joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Juozas Jasaitis

Juozas Jasaitis (1930 m. vasario 17 d. Kuisiuose, Tauragės valsčius – 2010 m. liepos 29 d. Kaune) – Lietuvos pedagogas, literatūros tyrinėtojas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija 
Brolis Antanas Jasaitis. 1951 m. baigė Tauragės vidurinę mokyklą. 1955 m. baigė lietuvių kalbą ir literatūrą Vilniaus pedagoginiame institute, įgijo mokytojo lituanisto diplomą. 1969 m. filologijos mokslų kandidatas.

Nuo 1955 m. Laukuvos vidurinės mokyklos mokytojas. 1962–1964 m. Šiaulių pedagoginio instituto, 1966–2000 m. Vilniaus universiteto Kauno humanitarinio fakulteto dėstytojas, 1978–1988 m. lietuvių k. ir literatūros katedros vedėjas; nuo 1973 m. docentas.

Nuo 2000 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys. Paskelbė straipsnių apie Povilą Višinskį, Petrą Cvirką ir kitus rašytojus. Parašė esė, novelių. 

Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

Bibliografija 
 Gabrielė Petkevičaitė-Bitė, mokslinė monografija. – Vilnius: Vaga, 1972.
 Žemaitė, studija. – Kaunas: Šviesa, 1972, 1983.
 Petras Cvirka, studija. – Kaunas: Šviesa, 1979, 1989.
 Lik sveikas, Tomai, filosofinė esė. – Kaunas: Šviesa, 1988.
 Kas yra kūryba: Lietuvių egzodo rašytojai apie kūrybą, sudarė, 1992.
 Žalia bruknelė Daukantui, sudarė, 1993.
 Motiejus Valančius, studija. – Kaunas: Šviesa, 1994.
 Kalba Nobelio premijos laureatai, sudarė, 1997.
 Motiejus Valančius iš arti ir iš toli, straipsnių rinkinys, sudarė. – Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2001. – 469 p. – ISBN 9986-39-194-6
 Ženklai: apsakymai, novelės. – Kaunas: Naujasis lankas, 2004. – 288 p. – ISBN 9955-03-217-0
 Ganytojas; Servų vasara: 2 romanai. – Kaunas: Naujasis lankas, 2005. – 320 p. – ISBN 9955-03-285-5 – Čikagos laikraščio „Lietuvių balsas“ antroji premija. 
 Lietuvių rašytojai apie kūrybą. – Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2007. – 586 p. – ISBN 978-9986-19-985-4
 Per sutemas: romanas. – Kaunas: Naujasis lankas, 2008. – 240 p. – ISBN 978-9955-03-444-5 – Jono Marcinkevičiaus literatūrinė premija.

Šaltiniai 

Lietuvos pedagogai
Lietuvos literatūrologai
Lietuvos rašytojai
Lietuvos novelistai
Finansų teisė

Finansų teisė – visuma teisės normų, reguliuojančių visuomeninius santykius, kylančius kuriant, renkant, kaupiant, paskirstant ir panaudojant įvairių subjektų (pvz., valstybės, savivaldybės) lėšas, kitą finansinę veiklą, taip pat nustatant pinigų ir finansų sistemos pagrindus bei reguliuojant atitinkamus santykius.
 
Finansinės veiklos metu gali atsirasti santykiai, kuriuos reguliuoja kitos teisės šakos (privatinė, pavyzdžiui, civilinė arba viešoji, pvz., administracinė teisė). Finansinių teisinių santykių dalyviai - valstybė, ūkiniai subjektai ir piliečiai, įstaigos ir organizacijos, finansuojamos iš biudžeto. Šių santykių subjektais yra kreditų paskirstytojai, kurie atsakingi už teisingą biudžetinių lėšų paskirstymą, atsižvelgiant į faktinius poreikius, už pagal sąmatą išleidžiamų lėšų apskaitos ir atskaitomybės būklę. Valstybė dalyvauja ir per finansines institucijas arba kredito įstaigas, atstovaujančias valstybės interesams pagal suteiktą kompetenciją.

Fiziniai asmenys šių santykių dalyviais tampa, jei turi savarankišką pajamų šaltinį (pvz., darbo užmokestis, turtas), gyvena ir dirba tam tikrą laiką valstybės teritorijoje, jeigu jie nėra neatleisti nuo mokesčių mokėjimo (pvz., susitarimų dėl dvigubo apmokestinimo pagrindu, žr. abipusiškumo principas). Papildomais požymiai (ypač mokestiniuose santykiuose) – amžius, pilietybė.

Pošakiai 

Finansų teisės normos gali būti skirstomos pagal reguliavimo dalyką. Finansų teisės pošakiai - biudžeto teisė, mokesčių teisė, muitų teisė, valiutos teisė, vertybinių popierių teisė, konkurencijos teisė viešųjų finansų srityje ir kt. Pagal reguliavimo santykių metodą, pobūdį gali būti išskiriama viešoji finansų teisė (viešųjų finansų teisė) bei privatinė (privačių finansų teisė, buhalterinės apskaitos teisė, finansinių paslaugų, finansinių sandorių teisė ir kt.). Taip pat išskirtina ES, tarptautinė finansų teisė.

Lietuvos finansų teisė 
Lietuvos finansų teisė apima LR ir savivaldybių biudžetų, „Sodros“ biudžeto, pajamų, gaunamų Lietuvos teritorijoje, apmokestinimo teisinius pagrindus. Pagrindiniai teisės aktai - LR Konstitucija, Biudžetinės sandaros įstatymas, Valstybinio socialinio draudimo įstatymas ir kiti.

Finansų teisės mokslas 
Vokietijos Frankfurto universiteto Teisės ir finansų institute vykdoma tarptautinė finansų teisės magistro programa anglų kalba, baigusiems teisės
arba ekonomikos bakalauro studijas. Trukmė - 1 metai.

Lietuvoje finansų teisė kaip akademinė teisės disciplina dėstoma teisės studentams kaip privalomasis arba pasirenkamasis dalykas. MRU Teisės fakultete yra gilinamoji finansų teisės magistro programa, trukmė - 1,5 m. (dieninė, neakivaizdinė f.).

Išnašos

Nuorodos 
 Finansų teisės gidas, portalas „HG.org” nuorodos į finansines institucijas, asociacijas, finansų teisės publikacijos, dokumentai, finansinių paslaugų teisė 
 LR finansų ministerijos tinklalapis 
 Finansų teisės magistro programos aprašas
Adomas Jasenauskas

Adomas Jasenauskas ( 1884 m. sausio 13 d. Barglavas, Palenkės vaivadija – 1944 m. vasario 13 d. Vilnius, palaidotas Marijampolėje) – Lietuvos kunigas, spaudos darbuotojas.

Biografija 
1909 m. baigęs Seinų kunigų seminariją įšventintas kunigu. Būdamas dar klieriku, rašinėjo į lietuviškus laikraščius, bendradarbiavo leidiniuose „Vairas“, „Šaltinis“ ir kt. 1908 m. seminarijoje redagavo klierikų laikraštį „Jaunuomenės draugas“. 

Kunigavo įvairiose Seinų vyskupijos parapijose. 1920–1924 m. Seinų Švč. Mergelės Marijos bazilikos globėjo pavaduotojas. 1920 m. Seinų tikintieji lenkai parašė laišką Vatikano nuncijui Lenkijoje Achille Ratti, kuriame nurodė, kad nepripažįsta A. Jaseniausko bažnyčios klebonu. Apie 1925 m. išvyko į Lietuvą. Nuo 1925 m. marijonas, 1928–1933 m. klebonas Marijampolėje, 1933–1938 m. marijonų namų Ukmergėje vyresnysis ir bažnyčios rektorius, 1939–1941 m. marijonų noviciato Panevėžyje mokytojas.

Marijampolėje atkūrė ir 1928–1931 m. redagavo vaikų laikraštį „Šaltinėlis“. Įsteigė ir 1930–1933 m. redagavo laikraštį „Marijampolės parapija“.  1931 m. įkūrė Marijos vaikų sąjungą. 1933 m. leido Marijos vaiko lapelius, vaikų kalendorius, giesmyną. Rašė giesmių tekstus ir muziką.

