joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kauno kamerinis teatras

Kauno kamerinis teatras – savivaldybės įvairaus žanro teatras Kaune, Kęstučio g. 74A.

Pavadinimų kaita 
 1976 m. Jaunimo muzikinė studija
 1978 m. Kauno jaunimo teatras-studija
 1986 m. Kauno jaunimo kamerinis teatras
 nuo 2005 m. Kauno kamerinis teatras
 nuo 2016 m. Kauno miesto kamerinis teatras

Istorija 
Kauno kamerinis teatras veiklą pradėjo 1976 m. kaip Stanislovo Rubinovo Jaunimo muzikinė studija. Pirmasis spektaklis – Giedriaus Kuprevičiaus opera „Ten, viduje“ suvaidinta 1977 metais. 1986 m. studijai suteiktas profesionalaus teatro statusas. Studija pavadinta Kauno jaunimo kameriniu teatru. 1987 m. teatras Kaune surengė tarptautinį festivalį „Jaunasis teatras 87“. 1991 m. teatrui suteiktos nuolatinės patalpos.  Nuo 2005 m. Kauno kamerinis teatras. Nuo 2009 m. Kauno kamerinio teatro iniciatyva Kaune vyksta tarptautinis monospektaklių festivalis „MonoBaltija“.

Nuo 1986 m. Kauno kamerinis teatras dalyvauja Lietuvos ir tarptautiniuose teatrų festivaliuose, yra ne kartą juose apdovanotas. Teatras gastroliavo Rusijoje, Čekijoje, Suomijoje, kitose šalyse. Kiekvieną sezoną Kauno kamerinis teatras parengia tris premjeras, viena jų skiriama vaikams. Teatro spektakliai skirtingi žanrais ir forma. Teatro pjeses kuria poetė, aktorė, dramaturgė Daiva Čepauskaitė.

Režisieriai 
 Stanislovas Rubinovas, teatro įkūrėjas, režisierius, meno vadovas
 Aleksandras Rubinovas, aktorius, režisierius (iki 2016 m.)

Aktoriai 
Pirmoji studija:
Rimas Čiurlionis, Gintarė Jautakaitė, Liongina Juodžiukynaitė, Aurelija Kairytė, Genovaitė Karaliūnaitė, Arūnas Navalinskas, Saulius Mackevičius, Audronė Paškonytė, Linas Pečiūra, Romas Poliūnas, Audra Stasiukonytė, Ramunė Širbinskaitė, Arūnas Vaičiūnas, Artūras Vasiljevas, Julius Vilnonis, Ričardas Žekevičius

Vėliau teatre vaidmenis kūrė:
Mindaugas Ancevičius, Gabrielė Aničaitė, Rita Atraškevičiūtė, Saulius Bakanas, Gintautas Bejeris, Eugenija Bendoriūtė, Margarita Beresnevaitė, Jonas Čepulis, Dana Dičkutė, Kęstutis Eiva, Artūras Galusevičius, Paulius Jaruševičius, Romas Kaulinis, Raimonda Kimbaraitė, Antanas Kišūnas, Donatas Kizinis, Jūratė Kluoniūtė, Kęstutis Krasauskas, Liubomiras Laucevičius, Audrius Miečius, Viktoras Mutkaris, Daiva Narušytė, Liuda Nikonova, Sonata Paliulytė, Lina Petrauskaitė, Leila Pikk, Goda Piktytė, Nomeda Pilėnaitė, Saulius Pirinauskas, Giedra Purlytė, Petras Venslovas, Gintaras Ramonas, Algimantas Slėnys, Mira Solovej, Gintaras Šileika, Saulius Urbonas, Irena Viplentaitė, Saulius Zakaras, Marcelė Zikaraitė, Darius Žiūra
 
Kameriniame teatre karjerą pradėjo:
Valdis Aleksaitis, Rolandas Atkočiūnas, Neringa Bulotaitė, Algirdas Dainavičius, Redita Dominaitytė, Dainius Gavenonis, Vesta Grabštaitė, Jurga Kalvaitytė, Arvydas Lebeliūnas, Birutė Mar, Birutė Prekevičiūtė, Virginijus Pupšys, Ieva Zelionkaitė, Aleksandras Rubinovas, Daiva Škelevaitė, Egidijus Tamošiūnas, Violeta Steponkutė. 

Dabartinė teatro trupė:
Jonas Baranauskas, Simona Bladženauskaitė, Vytautas Gasiliūnas, Kristina Kazakevičiūtė, Alma Masiulionytė, Edita Niciūtė.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Kauno kamerinis teatras 

Kauno teatrai
Medinai (Nemaitonys)

Medinai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Varkalių.

Kaime yra saugomi Medinų ir Degučio akmenys.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kaišiadorių rajono savivaldybės gyvenvietės
Medinė

Medinė – viensėdis Pakruojo rajono savivaldybėje, 6 km nuo Rozalimo.

Gyventojai

Asmenybės 
Antanas Dapšys (g. 1945 m.), teisininkas, kriminologas, vienas iš Vaikų teisės apsaugos tarnybos kūrėjų, Teisės instituto direktorius.

Šaltiniai 

Pakruojo rajono savivaldybės gyvenvietės
Medininkai (Skuodas)

Medininkai – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 8 km nuo Lenkimų.

Gyventojai

Šaltiniai 

Skuodo rajono savivaldybės gyvenvietės
Ruhola Chomeinis

Didysis ajatola imamas sajedas Ruhola Chomeinis ( ; gimė 1902 m. rugsėjo 24 d. Chomeine, mirė 1989 m. birželio 3 d. Teherane) − Irano revoliucijos vadas (nuo 1979 m.). Irane dabar dažnai vadinamas tiesiog Imamu – Vadovu.

Biografija 

Gimė Chomeine, 50 km į pietryčius nuo Arako (pagal gimtąjį miestą ir jo pavardė). Jo seneliai buvo mulos. Būdamas 5 metų amžiaus neteko tėvo.

Politinė karjera 

Dėl konfrontacijos kurso su monarchija Chomeinis septintajame XX a. dešimtmetyje buvo ištremtas į užsienį.

1979 m. vasario 1 d. Ajatola Chomeinis grįžo iš emigracijos Prancūzijoje į Iraną, kai šalį dėl islamo revoliucinės suirutės paliko Vakarų remtas šachas Mohamadas Reza Pahlavi (Mohammad Reza Shah Pahlavi, pers. محمد رضا شاه پهلوی). Ajatola tuoj pat pradėjo priešišką kampaniją prieš Vakarus ir JAV. Šacho vyriausybė, dešimtmečius gavusi JAV finansinę ir karinę paramą, išnyko be pėdsako, ir ajatola buvo paskelbtas neginčijamu dvasiniu ir pasaulietiniu Irano vadovu. Pabėgęs šachas su šeima rado prieglobstį JAV, ten gydėsi nuo kraujo vėžio.

Ajatolos neapykantos Jungtinėms Valstijoms kampanija viršūnę pasiekė lapkričio 4 d., kai minia jaunų revoliucionierių užgrobė JAV ambasadą ir jos darbuotojus paėmė įkaitais. Pažadėta juos išlaisvinti tuo atveju, jeigu JAV išduos šachą ir Irane jis bus teisiamas už nusikaltimus žmonėms. Ajatola Chomeini palaimino JAV įkaitų paėmimą ir laikymą − precedento civilizuotame pasaulyje neturintį veiksmą. 1981 m. sausio 20 d. Iranas paleido įkaitus, kai JAV prezidentu, vietoje Džimio Karterio, buvo prisaikdintas Ronaldas Reiganas.

1989 m. vasario 24 d. ajatola Chomeinis paskelbė fatvą, rekomenduojančią, kad tikintys musulmonai nužudytų Salmaną Rušdį, už rašytojo galvą buvo pažadėtas milijonas dolerių. Tą pačią dieną islamo fundamentalistai užpuolė britų ambasadą Bombėjuje, o kovo 4 d. Iranas nutraukė diplomatinius santykius su Didžiąja Britanija.

