joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
2012 m. Belgijos Grand Prix

2012 m. Belgijos Grand Prix buvo 12-tos 2012 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko po 5 savaičių atostogų rugpjūčio 31-rugsėjo 2 dienomis Spa-Francorchamps trasoje.

Tai buvo 300-osios karjeroje lenktynės 7 kartus pasaulio čempionui vokiečiui Michael Schumacher.

Lenktynes laimėjo iš pirmos starto pozicijos startavęs britas Jenson Button, tuo tarpu pirmame posūkyje įvykus avarijai iš lenktynių pasitraukė vieni sezono lyderių – Fernando Alonso ir Lewis Hamilton. Avarijos kaltininku tapo prancūzas Romain Grosjean. Pastarasis po lenktynių už šios avarijos sukėlimą buvo diskvalifikuotas vienerioms lenktynėms. Lotus ekipa paskelbė, kad Italijos GP prancūzą pakeis Jérôme d'Ambrosio.

Kvalifikacija 
{| class=wikitable style="font-size:95%"
! Vieta
! Nr.
! Lenktynininkas
! Komanda
! 1 dalis
! 2 dalis
! 3 dalis
! Starto vieta
|-
! 1
| 3
|  Jenson Button
| McLaren-Mercedes
| 1:49.250 
| 1:47.654 
| 1:47.573
| 1
|-
! 2
| 14
|  Kamui Kobayashi
| Sauber-Ferrari
| 1:49.686 
| 1:48.569 
| 1:47.871
| 2
|-
! 3
| 18
|  Pastor Maldonado
| Williams-Renault
| 1:48.993 
| 1:48.780 
| 1:47.893
| 6*
|-
! 4
| 9
|  Kimi Räikkönen
| Lotus-Renault
| 1:49.546 
| 1:48.414 
| 1:48.205
| 3
|-
! 5
| 15
|  Sergio Perez
| Sauber-Ferrari
| 1:49.642 
| 1:47.980 
| 1:48.219
| 4
|-
! 6
| 5
|  Fernando Alonso
| Ferrari
| 1:49.401 
| 1:48.598 
| 1:48.313
| 5
|-
! 7
| 2
|  Mark Webber
| Red Bull-Renault
| 1:49.859 
| 1:48.546 
| 1:48.392
| 12**
|-
! 8
| 4
|  Lewis Hamilton
| McLaren-Mercedes
| 1:49.605 
| 1:48.563 
| 1:48.394
| 7
|-
! 9
| 10
|  Romain Grosjean
| Lotus-Renault
| 1:50.126 
| 1:48.714 
| 1:48.538
| 8
|-
! 10
| 11
|  Paul di Resta
| Force India-Mercedes
| 1:50.033 
| 1:48.729 
| 1:48.890
| 9
|-
! 11
| 1
|  Sebastian Vettel
| Red Bull-Renault
| 1:49.722 
| 1:48.792
|
| 10
|-
! 12
| 12
|  Nico Hülkenberg
| Force India-Mercedes
| 1:49.362 
| 1:48.855
|
| 11
|-
! 13
| 7
|  Michael Schumacher
| Mercedes
| 1:49.742 
| 1:49.081
|
| 13
|-
! 14
| 6
|  Felipe Massa
| Ferrari
| 1:49.588 
| 1:49.147
|
| 14
|-
! 15
| 17
|  Jean-Éric Vergne
| Toro Rosso-Ferrari
| 1:49.763 
| 1:49.354
|
| 15
|-
! 16
| 16
|  Daniel Ricciardo
| Toro Rosso-Ferrari
| 1:49.572 
| 1:49.543
|
| 16
|-
! 17
| 19
|  Bruno Senna
| Williams-Renault
| 1:49.958 
| 1:50.088
|
| 17
|-
! 18
| 8
|  Nico Rosberg
| Mercedes
| 1:50.181
|
|
| 23**
|-
! 19
| 20
|  Heikki Kovalainen
| Caterham-Renault
| 1:51.739
|
|
| 18
|-
! 20
| 21
|  Vitaly Petrov
| Caterham-Renault
| 1:51.967
|
|
| 19
|-
! 21
| 24
|  Timo Glock
| Marussia-Cosworth
| 1:52.336
|
|
| 20
|-
! 22
| 22
|  Pedro de la Rosa
| HRT-Cosworth
| 1:53.030
|
|
| 21
|-
! 23
| 25
|  Charles Pic
| Marussia-Cosworth
| 1:53.493 
|
|
| 22
|-
! 24
| 23
|  Narain Karthikeyan
| HRT-Cosworth
| 1:54.989
|
|
| 24
|-
! colspan=8|107% laiko: 1:56.622
|}Pastabos: – Pastor Maldonado gavo 3 starto pozicijų baudą dėl trukdymo Nico Hulkenbergui kvalifikacijos metu.
 – Mark Webber ir Nico Rosberg gavo po penkių starto pozicijų baudą už pavarų dėžių keitimus.

 Lenktynės 

 Čempionato įskaitos 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

 Pastabos:''' pateikti tik penki geriausi rezultatai.

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2012 sporte
2012 m. Vengrijos Grand Prix

2012 m. Vengrijos Grand Prix buvo 11-tos 2012 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko birželio 27-29 dienomis Hungaroring trasoje.

Britas Lewis Hamilton lenktynes pradėjo iš pole pozicijos, o antras startavo prancūzas Romain Grosjean, kuriam tai buvo geriausias pasiekimas kvalifikacijoje visos karjeros metu.

Lenktynes laimėjo L. Hamilton, o antras finišavo suomis Kimi Raikkonen.

Šios lenktynės buvo 100-tosios suomiui Heikki Kovalainen.

Kvalifikacija

Lenktynės

Čempionato įskaitos 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

 Pastabos: pateikti tik penki geriausi rezultatai.

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2012 sporte
Samuilas Maršakas

Samuilas Maršakas (, 1887 m. lapkričio 3 d. Voronežas, Rusija – 1964 m. birželio 4 d. Maskva) – tarybinis ir rusų rašytojas, dramaturgas, žymus vaikų poetas ir literatūros kritikas. Apdovanotas Lenino premija (1963) ir keturiomis Stalino premijomis (1942, 1946, 1949, 1951). 