Bibliografija 
 Šventas Antanas Paduvietis, 1936 m.
 Adventas, 1938 m.
 Kalėdų metas, 1938 m.
 Didžioji savaitė, 1939 m.
 Sekminės, 1939 m.
 Marija Bažnyčios gyvenime, 1939 m.
 Marijos vaikelio diena, 1941 m.

Šaltiniai 

Lietuvos kunigai
Lietuvos redaktoriai
Lenkijos dvasininkai
Lenkijos lietuvių bendruomenės veikėjai
Marijonai
A1

A1 gali reikšti:
 A1 – popieriaus formatą,
 A1 – kelio numerius keliose valstybėse,
 A1 – žvaigždžių spektrinę klasę,
 A1 Ethniki – graikų krepšinio lygos divizioną,
 A1 Grand Prix – automobilių lenktynių čempionatą,
 A1 Ring – Formulės 1 trasą,
 A1 – dviračių treko atskirį,
 A1 Securitas Vilnius.
 A1 – Lietuvos magistralinį kelią, jungiantį tris didžiausius Lietuvos miestus: Vilnių, Kauną ir Klaipėdą.

Taip pat skaitykite 

 AL
A2

A2 gali reikšti:
 A2 – popieriaus formatą
 A2 – radijo stotį Lietuvoje,
 M1A2 – tanko M1 Abrams versiją,
 Kelio numerius keliose valstybėse:
 Magistralinis kelias A2 (Lietuva)
 Magistralinis kelias A2 (Latvija)
 Autostrada A2 (Lenkija)
A3

A3 gali reikšti:

 A3 – popieriaus formatą,
 A3 – grupė iš Didžiosios Britanijos,
 Kelius kai kuriose valstybėse:
 Automagistralė A3 (Kroatija) – automagistralinį kelią Kroatijoje,
 Magistralinis kelias A3 (Lietuva) – automagistralinį kelią Lietuvoje,
 Magistralinis kelias A3 (Latvija) – automagistralinį kelią Latvijoje,
A4

Žodžio A4 reikšmės:
 A4 – tarptautinio standarto popieriaus lapo dydis (210×297 mm), nustatytas ISO 216;
 Audi A4 – automobilio rūšis.
 Keliai:
 automagistralė A4 (Kroatija) – automagistralinis kelias Kroatijoje;
 magistralinis kelias A4 (Lietuva) – automagistralinis kelias Lietuvoje;
 magistralinis kelias A4 (Latvija) – automagistralinis kelias Latvijoje;
 kelias A4 (Anglija) – kelias Anglijoje (Jungtinės Karalystės dalis).
A5

A5 gali reikšti:
 A5 – popieriaus formatą
 Keliai:
 Automagistralė A5 (Austrija)
 Automagistralė A5 (Kroatija)
 Automagistralė A5 (Prancūzija)
 Magistralinis kelias A5 (Lietuva)
 Magistralinis kelias A5 (Latvija)
 Federalinis greitkelis A5 (Vokietija)
 Automagistralė A5 (Slovėnija)
 Autostrada A5 (Šveicarija)
 Autostrada A5 (Italija)
A6

A6 gali reikšti:
 A6 – popieriaus formatą
 Audi A6 – automobilio rūšis.

A6 pavadinti keliai:
 Automagistralė A6 (Kroatija)
 Magistralinis kelias A6 (Latvija)
 Magistralinis kelias A6 (Lietuva)
 Autostrada A6 (Lenkija)
A7

A7 gali reikšti:
 A7 – popieriaus formatą
 Audi A7 – automobilio rūšis

A7 pavadinti keliai:
 Automagistralė A7 (Kroatija)
 Magistralinis kelias A7 (Latvija)
 Magistralinis kelias A7 (Lietuva)
A8

A8 gali reikšti:

 A8 – popieriaus formatą

A8 pavadinti keliai:

Magistralinis kelias A8 (Latvija)
Magistralinis kelias A8 (Lietuva)
Autostrada A8 (Lenkija)
A9

A9 gali reikšti:
 A9 – popieriaus formatą

A9 pavadinti keliai:
Magistralinis kelias A9 (Latvija)
Magistralinis kelias A9 (Lietuva)
A12

A12 gali reikšti šiuos kelius:
Automagistralė A12 (Kroatija)
Intalo automagistralė A12
Magistralinis kelias A12 (Latvija)
Magistralinis kelias A12 (Lietuva)
Raimundas Jasinevičius

Raimundas Jasinevičius (g. 1936 m. balandžio 15 d. Kaune) – Lietuvos elektromechanikos inžinierius, informatikos sistemologas, diplomatas, technologijos mokslų daktaras.

Biografija 
1959 m. baigė Kauno politechnikos institutą (KPI). 1959–1994 m. KPI (nuo 1990 m. KTU) dėstytojas. 1968 m. apgynė disertaciją „Lygiagrečiojo tipo skaitančiosios mašinos gabalais tiesinio klasifikatoriaus tyrimas“, technikos mokslų kandidatas. 

1969–1981 m. KPI Skaičiavimo mašinų katedros vedėjas, 1981–1990 m. Mikroprocesorinių sistemų laboratorijos vadovas; 1992 m. profesorius. 1966–1967 m. stažavo Genujos universitete, 1973 m. dirbo Kalifornijos universitete Los Andžele, 1976 m. ir 1994 m. Mančesterio universiteto Mokslo ir technologijų institute, Londono Sičio ir Kembridžo universitete. 

1994–2001 m. Lietuvos Respublikos ambasadorius Danijoje, nuo 1995 m. dar ir Islandijoje.  Nuo 2001 m. Kauno technologijos universiteto ir Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas. 

Lietuvos socialdemokratų partijos Kauno skyriaus tarybos narys.

Mokslinė veikla 
Sukūrė kompiuterizuoto skrydžių valdymo Lietuvos oro erdvėje koncepciją ir Policijos departamento prie LR vidaus reikalų ministerijos informacinės sistemos koncepciją.

Bibliografija 
 Skaičiavimo mašinų tinklai, su V. Bulovu: monografija, 1979 m.
 Analoginės ir hibridinės skaičiavimo mašinos: vadovėlis, su V. Petrausku, 1983 m.
 Lygiagrečiosios erdvinės ir laikinės skaičiavimo struktūros, 1988 m.
 Lietuvių, anglų, rusų kalbų kompiuterijos žodynas / Kalikstas Vytautas Paulauskas, Raimundas Jasinevičius. – Kaunas: Technologija, 1995. – 370 p.
 Diplomatinės derybos: bendroji apžvalga: metodinė priemonė (sud. Raimundas Jasinevičius, Ramona Kačiušytė). – Kaunas: VDU leidykla, 2007. – 23 p. – ISBN 978-9955-12-201-2

Šaltiniai 

|-

|-

Lietuvos ambasadoriai Danijoje
Lietuvos inžinieriai elektromechanikai
Lietuvos informatikai
Lietuvos pedagogai
Leonas Jasinskas (1922)

Leonas Jasinskas (g. 1922 m. vasario 20 d. Pabiržėje, Biržų-Pasvalio apskritis) – Lietuvos ekonomistas, socialinių mokslų daktaras.

Biografija 
1948 m. baigė Vilniaus universiteto (VU) Ekonomikos fakultetą. 1949–1952 m. Maskvos M. Lomonosovo valstybinio universiteto aspirantas, 1952 m. apgynė disertaciją „Lietuvos TSR pramonės vystymas“, ekonomikos mokslų kandidatas. 

1952–1993 m. VU dėstytojas, 1967–1969 m. Ekonomikos fakulteto, 1969–1976 m. Pramonės ekonomikos fakulteto dekanas, 1966–1967 m. Liaudies ūkio ekonomikos, 1968–1976 m. Ekonomikos istorijos ir geografijos katedros vedėjas; 1958 m. docentas. 1957–1960 m. dar ir Liaudies ūkio tarybos Planavimo ekonominio, nuo 1958 m. Planavimo gamybinio skyriaus viršininkas. 