Ajatola Chomeinis mirė 1989 m. birželio 3 d., būdamas 86 metų amžiaus. Jo laidotuvėse dalyvavo apie 10 milijonų iraniečių.

Po ajatolos Ruholos Chomeinio mirties Irano valstybės vadovu tapo ajatola Ali Chamenėjus. Prezidentas yra tik antrasis asmuo Irane, vyriausybės vadovas.

Įdomybės 

Kiekvienais metais visame Irane vasario 1 d. 9.33 val. kaukiančios sirenos primena tą momentą, kai Irano žemėje nusileido Chomeinį iš emigracijos Paryžiuje parskraidinęs lėktuvas. Tada gyvenimas šalyje kelioms minutėms sustoja.

Išnašos

Nuorodos 
 Chomeini internetinė svetainė  (anglų k.)

Irano asmenybės
Medsėdžiai (Skuodas)

Medsėdžiai – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 7 km nuo Ylakių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Skuodo rajono savivaldybės gyvenvietės
Medvalakiai

Medvalakiai – buvęs kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 9 km nuo Papilės.

Istorija 
Papilės apylinkės Medvalakių kaimas 1984 m. liepos 25 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panaikintos Akmenės rajono savivaldybės gyvenvietės
Mėdžiūnai

Mėdžiūnai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 26 km į šiaurę nuo Karsakiškio, 6 km į pietryčius nuo Porijų. Kaimas įsikūręs Žaliojoje girioje, prie kelio . Šiauriniu pakraščiu teka Orija, plyti Samanynės lieknas.

Istorija

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Gendrutis Morkūnas (1960–2009), fizikas, vaikų rašytojas.

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Meilūnai (Ignalina)

Meilūnai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kazitiškio.

Gyventojai

Žymūs žmonės

 Jonas Šeikus (1895-1976), politikas, agronomas

Šaltiniai 

Ignalinos rajono savivaldybės gyvenvietės
Meiriškės (Bezdonys)

Meiriškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje. Pietinė kaimo dalis prijungta prie Vilniaus miesto.

Gyventojai

Išnašos 

Vilniaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Meistiškė

Meistiškė – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Pilviškių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Vilkaviškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Meldeikiškis

Apie kaimą Utenos rajone žr. Meldeikiškės.

Meldeikiškis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus Laičių.

Kaime yra Vytautui Ignui Januškevičiui priklausantis nestandartinės statybos namas iš stiklo butelių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Rokiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Meldiškiai (Anykščiai)

Meldiškiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Viešintų.

Istorija 

1930 m. kaimas išskirstytas vienkiemiais, iki 1933 m. vadintas Marinava I.

Gyventojai

Šaltiniai 

Anykščių rajono savivaldybės gyvenvietės
Rimantas Martišauskas

Rimantas Martišauskas (g. 1986 m. rugsėjo 18  d.) − lietuvių lengvaatletis, rutulio stūmikas. Lietuvos čempionas.

2016 m. sausio 30 d. LLAF taurės metu paimtame R.Martišausko dopingo teste aptikta draudžiamio klomifeno preparato pėdsakų. Ištirtas B mėginio rezultatas taip pat buvo teigiamas.

Geriausi sezonų rezultatai

Pasiekimai 

Lietuvos rutulio stūmikai
Abu Musa

Abu Musa ( - Irano sala Persijos įlankoje, netoli Ormuzo sąsiaurio, viena iš šešių archipelago salų.. Ši 12 km² ploto sala priklauso Irano Hormozgano provincijai, nors į ją pretenduoja ir Jungtiniai Arabų Emyratai.

Abu Musoje gyvena apie 2 tūkst. gyventojų, kurie salą vadina „Gap-sabzu“ ( 'didi žalia vieta'). Senuose žemėlapiuose sala vadinama Bumuf ar Bum-i Musa, kas persiškai reiškia 'Musos (Mozės) žemė'. 

2010 m. saloje gyveno 2038 gyventojai, tad Abu Musa yra mažiausias Irano šahrestanas. Abu Musos mieste 2010 m. yra 1868 gyventojai.

Manoma, kad saloje yra Irano Islamo revoliucijos gvardijos jūrų pajėgų bazė.

Istorija 
Anksčiau salą kartu su kitomis Persijos įlankos salomis valdė D. Britanija. XX a. 7-o dešimtmečio pabaigoje D. Britanija salą perdavė Šardžos emyratui, kuris vėliau tapo JAE dalimi. 1968 m. D. Britanija pareiškė, kad atsisako dominavimo Persų įlankoje. Tuomet Iranas ėmėsi žygių prisijungti salą. 1971 m. JAE ir Iranas susitarė, kad sala atiteks JAE, tačiau netrukus salą okupavo Irano jūrų pėstininkai.  

1980 m. JAE dėl salos kreipėsi į JTO.  Tais pačiais metais Sadamas Huseinas ėmė teisinti Irano-Irako karą, skelbdamas, kad vienas karo tikslų yra išlaisvinti Abu Musą, Didesnįjį ir Mažesnįjį Tunbus. 1992 m. Iranas išvarė saloje buvusiose mokykloje, klinikoje ir elektrinėje, kuriuos išlaikė JAE, dirbusius užsienio darbuotojus.

Nuorodos 

Irano salos
Mindaugo giminė

Mindaugo giminė, arba dinastija – ankstyviausia žinoma Lietuvos kunigaikštystės, vėliau LDK valdžiusi giminė. Vėliau ją pakeitė Traidenio giminė, kol įsigalėjo Gediminaičiai. Nėra tiksliai žinoma, kokios bajorų giminės galėjo būti šios giminės palikuonės.

Giminė 
Apie Mindaugo giminę žinoma labai nedaug, ir labai daug tuometinių tarpusavio ryšių yra atstatyti spėjimo pagalba, remiantis tuometiniais metraščiais. Situaciją dar labiau apsunkina tai, kad apie XVI–XVII a. į aiškinimus į įsipynė legendos, ypač Palemono dinastija, kurios labai iškraipė tikrovę.

Mindaugas ir jo brolis Dausprungas pirmą kartą minimi 1219 m. kaip du iš 5 vyresniųjų Lietuvos kunigaikščių. Nieko nėra žinoma apie jų tėvą, kuris minimas kaip stiprus kunigaikštis, tačiau net jo vardas nepateikiamas. Vėlesniais laikais jis sutapatintas su legendiniu Ringaudu.

Šeimos medis 

Lietuvos didieji kunigaikščiai
Meldutiškiai

Meldutiškiai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Magučių. Gražutės girininkija (Zarasų miškų urėdija).

Gyventojai

Šaltiniai 

Zarasų rajono savivaldybės gyvenvietės
Melekonys (Varėna)

Melekonys – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 8 km nuo Vydenių, 1 km į pietus nuo Krivilių, prie kelio . Apima Krivilių fermų kompleksus.

Istorija 
XIX a. pab. Melekonys pateko į Lydos apskrities Kaniavos valsčių, buvo Kaniavėlės dvarininkų Jundzilų valda.

Gyventojai 
Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 48 žmonės, iš kurių 41 buvo užrašyti lenkais ir 7 lietuviais.

Šaltiniai 

Varėnos rajono savivaldybės gyvenvietės
Melkys

Melkys – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 10 km į rytus nuo Maišiagalos, 3 km į pietvakarius nuo Pikeliškių, prie kelio . Kaimą supa raistingi miškeliai (Giedraitiškių, Dabravolės pelkės), pietuose telkšo Melkio ir Taučiliškių ežerai, pelkė Raudonoji bala (telmologinis draustinis). Keliukai į Žudiškes, Giedraitiškes, Pašurnę.

Veikia privati, holistiniu mokymu pagrįsta Melkio mokykla.