Rusijos poetai
Rusijos dramaturgai
Rusijos rašytojai

(nebaigta)
Jurijus Zubakovas

Jurijus Antonovičius Zubakovas (; 1943 m. lapkričio 27 d. – 2022 m. spalio 18 d.) – Rusijos politikas, žvalgybininkas, diplomatas, buvęs Rusijos ambasadorius Lietuvoje.

Biografija 
1963–1966 m. tarnavo Tolimųjų Rytų laivyne. 1970 m. baigė teisės studijas KGB Aukštojoje mokykloje. Po studijų dirbo KGB kontržvalgybos valdyboje, buvo KGB partinio komiteto sekretorius. Vėliau dirbo TSKP CK Administracinių organų skyriuje.

1991 m. paskirtas TSRS Saugumo tarybos nario J. Primakovo patarėju. Šį paskyrus Rusijos užsienio žvalgybos tarnybos direktoriumi, 1991–1996 m. buvo jo pavaduotoju. J.Primakovui tapus Rusijos užsienio reikalų ministru, 1996–1998 m. buvo jo pavaduotoju. 1998–1999 m. buvo J.Primakovo vyriausybės aparato vadovas-federalinis ministras.

Vyriausybei atsistatydinus, 1999–2003 m. buvo Rusijos ambasadorius Lietuvoje, 2003–2004 m. – Moldovoje.

2004–2011 m. – Rusijos Saugumo tarybos sekretoriaus pavaduotojas. 

Turėjo viceadmirolo karinį laipsnį, Nepaprastojo ir įgaliotojo pasiuntinio diplmatinį rangą.

Nuorodos 
 Neparketinis admirolas. Interviu su J.Zubakovu (rusų klb.)

Šaltiniai 

|-

Rusijos ambasadoriai Lietuvoje
Rusijos žvalgybininkai
KGB tarnautojai
Rusijos vyriausybės aparato vadovai
Gamtos mokslų universitetas Liubline

Gamtos mokslų universitetas Liubline – universitetas Lenkijoje, Liubline. Aukštojo mokslo įstaiga buvo įkurta 1955 m. rugpjūčio 6 d. ir iki 2008 m. balandžio 11 d. veikė kaip Žemės ūkio akademija Liubline.

Universitete dirba 1725 darbuotojų, iš jų 814 – mokslo darbuotojai. Šiuo metu universitete bakalauro, magistro ir doktorantūros studijose studijuoja per 10 tūkst. studentų. Studijų formos – dieninės, vakarinės ir neakivaizdinės. Universitetas dalyvauja tarptautinėse studentų mainų programose.

Rektoriai 
 prof. hab. dr Bohdanas Dobžanskis (1955–1959)
 prof. Stefanas Ziemnickis (1959–1965)
 prof. Marianas Chomiakas (1965–1968)
 prof. Bohdanas Dobžanskis (1968–1969)
 prof. Evaldas Sasimovskis (1969–1972)
 prof. Janušas Velento (1972–1981)
 prof. Edmundas Prostas (1981–1987)
 prof. Česlavas Tarkovskis (1987–1990)
 prof. dr hab Juzefas Nužynskis (1990–1996)
 prof. dr hab Marianas Vesolovskis (1996–2002)
 prof. dr hab Zdzislavas Targonskis (2002–2008)
 prof. dr hab. Marianas Vesolovskis nuo 2008 m.

Fakultetai 
 Agrobioinžinerijos fakultetas
 Veterinarinės medicinos fakultetas
 Biologijos ir gyvulininkystės fakultetas
 Daržininkystės fakultetas
 Gamybos inžinerijos fakultetas
 Maisto ir biotechnologijos mokslų fakultetas
 Žemės ūkio mokslų fakultetas Zamostėje

Lenkijos universitetai
Miestas-apskritis

Miestas-apskritis () – Lenkijos administracinis vienetas, kai miestas turi panašias savivaldos teises kaip ir apskritis. Iš viso šalyje yra 65 tokie miestai.

Miestai-apskritys

Taip pat skaitykite 

 Valsčius (Lenkija)
 Pavietas
 Nausėdija (Lenkija)
 Vulka (Lenkijos gyvenvietės tipas)
 Vysiulekas (Lenkijos gyvenvietės tipas)
 Kolonija (Lenkijos gyvenvietės tipas)
 Miesto naujakuriai (Lenkijos gyvenvietės tipas)
 Dvaro žemės (Lenkijos gyvenvietės tipas)

Lenkijos administraciniai vienetai
Lenkijos apskritys
2012 m. Didžiosios Britanijos Grand Prix

2012 m. Didžiosios Britanijos Grand Prix – 9-osios 2012 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko liepos 6-8 dienomis Silverstone trasoje.

Kvalifikacijoje nugalėjo ispanas Fernando Alonso, tačiau artėjant lenktynių finišui jį aplenkė ir pergalę šventė australas Mark Webber.

Kvalifikacija 

Pastabos:
 – Nico Hülkenberg gavo 5 starto pozicijų baudą dėl pavarų dėžės keitimą.
 – Kamui Kobayashi gavo 5 starto pozicijų baudą dėl avarijos su Felipe Massa sukėlimą Europos GP.
 – Jean-Éric Vergne gavo 10 starto pozicijų baudą dėl avarijos su Heikki Kovalainenu sukėlimą Europos GP.
 – Charles Pic nesugebėjo parodyti 107 procentų kvalifikacijos laiko, tačiau teisėjai leido jam startuoti lenktynėse. Prieš jas Pic buvo nubaustas 5 starto pozicijų bauda už pavarų dėžės gedimą.

Lenktynės

Čempionato įskaitos 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

 Pastabos: pateikti tik penki geriausi rezultatai.

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2012 sporte
2012 m. Vokietijos Grand Prix

2012 m. Vokietijos Grand Prix – 10-osios 2012 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko liepos 20-22 dienomis Hockenheimring trasoje.

Tai buvo 100-osios lenktynės britui Lewis Hamiltonui.

Kvalifikacija 

Pastabos:
 – Romain Grosjean, Nico Rosberg irMark Webber gavo po 5 starto pozicijų baudą dėl pavarų dėžės keitimų.
 – Sergio Pérez gavo 5 starto pozicijų baudą už trukdymą Fernando Alonso ir Kimi Räikkönen kvalifikacijos metu.