Nagrinėjo daugiausia ekonomikos ir ūkio istorijos klausimus. Paskelbė daugiau kaip 30 mokslinių straipsnių. Parašė mokomąją priemonę „Lietuvos gamybinių jėgų raida 1914–1940 metais“, 1983 m.

Įvertinimas 
 1979 m. LTSR nusipelnęs dėstytojas

Šaltiniai 

Lietuvos ekonomistai
Lietuvos pedagogai
Afarų regionas

Afarų regionas () – Etiopijos šiaurės rytuose esantis etninis-administracinis regionas. Administracinis centras – Semera (iki 2007 m. – Asaita).

Administracinis skirstymas 

Afarų regionas padalintas į 5 administracines zonas ir vieną Argobos specialiąją voredą. Regione yra 29 voredos.

Gyventojai 

Tautinė sudėtis:
 afarai – 91,8 %
 amherai – 4,5 %
 argobai – 0,9 %
 tigrajai – 0,8 %
 oromai – 0,8 %
 velaitai – 0,5 %
 hadijai – 0,2 %

Religinė sudėtis:
 musulmonai – 95,6 %
 krikščionys ortodoksai – 3,9 %
 protestantai – 0,4 %
 katalikai – 0,1 %

Etiopijos regionai
Amherų regionas

Amherų regionas () – Etiopijos šiaurės vakaruose esantis etninis-administracinis regionas. Administracinis centras – Bahir Daras.

Administracinis skirstymas 

Amherų regionas padalintas į 10 administracinių zonų ir vieną specialiąją zoną (Bahirdarą). Regione yra 105 voredos.

Miestai 
 Bahir Daras
 Debre Markosas
 Debre Taboras
 Desė
 Gonderas
 Lalibela
 Veldija

Gyventojai 

Tautinė sudėtis:
 amherai – 91,2 %
 oromai – 3 %
 agavai (avai) – 2,7 %
 kemantai – 1,2 %
 agavai (kamyrai) – 1 %

Religinė sudėtis:
 krikščionys ortodoksai – 81,5 %
 musulmonai – 18,1 %
 protestantai – 0,1 %

Etiopijos regionai
Benišangul-Gumuzo regionas

Benišangul-Gumuzo regionas () – Etiopijos vakaruose esantis etninis-administracinis regionas. Administracinis centras – Asosa.

Administracinis skirstymas 

Benišangul-Gumuzo regionas padalintas į 3 administracines zonas, 2 specialiasias voredas. Regione yra 21 voreda.

Gyventojai 

Tautinė sudėtis:
 gumuzai – 23 %
 amherai – 22 %
 oromai – 13 %
 šinašai – 7 %

Religinė sudėtis:
 musulmonai – 44,1 %
 krikščionys ortodoksai – 34,8 %
 animistai – 13,1 %
 protestantai – 5,8 %

Etiopijos regionai
Gambelos regionas

Gambelos regionas () – Etiopijos vakaruose esantis etninis-administracinis regionas. Administracinis centras – Gambela.

Administracinis skirstymas 
Gambelos regionas padalintas į 4 administracines zonas ir vieną specialią voredą. Regione yra 8 voredos.

Gyventojai 
Tautinė sudėtis:
 nuerai – 40 %
 anuakai – 27 %
 amherai – 8 %
 oromai – 6 %
 madžangirai – 5,8 %
 kefičai – 4,1 %
 močai – 2 %
 tigrajai – 1,6 %

Religinė sudėtis:
 protestantai – 44 %
 krikščionys ortodoksai – 24,1 %
 animistai – 10,3 %
 musulmonai – 5,1 %
 katalikai – 3,2 %

Etiopijos regionai
Hararių regionas

Hararių regionas (), arba Hararių liaudies tautinė regioninė valstybė (የሐረሪ ሕዝብ ክልል) – Etiopijos rytuose esantis etninis-administracinis regionas. Administracinis centras – Hararas.

Administracinis skirstymas 

Hararių regionas administraciškai nedalinamas.

Gyventojai 

Tautinė sudėtis:
 oromai – 52,3 %
 amherai – 32,6 %
 harariai – 7,1 %
 guragiai – 3,2 %

Religinė sudėtis:
 musulmonai – 60,3 %
 krikščionys ortodoksai – 38,2 %
 protestantai – 0,9 %
 katalikai – 0,55 %

Etiopijos regionai
Oromijos regionas

Oromijos regionas (, ) – Etiopijos centrinėje ir pietinėje dalyje esantis etninis-administracinis regionas. Administracinis centras – Adama (iki 2000 m. – Adis Abeba).

Oromijos regione valstybinė kalba yra oromų.

Administracinis skirstymas 

Oromijos regionas padalintas į 12 administracinių zonų. Regione yra 180 voredų.

Gyventojai 

Tautinė sudėtis:
 oromai – 85 %
 amherai – 9,1 %
 guragiai – 1,3 %

Religinė sudėtis:
 musulmonai – 44,3 %
 krikščionys ortodoksai – 41,3 %
 protestantai – 8,6 %
 animistai – 4,2 %

Etiopijos regionai
Somalių regionas

Somalių regionas (, ), Vakarų Somalis – Etiopijos rytinėje dalyje esantis etninis-administracinis regionas. Yra Somalio pusiasalyje. Administracinis centras – Džidžiga.

Somalių regione valstybinė kalba yra somalių.

Administracinis skirstymas 

Somalių regionas padalintas į 9 administracines zonas. Regione yra 47 voredos.

Gyventojai 

Tautinė sudėtis:
 somaliai – 96,23 %
 oromai – 2,25 %
 amherai – 0,69 %
 guragiai – 0,14 %

Religinė sudėtis:
 musulmonai – 98,7 %
 krikščionys ortodoksai – 0,9 %

Etiopijos regionai
Kijevo tvenkinys

Kijevo tvenkinys (Kijevo marios) – Dniepro upės tvenkinys, nutolęs į šiaurę nuo Kijevo (Ukraina), kurio užimamas plotas – 922 km².

Šiaurėje jis beveik ribojasi su Baltarusijos siena. Į tvenkinį suteka Pripetė, Desna, Teterivas, Užas. Vandens telkinys įrengtas XX a. septintajame dešimtmetyje, valdant L. Brežnevui ir buvo paskutinė iš šešių stambių vandens saugyklų ant Dnepro upės. Didžiausias plotis siekia 20 km. Didelį vandens aukščių skirtumą išnaudoja Kijevo hidroelektrinė, pagamindama elektros energiją.

Kijevo sritis
Ukrainos tvenkiniai
Tigrajų regionas

Tigrajų regionas () – Etiopijos šiaurinėje dalyje esantis etninis-administracinis regionas. Administracinis centras – Mekelė.

Administracinis skirstymas 

Tigrajų regionas padalintas į 4 administracines zonas. Regione yra 35 voredos.

Gyventojai 

Tautinė sudėtis:
 tigrajai – 94,98 %
 amherai – 2,6 %
 sahai – 0,7 %
 kunamai – 0,05 %

Religinė sudėtis:
 krikščionys ortodoksai – 95,5 %
 musulmonai – 4,1 %
 katalikai – 0,4 %

Etiopijos regionai
Bytomas

Bytomas (, , ) – miestas-apskritis pietų Lenkijoje, Aukštutinės Silezijos aglomeracijoje, į šiaurės vakarus nuo Katovicų. Miestas įsikūręs Silezijos aukštumoje, prie Bytomkos upės (Odros baseinas).

Pramonė 

Akmens anglių, švino ir cinko rūdos gavyba. Juodoji metalurgija, metalo apdirbimas (lynų, vielos gamyba), mašinų (metalurgijos įmonių, kasyklų įrangos), statybinių medžiagų gamyba, gumos, siuvimo, maisto (mėsos, alaus) pramonė, medžio apdirbimas. Lenkijos MA verslo ir vadybos tyrimų centras. Silezijos technologijų universiteto transporto fakultetas, Silezijos medicinos universiteto padalinys.