Etimologija 
Neaišku, ar kaimo vardas kilo nuo ežero, ar atvirkščiai. Pavadinimas neaiškios kilmės. Gali būti, kad ankstesnė lytis buvo *Mielkys. Galbūt sietinas su  („kresna moteris, stambus šuo; sukčius, apgavikas, mulkis“) ar  („didelis, stambus žmogus“).

Gyventojai

Šaltiniai 

Vilniaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Melnyčinė

Melnyčinė – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 10 km nuo Jasų. Miške prie kaimo saugomos Pušys Sesės.

Gyventojai

Šaltiniai 

Zarasų rajono savivaldybės gyvenvietės
Mendeliškė

Mendeliškė – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Kimbartiškės.

Istorija 
Iki 1918 metų priklausė Rusijos imperijai. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Naugarduko vaivadijai (nuo 1926 m. – Vilniaus vaivadijai), Breslaujos apskričiai, Smalvos valsčiui.

1921 m. Lenkijos gyventojų surašymo duomenimis čia gyveno 14 žmonių, 8 lenkai katalikai ir 6 žydai. Tuo metu kaime buvo 2 namai. 

Nuo 1940 iki 1990 m. priklausė Lietuvos TSR. Nuo 1972 m. priklauso Zarasų rajonui.

Gyventojai

Šaltiniai 

Zarasų rajono savivaldybės gyvenvietės
Mendzisargiai

Mendzisargiai – viensėdis Šalčininkų rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Dieveniškių.

Gyventojai

Išnašos 

Šalčininkų rajono savivaldybės gyvenvietės
Mergiūnai

Mergiūnai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Buivydžių, prie kelio .

Yra Mergiūnų koplyčia.

Gyventojai

Šaltiniai 

Joniškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Merkinė (kaimas)

Merkinė – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, išsidriekęs 4 km į rytus ir šiaurės rytus nuo Merkinės miestelio. Pro kaimą teka Stangė ir Strauja telkšo ežeras Mergelės Akelės. Praeina plentai , , . Visur aplink – Dainavos giria. Prie Mergelės Akelių stovi Čiurlionio kelio skulptūros, yra I pasaulinio karo karių kapai.

Istorija 

Iki 2017 m. buvo laikomas viensėdžiu.

Gyventojai 

Žymūs žmonės
 Kaime gimė ir gyveno poetas Stasys Stacevičius (1959–2012 m.)

Šaltiniai 

Varėnos rajono savivaldybės gyvenvietės
Merkio Vilkiškės

Merkio Vilkiškės – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Turgelių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šalčininkų rajono savivaldybės gyvenvietės
Merlieniškė I

Merlieniškė I – viensėdis Ignalinos rajono savivaldybėje, 14 km nuo Naujojo Daugėliškio.

XX a. pr. pateko į Novoaleksandrovsko apskritį, Rimšės valsčių. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Rimšės valsčius).

Gyventojai

Šaltiniai 

Ignalinos rajono savivaldybės gyvenvietės
Meškadonys

Meškadonys – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Krivilių, prie Razumnos miško ir kelio į Kijučius. Sodybų nebelikę. Yra kapinės.

Gyventojai 
Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 22 žmonės, iš kurių visi buvo užrašyti lenkais.

Šaltiniai 

Varėnos rajono savivaldybės gyvenvietės
Meškėnai (Marijampolė)

Meškėnai – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 6 km nuo Trakiškių.

Saugoma Meškėnų liepa.

Gyventojai

Šaltiniai 

Marijampolės savivaldybės gyvenvietės
Mėšliai

Mėšliai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 1 km nuo Ceikinių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Ignalinos rajono savivaldybės gyvenvietės
Mėželiai

Mėželiai – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 3 km nuo Priekulės.

Istorija

Gyventojai

Šaltiniai 

Klaipėdos rajono savivaldybės gyvenvietės
Mickeliūnai

Mickeliūnai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 11 km nuo Piniavos.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Mickonys

Mickonys – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Alionių I.

Gyventojai

Šaltiniai 

Širvintų rajono savivaldybės gyvenvietės
Mickūniškiai

Mickūniškiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Traupio.

Gyventojai

Šaltiniai 

Anykščių rajono savivaldybės gyvenvietės
Mieleišupis

Mieleišupis – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Naujosios Ūtos, Naujosios Ūtos seniūnijos šiauriniame pakraštyje.

Šiaurės vakarų pusėje – Tartupio Mačiuliškių kaimo sodybos, šiaurėje – Šilavoto seniūnijos Mieleiškampio kaimo laukai. Kaimo vakarinį pakraštį supa Palių miškas, viduryje stūkso pušelėmis ir eglynais apaugusios kalvelės. Pietų pusėje – Skuigės kaimas.

Kaimo žmonių pasakojimu, kaimo pavadinimas kilo nuo upelio, tekėjusio per kaimą. Pastarasis susidaręs iš kalvelių šlaituose ištekančių šaltinių. Kaimo pavadinimas Mielaišupis buvo paplitęs vietos žmonių šnekamojoje kalboje ir oficialiuose raštuose. Dabar raštuose randama naujas pavadinimas – Mieleišupis.

Istorija 

Bulotų sodyboje XX a. 5-ajame dešimtmetyje veikė Mieleišupio pradinė mokykla.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Jonas Bulota-Anbo – Lietuvos karo lakūnas, viršila, Geležinio Vilko rinktinės štabo adjutantas, Birutės rinktinės vadas, slapyvardžiui pasirinkęs žymaus aviakonstruktoriaus Gustaičio sukonstruoto lėktuvo „Anbo“ vardą. Žuvo prie Veiverių 1947 m. rugsėjo 24 d.
 Elvyra Paplauskaitė-Kalinkevičienė – Prienų ir Birštono krašto mokytoja šviesuolė.

Šaltiniai 

 Elvyros Paplauskaitės-Kalinkevičienės prisiminimai
 Žmonės ir darbai – Prienų ir Birštono krašto šviesuoliai, II dalis, 2013.
 V. Juodsnukis. „Suvalkijos partizanų takais“ I ir II d.

Prienų rajono savivaldybės gyvenvietės
Mielėnai

Mielėnai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kriaunų, prie Mėlynioko ežero.

Gyventojai

Šaltiniai 

Rokiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Mieleškiai

Mieleškiai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 8 km nuo Kačergiškės.

Istorija 
XX a. pr. įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Vidžių valsčius).

Gyventojai

Šaltiniai 

Ignalinos rajono savivaldybės gyvenvietės
Mieliatiltis

Mieliatiltis – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 9 km nuo Naujojo Daugėliškio. Stūkso Mieliatilčio piliakalnis.

Istorija 
XX a. pr. įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Vidžių valsčius).

Gyventojai

Šaltiniai 

Ignalinos rajono savivaldybės gyvenvietės
Miesmedis

Miesmedis (arba Mėsmedis) – buvęs kaimas Šiaulių rajono savivaldybės teritorijoje, 12 km į šiaurę nuo Šiaulių.

Istorija 
Kaimas iš trijų pusių apsuptas miškų. 1903 m. surašymo duomenimis tai buvo du miško sargų nameliai. Kaimo pavadinimo kilmė siejama su žmonių veikla. Gubernijos dvaro egzistavimo laikais kaimelio medžiotojai tiekė dvarui žvėrieną (mėsą), o eigulys su pagalbininkais – malkas (medį). 

Tarpukario Lietuvos žemės reformos metu, išparceliavus Smilgių palivarką, kaimelyje atsirado 10 naujų sodybų. Mėsmedžio kaimas pradėjo nykti praėjus melioracijai apie 1980 m.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panaikintos Šiaulių rajono savivaldybės gyvenvietės
Miesteliškiai (Pasvalys)

Miesteliškiai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 15 km nuo Pumpėnų.