Lenktynės 

Pastabos:
 – Sebastian Vettel buvo nubaustas po lenktynių 20 s. bauda už lenkimą už trasos ribų 66-tame rate prieš Jenson Buttoną. Tokiu būdu vokietis iš 2 vietos buvo nustumtas į 5-tą.

Čempionato įskaitos 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

 Pastabos: pateikti tik penki geriausi rezultatai.

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2012 sporte
2012 m. Singapūro Grand Prix

2012 m. Singapūro Grand Prix – 14-tos 2012 m. Formulės 1 sezono lenktynės, kurios vyko rugsėjo 21-23 dienomis Singapūro trasoje.

Lenktynes iš pole pozicijos pradėjo L. Hamilton, tačiau dėl pavarų dėžės gedimo britas lenktynių nebaigė. Jas laimėjo vokietis S. Vettel.

Kvalifikacija 

Pastabos:
 – Bruno Senna ir Pedro de la Rosa gavo po 5 starto pozicijų baudą už pavarų dėžės keitimus.

Lenktynės 

Pastabos:
 – Mark Webber po lenktynių buvo nubaustas 20 s. bauda už lenkimą kertant trasos kampą.
 – Charles Pic gavo 20 s. baudą už lenkimus paskutinių treniruočių metu mojuojant raudonoms vėliavoms.

Čempionato įskaitos 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

 Pastabos: pateikti tik penki geriausi rezultatai.

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2012 sporte
2012 m. Japonijos Grand Prix

2012 m. Japonijos Grand Prix – 15-tos 2012 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyks spalio 5-7 dienomis Suzuka trasoje.

Šioms lenktynėms 10 starto pozicijų baudą gavo vokietis Michael Schumacher už sukeltą avariją Singapūro lenktynių metu su prancūzu Jean-Éric Vergne.

Lenktynes pradėjęs iš pole pozicijos laimėjo vokietis Sebastian Vettel. Antrą vietą (pirmą kartą finišavo ant podiumo nuo 2010 m. Korėjos Grand Prix) pelnė brazilas Felipe Massa iš Ferrari. Trečią vietą ir pirmą podiumą savo karjeroje pelnė japonas Kamui Kobayashi.

Kvalifikacija 

Pastabos:
 – Jenson Button ir Nico Hülkenberg gavo po 5 starto pozicijų baudą už pavarų dėžių keitimus.
 – Michael Schumacher gavo 10 starto vietų baudą už sukeltą avariją Singapūro lenktynių metu su prancūzu Jean-Éric Vergne.
 – Jean-Éric Vergne gavo 3 starto vietų baudą už trukdymą laisvų treniruočių metu Bruno Sennai.

Lenktynės

Čempionato įskaitos 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

 Pastabos: pateikti tik penki geriausi rezultatai.

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2012 sporte
Maria Piłsudska

Apie Juzefo Pilsudskio motiną žr. Marija Bilevičiūtė–Pilsudska.
Marija Koplevska-Pilsudska (; 1865 m. Vilniuje, Rusijos imperijoje – 1921 m. rugpjūčio 17 d. Krokuvoje, II Lenkijos Respublikoje) – pirmoji Lenkijos diktatoriaus ir Lenkijos maršalo Józef Piłsudski žmona, mokytoja ir Lenkijos socialistų partijos narė. Pirmoji Lenkijos ponia 1918–1921 m.

Biografija 

Gimė 1865 m. Vilniuje, garsaus gydytojo Konstant ir Ludmiła Chomicz-Koplewski šeimoje. Baigė Sankt Peterburgo moterų universitetą. Vėliau dirbo mokytoja. Už dalyvavimą anticarinėje veikloje kelis kartus buvo suimta ir kalinama. Pirmas vyras buvo geležinkelių inžinierius Marian Juszkiewicz, su kuriuo susituokė 1883 m. ir susilaukė dukters Vandos (1889–1908). Pirmoji santuoka baigėsi skyrybomis.

1892 m. susipažino su Juzefu Pilsudskiu. 1899 m. liepos 15 d. Paproč Dužos kaimo liuteronų bažnyčioje susituokė su Juzefu Pilsudskiu. Kadangi buvo išsiskyrusi, o katalikų bažnyčia neleido tuoktis iš naujo jau išsiskyrusiems žmonėms, todėl jie su Juzefu Pilsudskiu perėjo į liuteronybę ir susituokė liuteronų bažnyčioje. Susituokę apsigyveno Lodzėje, kur 1900 m. vasarį buvo suimti už anticarinę veiklą. Po 11 mėnesių buvo paleista. Pilsudskiui pabėjus iš kalėjimo, jie apsigyveno Lvove. 1901 m. išvyko į Londoną, kur dalyvavo Lenkijos socialistų partijos veikloje. 1902 m. grįžo į Lvovą. 1904 m. perskiraustė į Krokuvą.

1906 m. gegužę Juzefas susipažino su Aleksandra Szczerbińska su kuria pradėjo slaptą romaną. Marija žinojo apie šį romaną, bet iki I pasaulinio karo vis dar gyveno kartu su Juzefu. 1918 m. lapkritį Juzefą paleidus iš Magdeburgo kalėjimo jis nebegrįžo gyventi kartu su Marija. Aleksandra Szczerbińska de facto tapo jo naująja žmona, bet jie vis dar gyveno atskirai. Marija Pilsudska pasitraukė iš visuomeninio gyvenimo ir toliau gyveno Krokuvoje. Formaliai su Pilsudskiu ji buvo susituokusi iki pat savo mirties, bet jau nuo 1907 m. Pilsudskio partnerė buvo Aleksandra Piłsudska. Mirė 1921 m. rugpjūčio 17 d. Krokuvoje, palaidota Vilniuje Rasų kapinėse. Juzefas Pilsudskis nedalyvavo savo žmonos laidotuvėse ir praėjus dviem mėnesiam po jos mirties vedė Aleksandra Szczerbińska, su kuria dar būdamas nesusituokęs 1918 m. susilaukė dukros Wanda Piłsudska ir 1920 m. Jadwiga Piłsudska.

Išnašos

Nuorodos 

 Liuteronas iš Vilniaus – Juzefas Pilsudskis.

