. gaisro buvo išleista speciali instrukcija, kurioje nurodyta, kad naujai planuojant sklypus, reikia kiek ištiesinti senąsias posesijas taip, kad nebūtų pažeistos turgaus aikštės ir gatvių linijos. Buvo uždrausta statyti namus be kaminų. Gyvenamųjų namų fasadai turėjo būti atsukti į turgaus ar gatvės pusę. Miestelėnai, kurie neišgalėjo prie turgaus aukštės statyti geresnių namų, privalėjo savo sklypus parduoti. Iki baudžiavos panaikinimo Šeduva buvo vienintelis Lietuvos miestelis, išsikovojęs miesto teises ir pagal įstatymus prilygstąs apskrities miestams.

1789 m. Šeduvos dvarą nusipirko baronai fon Ropai, valdę jį iki Antrojo pasaulinio karo.

Po 1863 m. sukilimo numalšinimo rotušėje buvo įkurta stačiatikių cerkvė. 1870 m. cerkvę nutarta statyti aikštės viduryje (architektas U. Golinevičius). 1879 m. ji pastatyta miesto centrinėje aikštėje vietoj ten stovėjusio jubiliejinio paminklo, skirto Romos popiežiaus nuncijaus atvykimui pažymėti. 1934 m. cerkvė buvo nugriauta.

Mieste vystėsi pramonė ir plėtėsi prekyba. Pagrindinės prekės buvo grūdai, linai, sėmenys, kiaulės ir žąsys; vykdavo arklių turgus. Buvo gausybė užvažiuojamųjų kiemų. 1871–1873 m., nutiesus Radviliškio–Daugpilio geležinkelį, pagrindine prekių ir keleivių pervežimo bei pašto ryšių linija tapo geležinkelis. XIX a. pabaigoje Šeduvoje, be malūnų, dar buvo statomi sandėliai. Apie 12 to meto pirklių turėjo antros gildijos pažymėjimus. 1897 m. žydai Šeduvoje sudarė 61 % gyventojų ir vyravo beveik visose ūkinės veiklos srityse. 1941 m. rugpjūčio 25−26 d. Antrojo pasaulinio karo metu vyko Šeduvos žydų žudynės: nužudyti 664 žydai (230 vyrų, 275 moterys, 159 vaikai pagal K. Jagerio raportą). Pokario metais apylinkėse veikė Prisikėlimo apygardos, Lietuvos Žaliosios partizanų rinktinės partizanai.

1946 m. rugpjūčio 3 d. Šeduva tapo apskrities pavaldumo miestu. Sovietmečiu veikė gamybinių įmonių kombinatas, siuvimo fabrikas, tarybinis ūkis-technikumas Raudondvario dvare.

Partizaninio karo metais (1944–1953) Šeduvos ir šalia besiribojančiuose valsčiuose veikė Lietuvos partizanų Prisikėlimo apygardos Žalioji rinktinė (1945–1946 m. vadinta Žaliąja).

1994 m. patvirtintas dabartinis Šeduvos herbas.

|}

Ekonomika 

Šeduva garsėja avininkyste, auginamos senojo genotipo Lietuvos juodgalvės avys.

Kultūra 

Pats seniausias XVII a. objektas ir kultūros vertybė yra Šeduvos Romos katalikų bažnyčia (ATV579). Šeduvos kultūros namų folkloro ansamblis „Šeduva“ 2005 m. pelnė „Aukso paukštės“ geriausio kaimo folkloro ansamblio vardą. Įspūdinga aplinka pasižymi Šeduvos malūnas (1967 m. įrengta pakelės užeiga „Užuovėja“) – dabar modernūs svečių namai, kavinė su tradicine lietuvių virtuve, galima pajodinėti žirgais.

Gyventojai

Tautinė sudėtis

Žymūs žmonės 
 Jonas Koncevičius (1835–1916), tautosakininkas, bibliografas, istoriografas.
 Jonas Mikutavičius (1872–1963), vargonininkas ir chorvedys.
 Antanas Gravrogkas (1880 m.), inžinierius mechanikas, siaurojo geležinkelio direktorius.
 Banifacas Janušauskas (1881–1947), vargonininkas ir chorvedys.
 Jonas Augevičius (1883–1953), gydytojas, karinis veikėjas.
 Juozas Brazaitis (1889–1945), vargonininkas ir chorvedys.
 Jonas Senulis (1893-?), vargonininkas.
 Chaim Mordechai Katz (1894–1964), rabinas.
 Jonas Dubauskas (1904–1994), inžinierius, architektas.
 Meyer Juzint (1924–2001), rabinas, mokytojas.
 Domas Krivickas (1905–1999), teisininkas.
 Vytautas Vazalinskas (1910–1984 m.), agronomas.
 Bronius Rožinskas (1912–1986), buriuotojas.
 Bronius Irenijus Rožinskas (1937–2016), gydytojas radiologas, biomedicinos mokslų daktaras.
 Albinas Čepaitis (g. 1934), stalo teniso sporto meistras, daugkartinis čempionas
 Pranas Kūris (g. 1938 m.), teisininkas.
 Vytautas Pakštas (g. 1921), chorvedys ir pedagogas.
 Zita Bandzaitienė (g. 1942), botanikė.
 Povilas Anikinas (g. 1951), dailininkas tapytojas, pedagogas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Apie Šiaulių apskrities miestus ir miestelius 
 Apie Šeduvos vietovardžius. Iš Emilijos Brimonaitės- Brajinskienės užrašų