Gyventojai

Išnašos 

Pasvalio rajono savivaldybės gyvenvietės
Miesto Kolonija

Miesto Kolonija – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, išsibarstęs aplink Seirijus į rytus, pietus ir vakarus. Siekia Sagavo, Pirčiuko, Mekšrinio ežerus. Pro kaimą eina keliai  ir . Būdingas labai kalvotas kraštovaizdis. Stovi trys vėjo jėgainės.

Istorija 
Pavadinimas kilęs iš žodžio kolònija ʻkurio nors krašto išeivių apgyventa vietovė kitame krašte, naujokynasʼ.

Gyventojai

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Miežionys (Šalčininkai)

Miežionys – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Pabarės, prie kelio  ir Kubankos upelio.

XIX a. pab. šlėktų okolica Lydos apskrityje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šalčininkų rajono savivaldybės gyvenvietės
Migdoliškės

Migdoliškės – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Inturkės.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Aleksandras Jakševičius

Aleksandras Jakševičius (1886 m. sausio 2 d. Šiauliuose – 1971 m. balandžio 16 d. Vilniuje) – komunistinio judėjimo Lietuvoje veikėjas, vienas iš 1918 m. Lietuvos SSR laikinosios vyriausybės narių.

Biografija 
Mokėsi geležinkelininkų mokykloje Kaišiadoryse, 1900–1906 m. dirbo geležinkelio dirbtuvėse šaltkalviu. Baigęs mokytojų kursus, nuo 1907 m. mokytojavo Prozariškių (Kaišiadorių r.) ir Barščių (Zarasų r.) pradžios mokyklose, 1915 m. – evakuotųjų lietuvių mokykloje Minske.

1917–1918 m. priklausė Lietuvos socialistų liaudininkų partijai. 1918 m. vasarą Kaišiadoryse įkūrė komunistinę kuopelę iš 25 narių. Kuopelė gavo teisę siųsti delegatus į LKP I suvažiavimą, įvykusį 1918 m. spalio 1-3 d. Vilniuje. Išrinktas Centro Komiteto nariu. 1918 m. gruodžio 8 d. įkurtos trumpai egzistavusios Lietuvos SSR laikinosios revoliucinės darbininkų ir valstiečių vyriausybės narys, vienas iš pasirašiusių šios vyriausybės 1918 m. gruodžio 16 d. manifestą, paskelbusį sovietų valdžią Lietuvoje. Vyriausybėje ėjo susisiekimo liaudies komisaro pareigas.

1920 m. išvyko į Maskvą, 1922 m. persikėlė į Minską. 1922–1923 m. Sofeisko (Mogiliovo sritis) lietuvių mokyklos mokytojas. 1923–1924 m. Minsko miesto švietimo skyriaus vedėjo pavaduotojas, Partinės mokyklos prie Baltarusijos KP(b) CK vedėjas. 1931–1932 m. lietuviško laikraščio „Raudonasis artojus“ redaktorius. Didžiojo valymo metu 1936 m. lapkričio 26 d. suimtas, 1937 m. spalio 5 d. nuteistas 10 metų sunkiųjų darbų. Kalėjo Marijinsko lageryje (Novosibirsko sritis). 1954 m. gruodžio 29 d. reabilituotas. 1957 m. apsigyveno Vilniuje. 

Vertė grožinės literatūros kūrinius, parašė atsiminimus. Išleido aritmetikos vadovėlių, išvertė Lenino prakalbas, Stalino raštų.  1966 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas. Palaidotas Antakalnio kapinėse.

Šaltiniai

Literatūra 
 Lietuvos keliais: 50 maršrutų autoturistams / Algimantas Semaška. – Vilnius: Mintis, 1989. – 71 p. – ISBN 5-417-00095-7

Lietuvos revoliucionieriai
Baltarusijos lietuviai
Naujukai (Kretinga)

Naujukai – kaimas centrinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 3 km į rytus nuo Darbėnų, prie Dubupio upelio ir Šlaveitų miško.

XVIII–XIX a. plėšininėse Barkelių bendro naudojimo žemėse susiformavo užusienis – vienkieminė naujakurių gyvenvietė, pavadinta Naujukais (Naujokais, t. y. naujakuriais). XX a. pradžioje ji tapo savarankišku kaimu, kuriame 1923 m. buvo 3 ūkiai. Sovietmečiu kaimas sunyko, paskutines sodybas XX a. 9 dešimtmetyje nugriovė melioracija.

Vinco Skersio sodybvietėje kuriasi kretingiškis tautodailininkas Gediminas Staškauskas.

Gyventojai

Kultūros paveldas 
 Monumentalus kryžius su Nukryžiuotojo skulptūra (XIX a.);
 Koplytėlė su Marijos Maloningosios ir Rūpintojėlio skulptūromis (XIX a. pab. – XX a. I p.).

Šaltiniai

Nuorodos 

Kretingos rajono savivaldybės gyvenvietės
Sausdravai

Sausdravai – kaimas šiaurės vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Darbėnų, dešiniajame Darbos upelio krante. Įkurtas Sausdravų baltų mitologijos parkas, kuriame medinės skulptūros supažindina su baltų mitologija.

Istorija 

Kaimas įkurtas XVI a. Jo žemių pietvakariniame pakraštyje iki XIX a. veikė kapinės. XVIII a. – XX a. pradžioje priklausė Mažučių dvarui, kurio žemes 1870 m. dirbo 56 Sausdravų ir Sereikių kaimų valstiečiai. 1923 m. kaime buvo 17 ūkių ir 96 gyventojai. Žemės reformos metu dalis žemių buvo prijungta prie Lazdininkų kaimo, kurio pakraštyje atsidūrė ir Sausdravų senosios kapinės, vadinamos Maro kapeliais.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kretingos rajono savivaldybės gyvenvietės
Peldžiai

Apie kaimą Kelmės rajone žr. Peldžiai (Kelmė).

Peldžiai – kaimas šiaurinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 15 km į šiaurės rytus nuo Darbėnų, 5 km į šiaurę nuo Grūšlaukės.

Etimologija 

Pavadinimas kilęs iš asmenvardžio Peldys daugiskaitinės formos. Tautosaka mena, kad kaimui vardą davė pelėdos, kurių nuo seno gausu aplinkiniuose miškuose ir sodybose. Vietovardis rašytiniuose šaltiniuose rašomas , , , , žem. Peldē.

Geografija 

Kaimo žemes juosia Peldinės, Peldžių, Pėtaraičių, Pilybiškės miškai. Šiaurėje susisiekia su Serapinais, pietuose – su Mažonais. Per kaimą praeina kelias Grūšlaukė–Medininkai, šiaurinėje dalyje išteka Laukupis, pietinėje – Juodupis – abu kairieji Šventosios intakai.

Istorija 

Peldiškių miško apyrubė pirmąkart paminėta 1568 m. Jai priklausė per 146 valakus miško ir dirbamos žemės. XVIII a. minimas kunigaikščių Oginių Grūšlaukės dvarui priklausęs Peldžių (Poldzie, Peldzie). kaimas. Jame 1750 m. buvo 8, 1821, 1843 m. – 9, 1846 m. – 13, 1866 m. – 9 dūmai. 

Dvasiniu valstiečių gyvenimu rūpinosi Salantų, o nuo 1778 m. – Grūšlaukės bažnyčios kunigai.

1898 m. Jonas Šorys Peldinės miške savavališkai kirto medžius ir pasipriešino jį sudrausminti mėginusiam eiguliui. Šiam su kitais eiguliais pamėginus atimti nukirstus medžius, J. Šoriui į pagalbą atvyko 6 kaimo valstiečiai. Kilus konfliktui buvo užmuštas vienas eigulys. Jį nužudęs valstietis nuteistas 2 metams pataisos kalėjimo, J. Šorys pasodintas 1 metams, 2 vyrai nuteisti kalėti po 6 mėnesius, 1 moteris – 2 mėnesius, o 2 valstiečiai išteisinti.

1923 m. buvo 20 ūkių. Tarpukariu veikė Peldžių pradinė mokykla.