Literatūra 

 Rochelle Goldberg Ruthchild: Equality and Revolution: Women’s Rights in the Russian Empire, 1905–1917. University of Pittsburgh Press: 2010. ISBN ISBN 9780822960669.
 Andrzej Garlicki: Józef Piłsudski: 1867–1935. Warszawa: „Czytelnik“, 1988, s. 63-64. ISBN 8307017157.

Pilsudskiai
Valstybių ir vyriausybių vadovų sutuoktiniai
Bandvagn 206

Bandvagn 206 (Bv 206) – vikšrinis visureigis transporteris, gaminamas Hägglunds (šiuo metu dalis BAE Land Systems) skirtas pirmiausiai Švedijos kariuomenei.

Susideda iš dviejų dalių, kurių visi keturi vikšrai yra varantieji. Mašinoje gali tilpti iki 17 žmonių (6 pirmoje dalyje, 11 antroje), be to, BV-206 gali būti pritaikytas įvairioms funkcijoms atlikti keičiant jo komplektaciją.

Kaip ir jo pirmtakas, Volvo Bv 202, Bv 206 yra skirtas gabenti karius ir ekipuotę per sniegą ar kitas sunkias judėjimui sąlygas šiaurinėje Švedijoje. Mažesnis slėgis į paviršių padidina Bv 206 funkcionalumą nepalankiomis gamtinėmis sąlygomis. Jis taip pat gali plaukti pasiekdamas 4,7  km/h greitį vandenyje. Daugiau kaip 11000 BV-206 buvo pagaminta ir šiuo metu yra naudojamas daugiau nei 37 pasaulio šalyse.

Variantai

Bv 206A 
Bv206A yra medicininės paskirties versija, kurios galinė dalis yra skirta sužeistiesiems gabenti.

Bv 206F 
BV206F yra gaisrinė versija.

PvBv 2062 
PvBv 2062 – „tankų medžiotojas“ – atvira BV-206, versija ginkluota 90 mm PV 1110 prieštankiniu ginklu.

PvBv 2063 
PvBv 2063 yra panaši į PvBv 2062, bet aprūpinta valdomomis prieštankinėmis raketomis, tokiomis kaip TOW (Rbs 55) ar Bofors BILL (Rbs 56).

Bv 206S 
Bv206S yra šarvuotas pėstininkų transporteris, kuris suteikia apsaugą sėdintiems viduje kariams nuo smulkių pėstininkų ginklų. Šis variantas naudojamas Prancūzijos, Vokietijos (200 vienetų užsakyta), Ispanijos, Nyderlandų, Italijos (189 vienetų) ir Švedijos (50 vienetų) kariuomenėse.

BV 206S talpina vairuotoją ir 11 karių su ekipuote – 4 pirmoje dalyje ir 8 antroje. Šis variantas gali būti transportuojamas oru CH-47 Chinook and Sikorsky CH-53E Super Stallion sraigtasparniais ar C130 Hercules lėktuvu.

Kanados kariai dalyvavę operacijoje Anakonda Afganistane liko patenkinti naudojimuosi šiuo transporteriu važiuodami raižytose vietovėse kalnuose su pilna kovos ekipuote. Kariai, judėdami pėsčiomis tokiomis sąlygomis, dėl didelio aukščio virš jūros lygio, karščio ir kitų gamtos sunkumų, būtų išsekę ir praradę dalį kovingumo.

Kiti variantai 

Egzistuoja ir kiti variantai įskaitant krovinių transporterį, degalų pervežėją, radarą, vadovavimo postą ir ryšių mazgą. BV-206 gali būti modifikuojamas pagal perkančiosios pusės poreikius.

Techniniai duomenys 
 Variklis: 2.8L 99 kW Ford Cologne V6
 Greičių dėžė: MB W 4A-018 automatinė greičių dėžė
 Svoris: 4500 kg
 Krovinys: 2240 kg (630 kg pirmoje dalyje ir 1610 kg antroje dalyje)
 Ilgis: 6.90 m
 Plotis: 1.87 m
 Aukštis: 2.40 m

Naudotojai

Lietuvoje 

Šie visureigiai transporteriai naudojami potvynio Šilutėje metu kartu su BTR-60PB šarvuočiais bei PTS-M vikšrinėmis ir BAZ ratinėmis amfibijomis.

Taip pat skaitykite 
 PTS-M
 BAZ

Karinė technika
Visureigiai
Švedijos ginkluotosios pajėgos
Reinhard Heydrich

Reinhardas Heidrichas (Reinhard Tristan Eugen Heydrich; 1904 m. kovo 7 d. Halėje – 1942 m. birželio 4 d., Prahoje) – aukštas Nacistinės Vokietijos pareigūnas ir vienas iš pagrindinių Holokausto sumanytojų ir kaltininkų. Antrojo pasaulinio karo metu Reinhardas Heydrichas turėjo SS obergrupenfiurerio ir policijos generolo laipsnį, buvo Vyriausiosios Reicho saugumo valdybos (Reichssicherheitshauptamt, RSHA), kuriai priklausė gestapas ir kripo, vadas.

1931 m. Heinrichas Himleris jį pakvietė vadovauti nacių partijos kontržvalgybai. Reinhardas Heidrichas nuo 1932 m. vadovavo naujai įsteigtai nacių partijos žvalgybos agentūrai Sicherheitsdienst (SD).

1939 m. rugsėjo 27 d. Himlerio įsakymu įsteigta Vyriausioji reicho saugumo valdyba. RSHA viršininku buvo paskirtas R. Heidrichas. Jis buvo Sicherheitspolizei (saugumo policijos, kurios dalis buvo gestapas) ir saugumo tarnybos (Sicherheitsdient, SD) vadu. RSHA buvo ypač svarbi Trečiojo Reicho represinių organų hierarchijoje. RSHA suvienijo valstybinę (gestapas) ir partinę (saugumo tarnyba) saugumo tarnybas. RSHA sudarė septynios valdybos. Saugumo policijai priklausė IV (gestapas) ir V (kriminalinė policija) valdybos. Saugumo tarnybai (SD) priklausė III (vidaus) ir VI (užsienio) valdybos. Visos RSHA valdybos aktyviai organizavo nacistinį terorą, tačiau už visas labiausiai IV valdyba, gestapas, kuris duodavo nurodymus persekioti reicho ir nacistų partijos priešus: komunistus, socialdemokratus, pasipriešinimo judėjimo dalyvius, žydus ir kitus numatytus sunaikinti asmenis bei organizacijas.