Architektūra 

Yra neogotikinė Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų bažnyčia (1253 m., perstatyta XIX a.), barokinė pranciškonų, neogotikinė Šv. Margaritos, neoromantinė Šv. Hiacinto bažnyčios. Neoklasicistiniai operos teatro rūmai (1901 m.).

Istorija 

XII a. minima Bytomo pilis. 1254 m. gavo miesto teises, augo kaip kalnakasybos ir amatų cetras. Nuo 1335 m. priklausė Čekijai, vėliau Austrijai, Prūsijai.

Sportas

Futbolas
 TS Polonia Bytom
 TS Szombierki Bytom

Žymūs žmonės 
 Grzegorz Gerwazy Gorczycki (1665?-1734), lenkų kompozitorius ir muzikantas
 Paul Habraschka (1897-1969), vokiečių rašytojas ir poetas
 Leo Scheffczyk (1920-2005), vokiečių kardinolas, teologas
 Edward Szymkowiak (1932-1990), lenkų futbolininkas
 Jan Liberda (*1936), lenkų futbolininkas
 Leszek Engelking (*1955), lenkų rašytojas, poetas ir literatūros mokslininkas
 Paul Freier  (*1979), vokiečių futbolininkas

Miestų partnerystė 
  Bjut Silver Bou
  Dmitrovas
  Reklinghauzenas
  Vsetinas
  Drohobyčas
 Ormož

Šaltiniai 

Lenkijos miestai
Bač Kiškūnas

Bač Kiškūnas () – medė Vengrijos pietuose, Serbijos pasienyje. Įeina į Pietų Alfeldo regioną. Administracinis centras – Kečkemėtas.

Geografija 

Medė yra Didžiojoje Vengrijos lygumoje, kurios aukštis neviršija 80 m. Rytiniu pakraščiu teka Tisa, vakariniu – Dunojus. Yra daug nedidelių druskingų ežerų (Selidas, Vadkertas ir kt.). Įkurtas Kiškūnšago nacionalinis parkas.

Gyventojai 

Tautinė sudėtis:
 vengrai – 94,1 %
 kroatai
 vokiečiai

Religinė sudėtis:
 katalikai – 65,3 %
 kalvinistai – 11 %

Didžiausi miestai 

 Kečkemėtas
 Baja
 Kiškunfėledhaza
 Kiškunhalašas
 Kaloča
 Kiškėrešas
 Kiškunmajša
 Tisakečkė

Vengrijos medės
Barania

Barania () – medė Vengrijos pietuose, Kroatijos pasienyje. Įeina į Pietų Uždunojės regioną. Administracinis centras – Pėčas.

Geografija 

Medė yra kalnuotame ir miškingame regione; čia iškilę žemi Mečeko, Vilanio, Baranios kalnai. Aukščiausia vieta – Zengės kalnas (682 m). Terminės versmės, akmens anglių telkiniai. Medės ribomis teka Dunojaus, Dravos upės.

Gyventojai 

Tautinė sudėtis:
 vengrai – 92,19 %
 vokiečiai – 5,58 %
 romai – 2,61 %
 kroatai – 1,79 %

Didžiausi miestai 

 Pėčas
 Komlas
 Mohačas
 Sigetvaras
 Šiklošas
 Sentlerincas
 Pėčvaradas

Vengrijos medės
Bėkėšas

Bėkėšas () – medė Vengrijos pietryčiuose, Rumunijos pasienyje. Įeina į Pietų Alfeldo regioną. Administracinis centras – Bėkėščaba.

Geografija 

Medė yra plokščioje Didžiojoje Vengrijos lygumoje. Yra gamtinių dujų telkinių. Per Bėkėšo medę teka Kerešo upė.

Gyventojai 

Tautinė sudėtis:
 vengrai
 slovakai – 1,86 %
 romai – 1,33 %
 rumunai – 1,06 %
 vokiečiai
 serbai

Didžiausi miestai 

 Bėkėščaba
 Diula
 Orošhaza
 Bėkėšas
 Sarvašas
 Diomaendrėdas
 Mezėberėnis
 Šarkadas
 Seghalomas

Vengrijos medės
Boršodas-Abaujus-Zemplėnas

Boršodas-Abaujus-Zemplėnas () – medė Vengrijos šiaurės rytuose, Slovakijos pasienyje. Įeina į Šiaurės Vengrijos regioną. Administracinis centras – Miškolcas.

Geografija 
Pietinę medės dalį sudaro Didžiosios Vengrijos lygumos pakraštys, o einant į šiaurę paviršius kyla į Karpatų priekalnes (Zemplėno, Biuko kalnus). Aukščiausia vieta – Ištalošo kalnas (959 m). Pagrindinės upės: Tisa, Šajas, Bodrogas, Hernadas. Yra Biuko nacionalinis parkas ir į UNESCO pasaulio paveldą įtrauktas Agteleko urvas.

Gyventojai

Didžiausi miestai 

 Miškolcas
 Ozdas
 Kazincbarcika
 Mezėkiovesdas
 Tisaujvarošas
 Šatoraljaujhėjus
 Šarošpatakas
 Šajosentpeteris
 Edelėnis

Vengrijos medės
Čongradas

Čongradas () – medė Vengrijos pietuose, Serbijos ir Rumunijos pasienyje. Įeina į Pietų Alfeldo regioną. Administracinis centras – Segedas.

Geografija 
Medė yra Didžiojoje Vengrijos lygumoje. Aukštis iki 125 m (Asothalomo k.). Svarbus daržovių auginimo regionas. Pagrindinės upės – Tisa, Marošas.

Gyventojai

Didžiausi miestai 

 Segedas
 Hodmezėvašarhėjus
 Sentešas
 Makas
 Čongradas
 Šandorfalva
 Kištelekas

Vengrijos medės
Fejėras

Fejėras () – medė vidutinėje Vengrijoje pietuose. Įeina į Vidurio Uždunojės regioną. Administracinis centras – Sėkešfehėrvaras.

Geografija 
Dalis medės yra Didžiojoje Vengrijos lygumoje, tačiau yra ir aukštumų masyvų (Bakonis, Vertešas, Gerečė). Telkšo Velenco ežeras, vakaruose siekia Balatono ežerą. Rytiniu pakraščiu teka Dunojus.

Gyventojai

Didžiausi miestai 

 Sėkešfehėrvaras
 Dunaujvarošas
 Moras
 Šarbogardas
 Bičkė
 Erčis
 Gardonis

Vengrijos medės
Dėras-Mošonas-Šopronas

Dėras-Mošonas-Šopronas () – medė Vengrijos šiaurės vakaruose, Slovakijos ir Austrijos pasienyje. Įeina į Vakarų Uždunojės regioną. Administracinis centras – Dėras.

Geografija 
Medė yra Kišafeldo lygumoje. Šiauriniu pakraščiu Dunojus. Kitos upės – Raba, Marcalas, Rėpcė, Leita.

Gyventojai

Didžiausi miestai 

 Dėras
 Šopronas
 Mošonmadiarovaras
 Čorna
 Kapuvaras
 Janošomorja

Galerija 

Vengrijos medės
Kaziškės tiltas

Kaziškės tiltas – gelžbetoninis tiltas per Šuniją buvusio Kaziškės kaimo apylinkėse, apie 5 kilometrai į šiaurės rytus nuo Tauragės

Lietuvos tiltai
Tauragės rajono savivaldybė
Maybach Exelero

Maybach Exelero – koncepcinis, aukščiausios klasės sportinis automobilis, suprojektuotas ir pagamintas vokiečių liukso klasės automobilių gamintojo Maybach. Pristatytas 2005 m. gegužės mėn. Berlyne, Vokietijoje. 700 AG (522 kW) V12 Twin-Turbo, dvivietis automobilis buvo sukurtas padangų gamintojo „Fulda“, kuris šį automobilį naudojo naujos kartos, plataus profilio padangų testavimui.