Gyventojai

Šaltiniai

Nuorodos 
Irena Šeškevičienė. Senovės laikų gyvenvietė ir kaimo keistuoliai. – Pajūrio naujienos – 2009 m. liepos 17 d. (Peldžiai)
 Peldžių kaimas: Kretingos krašto enciklopedija

Kretingos rajono savivaldybės gyvenvietės
Pemperiai

Pemperiai – kaimas šiaurinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 15 km į šiaurės rytus nuo Darbėnų, 6 km į šiaurę nuo Grūšlaukės.

Geografija 

Per kaimą teka kairysis Šventosios intakas Laukupis ir praeina kelias Grūšlaukė–Medininkai. Iš šiaurės rytų kaimo žemes supa Peldinės, iš šiaurės vakarų ir vakarų – Juodalksnės, iš pietvakarinių – Butkinės, iš pietų – Peldžių miškai, o rytuose jos ribojasi su Serapinais. Juodalksnės mišku praeina Kretingos–Skuodo geležinkelis.

Istorija 
Žinomas nuo XIX a. II pusės. Įsikūrė iškirstoje miško žemėje. Pavadinimas kilo iš asmenvardžio Pemperis daugiskaitinės formos.

1923 m. buvo 5 sodybos.

1945–1952 m. aplinkiniuose miškuose veikė Kardo rinktinės partizanai, o Peldinės miške buvo Tautvaišos kuopos pagrindinė bazė.

Gyventojai

Šaltiniai

Nuorodos 
 Irena Šeškevičienė. Senovės laikų gyvenvietė ir kaimo keistuoliai. - Pajūrio naujienos - 2009, liepos 17 (Pemperiai)

Kretingos rajono savivaldybės gyvenvietės
Rubiniškė

Rubiniškė – kaimas centrinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 7 km į rytus nuo Darbėnų, 2 km į šiaurės rytus nuo Vaineikių, prie Akmenos upės.

Geografija
Įsikūręs lygumoje. Šiaurėje ribojasi su Akmenalėmis, pietuose – Darataičiais. Rytuose plyti Vaineikių, vakaruose – Božiškės miškai. Per kaimą teka Akmena, praeina kelias Vaineikiai–Grūšlaukė.

Istorija
Susiformavo XVIII a. Vaineikių žemėje. Apie 1775 m. jame įkurtas Vaineikių–Rubiniškių palivarkas. Priklausė Darbėnų valsčiui, dvarui ir parapijai. 1846 m. buvo 2 dūmai.  Lietuvos žemės reformos metu palivarkas panaikintas, dalis žemių priskirta Darataičių kaimui..

Gyventojai

Šaltiniai 

Kretingos rajono savivaldybės gyvenvietės
Mikalčiūnai

Mikalčiūnai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Panočių, prie vieškelio . Kaimo rytuose teka Nočia. Yra kapinės.

Gyventojai 
Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 121 žmogus, iš kurių visi užsirašė lietuviais.

Šaltiniai 

Varėnos rajono savivaldybės gyvenvietės
Mikalina

Apie kaimą Druskininkų savivaldybėje žr. Mikalina (Druskininkai).

Mikalina – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus nuo Viktarino.

Gyventojai

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Mikalina (Druskininkai)

Mikalina – kaimas Druskininkų savivaldybėje, netoli Leipalingio.

Gyventojai

Šaltiniai 

Druskininkų savivaldybės gyvenvietės
Mikytai (Skuodas)

Mikytai – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Šliktinės. Rytinė kaimo dalis yra Plungės rajone.

Gyventojai

Šaltiniai 

Skuodo rajono savivaldybės gyvenvietės
Miklausė

Miklausė – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 9 km nuo Sangrūdos.

Etimologija 

Vietovardis kildinamas iš asmenvardžių *Miklausas, Miklauzas, Mikliauzas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 

Kalvarijos savivaldybės gyvenvietės
Tuilaepa Aiono Sailele Malielegaoi

Tuilaepa Aiono Sailele Malielegaoi (g. 1945 m. balandžio 14 d.) – Samoa politikas, nuo 1998 m. šalies ministras pirmininkas.

Biografija 
Malielegaoi baigė ekonomikos mokslus Naujojoje Zelandijoje Oklando universitete. Dirbo Europos ekonomikos bendrijoje ir PricewaterhouseCoopers tinkle iki 1980 m., kai buvo išrinktas į šalies parlamentą. 1998 m. šrinktas į šalies ministro pirmininko postą.

2007 m. pietų Ramiojo vandenyno šalių žaidynėse politikas atstovavo savo šaliai šaudymo iš lanko rungtyje. Tokiu būdu jis tapo pirmuoju išrinktu politiku, kuris atstovavo savo šalį oficialiose sporto žaidynėse.  10-ąją žaidynių dieną Malielegaoi komandinėje rungtyje pelnė sidabro medalį.

Šaltiniai 

Šauliai iš lanko
Samoa ministrai pirmininkai
Istachras

Istachras () – senovinis miestas, buvęs vietoje, kuri dabar yra pietiniame Irane, Farso provincijoje, 5 km į šiaurę nuo Persepolio. Istachras Achemenidų Persijoje buvo klestintis miestas.

Istorija
Pradžioje Istachras buvo Achemenidų miestas. Jis buvo svarbus ne tik dėl to, kad buvo netoli Persepolio, bet ir dėl to, kad buvo vakariniame senovinio karavanų kelio, ėjusio nuo Indo slėnio per Kandaharą ir Sistaną į Persiją, gale.

Istachras valdant Ardaširui I trumpam buvo tapęs Sasanidų Persijos sostine. Po to sostinė persikėlė į Ktesifoną.
Sasanidų laikais valstybės iždas, vadintas ganj ī šāhīgān, sakoma, buvo Istachre.

659 m. kalifas Ali pasiuntė Ziyad ibn Abi Sufyan numalšinti persų sukilimą Istachre. Zijadas tai atliko ir liko valdytoju.

Šiandien Istachras yra tik archeologinė miestavietė.

Nuorodos 

Irano istoriniai miestai
Slucko-Kopyliaus kunigaikštystė

Slucko-Kopyliaus kunigaikštystė arba Slucko kunigaikštystė – XII a. – XVI a. Rusios dalinė kunigaikštystė dab. Baltarusijos pietvakariuose, kurios teritorija driekėsi nuo Nemuno iki Pripetės. Sostinės buvo Sluckas ir Kopylis.

Istorija 
Iki XII a. pabaigos kunigaikštystė vystėsi kaip Turovo-Pinsko žemės dalis. Ji pirmą kartą suformuota XII a. viduryje, kuomet Dmitrijus Dolgorukis atrėžė ją nuo Turovo ir atidavė valdyti Sviatopolkui iš Černigovo kunigaikštystės. 1160–1162, kuomet Turove viešpatavo Monomachai, kunigaikštystę valdė Vladimiras Mstislavičius, Monomacho anūkas.

Vėliau kunigaikštystę susigrąžino Turovo kunigaikštis Jurijus Jaroslavičius, kurio palikuonys suformavo vietinę dinastiją. Paskutinis Slucko kunigaikštis buvo Jurijus, minimas 1387 m.

XIII a. kunigaikštystė atiteko Haličui-Voluinei, o apie 1320 m. – LDK. Tačiau, skirtingai nei netolimame Pinske, čia išlaikyta vietinė Riurikaičių dinastija, neįsitvirtino Gediminaičiai. Tik 1395 m., kuomet Vytautas atėmė Kijevą iš Vladimiro, kaip kompensaciją jį paskyrė Slucko kunigaikščiu, taip pabaigdamas Riurikaičių valdžią.