1941 m. gegužės pabaigoje Heidrichas ir vermachto generolas kvartirmeisteris Eduardas Vagneris pasirašė susitarimą, pagal kurį SD operatyvinės grupės (Einsatzgruppen) turėjo teisę veikti ne tik Vermachto užnugaryje, bet ir tiesiogiai už fronto linijos. Užtat jos galėjo žudyti nespėjusius pasitraukti žydus ir komunistus.

1941 m. birželio 17 d., kaip tvirtina Karl Jager ir Walter Blume, grupei maždaug 50 SS karininkų Berlyne paskelbė, kad kilus karui su Rusija, teks sušaudyti visus žydus.  Tačiau karui prasidėjus, 1941 m. liepos 2 d. raštu SS ir policijos vadams nurodė sušaudyti tiktai tuos žydus, kurie buvo komunistų partijos ar sovietų valstybės pareigūnai.  1941 liepos 31 d.  Hermanas Geringas pasirašė įgaliojantį Reinhardą Heydrichą visoje Vokietijos įtakoje esančioje Europoje "galutinai išspręsti" žydų klausimą. 

1942 m. sausio mėnesį Heidrichas pirmininkavo Vanzės konferencijai, kurioje buvo išryškinti sumanymai „Žydų klausimo galutiniam sprendimui“ – žydų išžudymui bei iškraustymui iš Vokietijos okupuotų žemių.

1941 m. spalio 2 d. kalbėdamas apie Rytų Europos kolonizavimą ir germanizavimą, Heidrichas teigė, kad vokiečiai apgyvendins Baltijos šalis. Jo nuomone, estai už lietuvius vertingesni rasės atžvilgiu. Pastarieji mažiausiai tinkami germanizuoti.

Reinhardas Heidrichas mirė 1942 m. birželio 4 d. Prahoje, ligoninėje, nuo žaizdų po čekų 1942 m. gegužės 27 d. surengto pasikėsinimo.

Adolfas Hitleris jį vadino žmogumi geležine širdimi.

Šaltiniai 

SS karininkai
Marek Sapara

Marekas Sapara (g. 1982 m. liepos 31 d.) – Slovakijos futbolininkas, rungtyniaujantis atakuojančio saugo pozicijoje. Turkijos klubo „Trabzonspor“ žaidėjas.

Karjerą pradėjo Slovakijoje, tačiau 2010 m. išvyko į Norvegiją. Ten su „Rosenborg BK“ klubu du kartus tapo šalies čempionu. 2010 m. persikėlė į Turkiją, kur rungtyniavo įvairiuose klubuose.

Slovakijos rinktinėje Marekas Sapara debiutavo 2005 m.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Sapara
Mazovijos Makuvo apskritis

Mazovijos Makuvo apskritis () – apskritis šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Mazovijos Makuvo mieste. Apskritis šiaurės rytuose ribojasi su Ostrolenkos apskritimi, pietryčiuose su Viškuvo, pietuose su Pultusko, vakaruose su Cechanuvo bei šiaurės vakaruose su Pšasnyšo apskritimi. Apskrityje yra 10 valsčių.

Apskrities valsčiai 
Apskrityje yra 10 valsčių:

Istorija 

Nuo V a. pr. m. e. iki XII a. dabartinės apskrities teritorijoje gyveno prūsų gentys.

Nuo X a.-XI a. iki 1526 m. priklausė Lenkijos karalystės Mazovijos kunigaikštystei. Nuo 1529 m. iki 1569 m. Liublino unijos Mazovijos vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Didžiosios Lenkijos provincijos Mazovijos vaivadijos valdose.

Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Plocko departamentui. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Plocko departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Plocko vaivadijai, nuo 1837 m. iki 1866 m. Plocko gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Lomžos gubernijai.

Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Rytų Prūsijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Ostrolenkos vaivadijai ir Cechanuvo vaivadijai.

Gyventojai 

Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:

Nuorodos 
 Apskrities tinklalapis (lenk.).

Šaltiniai 

Mazovijos vaivadijos apskritys
Sedlcų apskritis

Sedlcų apskritis () – apskritis šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Sedlcų mieste. Apskritis šiaurėje ribojasi su Vengruvo ir Palenkės Sokoluvo apskritimis, šiaurės rytuose su Semiatičės, rytuose su Losicės ir Palenkės Bialos, pietuose su Lukuvo, pietvakariuose su Garvolino ir vakaruose su Mazovijos Minsko apskritimi. Apskrityje yra 13 valsčių.

Apskrities valsčiai 
Apskrityje yra 13 valsčių:

Istorija 

Nuo V a. pr. m. e. iki V a.-VI a. dabartinės apskrities šiaurinėje dalyje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. šiaurinė apskrities dalis priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.

Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837–1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.

Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Liublino vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Liublino vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.

Gyventojai 

Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:

Nuorodos 
 Apskrities tinklalapis (lenk.).

Šaltiniai 

Sedlcų apskritis
Mazovijos vaivadijos apskritys
Losicės apskritis

Losicės apskritis () – apskritis šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Losicės mieste. Apskritis šiaurėje ribojasi su Semiatičės apskritimi, pietryčiuose su Palenkės Bialos ir vakaruose su Sedlcų apskritimi. Apskrityje yra 6 valsčiai.

Apskrities valsčiai 
Apskrityje yra 6 valsčiai:

Istorija 

Nuo V a. pr. m. e. iki V a.-VI a. dabartinės apskrities teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.

Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837–1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.

Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Liublino vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Liublino vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Palenkės Bialos vaivadijai. 2003 m. pradėtas naudoti Losicės apskrities herbas.

Gyventojai 

Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:

Nuorodos 
 Apskrities tinklalapis (lenk.).

Šaltiniai 

Losicės apskritis
Mazovijos vaivadijos apskritys
Gostinino apskritis

Gostinino apskritis () – apskritis šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Gostinino mieste. Apskritis šiaurės rytuose ribojasi su Plocko apskritimi, rytuose su Sochačevo, pietryčiuose su Lovičo, pietuose su Kutno ir šiaurės vakaruose su Vloclaveko apskritimi. Apskrityje yra 5 valsčiai.