Techniniai duomenys 
 Variklis: Bi-Turbo V12 iš Maybach 57 S 700 AG (SAE) (522 kW), 1050 Nm
 Didžiausias greitis: 351 km/h
 Įsibėgėjimas iki 100 km/h: 4,4 s
 Padangos: 315/25 ZR 23 Fulda Exelero
 Kaina: apie 12 mln. JAV dolerių

Kultūra 
 Automobilis buvo naudojamas viename serialo Kobra 11 epizode.
 2006 m. Exelero buvo naudojamas filmuojant Jay-Z dainos „Lost Ones“ vaizdo klipą.

Nuorodos 
 Maybach Exelero informacinis puslapis

Koncepciniai automobiliai
Exelero
Haidū Biharas

Haidū Biharas () – medė Vengrijos rytuose, Rumunijos pasienyje. Įeina į Šiaurės Alfeldo regioną. Administracinis centras – Debrecenas.

Geografija 
Medė yra Didžiojoje Vengrijos lygumoje. Čia plyti į UNESCO pasaulio paveldą įtraukti neliestos Hortobadžio puštos (stepės) plotai. Prateka Kerešo ir Tisos upės.

Gyventojai

Didžiausi miestai 

 Debrecenas
 Haidūbesermėnis
 Haidūsoboslas
 Balmazujvarošas
 Haidūnanašas
 Beretioujfalu
 Piušpekladanis
 Haidūhadhazas
 Haidūšamšonas

Vengrijos medės
Osmiridis

Osmiridis - natūralus, gamtoje aptinkamas arba dirbtinai sukurtas osmio (apie 50 %) ir iridžio (apie 50 %) lydinys, kuriame gali būti kitų platinos grupės metalų pėdsakai.

Lydinys, kuriame yra apie 70 % iridžio, vadinasi iridosmis.

Osmiridis gamtoje pasitaiko kaip maži, itin kieti plokšti metaliniai grūdeliai su heksagonine kristaline sandara.
Osmiridis yra labai retas. Jis aptinkamas platininių metalų kasyklose. Pirmą kartą aptiktas apie 1880 m. kaip nepageidaujama priemaiša sąnašiniame aukse vakarų Tasmanijoje, kurią kalnakasiai išmesdavo.

Išskiriamas įtariamą gabalą įdėjus į karališkąjį vandenį, kuris ištirpina auksą ir platiną, bet ne osmiridį.

Naudoja auksinių parkerių plunksnų nedylantiems galiukams gaminti.

Nuorodos 

 Iridium (Var: Osmiridium)
 Osmiridium

Lydiniai
Hevešas

Hevešas () – medė Vengrijos šiaurinėje dalyje. Įeina į Šiaurės Vengrijos regioną. Administracinis centras – Egeris.

Geografija 
Pietinė medės dalis yra Didžiojoje Vengrijos lygumoje. Šiaurėje kyla Biuko kalnai, įtraukti į Biuko nacionalinį parką, Matros kalnai su aukščiausiu šalyje Kekešo kalnu (1014 m). Yra dirbtinis Tisos ežeras. Svarbiausios upės – Tisa, Zadva, Tarna, Laškas.

Gyventojai

Didžiausi miestai 

 Egeris
 Dendešas
 Hatvanas
 Hevešas
 Fiuzešabonis
 Lėrincis

Vengrijos medės
Jasas-Nadkūnas-Solnokas

Jasas-Nadkūnas-Solnokas () – medė Vengrijos centrinėje dalyje. Įeina į Šiaurės Alfeldo regioną. Administracinis centras – Solnokas.

Geografija 
Medė driekiasi Didžiojoje Vengrijos lygumoje. Pagrindinės upės – Tisa, Zadva, Kerešas, Beretio.

Gyventojai

Didžiausi miestai 

 Solnokas
 Jasberėnis 
 Tereksentmiklošas 
 Karcagas 
 Mezėturas 
 Kišujsalašas 
 Tisafiuredas 
 Tisafeldvaras
 

Vengrijos medės
Komaromas-Estergomas

Komaromas-Estergomas () – medė Vengrijos šiaurėje, Slovakijos pasienyje. Įeina į Vidurio Uždunojės regioną. Administracinis centras – Tatabania.

Geografija 
Didžioji medės dalis yra Mažojoje Vengrijos lygumoje. Pietuose siekia Bakonio ir Vertešo aukštumas. Šiaurine riba teka Dunojus.

Gyventojai

Didžiausi miestai 

 Tatabania
 Estergomas
 Tata
 Komaromas
 Oroslanis
 Dorogas
 Nergešujfalu
 Ačas

Vengrijos medės
Genovaitė Jasiulienė

Genovaitė Jasiulienė-Kęstutytė (g. 1928 m. birželio 21 d. Ignotiškyje, Obelių valsčius) – Lietuvos dailėtyrininkė, muziejininkė.

Biografija 
Vyras Leonas Jasiulis. 1951 m. baigė muziejininkystę Vilniaus universitete. 1954–1981 m. dėstė Lietuvos dailės institute, 1952–1953 m. ir Taikomosios dailės aukštesniojoje mokykloje Kaune. Nuo 1981 m. Lietuvos dailės muziejaus Taikomosios dailės skyriaus, 1989–1999 m. Taikomosios dailės muziejaus vedėja, 1987 m. šio muziejaus ekspozicijos teminio plano autorė su R. Budriu, A. Kybrancu. Kuravo daugiau kaip 70 muziejaus parodų. Parengė aukštosioms mokykloms visuotinės taikomosios dekoratyvinės dailės istorijos mokymo programą (1982 m.)

Lietuvos dailininkų sąjungos narė.

Bibliografija 
 Baroko dailė Lietuvoje, katalogas, sudarė su D. Tarandaite, 1996 m.
 Krikščionybė Lietuvos mene, su kitais, 2003 m.

Šaltiniai 

Lietuvos muziejininkai
Lietuvos pedagogai
Lietuvos menotyrininkai
Albertas Jasiulionis

Albertas Jasiulionis (g. 1915 m. rugsėjo 20 d. Petrograde) – Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija 
1942 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1954 m. Leningrado politechnikos institute apgynė disertaciją „Skriejikinio kulisės mechanizmo nagrinėjimas“, technikos mokslų kandidatas. 1970 m. Valstybiniame mašinotyros mokslo tyrimų institute apgynė disertaciją „Mašinų mechanikos nagrinėjimai matriciniu - harmoniniu metodu“, technikos mokslų daktaras.

1942–1950 m. Vytauto Didžiojo universiteto (1946–1950 m. Kauno universitetas) dėstytojas. 1950–1954 m. J. Janonio popieriaus fabriko vyr. mechanikas. 1954–1993 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas, nuo 1972 m. profesorius. 1976–1990 m. dar Pabaltijo ir Baltarusijos aukštųjų mokyklų Mechanizmų ir mašinų teorijos seminaro mokslinis vadovas.

Mokslinė veikla 
Tyrimų sritis – mechanizmų ir mašinų mechanika, taikomoji matematika. Sukūrė izotachių (linijų, jungiančių judesio vienodo greičio vietas) ir matricinį harmoninį skaičiavimo metodus mašinų judesiui tirti. Mašinų mechanikos srities 4 išradimų autorius.

Šaltiniai 

Lietuvos inžinieriai mechanikai
Lietuvos pedagogai
Lietuvos išradėjai
Dapkiškių piliakalnis

Dapkiškių piliakalnis, vadinamas Pilaite – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas ) Tauragės rajono savivaldybės teritorijoje, 1 km į pietus nuo Dapkiškių kaimo, Tauragės seniūnija. Pasiekiamas plentu Tauragė – Dapkiškiai pervažiavus Daubos upelį ir pasukus į dešinę rytų–pietryčių kryptimi, už 300 m yra kiek dešiniau, už sodybos, lauko pakraštyje.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Jūros dešiniajame ir Daubos kairiajame krantuose, jų santakoje. Piliakalnio aikštelė trikampė, išsidėsčiusi šiaurės - pietų kryptimi, 23 m ilgio ir 8 m pločio šiauriniame gale, kuriame supiltas 5 m aukščio, 34 m pločio pylimas, kurio išorinis 4 m aukščio šlaitas leidžiasi į 18 metrų pločio ir pusantro metro gylio griovį. Pylimas nupjauto kūgio formos - 7 x 8 m dydžio. 