Sulig Vladimiru kunigaikštystėje įsigalėjo jo palikuonys Olelkaičiai, dar vadinami Sluckiais. Jie valdė iki pat 1612 m., kai mirė paskutinioji Olelkaičių atstovė Sofija. Jos beveik 30 metų jaunesnis vyras buvo Janušas Radvila, kuris paveldėjo iš Olelkovičių visą kunigaikštystę, paversdamas ją dar viena Radvilų valda. Radvilos viešpatavo kunigaikštystėje iki pat ATR žlugimo XVIII a. pab.

Sluckas-Kopylius buvo paskutinioji LDK sudėtyje išlikusi dalinė kunigaikštystė, panaikinta tik 1791 m. 1507 m. ji buvo priskirta Naugarduko vaivadijai, sudarė vieną iš keturių jos dalių, tačiau nepaversta pavietu. Ji taip pat išsaugojo sudėtingą feodalinę valdymo struktūrą. 1791 m. ji buvo reformuota į Slučerecko pavietą. 1793 m. pavietas atiteko Rusijos imperijai.

Kunigaikščiai 
Iki XIV a. Slucką valdė Riurikovičių Turovo atšakos atšaka:
 Jaroslavas Iziaslavičius? (apie 1148)
 Sviatoslavas Olgovičius (1148–1162
 Vladimiras Mstislavičius (1162–1164), Monomacho atšaka
 Tolesnė seka nežinoma
 Jurijus (apie 1387), paskutinis žinomas Riurikaičių atstovas
 Vladimiras Algirdaitis (1395–1398)
 Olelkaičiai:
 Aleksandras Olelka (1398–1454)
 Mykolas Olelkaitis (1454–1470/1481), nubaustas mirties bausme už sukilimą
 Simonas Olelkaitis (1481–1505)
 Jurijus Olelkaitis (1505–1542), 1507 įjungta į Naugarduko vaivadiją
 Simonas II Olelkaitis (1542–1560)
 Jurijus II Olelkaitis (1560–1572), padalino kunigaikštystę trims sūnums
 Jurijus III Olelkaitis (1572–1586)
 Jonas Simonas Olelkaitis (1572–1591)
 Aleksandras Olelkaitis (1572–1592)
 Sofija Olelkaitė (1586–1612), ištekėjo už Jonušo Radvilos
 Radvilos (iki 1832)
Prūsokai

Prūsokai – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, Kazlų Rūdos seniūnijoje, Višakio Rūdos seniūnaitijoje, tarp Kazlų Rūdos miškų. Per kaimą teka Višakis (įsteigtas Višakio slėnio botaninis draustinis). Pasiekiamas miško keliu iš Višakio Rūdos.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kazlų Rūdos savivaldybės gyvenvietės
Antanas Dilys

Antanas Kazimieras Dilys (1932 m. sausio 1 d. Storiuose, Anykščių valsčiuje – 2021 m. spalio 13 d. Šiauliuose) – Lietuvos fotografas.

Biografija 
Iki 1963 m. dirbo Anykščiuose. Nuo 1963 m. buvo Lietuvos telegramų agentūros ELTA fotokorespondentas.

1966 m. Šiauliuose jo pastangomis įkurtas fotoklubas. Nuo 1970 m. Lietuvos fotografijos meno draugijos organizacinio komiteto, vėliau – valdybos prezidiumo narys. 1973 m. įkūrė Lietuvos fotografijos meno draugijos Šiaulių fotografijos muziejų, kuris 1976 m. prijungtas prie „Aušros“ muziejaus, pirmasis Fotografijos muziejaus vadovas.  Surengė kelias mokslines-praktines konferencijas.  Pirmųjų Lietuvoje filokartijos istorijos konferencijų 2000 m. – „Lietuviškų atvirukų ištakos“, 2001 m. – „Lietuviškų atvirukų paveldas ir jų klasifikavimas“ organizatorius. 2000 m. su sūnumi Raimondu Šiaulių „Aušros“ muziejui padovanojo daugiau kaip 60 000 atvirukų kolekciją. 2005 m. muziejui perdavė 45 000 negatyvų.

Svarbiausi darbai 
Serijos: „Kultūros veikėjų portretai“; „Kryžių kalnas“; „Ugniagesiai“.

Svarbiausios parodos 
Surengė tarprespublikines fotografijos parodas:
 Gintaro kraštas, 1971, 1977 m.;
 Kolegos, 1981, 1986 m.;
 Amžininko portretas, 1981 m.;
 Dviratis – sportas, sveikata, transportas, 1986 m.

Personalinės parodos:
 Fotografijos muziejuje, Šiauliuose 1987, 1992, 1997 m.
 Šiaulių apskrities P. Višinskio viešiojoje bibliotekoje 2012 m.: http://siauliu.info/index.php/kultra/2180-iauliuose-atidaryta-antano-dilio-jubiliejin-paroda.html

Bibliografija 
 Lietuvos fotografija, Vilnius, 1969, 1971, 1981, 1986 m.;
 Ōīņī Photo, Maskva, 1972, 1974 m.;
 Fotografija dokument i obraz, Maskva, 1983 m.;
 Žurnalistikos enciklopedija, Vilnius, 1997 m.;
 Lietuvos fotografija: vakar ir šiandien, Vilnius, 1998 m.;
 Saur Allgemeines Künstlerlexikon t. 27, Miunchenas-Leipcigas, 2001 m.;
 Lietuvos fotografija iki XXI a., Vilnius, 2002 m.

Įvertinimas 
 1997 m. – Lietuvos fotomenininkų sąjungos garbės narys; bronzos medalis ir per 15 kitų apdovanojimų.
 2004 m. – Pelikso Bugailiškio premija už filokartijos paveldo puoselėjimą ir filantropinę veiklą.
 2006 m. Šiaulių kultūros ir meno premija.

Šaltiniai 

Lietuvos fotografai
Lietuvos kraštotyrininkai
Lietuvos kolekcionieriai
Sviteris

Sviteris (iš  'megztinis', iš to sweat 'prakaituoti') - per galvą užsivelkamas ilgarankovis megztinis, paprastai storas ir šiltas, su aukšta apykakle, dažnai atverčiama dviem ar trim sluoksniais. Apykaklė gali būti prigludusi prie kaklo arba priekyje gali būti laisva, nulinkusi pirmyn.

Sviteriai mezgami virbalais ar vąšeliu (kartais - mezgimo mašina) iš storų ar vidutinio storio vilnonių ar pusvilnonių siūlų. Apykaklė ir rankogaliai mezgami tampriu mezgimu. Priekinė pusė paprastai raštuota.

Istorija 
Sviterio fasonas susiformavo XIX a. viduryje iš tradicinių Šiaurės Europos kasdienių drabužių. Pradžioje, XIX a. pabaigoje, vilnoniai megzti sviteriai paplito kaip drabužiai svoriui mesti. Gydytojai rekomenduodavo mankštintis vilkint sviterius, kurie stiprino prakaitavimą ( 'prakaitas'). 

Netrukus šį drabužį, kuriam nereikėjo šaliko, įvertino jūrininkai. XX a. pradžioje sviteris paplito kaip žiemos sporto šakų (slidinėjimo, čiuožimo) sportinė apranga. XX a. 3–8-tą dešimtmečius sviteriai daugelyje šalių tapo karinės aprangos (lakūnų, jūrininkų, povandeninių laivų įgulų narių) dalimi. 

XX a. 4-tą dešimtmetį Koko Šanel sviterį įvedė į aukštosios mados pasaulį - ji išpopuliarino moteriškus sviterius. Tačiau sviteriai „moteriškėjo“ gana lėtai, kol 6-7-tą dešimtmečius juos sparčiai išpopuliarino Merilin Monro, Holivudo režisierius Edas Vudas (Ed Wood) ir Hju Hefnerio (Hugh Marston Hefner) „Playboy“ imperija. Tuo metu anglų kalboje net atsirado nauja sąvoka  - 'mergina su gražia krūtine'. 

XX a. 8-tą dešimtmetį ėmus plisti sintetiniams audiniams sviterių iš natūralios vilnos populiarumas ėmė smukti. Bet tuo metu pasirodė iki šiol populiarūs akriliniai sviteriai. 
Nauja susidomėjimo sviteriais banga 9-tą dešimtmetį atsklido iš Rytų Europos, kur mezgimas buvo labai populiarus, buvo leidžiama daug mezgimo žurnalų ir buvo galima nusipirkti mezgimo mašinų. Tarybų Sąjungoje nuo 8-to dešimtmečio pabaigos sviterių mezgimas irgi buvo labai populiarus, tai buvo būdas įsigyti originalų, individualų drabužį.

Sviteriai dabar 
Sviteriai populiarūs iki šiol. Jie patrauklūs reljefiniais ar spalviniais raštais, šiltumu, jaukumu, apykaklė išryškina kaklą. Visa tai traukia drabužių dizainerius.  

Sviteriai paprastai nešiojami su džinsais, storo audeklo sijonais. Pailgintas sviterio modelis yra sviteris suknelė. Vilkint sviterį vėsiu oru galima vaikščioti atsisagsčius striukę ar paltą.

Nuorodos 

Megzti drabužiai

ru:Свитер
Nočia

Nočia () – upė Lietuvoje ir Baltarusijoje; Ūlos dešinysis intakas (Merkio baseinas). Prasideda prie Senkonių kaimo, 5 km į pietryčius nuo Vydenių. Teka pietų kryptimi: 5 km Lietuvos teritorija (Varėnos rajonas), 14 km Lietuvos–Baltarusijos valstybine siena ir 6 km Baltarusijos teritorija (Varenavo rajonas). Įteka į Ūlą 66 km nuo jos žiočių, 13 km į pietvakarius nuo Rodūnios.

Vidurupio vaga sureguliuota. Prie upės gyvenviečių nedaug (Kriviliai, Melekonys, Panočiai, Kalviai, Nočia), didžiąją baseino dalį užima miškai ir pelkės.

Upėvardis laikomas baltiškos kilmės, tačiau jo etimologija neaiški. Vladimiras Toporovas siejo su šaknimi *nāt-/nāk, esančia žodžiuose  „eiti“,  „bręsti“. Kitas bandymas upėvardį sieti su  „plaukti, tekėti“,  šlapias, drėgnas, dak. net- „tekėti“,  „maudo“, taip pat sen. saks. nat „šlapias, drėgnas“,  „šlapinti“.

Nuorodos 
 Nacza Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom VI, psl. 858 (lenk.).

Šaltiniai 

Baltarusijos upės
Varėnos rajono upės
Šalčykščia

Šalčykščia () – upė Baltarusijoje ir Lietuvoje; Šalčios kairysis intakas (Merkio baseinas). Prasideda Baltarusijoje, Varenavo rajone, netoli Paleckiškių gyvenvietės. Beveik 12,8 km upė teka į šiaurės rytus Lietuvos–Baltarusijos siena, toliau pasuka į šiaurės vakarus ir 11,3 km teka per Lietuvą (Šalčininkų rajonas). Įteka į Šalčią 38,9 km nuo jos žiočių, ties Kalitonimis.

Intakai:
 dešinieji – Netačia;
 kairieji – Paraistė.

Vaga nuo ištakos iki Narkuškių reguliuota, plotis 5–8 m, gylis 1–2 metrai. Vidutinis nuolydis 1,07 m/km. Ties Jurgionimis (9,8 km nuo žiočių) upė patvenkta (Jurgionių tvenkinys, plotas 111 ha), taip pat – ties Butrimonimis (Butrimonių tvenkinys, 4,8 km, 15 ha). Didesnės gyvenvietės prie Šalčykščios yra Jundiliškės, Jurgonys, Kužiai, Šauliai.

Upėvardis (priesaginis vedinys nuo Šalčia) kildinamas nuo šalti („darytis šaltam, vėsti“), šaltis („žema temperatūra“), šaltas.

Šaltiniai 

Baltarusijos upės
Šalčininkų rajono upės
Kasitai

Kasitai (akadų kalba: kaššū) – senovės Artimųjų Rytų tauta, labiausiai žinoma dėl to, kad po Babilono karalystės žlugimo apie 1531–1155 m. pr. m. e. valdė Babiloniją, kaip Kasitų dinastija. Jų vartota kasitų kalba yra neidentifikuotos kilmės dėl labai mažai išlikusių rašto paminklų.

Istorija 
Kasitų kilmės vieta nėra aiški, tačiau greičiausiai buvo Irano Lurestane, Zagroso kalnuose. Yra daroma prielaida, kad Lurestane esanti Kašgano upė susijusi su kasitų etnonimu.

Istorijos šaltiniuose minimi nuo XVIII-XVII a. pr. m. e., Hamurabio sūnaus Šamšu-ilunos 9-aisiais valdymo metais (valdė 1686–1648 m. pr. m. e.) kaip Siparo žemės ūkio darbininkai. Čia jie gyvenę atskiruose miesto kvartaluose. Maždaug po trijų kartų kasitai minimi jau kaip valdininkai, galėjo įsigyti žemės. Tuo pačiu metu dalis kasitų įsitvirtino Terkos mieste netoli Mario, kur perėmė valdžią Hanos karalystėje. Tai – anksčiausia žinoma kasitų valdoma valstybė. 

XVI a. pr. m. e. kasitai paėmė valdžią Babilono karalystėje. Tikslios aplinkybės, kaip kasitai užėmė Babiloniją, nėra aiškios, nes iš tuometinio „Tamsiųjų amžių“ laikotarpio neišliko tai aprašančių dokumentų. Ši jų karalystė, vadinama Karduniašu, buvo viena stabiliausių ir ilgiausiai išsilaikiusių valstybių senovės Artimųjų Rytų istorijoje. Čia kasitai perėmė vietos papročius, vartojo akadų kalbą. Apie jų kitonišką kilmę liudija jų visuomenės struktūra (klanų sistemos sureikšminimas) ir kasitiškos kilmės vardai. Atrodo, kasitai garbino savo dievus, kurių vardų sąrašai išliko. Kasitų valdymas baigėsi apie 1155 m. pr. m. e., jų valstybę užkariavus elamitams. 

Po Kasitų Babilono žlugimo, kasitai, matyt, ir toliau liko gyventi Babilonijoje, nes 1025-1004 m. pr. m. e. jiems dar kartą trumpam pavyko paimti valdžią kaip Penktajai Babilono dinastijai. Vėliau juos nuvertė aramėjų kilmės dinastija.

Savo protėvynėje Irano kalnyne kasitai minimi iki pirmųjų mūsų eros amžių. Dantiraščio įrašuose užfiksuota, kad 702 m. pr. m. e. Asirijos karalius Sinacheribas nugalėjo kasitų gentis netoli Hulvano. Nuo VI a. pr. m. e. kasitai buvo minimi pavadinimu kossaei. Jų gyvenama vieta įvardijami kalnai į rytus (?) nuo Medijos, kur jie gyveno su kitomis plėšikiškomis kalnų gentimis. IV a. pr. m. e. kasitai dalyvavo Gaugamelos mūšyje Achemenidų persijos pusėje, tačiau pralaimėjo Aleksandro armijai. Vėliau Aleksandras juos sutriuškino dar kartą.

Paskutinis įrašas apie kasitus yra Ptolemėjaus aprašymas, kur jie minimi gyvenantys netoli elimėjų.

Nuorodos
Visinčia

Visinčia – upė Šalčininkų rajone; Šalčios dešinysis intakas (Merkio baseinas). Prasideda greta Mikantonių kaimo, pačiame aukštupyje prateka Didžiosios durpyną. Teka į šiaurės vakarus, už Zavišonių – į pietvakarius. Upės vidurupis ir žemupys yra Rūdininkų girioje. Įteka į Šalčią 26 km nuo jos žiočių, netoli Tetervinų kaimelio.