Apskrities valsčiai 
Apskrityje yra 5 valsčiai:

Gyventojai 

Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:

Nuorodos 
 Apskrities tinklalapis (lenk.).

Mazovijos vaivadijos apskritys
Pakruojo sinagoga

Pakruojo sinagoga – buvusi žydų sinagoga, stovinti Pakruojyje, Kranto g. 8., prie Kruojos slėnio šlaito. Seniausia iki šių dienų Lietuvoje išlikusi medinė sinagoga, nuo 1992 m. įtraukta į Kultūros paveldo registrą.

Istorija 

Pakruojo sinagoga pastatyta 1801 m., baroko ir klasicizmo epochų sandūroje. Pastatyta iš medžio. 1885 m. buvo remontuota ir perdažyta. 16 m ilgio ir 12 m pločio pastatas iki šių dienų išsaugojo dviejų pakopų keturšlaitį stogą, tačiau buvę segmentinių arkų langai apkalti lentomis, o itin puošnus interjeras – sunaikintas. Sinagogos eksterjerui įtakos turėjo lietuvių liaudies architektūros formos, interjere dominavo žydų menui būdingi dekoro elementai ir simboliai, tapyboje – floros ir faunos motyvai. Itin puošnus ir įspūdingas buvęs šios sinagogos aron kodešas – trijų siaurėjančių į viršų tarpsnių, drožinėtas iš medžio ir dažytas.

1938 m. vykdytų tyrinėjimų metu sinagoga jau atrodė apleista. Kadangi šis statinys neturėjo krosnies, jame melstasi tik vasarą. Po Antrojo pasaulinio karo sinagoga buvo paversta kino teatru, o vėliau – sandėliu.

2009 m. sinagogoje kilo gaisras ir išdegė pusė pastato. 2010 m. kultūros paveldo departamentas ir Pakruojo rajono savivaldybė skyrė pinigų sinagogos išsaugojimui, ji buvo konservuojama (projekto autorė arch. Irena Staniūnienė). 2015-2016 m. sinagoga buvo restauruojama (projekto autorius arch. Rimas Valeckas).

Atkūrimas 

2017 m. baigta sinagogos pastato restauracija ir jo pritaikymas kultūrinėms reikmėms. 2017 m. gegužės mėnesį po restauracijos sinagoga buvo atidaryta, jos 3–jame aukšte įsikūrė Pakruojo rajono savivaldybės Juozo Paukštelio viešoji biblioteka. Apie šio krašto žydų istoriją bei kultūrą primena restauruotos sinagogos moterų balkone įkurta nuolat veikianti ekspozicija. Sinagoga tapo nauja kultūrine erdve – čia vyksta parodos, koncertai, susitikimai. Dėl geros akustikos patalpos tinkamos rengti aukšto lygio koncertus. 

Pastatas išsaugotas kuo autentiškesnis. Jei rąstas buvo supuvęs tik iš dalies, tai sveikoji jo dalis palikta savo vietoje, o išpjautoji kruopščiai įklijuota. Viduje viena medinė kolona palikta originali. Taip pat čia eksponuojamas senas didžiulis lango rėmas, prilygstantis durims. Sodriai mėlynus tapetus restauratoriai atkūrė patys, nes netiko spaustuvių siūloma skaitmenine technika išgauta spalva. Meistrai salėje buvo patys pasigaminę improvizuotą tapetų cechą vien tam, kad sienos būtų kuo tiksliau atkurtos. Eksponuojami ir senųjų tapetų fragmentai. Neliko ypač gražaus drožinėto aron kodešo, tačiau pagal išlikusias interjero nuotraukas kruopščiai atkurta sienų bei lubų polichrominė tapyba. Visos lubos išpieštos įvairiais simboliniais gyvūnais – nuo žąsų iki mistinių gyvačių.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

 Pakruojo biblioteka. Pakruojo sinagoga
 Atgaivintose sinagogose verda naujas gyvenimas
Ernestas  Vasiliauskas, Pakruojo sinagogų kompleksas = The Pakruojis Synagogue complex, Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2020 metais, Vilnius, 2021.

Lietuvos sinagogos
Pakruojis
Sedos sinagoga

Sedos sinagoga – buvusi žydų sinagoga Sedoje, J. Basanavičiaus g.

Istorija

Pirmoji sinagoga 
Apie pirmąją Sedos sinagogą šaltiniai kalba dar 1657 m. Vėliau ji minima 1694 m. ir 1764 m. Visuose dokumentuose nurodoma ta pati objekto lokalizacija – sklypų gale, prie malūno tvenkinio. Tuose pačiuose dokumentuose minimos ir žydų kapinės. Sinagoga stovėjo ne pačiame miestelio centre, o kiek nuošaliau, lygiagrečiai vienai iš turgaus aikštės namų linijų, seniausioje miestelio gatvėje. Pirmoji sinagoga greičiausiai buvo medinė. 1923 m. buvo planų Sedoje statyti mūrinę sinagogą. Mažeikių apskrities inžinierius Helcermanas buvo parengęs mūrinės sinagogos projektą, buvo gautas leidimas tokios sinagogos statybai. Ją planuota statyti tuometinėje Sinagogos gatvėje (dabartinė J.Basanavičiaus g.). Dėl nežinomų priežasčių mūrinė sinagoga Sedoje taip ir nebuvo pastatyta. Miestelyje visada būta tik medinės sinagogos, išlikusios iki šių dienų.

Šalia sinagogos buvo dar vienas svarbus bendruomenės objektas – ritualinė pirtis mikvah. Ji minima 1819 m. dokumentuose. Kiek toliau už sinagogos ir mikvos, kitoje Varduvos upės pusėje buvo kapinės.