Didžioji piliakalnio dalis nuplauta, paviršinė erozija vyksta ir dabar. Piliakalnis apaugęs lapuočiais. Piliakalnį 1904 m. žvalgė Liudvikas Kšivickis, 1964 m. Lietuvos istorijos institutas. Tuo metu aikštelė dar buvo 50x52 m dydžio. Piliakalnis datuojamas II tūkstantmečio pradžia.  Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr. 612. Paminklo teritorijos plotas 25000 m².

Į šiaurę nuo piliakalnio 0,8 ha plote yra papėdės senovės gyvenvietė, kurioje rasta geležies šlako.

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p. 188. 
 Krzywicki L. 1909. W poszukiwaniu grodu Mendoga // Przegląd historyczny. Warszawa. T. VIII. Z. 1, p. 38.
 Покровский Ф. В. Археологическая карта Ковенской губернии. Вильна, 1899. c. 147.

Nuorodos 
 Lietuvos piliakalniai. Dapkiškių piliakalnis

Piliakalniai Tauragės rajone
Garso takelis

Garso takelis () – muzikinis įrašas sinchroniškai akomponuojantis filmų, televizijos laidų, video žaidimų vaizdus. Tai taip pat ir atskiras muzikos žanras, kuriame garso takeliai kaip kūriniai egzistuoja atskirai nuo filmo, kartais net pranokdami jų populiarumą.

Filmų industrijoje muzika, dialogai ir garsiniai efektai įrašomi į atskiras juostas, o vėliau sujungiami į bendrą juostą, kuri ir yra girdima žiūrint filmą.

Garso takeliai skirstomi į tris grupes:
 Miuziklų garso takeliai, kur koncentruojamasi į dainas (pvz., Briliantinas, Dainavimas lietuje)
 Filmų garso takeliai, kur naudojama muzika ne iš miuziklų (pvz., Žvaigždžių karai, Egzodas)
 Pop muzikos albumai, kurių bent dalis kūrinių naudojama filmuose (pvz., Sleepless in Seattle, When Harry Met Sally…)

Dabartinė garso takelio reikšmė dažniausiai apibūna filmams skirtą muziką.

Taip pat skaitykite 
 Filmų muzika

Kinematografija
Muzikos žanrai
Gilandžių piliakalnis

Gilandžių piliakalnis su gyvenviete, Oplankio piliakalnis, Papilkalnis, Šventkalnis – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 23936) Tauragės rajono savivaldybės teritorijoje, 2 km į pietvakarius nuo Oplankio kaimo, Lauksargių seniūnija, dešiniajame Uplankio upelio krante, netoli Oplankio ežero. Pasiekiamas iš kelio Greižėnai – Vilkyšiai, prieš Uplankio upelį ties sodyba dešinėje pasukus į dešinę vakarų kryptimi ir paėjus per laukus 700 m, platesnio Uplankio slėnio pradžioje pasukus į kairę pietų kryptimi, yra už 100 m, kitapus Uplankio kanalo.

Piliakalnis 
Piliakalnis (Papilkalnis, Šventkalnis) įrengtas kranto kyšulyje, Uplankio upelio dešiniajame krante, prie buvusio Oplankio vandens malūno tvenkinio. Šlaitai statūs, 12 m aukščio. Aikštelė trikampė, ištįsusi rytų-vakarų kryptimi, 47 m ilgio ir 17 m pločio pietvakariniame gale, kuriame supiltas 3,5 m aukščio ir 19 m pločio pylimas, kurio 7 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 30 m pločio, 2 m gylio gynybinį griovį. 

Piliakalnį 1963 m. žvalgė Lietuvos istorijos institutas.  Piliakalnis datuojamas II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 24000 m².

Į pietus nuo piliakalnio, 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė. Į šiaurę 200 m. nuo piliakalnio Greižėnų senkapis.

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.182
 Crome H. 1937. Karte und Verzeichnis der vor- und frühgeschichtlichen Wehranlagen in Ostpreußen // Altpreußen. Juni. Heft 3, , p. 124 (Nr. 2).
 Crome H. Verzeichnis der Wehranlagen Ostpreußens // Prussia. 1938, p. 191.

Nuorodos 
 Gilandžių piliakalnis

Piliakalniai Tauragės rajone
Lietuvos kino studija

Lietuvos kino studija – 1940–1941 m. Lietuvos kino kronikos studija, 1945–1947 m. Kino kronikos studija, 1947–1954 m. Lietuvos kronikinių dokumentinių filmų kino studija, 1954–1956 m. Lietuvos kronikinių dokumentinių ir meninių filmų kino studija, 1956–2004 m. Lietuvos kino studija, 2004–2014 m. UAB „Lietuvos kino studija“ – buvusi didžiausia Lietuvos kino filmų kūrimo įmonė Vilniuje.

Istorija 
Įkurta 1940 m. Kaune. Studijoje dirbo operatoriai Stepas Uzdonas, Stasys Vainalavičius, Alfonsas Žibas, iš TSRS atsiųsti kinematografininkai. Iki TSRS-Vokietijos karo sukurta 40 kino žurnalo „Tarybų Lietuva“ filmų, lietuvių kalba įgarsinta rusų vaidybinių filmų. Per TSRS-Vokietijos karą studijos veikla nutrūko. 1944 m. kino studija atkurta kaip kino korespondentų punktas Kaune. Jame dirbo operatoriai Vytautas Starošas, S. Uzdonas, S. Vainalavičius, režisierius Liudgardas Maculevičius, garso operatorius Tadas Balsys, nuo 1945 m. – režisierius Nota Liubošicas.

1947–1956 m. sukurta vaidybinių filmų su Rusijos kino studijomis (Mosfilm, Lenfilm). 1949 m. studija perkelta į Vilnių. Šeštojo dešimtmečio viduryje studijoje pradėjo dirbti Kinematografijos institutą Maskvoje baigę režisieriai Vytautas Mikalauskas, Vytautas Žalakevičius, operatorius Jonas Gricius. 1953 m. kartu su kino studija „Lenfilm“ pastatytas vaidybinis filmas „Aušra prie Nemuno“, rež. Arkadijus Faincimeris. 1957 m. jau pačioje Lietuvos kino studijoje sukurtas pirmasis vaidybinis filmas „Žydrasis horizontas“, rež. V. Mikalauskas.

1964 m. pastatyti filmavimo paviljonai. Iki 1989 m. studija buvo vienintelė kino kūrimo įmonė Lietuvoje, jos finansinė ir kūrybinė veikla priklausė nuo Valstybinio kinematografijos komiteto Maskvoje. Per metus buvo sukuriama apie 7 vaidybinius, apie 40 dokumentinių filmų ir apie 40 kino žurnalų „Tarybų Lietuva“. Nuo 1992 m. daugiausia veikia kaip technikos bazė Lietuvos privačių ir užsienio kino studijų filmams kurti. Nuo 1993 m. su užsienio kino studijomis sukurta daugiau kaip 50 vaidybinių kino ir televizijos filmų, serialų. Studijoje nuo 1990 m. kuriamas kino žurnalo „Valstybės kino metraštis“. 2004 m. privatizuota. 2014 m. įmonei iškelta bankroto byla.

Veikė 20 padalinių – Projektų vystymo, Aktorių atrankos, Dokumentikos ir kino kronikos, Kostiumų gamybos, Filmavimo ir apšvietimo technikos, Specialiųjų efektų, Vizualiųjų efektų, Dekoracijų apipavidalinimo, Rekvizito gamybos ir kt. Buvo 4 filmavimo paviljonai, didžiausias – 2470 m² ploto ir 15 m aukščio su garso izoliacija, filmavimo lauko aikštelės.