Intakai:
 dešinieji – Kamena, Kernavė
 kairieji – Didelis Cudykas

Upės aukštupio vaga (iki Gasčionių) sureguliuota. Ties Šalčininkėliais (33 km nuo žiočių) patvenkta (tvenkinio plotas 17,7 ha). Upė pasižymi skaidriu, švariu vandeniu. Upės baseine gausu miškų, pelkių, telkšo Kernavo ežeras. Žemupio slėnis beveik negyvenamas, įtrauktas į Visinčios hidrografinį ir kraštovaizdžio draustinius.

Gyvenvietės prie upės: Anuliškės, Jackonys, Gasčionys, Šalčininkėliai, Tartokas, Zavišonys, Pavisinčia, Skubėtai, Jundiliškės, Gudeliai, Gumbas, Ūta.

Upėvardžio šaknis *vis- siejama su reikšme „lenkti, sukti“ (plg. , ; taip pat  „sukti, vynioti“,  „ryšulys“,  „vyniotis, raitytis, suktis“).

Šaltiniai 

Šalčininkų rajono upės
Inverneso paltas

Inverneso paltas () – paltas oficialioms progoms su ilgomis atviromis rankovėmis. Tokie paltai buvo madingi Viktorijos ir Edvardo laikotarpiais. Tais laikais labiausiai oficialūs buvo juodi vakariniai Inverneso paltai, su kuriais ryšėdavo baltus kaklaraiščius. Dieniniai Inverneso paltai būdavo siuvami iš tvido ar panašaus audeklo.

Panašus drabužis yra Inverneso apsiaustas (), kuris turi peleriną. O Inverneso paltas turi ne visą viršų dengiančią [peleriną, o atviras rankoves – lyg dvi mažas rankas dengiančias pelerinas.

Istoriniai viršutiniai drabužiai
2004 m. AFC Azijos taurė

2004 m. AFC Azijos taurė – tryliktasis AFC Azijos taurės turnyras, 2004 m. liepos 17-rugpjūčio 7 d. vykęs Kinijoje. Turnyre dalyvavo 16 komandų, kurios pradžioje buvo suskirstytos į 4 grupes. Čempionais tapo japonai, finale nugalėję šeimininkus kinus ir apgynė prieš 4 metus iškovotą titulą.

Stadionai 

Čempionato varžybos vyko 4 Kinijos stadionuose.

Atranka 

Atrankoje į čempionatą dalyvavo 45 AFC narės (nedalyvavo tik Kambodža ir Filipinai). Kinija kaip šeimininkai, ir Japonija kaip tuometiniai čempionai pateko be atrankos.

Grupių turnyras

A grupė 

  2 – 2 
  1 – 2 
  1 – 1 
  0 – 5 
  1 – 0 
  3 – 1

B grupė 

  0 – 0 
  3 – 1 
  2 – 0 
  0 – 2 
  0 – 0 
  4 – 0

C grupė 

  2 – 2 
  0 – 1 
  2 – 3 
  1 – 0 
  1 – 2 
  0 – 1

D grupė 

  1 – 0 
  3 – 0 
  2 – 2 
  1 – 4 
  2 – 0 
  0 – 0

Atkrintamosios varžybos

Įvarčių autoriai 

5 įvarčiai
  A'ala Hubail
  Ali Karimi

4 įvarčiai
  Lee Dong-Gook

3 įvarčiai
  Shao Jiayi
  Zheng Zhi
  Ali Daei
  Yuji Nakazawa
  Keiji Tamada
  Imad Al-Hosni

2 įvarčiai
  Husain Ali
  Mohamed Hubail
  Talal Yousef
  Hao Haidong
  Li Ming
  Javad Nekounam
  Takashi Fukunishi
  Shunsuke Nakamura
  Koji Nakata
  Ahn Jung-Hwan
  Bader Al-Mutwa
  Yasser Al-Qahtani
  Begench Kuliyev
  Alexander Geynrikh
  Mirjalol Qosimov

1 įvartis
  Saleh Farhan
  Duaij Naser
  Li Jinyu
  Li Yi
  Xu Yunlong
  Elie Aiboy
  Ponaryo Astaman
  Budi Sudarsono
  Mohammad Alavi
  Reza Enayati
  Mohammad Nosrati
  Nashat Akram
  Razzaq Farhan
  Younis Mahmoud
  Hawar Mohammed
  Qusay Munir
  Takayuki Suzuki
  Anas Al-Zboun
  Khaled Saad
  Mahmoud Shelbaieh
  Cha Du-Ri
  Seol Ki-Hyeon
  Kim Nam-Il
  Bashar Abdullah
  Magid Mohamed
  Wesam Rizik
  Hamad Al-Montashari
  Sutee Suksomkit
  Nazar Bayramov
  Vladimir Bayramov
  Mohamed Rashid
  Vladimir Shishelov

Į savo vartus
  Park Jin-Seop (1) (už Iraną)
  Rangsan Viwatchaichok (1) (už Omaną)

Nuorodos 
 RSSSF statistika

AFC Azijos taurė
2004 sporte
Kinijos futbolas
1996 m. AFC Azijos taurė

1996 m. AFC Azijos taurė – vienuoliktasis AFC Azijos taurės turnyras, 1996 m. gruodžio 4-21 d. vykęs Jungtiniuose Arabų Emyratuose. Turnyre dalyvavo 12 komandų, kurios pradžioje buvo suskirstytos į 3 grupes. Čempionais tapo Saudo Arabijos futbolininkai, finale nugalėję šeimininkų futbolininkus.

Stadionai 

Čempionato varžybos vyko 3 Jungtinių Arabų Emyratų stadionuose.

Atranka 

Atrankoje į čempionatą dalyvavo 33 AFC narės. Jungtiniai Arabų Emyratai kaip šeimininkai, ir Japonija kaip tuometiniai čempionai pateko be atrankos.

Grupių turnyras

A grupė 

  1 – 1 
  2 – 2 
  3 – 2 
  4 – 2 
  2 – 0 
  2 – 0

B grupė 

  6 – 0 
  1 – 2 
  1 – 0 
  1 – 3 
  0 – 3 
  4 – 1

C grupė 

  2 – 1 
  0 – 2 
  4 – 0 
  0 – 3 
  1 – 0 
  1 – 2

Atkrintamosios varžybos

Įvarčių autoriai 

8 įvarčiai
  Ali Daei

6 įvarčiai
  Jasem Al-Huwaidi

4 įvarčiai
  Fahad Al-Mehallel

3 įvarčiai
  Hwang Sun-Hong
  Hassan Saeed

2 įvarčiai
  Zhang Enhua
  Widodo Putro
  Ronny Wabia
  Khodadad Azizi
  Karim Bagheri
  Haidar Mahmoud
  Laith Hussein
  Masakiyo Maezono
  Kim Do-Hoon
  Sami Al-Jaber
  Khalid Al-Temawi
  Yousuf Al-Thunayan
  Nader Jokhadar
  Adnan Al-Talyani

1 įvartis
  Gao Feng
  Ma Mingyu
  Li Bing
  Peng Weiguo
  Mehrdad Minavand
  Naeim Saadavi
  Hussam Fawzi
  Khalid Sabbar
  Kazuyoshi Miura
  Hiroshi Nanami
  Naoki Soma
  Takuya Takagi
  Ko Jeong-Woon
  Shin Tae-Yong
  Bashar Abdullah
  Bader Haji
  Hani Al-Saqer
  Khalid Al-Muwallid
  Ali Al-Sheikh Dib
  Dusit Chalermsan
  Kiatisuk Senamuang
  Abdulrahman Ibrahim
  Bakhit Saad
  Khamis Saad
  Sergey Lebedev
  Oleg Shatskikh
  Igor Shkvyrin

Į savo vartus
  Hassan Abbas (už Japoniją)

Nuorodos 
 RSSSF statistika

AFC Azijos taurė
1996 sporte
Jungtinių Arabų Emyratų sportas