Naujoji sinagoga 
Sedos naujoji sinagoga pastatyta 1935 m., panaši į 1886 m. sudegusiąją. Sinagoga orientuota rytų – vakarų kryptimi, kai Aron hakodešas rytuose, o pagrindinis įėjimas – vakaruose. Sinagoga netaisyklingo stačiakampio formos su uždara laiptinės iškyša vakarų pusėje. Ji pasižymi monumentaliu tūriu, buvo dengta valminiu stogu. Pastatą skaido vertikalios sąvaržos ir horizontali trauka. Išsiskiria sinagogos langai: juos vainikuoja trikampiai sandrikai, pastogę puošia dvieilis karnizas su smulkiais dantukais. Taai stilinės architektūros bruožai. Išorės fasaduose ryški riba tarp vyrų dalies ir dviaukštės moterų galerijos. Sinagogos vidus visiški sunaikintas. Po Antrojo pasaulinio karo sinagogos pastate buvo įrengti komunaliniai butai, vėliau čia buvo mokyklos sporto salė. Sinagogoje jokių būdingų architektūros ar dekoro elementų nėra išlikę, išskyrus moterų galerijos arkinių langų žymas. 2005 m. pavasarį įgriuvo sinagogos stogas. Dėl kritinės pastato būklės ir keliamo pavojaus aplinkiniams, Sedos seniūnijos administracija siekia, jog sinagogos pastatas būtų nugriautas.

Šaltiniai 

Lietuvos sinagogos
Seda
Ceranuvo valsčius

Ceranuvo valsčius () – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Palenkės Sokoluvo apskrityje. Centras – Ceranuvas. Ribojasi su Kosuv Lackų, Malkinia Gurnos, Nuro, Sterdino ir Zarembi Košcelnės valsčiais.

Istorija 

Nuo V a. pr. m. e. iki V-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.

Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837–1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.

Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 110,83 km², iš kurių:
 ariama žemė: 58 %
 miškai: 35 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 7 %
Valsčius sudaro 9,8 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Adolfuvas, Ceranuvas, Garnekas, Dlugie Grodzeckiai, Dlugie Gžimkai, Dlugie Kamienskiai, Lubieša, Natolinas, Noskai, Olševas, Pževuz Nurskai, Pustelnikas, Radoščas, Ritele Olechnai, Ritele Suchė, Ritele Všolkai, Vulka Nadbužna, Vulka Ritelska, Všeborai, Zavadai.

Šaltiniai 

Ceranuvo valsčius
Palenkės Sokoluvo apskritis
Mazovijos vaivadijos valsčiai
Grota

Grota () – platus ir negilus horizontalus urvas skliautiškomis lubomis. Tai gali būti urvo sistemos atskira, išplatėjusi dalis, salė, kur patenkama siauresniu praėjimu. Gali būti karstinės arba erozinės kilmės. Karstinės grotos formuojasi tirpstant uolienoms nuo vandens poveikio. Erozinės grotos susiformuoja jūros, upių pakrantėse nuo bangų mūšos mechaninio poveikio į priekrantės gruntą. Dykumų zonoje nedideles grotas suformuoja vėjo erozija, kuomet paveikiamos į žemės paviršių iškylančios tvirtos uolienos.

Didžiausia pasaulyje (pagal plotą) – Saravako (Sarawak) grota Malaizijos Borneo saloje; jos matmenys 700x400x70 m.

Meninės grotos 

Meninės arba dirbtinės grotos yra viena architektūros ir skulptūros formų. Dažniausiai tai būna akmeningų urvų imitacijos bendrame baseinų, fontanų, dirbtinių vandens telkinių ar parkų apipavidalinime. Viena žymiausių tokių grotų pasaulyje yra Buontalenčio grota Florencijoje. Meninės grotos Lietuvoje pavyzdys yra Palangoje, Botanikos parke, Birutės kalno papėdėje esantis lurdas.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Didžiausios pasaulio grotos
 Mėlynoji grota Kaprio saloje

Geologija
Bielanų valsčius

Bielanų valsčius () – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Palenkės Sokoluvo apskrityje. Centras – Bielanai. Ribojasi su Livo, Mokobodų, Paprotnios, Repkų, Palenkės Sokoluvo ir Suchožebrų valsčiais.

Istorija 

Nuo V a. pr. m. e. iki V-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.

Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837–1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.

Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 109,6 km², iš kurių:
 ariama žemė: 78 %
 miškai: 17 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 5 %
Valsčius sudaro 9,69 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Bielani Jaroslavai, Bielani Vonsai, Bielanai, Blone Dužė, Blone Malė, Brodačė, Dmochi Rentkai, Dmochi Rogalė, Korabiai, Koviesai, Kožuchuvas, Kožuchuvekas, Ksienžopole Budkai, Ksienžopole Komorai, Kudelčinas, Pačuski Dužė, Patrikozai, Patrikozi Kolonija, Rozbiti Kamenas, Rucianai, Ruda Kolonija, Sikorai, Trebienas, Urbankai, Vantuchai, Viechetki Dužė, Viechetki Malė, Vojevudki Dolnė, Vojevudki Gurnė, Višomiežas.

Šaltiniai 

Belanų valsčius
Palenkės Sokoluvo apskritis
Mazovijos vaivadijos valsčiai
Jablona Lackos valsčius

Jablona Lackos valsčius () – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Palenkės Sokoluvo apskrityje. Centras – Jablona Lacka. Ribojasi su Cechanoveco, Drohičino, Perlejevo, Repkų, Sabnių ir Sterdino valsčiais.

Istorija 

Nuo V a. pr. m. e. iki V-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.

Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837–1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.

Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 149,4 km², iš kurių:
 ariama žemė: 75 %
 miškai: 19 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 6 %
Valsčius sudaro 13,2 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Bujali Gnevošė, Bujali Mikošė, Čekanuvas, Dzežbi Šlacheckiai, Dzežbi Vlošcianskiai, Grudekas, Grudek Dvuras, Jablona Kolonija, Jablona Lacka, Jablona Šrednia, Kžemien Viešas, Kžemien Zagaciai, Luzkai, Luzki Kolonija, Moložev Viešas, Morškuvas, Nemirkai, Novomodna, Stara Jablona, Teofiluvka, Točiski Podbornė, Točiski Šredniai, Tonča, Viežbice Guzai, Viežbice Strupkai, Vieska Viešas, Viruvas, Vladislavuvas.

Šaltiniai 

Jablona Lackos valsčius
Palenkės Sokoluvo apskritis
Mazovijos vaivadijos valsčiai
Kosuv Lackų valsčius

Kosuv Lackų valsčius () – kaimo-miesto valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Palenkės Sokoluvo apskrityje. Centras – Kosuv Lackai. Ribojasi su Ceranuvo, Malkinia Gurnos, Medznos, Sabnių, Sadovnės, Palenkės Sokoluvo, Sterdino ir Stočeko valsčiais.