Direktoriai 
 Petras Kežinaitis
 Ignas Pikturna – 1946–1957 m.
 Julius Lozoraitis
 V. Vilimas
 J. Koskus
 R. Urbonas
 Ramūnas Škikas – 2004–2014 m.

Veikla

Vaidybiniai filmai

Dokumentiniai filmai

Animaciniai filmai

Šaltiniai

Nuorodos 
 Lietuvos Kino Studija 

Lietuvos kinas
Lietuvos įmonės
kino kompanijos
Nogradas

Nogradas () – medė Vengrijos šiaurėje, Slovakijos pasienyje. Įeina į Šiaurės Vengrijos regioną. Administracinis centras – Šalgotarjanas.

Geografija 
Medės reljefas kalnuotas: iškilę Matros, Bioržionio, Čerhato masyvai. Šiauriniu pakraščiu teka Ipojaus upė.

Gyventojai

Didžiausi miestai 
 Šalgotarjanas
 Balašadarmatas
 Batonterenė
 Pastas
 Sečenis

Vengrijos medės
Peštas

Peštas () – medė Vengrijos centro šiaurinėje dalyje. Šiaurėje ribojasi su Slovakija. Įeina į Vidurio Vengrijos regioną. Administracinis centras – Budapeštas (tačiau medei nepavaldus).

Geografija 

Reljefui būdinga plokščia Didžioji Vengrijos lyguma. Šiaurėje siekia Biožionio, Dobogo ir Čerhato kalnų masyvus. Pagrindinė upė – Dunojus.

Demografija 

Etninės grupės (2001):
 Vengrai – 93,5 %
 Vokiečiai – 1,7 %
 Romai – 1,2 %
 Slovakai – 0,8 %
 Kiti – 0,5 %
 Nežinoma – 2,3 %

Religijos (2001):
 Romos katalikai – 53 %
 Kalvinistai – 16 %
 Liuteronai – 3,8 %
 Unitai – 1,2 %
 Kiti (krikščionybė) – 1,3 %
 Kiti (ne krikščionybė) – 0,2 %
 Ateistai – 12 %
 Nežinoma – 12,5 %

Didžiausi miestai 
 Erdas
 Ceglėdas
 Vacas
 Dunakesis
 Gedelė
 Sigetsentmiklošas
 Budaioršas
 Nadkėrešas
 Sentendrė
 Dialas
 Večešas
 Dunaharastis

Vengrijos medės
Šomodis

Šomodis () – medė Vengrijos pietvakariuose. Ribojasi su Kroatija. Įeina į Pietų Uždunojės regioną. Administracinis centras – Kapošvaras.

Geografija 
Šomodžio medė plyti Didžiojoje Vengrijos lygumoje. Šiaurinė riba eina Balatono ežero krantu. Svarbiausios upės – Drava, Rinia, Kapošas.

Gyventojai 
Šomodis – rečiausiai gyvenama šalies medė.

Didžiausi miestai 
 Kapošvaras
 Šiofokas
 Marcalis
 Barčas
 Nadiatadas
 Balatonboglaras

Vengrijos medės
Sabolčas-Satmaras-Beregas

Sabolčas-Satmaras-Beregas () – medė Vengrijos šiaurės rytuose. Ribojasi su Slovakija, Ukraina ir Rumunija. Įeina į Šiaurės Alfeldo regioną. Administracinis centras – Nyredhaza.

Geografija 
Sabolčo-Satmaro-Berego medė plyti Didžiojoje Vengrijos lygumoje. Svarbiausios upės – Tisa, Samošas, Krasna.

Gyventojai

Didžiausi miestai 
 Nyredhaza
 Matesalka
 Kišvarda
 Tisavašvaris
 Ujfehertas
 Nyrbatoras
 Nadkalas
 Vašarošnamėnis
 Fehėrdarmatas

Vengrijos medės
Tolna

Tolna () – medė Vengrijos centro pietinėje dalyje. Įeina į Pietų Uždunojės regioną. Administracinis centras – Seksardas.

Geografija 
Tolnos medė plyti Didžiojoje Vengrijos lygumoje. Svarbiausios upės – Dunojus, Šijas, Kopanis, Šarvizas, Kapošas.

Gyventojai

Didžiausi miestai 
 Seksardas
 Dombovaras
 Pakšas
 Bonhadas
 Tolna
 Tamašis
 Dunafioldvaras

Vengrijos medės
Vašas

Vašas () – medė Vengrijos vakaruose, Austrijos ir Slovėnijos pasienyje. Įeina į Vakarų Uždunojės regioną. Administracinis centras – Sombathėjus.

Geografija 
Vašo medė plyti Mažojoje Vengrijos lygumoje. Pačiuose vakaruose siekia Alpių prieškalnes (Kėšego aukštuma). Svarbiausia upė – Raba.

Gyventojai

Didžiausi miestai 
 Sombathėjus
 Šarvaras
 Kiormendas
 Kėsegas
 Celdiomiolkas
 Sentgothardas

Vengrijos medės
Vesprėmas (medė)

Vesprėmas () – medė Vengrijos vakaruose. Įeina į Vidurio Uždunojės regioną. Administracinis centras – Vesprėmas.

Geografija 
Vesprėmo medėje iškilusi Bakonio aukštuma. Pietinė teritorijos riba driekiasi Balatono ežero krantu. Vakariniu pakraščiu teka Marcalo upė.

Gyventojai

Didžiausi miestai 
 Vesprėmas
 Papa
 Ajka
 Varpalota
 Tapolca
 Balatonfiuredas
 Balatonalmadis
 Zircas

Vengrijos medės
Zala (medė)

Zala () – medė Vengrijos pietvakariuose, Kroatijos ir Slovėnijos pasienyje. Įeina į Vakarų Uždunojės regioną. Administracinis centras – Zalaegersegas.

Geografija 
Vyrauja kalvotas reljefas. Rytuose siekia Balatono ežero pakraštį. Pagrindinės upės – Mura ir Zala.

Gyventojai

Didžiausi miestai 
 Zalaegersegas
 Nadkaniža
 Kesthėjus
 Lentis
 Zalasentgrotas

Vengrijos medės
Virgilijus Jaugelis

Virgilijus Jaugelis (1948 m. rugsėjo 9 d. Kaune – 1980 m. vasario 17 d. ten pat, palaidotas Kybartuose) – Lietuvos kunigas, pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui, tikinčiųjų teisių sąjūdžio dalyvis.

Biografija 
1971–1978 m. studijavo pogrindinėje kunigų seminarijoje. 1978 m. marijonas, slapta įšventintas kunigu. Dirbo Kauno įmonėse, dalyvavo slaptoje religinėje veikloje. 1971 m. rinko parašus Lietuvos Romos katalikų memorandumui. 1974 m. nuteistas kalėti už Lietuvos Katalikų Bažnyčios Kronikos dauginimą ir platinimą. Dėl silpnos sveikatos 1975 m. iš kalėjimo paleistas. Dirbo zakristijonu Kybartų Eucharistinio Išganytojo bažnyčioje. 1979 m. rugpjūčio 23 d. pasirašė 45 pabaltijiečių memorandumą. 2000 m. kankinys.

Įvertinimas 
 1999 m. Vyčio Kryžiaus ordino Karininko kryžius.