Istorija 

Nuo V a. pr. m. e. iki V-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.

Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837–1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.

Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 200,17 km², iš kurių:
 ariama žemė: 64 %
 miškai: 27 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 9 %
Valsčius sudaro 17,69 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Albinuvas, Bojarai, Bučin Dvorskai, Bučin Šlacheckai, Chruščevka Šlachecka, Chruščevka Vlošcianska, Dembė, Dibuvas, Gžimalai, Gutai, Henrisinas, Jakubikai, Kosuv Huliduvas, Kosuv Ruskai, Krupai, Kutiskai, Lomna, Nova Mališeva, Nova Viešas, Novi Bučinas, Ritele Švienckiai, Songolė, Stara Mališeva, Telakai, Tosiai, Tžcinec Dužai, Tžcinec Malai, Vulka Dolna, Vulka Okronglikas, Višomiežas, Žochai.

Šaltiniai 

Kosuv Lackų valsčius
Palenkės Sokoluvo apskritis
Mazovijos vaivadijos valsčiai
Gusas

Gusas () – savivaldybė ir miestas Nyderlanduose, Zelandijos provincijoje, Zuid Bevelende. Mieste gyvena apie 27 000 gyventojų.

Gusas įkurtas XX a. prie upės kranto. Kaimas greitai augo ir XII a. jau turėjo turgaus aikštę ir bažnyčią. 1405 m. suteiktos miesto teisės, 1417 m. leista miesto ribas apstatyti sienomis.

Miestai partneriai 
  Panevėžys, Lietuva

Nuorodos 

 Oficiali svetainė (olandų k.)
 Žemėlapis  (olandų k.)

Nyderlandų miestai
Carlo Maria Martini

Carlos Maria Martini S.J. (1927 m. vasario 15 d. – 2012 m. rugpjūčio 31 d.) – italų jėzuitas ir Katalikų bažnyčios kardinolas, nuo 1980 m. iki 2002 m. ėjo Milano arkivyskupo pareigas.

Biografija 

1944 m. įstojo į Jėzuitus ir 1952 m. buvo įšventintas į kunigus.

Iš kitų RKB kardinolų Carlo Maria išsiskyrė savo liberaliomis pažiūromis, pasisakydamas už prezervatyvų naudojimą kovojant prieš AIDS, celibato panaikinimą, moterų šventinimą į diakones, vienalyčių sąjungų įteisinimą. Taip pat jis siekė modernizuoti Katalikų Bažnyčią sušaukiant Trečiąjį Vatikano susirinkimą.

Laikytas galimu kandidatu į popiežius sušaukiant konklavą 2005 m. rinkti naują popiežių po Jono Pauliaus II mirties.

Daug dėmesio sulaukė ir buvusio kardinolo paskutinis interviu, išspausdintas Corriere della Sera praėjus kelioms valandoms po Martini mirties, kuriame Martini kalba būtinybę reformuoti Katalikų bažnyčią, nes ši „yra atgyvenusi 200 metų“.

Šaltiniai 

Jėzuitai
Italijos teologai
Kardinolai
Palenkės Sokoluvo valsčius

Palenkės Sokoluvo valsčius () – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Palenkės Sokoluvo apskrityje. Centras – Palenkės Sokoluvas. Ribojasi su Belanų, Jablona Lackos, Kosuv Lackų, Livo, Medznos, Repkų, Sabnių, Sedlcų ir Sterdino valsčiais bei Palenkės Sokoluvo ir Vengruvo miestais.

Istorija 

Nuo V a. pr. m. e. iki V-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.

Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837–1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.

Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 137,18 km², iš kurių:
 ariama žemė: 74 %
 miškai: 19 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 7 %
Valsčius sudaro 12,12 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2005 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Bachoža, Bartošas, Bžozuvas, Bžozuv Kolonija, Budi Kupientinskiai, Chmielevas, Červonka, Dombrova, Dolne Polė, Dzegietnia, Emilianuvas, Grochuvas, Grochuv Šlacheckai, Justinuvas, Karlusinas, Karolevas, Koseradi Vielkiai, Kostkai, Krasnodembi Kasmai, Krasnodembi Rafalai, Krasnodembi Sipitkai, Krasuvas, Lubiankai, Nova Viešas, Podkupientinas, Podroguvas, Pogoželis, Pžeždziatka Kolonija, Pživuzkai, Skibnev Kurčė, Skibnev Podavcė, Valeruvas, Virombas, Vanžė, Vulka Miedzinska, Zombkuvas, Žanecinas.

Šaltiniai 

Palenkės Sokoluvo valsčius
Palenkės Sokoluvo apskritis
Mazovijos vaivadijos valsčiai
Repkų valsčius

Repkų valsčius () – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Palenkės Sokoluvo apskrityje. Centras – Repkai. Ribojasi su Belanų, Drohičino, Jablona Lackos, Korčevo, Paprotnios, Sabnių ir Palenkės Sokoluvo valsčiais.

Istorija 

Nuo V a. pr. m. e. iki V-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.

Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837–1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.

Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 168,79 km², iš kurių:
 ariama žemė: 80 %
 miškai: 15 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 5 %
Valsčius sudaro 14,92 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2005 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Bačkai, Balkai, Bohai, Borichuvas, Čaple Andrelevičė, Čaple Kolonija, Galkai, Jasenas, Juzinas, Kamianka, Kanabrudas, Karskiai, Kobilani Gurnė, Kobilani Skorupkai, Liškai, Molomotkai, Molomotki Dvuras, Ostroviecas, Ostruvekas, Remišev Dužai, Remišev Malai, Repkai, Roguvas, Rudnikai, Savice Bronišė, Savice Dvuras, Savice Viešas, Skorupkai, Skžeševas, Skžešev E, Skverčin Dvuras, Skverčin Viešas, Smunevas, Škopai, Vasilev Skžeševskai, Vasilev Šlacheckai, Vežbice Gurnė, Virozembi Konatai, Virozembi Podavcė, Vlodkai, Zavadai, Žulkvai.

Šaltiniai 

Repkų valsčius
Palenkės Sokoluvo apskritis
Mazovijos vaivadijos valsčiai