Nuorodos 
 Kun. Virgilijus Jaugelis;

Šaltiniai 

Lietuvos kunigai
Lietuvos disidentai
Marijonai
Vartūliškių piliakalnis

Vartūliškių piliakalnis (Šventkalnis) – piliakalnis Pagėgių savivaldybės teritorijoje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Vilkyškių. Pasiekiamas iš kelio Vilkyškiai – Greižėnai Barzūnuose pasukus į kairę vakarų kryptimi, už 930 m pasukus į dešinę šiaurės kryptimi, pervažiavus upelį, pavažiavus 150 m ir pasukus į kairę vakarų kryptimi 300 m, yra 100 m į dešinę, šiaurėje, miško pakraštyje – matyti pylimas.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas į slėnį įsiterpusioje kalvoje. Piliakalnio aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi. Aikštelės šiauriniame krašte supiltas 1,5 m aukščio ir 11 m pločio pylimas. Jos pietiniame gale – supiltas lanko formos 2 m aukščio ir 21 m pločio pylimas, kurio 6,5 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 18 m pločio ir pusantro metro gylio griovį, rytų šlaite virstantį 4 m pločio terasa. Už griovio supiltas antras 32 m ilgio, 2 m aukščio ir 16 m pločio lenktas pylimas, už kurio iškastas antrasis 24 m ilgio, 43 m pločio ir 2 m gylio gynybinis griovys. 5 m žemiau aikštelės šiaurinio krašto yra keturkampė, pailga kaip ir viršutinė aikštelė, 36 su 16 m dydžio terasa, iš šiaurinės pusės nuo likusios kalvos dalies atskirta 17 m pločio ir 1,2 m gylio įdubimu. Piliakalnyje buvo randama daug anglių. Šlaitai statūs, 10 m aukščio. 

Piliakalnis apardytas arimų, apaugęs lapuočiais, antras piliakalnio pylimas dirvonuoja.

Piliakalnis žvalgytas 1963 m., datuojamas I tūkstantmečiu – XIII a.

Šaltiniai 

 Hollack E. Erläuterungen zur vorgeschichtlichen Übersichtskarte von Ostpreußen. Glogau, Berlin, 1908. p. 175
 Crome H. 1937. Karte und Verzeichnis der vor- und frühgeschichtlichen Wehranlagen in Ostpreußen // Altpreußen. Juni. Heft 3, p. 125 (Nr. 34);
Crome H. Verzeichnis der Wehranlagen Ostpreußens // Prussia. 1940. p. 137.

Nuorodos 
 Lietuvos piliakalniai

Piliakalniai Pagėgių savivaldybėje
Vilkeliai (Panevėžys)

Vilkeliai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje.

Seniau kaime buvo akmuo su žmogaus kojų pėdomis. Apylinkių gyventojai manydavo, kad akmenyje įmintos Dievo Motinos ar vaikelio Jėzaus pėdos.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Būtaičiai

Būtaičiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Eržvilko, dešiniajame Šaltuonos krante.

Gyventojai

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Baužaičiai

Baužaičiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, Eržvilko seniūnijoje, kilometras į pietvakarius nuo Eržvilko, kairiajame Šaltuonos krante.

Gyventojai

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Būdos (Jurbarkas)

Būdos – viensėdis Jurbarko rajono savivaldybėje, Eržvilko seniūnijoje, 4 km į šiaurę nuo Eržvilko, prie kelio .

Gyventojai

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Būkintlaukis

Būkintlaukis – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, Eržvilko seniūnijoje, 2 km į vakarus nuo Lybiškių, dešiniajame Trišiūkštės krante. Kaimą kerta geležinkelis Tauragė – Radviliškis.

Gyventojai

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Čepaičiai (Jurbarkas)

Čepaičiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, Eržvilko seniūnijoje, kilometras į šiaurę nuo Eržvilko.

Gyventojai

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Dirvonai (Jurbarkas)

Dirvonai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, Eržvilko seniūnijoje, 2 kilometrai į pietryčius nuo Eržvilko, kairiajame Šaltuonos krante.

Gyventojai

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Dūdlaukis

Dūdlaukis – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, Eržvilko seniūnijoje, 5 kilometrai į pietryčius nuo Rutkiškių, dešiniajame Šaltuonos krante.

Gyventojai

Žymūs žmonės

 Kęstutis Stoškus (g. 1951), fotografas

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Dugnai (Jurbarkas)

Dugnai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, Eržvilko seniūnijoje, 4 kilometrai į pietus nuo Batakių, Šešuvies upės vingyje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Gabšiškiai

Gabšiškiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, Eržvilko seniūnijoje, 5 kilometrai į rytus nuo Eržvilko, dešiniajame Šaltuonos krante.

Gyventojai

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Garšvilai

Garšvilai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, Eržvilko seniūnijoje, kilometras į pietryčius nuo Eržvilko, dešiniajame Akmenos krante, šiauriau jos žiočių į Šaltuoną.

Gyventojai

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Kalnučiai

Kalnučiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, Eržvilko seniūnijoje, 4 kilometrai į šiaurės rytus nuo Kartupių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Klevinė (Jurbarkas)

Klevinė – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, Eržvilko seniūnijoje, 3 – 5 kilometrai į šiaurės vakarus nuo Eržvilko.

Gyventojai

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Kubiliškė (Jurbarkas)

Kubiliškė – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, Eržvilko seniūnijoje, 2 kilometrai į pietryčius nuo Lybiškių, kairiajame Upynos krante.

Gyventojai

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Kulvertiškiai

Kulvertiškiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Eržvilko, dešiniajame Šaltuonos krante.

Istorija 

XIX a. pabaigoje minimas Kulvertiškių dvaras.

Gyventojai

Žymūs žmonės 

Dvare gimė karininkas Mikas Gedgaudas (1885–1942).

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Lendrynė

Lendrynė – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, Eržvilko seniūnijoje, 4 kilometrai į šiaurę nuo Eržvilko, prie .

Gyventojai

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Lenkčiai II

Lenkčiai II – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, Eržvilko seniūnijoje, 5 kilometrai į šiaurės rytus nuo Eržvilko, prie Upės upelio, į vakarus nuo kelio , netoli jo sankirtos su .

Istorija 
XIX a. pab. minimos dvi Lenkčių valdos (Lenkčiai Pociškė ir Lenkčiai Gėtiškė) Raseinių apskrities Eržvilko valsčiuje (žemes čia valdė Kačiušiai, Krasauskai, Vaičiaičiai, Davėtai). Taip pat minimas Lenkčių kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Lentinė (Jurbarkas)

Lentinė – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, Eržvilko seniūnijoje, 3 kilometrai į pietryčius nuo Eržvilko.

Gyventojai

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Paberžiai (Jurbarkas)

Paberžiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, Eržvilko seniūnijoje, kilometras į pietus nuo Pašaltuonio.

Gyventojai

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Leonavas (Jurbarkas)

Leonavas – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, Eržvilko seniūnijoje, 5 km į šiaurės rytus nuo Lybiškių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Naujininkai (Eržvilkas)

Naujininkai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, Eržvilko seniūnijoje, 3 km į šiaurės rytus nuo Eržvilko. Pro kaimą teka Akmena.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Vladas Statkevičius (1911–1999) – kraštotyrininkas.
 Edmundas Juškys (1932–2020) – pedagogas, sovietinis diplomatas bei partinis veikėjas, publicistas, redaktorius, vertėjas, ateizmo propaguotojas.

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Openiškė

Openiškė – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, Eržvilko seniūnijoje, 6 km į šiaurės rytus nuo Eržvilko, kairiajame Upės krante.

Gyventojai

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Pagojys (Jurbarkas)

Pagojys – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, Eržvilko seniūnijoje, 3 km į pietryčius nuo Mosteikių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Palabaukščiai

Palabaukščiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, Eržvilko seniūnijoje, kilometras į šiaurę nuo Pašaltuonio. Pro kaimą teka Labaukštė.

Gyventojai 

Palabaukščiuose gimė Bronislava Greičiūtė-Šimanauskienė (1924 m. spalio 23 d. – 1998 m. vasario 10 d.) – pedagogė, Batakių vid. mokyklos mokytoja.

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Pagatupys

Pagatupys – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, Eržvilko seniūnijoje, šiauriau Mosteikių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Padvarninkai (Jurbarkas)

Padvarninkai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, Eržvilko seniūnijoje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Kartupių, dešiniajame Šešuvies krante.

Gyventojai

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Paupynis (Jurbarkas)

Paupynis – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Kartupių.

Istorija 

1586 m. minimas Paupynio dvaras.

Gyventojai

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Paviščiovys

Paviščiovys – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, Eržvilko seniūnijoje, 4 km į šiaurės rytus nuo Rutkiškių, dešiniajame Viščiovos krante.

Gyventojai

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės