joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Antanas Nesteckis

Antanas Nesteckis (g. 1956 m. sausio 26 d. Pelaičiuose, Plungės rajonas) – inžinierius, Lietuvos ir Kauno rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1974 m. baigė Rietavo vidurinę mokyklą, 1979 m. – Lietuvos žemės ūkio akademijos Elektrifikacijos fakultetą, inžinierius elektrikas.  2008 m. Lietuvos žemės ūkio universitete įgijo vadybos ir verslo administravimo magistro kvalifikaciją.

1979–1987 m. Kauno rajono „Pirmūno“ kolūkio vyr. energetiko pavaduotojas, vyr. energetikas. 1987–1992 m. Kauno rajono „Balandžio“ kolūkio valdybos pirmininkas.

1992–1996 m. ir 2012–2016 m. LR Seimo narys. 1996–1997 m. Valstybinės mokesčių inspekcijos prie LR finansų ministerijos viršininkas. 1997 m. „Tauro“ banko Kauno filialo valdytojas. 1997–1998 m. Lietuvos ir Šveicarijos įmonės draudimo kompanijos „Vicura“ ekonomikos direktorius, 1999–2002 m. draudimo kompanijos „Baltic polis“ Kauno filialo direktorius.

2002–2011 m. Kauno apskrities Valstybinės mokesčių inspekcijos viršininkas. 2011–2012 m. Kauno miesto savivaldybės administracijos direktorius, 2012 m. – direktoriaus pavaduotojas. 2017–2019 m. Kauno rajono savivaldybės administracijos direktorius. Nuo 2019 m. Kauno rajono savivaldybės mero pavaduotojas.

1990–1995 m. Kauno rajono tarybos deputatas, 1995–2012 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narys.  2000–2003 m. valdybos narys.

1982–1989 m. Lietuvos komunistų partijos, 1990–2001 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kauno rajono skyriaus narys, nuo 2001 m. LSDP Finansų komisijos narys.

Žmona Nijolė, sūnūs Saulius ir Tomas.

Šaltiniai 

Seimo nariai
Mokesčių inspekcijos tarnautojai
Lietuvos draudikai
Lietuvos inžinieriai
Kauno rajono politikai
Valmiera

Valmiera () – Šiaurės Latvijos miestas, Valmieros apskrities ir faktiškas Vidžemės kultūrinis ir administracinis centras. Architektūros paminklai: XIII amžiaus pilies griuvėsiai; Šventojo Simono bažnyčia, pastatyta 1283 metais.

Tai didžiausias Vidžemės miestas. Valmiera įsikūrusi prie Rygos – Tartu plento ir geležinkelio. Šalia Gaujos nacionalinis parkas. Per miestą teka upė Gauja.

Miestas maždaug 100 km nuo Rygos, apie 46 km nuo Estijos sienos ir 62 km nuo Rygos įlankos.

Gyventojai-istorija 

Žmonės apylinkėse gyveno jau 7000 metų prieš Kristų. Tai viena seniausių apgyvendintų vietovių Latvijoje. Apylinkėse nuo seno gyveno Lyviai, vėliau iš pietryčių į apylinkes atsikėlė baltų gentis Latgaliai, kurie lyvius išstūmė į vakarus nuo Valmieros, o likusius asimiliavo. Tai vienas pirmųjų Latvijos miestų, kronikose paminėtas 1323 metais, nors iš tikrųjų įkurtas mažiausiai 40 metų anksčiau, kai Livonijos ordino magistras Wilken von Endorp pastatė Valmieros pilį Wolmar’ą ir katalikų bažnyčią prie Gaujos upės pakrantės. XIV – XVI amžiuje Valmiera buvo Hanzos sąjungos nare. Narystė Hanzos sąjungoje miestui suteikė gyvybingumo. Per Šiaurės karą, 1792 metais, miestas suniokotas ir sudegintas.

Valmieroje 1919 metais įkurtas teatras, Vidžemės aukštoji mokykla.

Miestai partneriai 
  Solna, Švedija
  Viljandis, Estija
  Marli, Prancūzija
  Giuterslas, Vokietija
  Heje-Tastrupas, Danija
  Pskovas, Rusija
  Zdunska Volia, Lenkija
  Vilkaviškis, Lietuva

Pramonė 
Valmiera svarbus Latvijos pramoninis miestas. Čia dominuoja maisto pramonė: apdirbama mėsa, pienas, grūdai. Be to metalo ir medienos apdirbimo pramonė ir baldų gamyba.

Sportas 
 Valmiera FC (futbolo klubas)
 FK „Gauja“ (buvęs futbolo klubas; veikė iki 2003 m.)

Nuorodos 
 Valmieros oficiali svetainė

Latvijos miestai
Antanas Vanagas

Antanas Vanagas (g. 1950 m. rugpjūčio 9 d. Švėkšnoje, Šilutės rajonas) – Lietuvos ir Kauno rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1968 m. baigė Priekulės vidurinę mokyklą, 1975 m. Kauno politechnikumą, technikas mechanikas. 1977–1981 m. mokėsi Vilniaus aukštojoje partinėje mokykloje, politologas, 1989–1991 m. studijavo Vilniaus Aukštuosiuose biznio vadybos kursuose, vadybininkas, 1995–1996 m. mokėsi Lietuvos pedagogų kvalifikacijos kėlimo institute. 2004 m. baigė Tarptautinį universitetą Maskvoje, vadybos ir verslo organizavimo magistras.

1968–1972 m. Kauno Autotransporto kolonos Nr. 192 darbininkas, kadrų inspektorius. 1973–1975 m. Garliavos darbo žmonių deputatų tarybos karinės įskaitos vedėjas. 1975–1977 m. Kauno kaimo mechanizuotos kolonos meistras, 1981–1990 m. LKP Kauno rajono komiteto instruktorius, referentas, sekretoriato vedėjas. 1991–1992 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos (LDDP) Kauno rajono tarybos pirmininko pavaduotojas, nuo 1992 m. pirmininkas, 1992–1996 m. Seimo nario Antano Nesteckio, 1996–2000 m. Seimo nario Gedimino Kirkilo padėjėjas sekretorius. 2000–2003 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos sekretorius. Nuo 2004 m. Kauno apskrities valstybinės mokesčių inspekcijos vyresnysis specialistas.

Nuo 1990 m. LDDP narys, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) Kauno rajono skyriaus narys, LSDP tarybos narys, Kauno rajono skyriaus pirmininko pavaduotojas. 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narys. 

Garliavos seniūnijos tarybos narys, 8-osios seniūnaitijos seniūnaitis.

Sutuoktinė Virginija, vaikai Žydrūnė, Eimantas.

Šaltiniai 	

Kauno politikai
Algimantas Armonas

Algimantas Armonas (g. 1957 m. spalio 24 d. Varniuose, Telšių rajonas) – teatro režisierius, Lietuvos kultūros ir politinis veikėjas.

Biografija 
 
1965–1969 m. mokėsi Varnių vidurinėje mokykloje, 1969–1976 m. Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje, 1977–1979 m. studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakulteto Choreografijos skyriuje, 1979–1982 m. Režisūros katedroje.

1976–1977 m. dainų ir šokių ansamblio „Lietuva“ šokių grupės artistas, 1982 m. ir 1984–1991 m. Kelmės kultūros namų metodininkas ir režisierius, 1991–1992 m. Kelmės rajono valdybos kultūros ir švietimo skyriaus vedėjo pavaduotojas, nuo 1992 m. Kelmės Mažojo teatro režisierius.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kelmės rajono skyriaus narys.

1997–2000 m. (LDDP sąraše) ir 2003 m. iki balandžio mėn. (LSDP) Kelmės rajono savivaldybės tarybos narys.

Įvairių konkursų ir festivalių dalyvis ir prizininkas, 1993 m. ir 1995 m. B. Dauguviečio premijų laureatas. Nuo 1998 m. Kelmės Rotary klubo narys.

Kelmės politikai
Lietuvos kultūros veikėjai
Alma Monkauskaitė

Alma Monkauskaitė (1961 m. balandžio 21 d. Dagiuose, Mažeikių rajonas – 2018 m. balandžio 2 d.) – gydytoja higienistė, Lietuvos ir Kelmės rajono savivaldybės visuomenės bei politinė veikėja.

Biografija 
Gimė tremtinių šeimoje. 1979 m. aukso medaliu baigė Sedos vidurinę mokyklą, 1987 m. Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą, gydytoja higienistė epidemiologė. 1990 m. apgynė bendrosios higienos gydytojo I kvalifikacinę kategoriją. 1992 m. stažavosi Magdeburgo medicinos akademijoje, 1997 m. Berlyno Zelendorfo sveikatos centre. 2004 m. neakivaizdžiai baigė Kauno medicinos universiteto magistrantūrą, įgijo visuomenės sveikatos vadybos magistro laipsnį.

1987–1993 m. Kelmės sanitarijos epidemiologijos stoties skyriaus vedėja. 1993–1998 m. Kelmės higienos centro direktorė. 1998–2000 m. Šiaulių visuomenės sveikatos centro Kelmės filialo vyr. gydytoja, 2000–2012 m. direktorė.

1995–2012 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narė.  2000–2003 m. Socialinių reikalų ir sveikatos apsaugos komiteto pirmininkė. 2012–2016 m. LR Seimo narė. 

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. LSDP Kelmės rajono skyriaus narė.

Nuo 1997 m. Kelmės rajono bendruomenės sveikatos tarybos narė, 2000 m. pirmininkė. Nuo 2004 m. Šiaulių teritorinės ligonių kasos stebėtojų tarybos narė. 2011 m. suteiktas Lietuvos nusipelniusio sveikatos sistemos darbuotojo vardas.

Nuo 1998 m. Rotary klubo narė, 2004–2005 m. pirmininkė.

Palaidota Sedos kapinėse.

Bibliografija 
 Mano kadencija. – Klaipėda: Baltic Printing House, 2017. – 143 p.: iliustr. – ISBN 978-609-460-153-8

Šaltiniai 

Seimo nariai
Lietuvos higienistai
Kelmės politikai
Kauno arkivyskupija

Kauno arkivyskupija – viena iš dviejų Lietuvos arkivyskupijų bei Lietuvos bažnytinės provincijos metropolijų. Arkivyskupijos kurija įsikūrusi Kaune, Rotušės aikštėje 14A.

Bažnytinė provincija 
Kauno bažnytinė provincija yra pati didžiausia šalyje. Ją sudaro 7 dekanatai:
 Jonavos dekanatas
 Jurbarko dekanatas
 Kauno I dekanatas
 Kauno II dekanatas
 Kėdainių dekanatas
 Raseinių dekanatas
 Ukmergės dekanatas

Arkivyskupo sostas yra Kauno šv. Petro ir Povilo arkikatedroje bazilikoje.

Arkivyskupija įkurta 1926 m.

Arkivyskupijai 1991 m. priskirtos Telšių ir Vilkaviškio vyskupijos, o 1997 m. – Šiaulių vyskupija. Kauno arkivyskupijoje yra 90 parapijų ir 27 koplyčios. Arkivyskupijos teritorijoje gyvena apie 523 000 katalikų, dirba 108 kunigai ir 22 kunigai vienuoliai. 2006 m. arkivyskupija gavo apie 14,5 milijono litų pajamų, išleido apie 13,7 milijono litų. Pakrikštyta beveik 5 tūkst. vaikų ir suaugusiųjų, palaidota 6262 žmonių.

Arkivyskupai ir padėjėjai 
 Juozapas Skvireckas (1926 m. balandžio 5 d. – 1959 m. gruodžio 3 d.)
 Vincentas Sladkevičius (1989 m. kovo 10 d. – 1996 m. gegužės 4 d.)
 Sigitas Tamkevičius (1996 m. gegužės 4 d. – 2015 m. birželio 11 d.) (Nuo 2015 m. liepos 11 d. – Kauno arkivyskupas emeritas) (Nuo 2019 m. spalio 5 d. – Kauno arkivyskupijos kardinolas)
 Lionginas Virbalas (2015 m. birželio 11 d. – 2019 m. kovo 1 d.)
 Kęstutis Kėvalas (2020 m. vasario 19 d. – dabar)

Per sovietinę okupaciją arkivyskupijai vadovavo ordinaro teisių neturėję kapituliniai vikarai, vėliau – teisių apaštališkieji administratoriai
 1944–1947 m. Stanislovas Jokūbauskis
 1947–1965 m. Juozapas Stankevičius
 1965–1979 m. Juozapas Matulaitis-Labukas
 1979–1988 m. Liudvikas Povilonis
 1988–1989 m. Juozas Preikšas
 2015 m. Sigitas Tamkevičius

Arkivyskupas emeritas
 Lionginas Virbalas (2019 m. kovo 1 d. – dabar)

Kardinolas
 Sigitas Tamkevičius (2019 m. spalio 5 d. – dabar)

Kurijos pastatų kompleksas  

Kurijos pastatas  yra regioninės reikšmės architektūros paminklas, priklausantis Kauno Arkivyskupijos kurijos pastatų kompleksui. 1935 m. arkivyskupo ir metropolito rūmus projektavo arch. Karolis Reisonas, jie – retrospektyvizmo stiliaus su neoklasicizmo bruožais. Didingas trijų aukštų pastatas buvo statomas 1936–1939 m. Statybos techninę priežiūrą vykdė pats projekto autorius. Rūmų fasadas nuo Rotušės pusės yra simetriškas, su keturių kolonų portiku, puoštas baliustradomis, vazomis. Tokiu fasadu architektas siekė naujojo pastato įsikomponavimo į susiklosčiusį apstatymą ir jo formas. Tačiau dideliu tūriu rūmai išsiskiria iš aplinkinių mažesnių pastatų.

Literatūra 
 Kauno arkivyskupijos bažnyčios: žinynas-albumas (sud. A. Bieliauskaitė, V. Dapkienė, R. Gustaitis, G. Pečkaitienė, J. Zareckas). - Kaunas: Terra publica, 2010. - 204 p.: iliustr. - ISBN 978-9955-652-69-4

Šaltiniai

Nuorodos 

 Arkivyskupijos tinklalapis
 Arkivyskupijos hierarchai

 
Kauno religija
Sartininkai

Sartininkai – kaimas Tauragės rajono savivaldybės vakaruose, 8 km nuo Žygaičių, prie Sartės upelio. Seniūnaitijos centras. Veikia Sartininkų pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-73014). Stovi dvi bažnyčios:
 Medinė Sartininkų Šv. Jurgio bažnyčia (pastatyta 1787 m.); 1886 m. pastatytas akmeninis 4,9 m aukščio kryžius (autorius Bonifacas Norvaiša);
 Sartininkų evangelikų liuteronų bažnyčia, naujas bažnyčios pastatas pastatytas 1935 m., kitais metais pakabintas 1885 m. lietas ir Gustavo Adolfo dovanotas varpas.

Etimologija 

Sartininkai yra vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo pro juos pratekančios Sartės upės.

Istorija 

2011 m. patvirtintas Sartininkų herbas, tais metais prie Sartininkų prijungtas Užpelkių kaimas.

|}

Gyventojai

Šaltiniai
Naugardiškė

Naugardiškė – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, tarp Kauno ir Garliavos, prie kelio .

Istorija 

1812 m. birželio 23 d. Naugardiškėje buvo įsikūręs Prancūzijos imperatoriaus Napoleono didžiosios armijos štabas. Apie 1900 m. buvo Naugardiškės dvaras.

1996 m. dalis kaimo prijungta prie Kauno miesto.

Gyventojai

Išnašos 

Kauno rajono savivaldybės gyvenvietės
Griaužai

Griaužai (arba Graužai) – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 9 km į rytus nuo Šimkaičių ir tiek pat į pietvakarius nuo Girkalnio, tarp Sartės ir Tolupio. Yra Griaužų koplyčia (priklauso Girkalnio parapijai).

Gyventojai

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Lesčiai

Lesčiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, prie kelio , 2 km į vakarus nuo Paaluonio. Kaime stovi Dievo Apvaizdos bažnyčia.

Istorija 

XX a. pradžioje buvo Lesčių kaimas ir palivarkas Ariogalos valsčiuje. Žemės priklausė Riomeriams ir Rickevičiams. Seniau greta Lesčių bažnytkaimio buvo dar 2 palivarkai (Leščiai I – 31 gyv. 1923 m., Leščiai II – 20 gyv.) ir Leščių viensėdis (15 gyv.).

2020 m. spalio 14 d. Kėdainių rajone buvęs Lesčių kaimas buvo panaikintas.

Gyventojai

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 
 

Raseinių rajono savivaldybės gyvenvietės
Paprastoji spanguolė

Oxycoccus hagerupii;
 Oxycoccus microcarpus;
 Oxycoccus palustris;
 Oxycoccus quadripetalus;
 Vaccinium hagerupii;
 Vaccinium microcarpum;
 Vaccinium palustre

Paprastoji spanguolė (Vaccinium oxycoccos) – erikinių šeimos (Ericaceae) visžalis augalas.

Stiebas gulsčias, šakotas. Lapai smulkūs, ovaliniai, trumpakočiai. Apatinė stiebo dalis sumedėjusi.

Maži rausvi žiedai išauga ant kotelių. Spanguolė pražysta nuo gegužės pabaigos. Vaisiai – rutuliškos, iš pradžių gelsvos, paskui tamsiai raudonos uogos. Jos prinoksta rugpjūčio pabaigoje ir laikosi iki pavasario.

Auga aukštapelkėse, tarpinėse pelkėse, raistuose ant kiminų ir kupstų. Visa žolė turi gydomųjų medžiagų, ypač vertingos uogos. Jose randama įvairių žmogaus organizmui naudingų medžiagų. Vartojamos šviežios, virtos ir džiovintos maistui, vaistams. Iš spanguolių gaminamas kisielius, uogienės, sultys.

Šaltiniai 

Erikiniai
Uogos
Vaistiniai augalai
Liučiūnai

Liučiūnai – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Čekiškės ir 6 km į vakarus nuo magistralės Vilnius–Klaipėda, tarp Lazduonos ir Žąsino aukštupių. Veikia kultūros centras, medicinos punktas, krašto bendruomenės centras, parduotuvė, biblioteka, vidurinės mokyklos skyrius. Liučiūnuose kertasi keliai ,  ir , be to, dar eina vietinis kelias į Pesliškes.

Istorija 

1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1948 m. įkurta pradžios mokykla, iki 1992 m. devynmetė, 1993–2002 m. pagrindinė, nuo 2002 m. Čekiškės mokyklos skyrius.  1953 m. įkurta biblioteka

Gyventojai 
1820 m. buvo 10 kiemų.

Šaltiniai 

Kauno rajono savivaldybės gyvenvietės
Miklusėnai

Miklusėnai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, Alytaus šiaurės vakarinis priemiestis, prie kelio . Alytaus seniūnijos ir Miklusėnų seniūnaitijos centras. Yra apie 350 gyvenamųjų namų, veikia biblioteka, medicinos punktas.

Istorija 

Istoriniuose šaltiniuose Miklusėnai paminėti 1744 m. TSRS okupacijos metais Luksnėnų sodininkystės ūkio pagalbinė gyvenvietė. Kaime veikė pradžios mokykla, 2003–2008 m. Ūdrijos pagrindinės mokyklos filialas. Mokyklą uždarius senosiose mokyklos patalpose įkurta biblioteka ir seniūnija. 2010 m. pradėtas tiesti vandentiekis ir kanalizacija.

2019 m. spalio mėn. gyvenvietė buvo patekusi į nuodingų dūmų, atneštų iš Alytaus padangų perdirbimo gamyklos gaisro, zoną, buvo smarkiai užterštas oras.

Gyventojai

Šaltiniai

Nuorodos 
 Kaimo svetainė 

Alytaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Luksnėnai

Luksnėnai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, prie kelio , 7 km į vakarus nuo Alytaus miesto centro, prie Luksnėnų ežero. Seniūnaitijos centras.

Yra Luksnėnų pradinė mokykla (Santaikos pagrindinės mokyklos skyrius), biblioteka, Luksnėnų koplyčia, bendrosios praktikos gydytojo kabinetas, laisvalaikio salė. Veikia kaimo bendruomenė „Spindulys“ (įkurta 2002 m.), vaisių (obuolių ir kriaušių) auginimo įmonė UAB„Luksnėnų sodai“, (įkurta 1992 m.), akmens apdorojimo („Dzūkijos granitas“) bendrovė. 

3 km į šiaurės vakarus nuo Luksnėnų yra Aniškio piliakalnis.

Istorija 

XX a. viduryje imta kurti kolūkio gyvenvietė. 1958 m. kolūkis perorganizuotas į tarybinį ūkį ir pavadintas Luksnėnų vaismedžių medelynu. Sovietmečiu Luksnėnai buvo sodininkystės tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. 1968 m. pastatytas visuomeninis pastatas (ūkio kontora, paštas, medicinos punktas, biblioteka, kultūros namai). Vėliau pastatyta parduotuvė, vaikų darželis, bendrabutis.

1992 m. įsteigta pradinė mokykla.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Luksnėnai XX-ame amžiuje ir XXI-o amžiaus pradžioje (sud. Genovaitė Švabienė). – Alytus: Alytaus spaustuvė, 2009. – 88 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-706-37-3

Nuorodos 
 Kaimo bendruomenė „Spindulys“ 

Alytaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Paežerys

Paežerys tai:

 ežerai:
 Paežerys – ežeras Panevėžio rajone;
 Paežerys – ežeras Rokiškio rajone.

 kaimai:
 Panevėžio rajone:
 Paežerys I,
 Paežerys II;
 Ukmergės rajone.

Taip pat skaitykite 
 Paežeris (reikšmės)
Šeškinė

Apie kaimą Biržų rajone žr. Šeškinė (Biržai).

Šeškinė – Vilniaus miesto dalis, esanti į šiaurę nuo miesto centro, prie Ukmergės gatvės. Šeškinės seniūnija. Yra poliklinika, paštas, Saltoniškių kapinės, rytuose – Šeškinės ozas ir Vilniaus Akropolis. Ryčiau jų – Siemens Arena ir „Vichy“ vandens parkas, Prekybos ir pramogų centras „Ozas“. Šeškinės vakaruose, paribyje su Viršuliškių mikrorajonu, stūkso sporto kompleksai „Teniso pasaulis“ ir universali sporto arena „Sportima“. Netoliese jų – ledo rūmai – „Utenos“ pramogų arena.

Istorija 

Istoriniuose šaltiniuose Šeškinė (Šeškiniai) paminėta 1390 ir 1545 m. Nuo XII a. iki XIX a. vidurio ji priklausė Radviloms. Tai buvo kaimas, kuriame stovėjo mediniai namai. 1905 m. Riešės valsčiaus dviejuose Šeškinės užusieniuose gyveno 84 žmonės. 1931 m. Šeškinia Guros kaime gyveno 169 gyventojai.

1955 m. Šeškinė prijungta prie Vilniaus miesto. 1977 m. pradėti statyti daugiaaukščiai namai.

Gyventojai

Mokymo įstaigos 

Šeškinėje yra įsikūrusios šios vidurinį išsilavinimą teikiančios savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo įstaigos:
 Vilniaus Ozo gimnazija (aikivaizdinis ir nuotolinis mokymas), Ozo g. 39
 Vilniaus Radvilų gimnazija, Gelvonų g. 55
 Vilniaus Žemynos gimnazija, Čiobiškio g. 16
 Vilniaus Maironio progimnazija, Čiobiškio g. 1
 Vilniaus Sofijos Kovalevskajos vidurinė mokykla (rusų kalba), Dūkštų g. 30
 Vilniaus Žygimanto Augusto pagrindinė mokykla, Šeškinės g. 25

Darželiai:
 Vilniaus lopšelis-darželis „Aušrinė“, Laisvės pr. 57
 Vilniaus lopšelis-darželis „Bitutė“, Paberžės g. 20
 Vilniaus lopšelis-darželis „Gelvonėlis“, Gelvonų g. 1
 Vilniaus lopšelis-darželis „Kodėlčiukas“, Laisvės pr. 59
 Vilniaus lopšelis-darželis „Pelėda“, Musninkų g. 10
 Vilniaus lopšelis-darželis „Sveikuolis“, Dūkštų g. 14
 Vilniaus lopšelis-darželis „Varpelis“, Ukmergės g. 204
 Vilniaus lopšelis-darželis ,,Ozas'', Gelvonų g. 24
 „SOS vaikų kaimas“, Ozo g. 37

Pradinės mokyklos:
 Vilniaus Šeškinės pradinė mokykla, Šeškinės g. 15

Gydymo įstaigos:
 Vilniaus Šeškinės poliklinika, Šeškinės g. 24

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 
 
 

Vilniaus miesto dalys
Antanas Vivulskis

Antanas Vivulskis (, 1877 m. vasario 20 d. Totmoje, Vologdos sritis, Rusija – 1919 m. sausio 10 d. Vilniuje) – lietuvių architektas ir skulptorius, kūręs dabartinės Lietuvos ir Lenkijos teritorijoje.

Biografija 
Gimė Rusijos gilumoje, kur jo tėvas mokęsis miškų ūkio mokykloje buvo likęs dirbti. Po tėvo mirties su motina sugrįžo į Lietuvą. 1919 m. sausį Vilniuje dalyvavo kovose prieš Raudonąją armiją. 

1897–1901 m. studijavo architektūros akademijoje Vienoje, 1902–1909 m. aukštojoje dailės mokykloje Paryžiuje. Nuo 1913 m. gyveno Vilniuje.

Vyskupo Jurgio Matulaičio leidimu, A. Vivulskis po mirties buvo palaidotas jo suprojektuotoje Švč. Jėzaus Širdies bažnyčioje. 1932 m. įrengta skulptoriaus Boleslovo Balzukevičiaus atkapinė plokštė su A. Vivulskio, apglėbusio Švč. Jėzaus Širdies bažnyčios maketą, atvaizdu. 1962 m. architekto palaikai perlaidoti Rasų kapinėse.

Projektai 
 Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia, Vilnius (1907 m. – projektas, 1913–1915 m., 1937–1939 m. – statyba, nebaigta; po perstatymo 1965 m. – Vilniaus statybininkų kultūros rūmai, architektas Algimantas Mačiulis);
 1910 m. skulptūrinė kompozicija-paminklas Žalgirio mūšio 500-osioms metinėms (Krokuva, Lenkija; per II pasaulinį karą nugriautas, vėliau atstatytas);
 Šiluvos Švč. Mergelės Marijos Apsireiškimo koplyčia, Raseinių rajonas (1903 m. – projektas, 1912–1924 m. – statyba);
 1916 m. Trijų Kryžių paminklas ant Plikojo kalno (Vilnius; nugriauti 1950 m., atstatyti 1989 m., architektas Henrikas Kęstutis Šilgalis);
 1917 m. T. Kosciuškos paminklinė lenta Šv. Jonų bažnyčioje (Vilnius).

Įamžinimas 
 Vilniaus mieste (Naujamiesčio seniūnija) yra gatvė, pavadinta Antano Vivulskio vardu.
 2019 m. Vilniuje, Užupio g. 5 namo atidengtas bronzinis paminklas A. Vivulskiui atminti - ant namo sienos pakabinta milinė, kokią savanoris A. Vivulskis atidavė jį sargybos poste pakeisti atėjusiam kitam savanoriui.
 2019 m. Vilniuje, skvere prie A. Vivulskio gatvės pastatytas bronzinis nugriautos bažnyčios modelis.

Galerija

Literatūra 
 Antanas Vivulskis (1877–1919): tradicijų ir modernumo dermė / Nijolė Lukšionytė-Tolvaišienė. – Vilnius: Vilniaus dailės akademijos leidykla, 2002. – 163 p.: iliustr. – ISBN 9986-571-79-0

Šaltiniai 

Lietuvos architektai
Lenkijos architektai
Latviškoji Vikipedija

Latviškoji Vikipedija () – latvių kalba kuriamas laisvosios interneto enciklopedijos Vikipedijos skyrius, Vikimedijos fondo projektas. Interneto enciklopedija kuriama, remiantis laisvojo turinio bei vikio principais.

Istorija 

Pradėta kurti 2003 m. birželio mėn. 2007 m. liepos 19 d. Vikipedija peržengė 10 tūkst. straipsnių ribą, 2013 m. rugpjūčio 17 d. – 50 tūkst., 2020 m. sausio 24 d. Vikipedijoje jau buvo 100 tūkst. straipsnių.

2015 m. kovo 11 d. buvo inicijuotas Latviškosios vikipedijos bendruomenės ir keleto privačių partnerių (Latvijos universitetas ir kt.),  projektas (lat. Latvijas Vikipēdijas maratons; latviškosios Vikipedijos maratonas), kuriuo užsibrėžta iki Latvijos valstybės šimtmečio paminėjimo datos 2018 m. lapkričio 18 d. Vikipedijoje sukurti 100 tūkst. str. Projektą rėmė tiek Delfi.lv, tiek įvairios Latvijos įžymybės. Tuo metu joje buvo beveik 60 tūkst. str. Iki pastarosios datos buvo sukurta bemaž 90 tūkst. straipsnių.

2018 m. liepos 3 latviškoji ir kt. Vikipedijos laikinai apribojo prieigą protestuodamos prieš ES autorinių teisių įstatymų pakeitimus.

Taip pat skaitykite 
 Latgališkoji Vikipedija
 Lietuviškoji Vikipedija
 Žemaitiškoji Vikipedija

Šaltiniai 

Latviškos enciklopedijos
Vikipedijos pagal kalbas
Fulgencijus Rimgaila

Fulgencijus Rimgaila (arba Fulgentas Rimgaila, Fulgentijus Rimgaila, , 1805 m. Dubėnų dvare, Vaiguvos parap., Šiaulių aps. – 1870 m. birželio 21 d., palaidotas Kurtuvėnuose) – žemaičių dailininkas, matematikas ir architektas, romantizmo atstovas.

Biografija 

Gimė Rimgailų bajorų šeimoje. Tėvas - Tadas Rimgaila - ATR kariuomenės Lenkijos padalinių karininkas, išėjęs į atsargą gyveno Šiaulių paviete. Motina - Veronika Rimgailaitė-Rimgailienė. Rimgailų šeimoje užaugo šeši sūnūs: 1. Kalikštas - nuo 1810 m. Vilniaus Universiteto filosofijos kandidatas; 2. Liudvikas - Šiaulių miesto raštininkas, ATR kariuomenės Lenkijos padalinių poručikas; 3. Karolis - nuo 1814 m. Vilniaus Universiteto filosofijos kandidatas, mirė apie 1830 m.; 4. Juozapas - Vilniaus gubernijos pasienio teismo regentas; 5. Kamilis ir 6.Fulgentas - filosofijos magistras. 

Fulgencijus Rimgaila baigė Padubysio mokyklą, vėliau studijavo Vilniaus universitete (Filosofijos fakultete), 1828 m. apgynė filosofijos magistro laipsnį. 1829 m. Berlyne pas architektą K. F. Schinkelį pusmetį mokėsi piešimo ir projektavimo. 1829–1831 m. su K. Podčašinskio rekomendacija Paryžiaus dailės akademijoje studijavo architektūrą (pas architektą J. L. Durand’ą); po 1830–1831 m. sukilimo negalėjo grįžti į Lietuvą. Privačiai mokė matematikos, dirbo geležinkelio ruožo Paryžius–Strasbūras statyboje, manoma, dalyvavo I pasaulinės parodos Londone paviljono projektų konkurse. 1856 m. grįžo į Lietuvą.

Susirašinėjo su K. Podčašinskiu, Lenkijos laikraštyje Gazeta Warszawska recenzavo jo knygą Architektūros pradmenys akademiniam jaunimui (Początki architektury dla użytku młodzi akademickiey 3 d. 1828–56); nepritarė K. Podčašinskio propaguotam sekimui antikos architektūra.

Mokslas ir studijos 

 1821 m. baigta Padubysio bazilijonų išlaikoma mokykla;
 1821 – 1827 m. Vilniaus universitetas, Fizikos matematikos fakultetas;
 1829 magistro laipsnis, apginta disertaciją;
 tobulinimasis Varšuva, Berlynas;
 Paryžiaus dailės akademija, architektūros studijos;
 pagalbiniai mokslai universitete ir Conservatoire de l’Art et Matier;
 mokslas privačiai pas architektūros prof. Hyot.

Darbas ir užimamos pareigos 

 1825 m. Vilniaus universitetas, K. Podčašinskio padėjėjas;
 1836 – 1838 m. privatus pensionas, pedagoginis darbas (Prancūzija);
 nuo 1839 m. architektūrinis projektavimas (Paryžius);
 nuo 1846 m. geležinkelio tiesimas iš Paryžiaus į Strasbūrą.

Projektai 

 1858 – 1859 m. Pagrįžuvio dvaro rūmai (Kelmės rajonas);
 1859 m. Telšių Šv. Antano Paduviečio katedra, – bokštas;
 1859 m. Vabalninko Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia (Biržų rajonas), – altorius.
 1860 – 1869 m. Šiaulėnų Šv. Onos bažnyčia (Radviliškio rajonas);
 1864 m. Telšių Šv. Antano Paduviečio katedra, – vartai;

Publikacijos 

 Publikuoti architektūros teorijos ir kritikos straipsniai.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Rodzina. Herbarz szlachty polskiej, księgarnia Gebethnera i Wolfa, Tom XV; Aut. Uruski Seweryn, p. 352, Warszawa 1931.

Rimgaila, Fulgencijus
Kūriniai

Kūriniai – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, Kaltanėnų seniūnijoje, 3,8 km į šiaurės vakarus nuo Kaltanėnų miestelio, 10,5 km į rytus nuo Labanoro, apie 12 km į šiaurės vakarus nuo Švenčionėlių.

Etnografiškai, Kūriniai yra Rytų Aukštaitijoje, o pagal vyraujančią vietinių gyventojų tarmę tradiciškai priskiriamas lietuvių kalbos rytų aukštaičių tarmės uteniškių patarmės regionui.

Geografija 
Išsidėstęs abipus plento  ir šalia Utenos–Švenčionėlių geležinkelio atkarpos (ja keleivinis susisiekimas nutrauktas 2001 m.), kuri anksčiau buvo veikusios Panevėžio–Pastovio siauruko geležinkelio linijos tąsa.

Kūrinių kaimas įsikūręs Labanoro girios apsuptyje. Kaimo vakarinis pakraštys ribojasi su Labanoro regioniniu parku. Kaimas įeina į Aukštaitijos nacionalinio parko teritoriją. Jo šiaurinėje dalyje yra Kiaunos kraštovaizdžio draustinis, pietinėje dalyje – Pagilūtės telmologinis draustinis bei jame esanti netoli kaimo Kūrinių pelkė. Pro Kūrinius teka Kiaunos upė.

Šiltuoju metų laiku, per Kūrinius, Kiaunos upe eina vienas populiariausių iškylautojų baidarėmis vandens maršrutų.

 Geografinių krypčių ir aplinkinių gyvenviečių nuotolis nuo Kūrinių (matuojant tiesia linija):

Istorija 
Kaimo teritorija yra senovės aukštaičių genties, Nalšios žemėje. 1920–1939 m., Kūrinius, kaip ir visą Vilniaus kraštą buvo okupavusi Lenkija.

Tarybinis laikotarpis 
Tarybiniais laikais kaimo šiaurės vakarų pakraštyje veikė Kūrinių pradinė mokykla. Pro kaimą kasdieną kursuodavo nemažai reisinių autobusų į Švenčionėlius, Švenčionis, Ignaliną, Molėtus, Kauną, Klaipėdą. Aplink kaimą esantys dirbami laukai daugiausia priklausė Kaltanėnų Černiachovskio kolūkiui. Vakarinėje kaimo dalyje kolūkis sėdavo javus, bulves, kukurūzus, o rytinėje daugiausia buvo šieniaujamos pievos.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Tadas Daškevičius, mokytojas, literatas, poetas.
 Angelė Vilutytė-Rimševičienė, filologė, Lietuvos mokslo premijos laureatė.

Taip pat skaityti 
 Kiauneliškio gamtinis rezervatas (pusiaukelėje važiuojant iš Kūrinių į Labanorą, dešinėje pusėje)

Šaltiniai 

Švenčionių rajono savivaldybės gyvenvietės
Vaclovas Dačkauskas

Vaclovas Dačkauskas (g. 1957 m. vasario 9 d. Degimuose, Šilalės rajonas) – Lietuvos ir Klaipėdos rajono savivaldybės politinis veikėjas.

Biografija 
1987 m. baigė Kauno politechnikos instituto Klaipėdos vakarinį skyrių, inžinierius – statybininkas.

1998–2003 m. AB „Gargždų komunalinės paslaugos“ direktorius. Nuo 2003 m. Klaipėdos rajono savivaldybės meras, Lietuvos savivaldybių asociacijos tarybos narys.

Nuo 2003 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys. 

1990–2001 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, 2001–2017 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Klaipėdos rajono skyriaus narys, skyriaus pirmininkas.

Sutuoktinė Aldona, vaikai Jurgita, Aistė.

Šaltiniai 

Klaipėdos rajono politikai
Klaipėdos rajono merai
Lietuvos inžinieriai statybininkai
Albinas Klizas

Albinas Klizas (g. 1939 m. gegužės 30 d. Paliepiuose, Alytaus rajonas) – pedagogas, lituanistas, rašytojas, Lietuvos ir Klaipėdos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1963 m. Vilniaus valstybinį pedagoginiame institute baigė lietuvių kalbą ir logopediją.

1999 m. Klaipėdos apskrities viršininko administracijos Socialinių reikalų ir švietimo departamento Švietimo skyriaus vedėjas, Lietuvos švietimo tarybos narys, nuo 2001 m. Gargždų Kranto vidurinės mokyklos mokytojas ekspertas. Laikraščio „Klaipėda“ redakcijos bendradarbis.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Klaipėdos rajono skyriaus narys, skyriaus prezidiumo narys.

2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys.  Švietimo, kultūros ir sporto komiteto pirmininkas.

Lietuvos kaimo rašytojų sąjungos narys. Sutuoktinė Elena, duktė Jūratė ir Živilė.

Šaltiniai 

Klaipėdos rajono politikai
Lietuvos mokytojai ekspertai
Lietuvos rašytojai
Lietuvos kaimo rašytojų sąjungos nariai
Konstantinas Limarenka

Konstantinas Limarenka (Limarenko Konstantin) – rusų karo inžinierius.

Biografija

Projektai 

 1891–1895 m. Kauno soboras (projektas 1890 m., akademiko D. Grimo (Sankt Peterburgas) konsultacijos).

Limarenka, Konstantinas
Limarenka, Konstantinas
Tomas Ruselis

Tomas Ruselis (Russeli Tommaso, XVIII a.) – architektas, gyvenęs Vilniuje.

Biografija

Projektai 

Šumsko Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia (Vilniaus rajonas), – pagrindinio fasado portikas ir du šoniniai altoriai (statybos pradžia 1767 m.), su Augustinu Kosakausku).

Ruselis, Tomas
Laninas

Laninas (isp. Lanín) – užgesęs ugnikalnis (stratovulkanas) Anduose, Argentinos (Neukeno prov.) ir Čilės pasienyje. Aukštis – 3776 m (kitais duomenimis 3747 m). Priklauso Lanino nacionaliniam parkui. Ugnikalnį supa pietuose – Paimuno ir Uečulafkeno, o šiaurėje – Tromeno ežerai. Iš pietų pusės slenka dideli ledynai. Paskutinis išsiveržimas įvyko apytiksliai 560 metais.

Nuorodos 
 Turizmas Lanino ugnikalnio apylinkėse 
 Ekspedicijos į ugnikalnį
 volcano.si.edu puslapis apie Laniną

Argentinos ugnikalniai
Čilės ugnikalniai
Lanino nacionalinis parkas

Lanino nacionalinis parkas () – saugoma gamtos teritorija vakarų Argentinoje, Patagonijoje, Andų kalnuose, Neukeno provincijoje. Pagrindinis parko objektas – Lanino ugnikalnis. Parke saugomi didele rūšių įvairove pasižymintys miškai (auga notofagai, lumos, araukarijos). Dalis augalų rūšių kitur šalyje neaptinkama. Parke yra daug ežerų: Lakaro, Huechulafquen, Aluminé, Tromen ir daug kitų. Ežeruose ir upėse gausų žuvų. Sportinė lašišų ir upėtakių žvejyba. Turistinis nacionalinio parko centras – San Martin de los Andes miestas. Chapelco vietovėje yra slidinėjimo centras. Parko teritorijoje gyvena indėnų mapučių bendruomenės.

Nuorodos 
Oficiali svetainė 
Lanino nacionalinis parkas

Argentinos nacionaliniai parkai
Valentinas Mazuronis

Valentinas Mazuronis (g. 1953 m. lapkričio 18 d. Molėtuose) – architektas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1960–1971 m. mokėsi Utenos 1-ojoje vidurinėje mokykloje, 1971–1976 m. studijavo LSSR dailės institute, architektas. 1976–1977 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1978–1979 m. Šiaulių televizorių gamyklos estetikos grupės vadovas. Nuo 1979 m. „Komprojekto“ Šiaulių skyriaus architektas, grupės vadovas, projektų vadovas, skyriaus vyriausiasis architektas. Vienas iš Šiaulių Vilniaus pėsčiųjų gatvės projekto autorių. 1991 m. įkūrė individualią įmonę „Valentino Mazuronio projektavimo biuras“. Nuo 1994 m. UAB „Dailės studija“ direktorius.

Lietuvos architektų sąjungos narys. Rotary klubo narys, 1995–1996 m. Šiaulių skyriaus prezidentas. Moka rusų ir anglų kalbas.

Žmona Danutė, psichologė. Sūnūs: Andrius (g. 1979), inžinierius statybininkas, Rokas (g. 1983), architektas.

Politinė veikla 
1993 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, LLS Šiaulių miesto skyriaus pirmininkas. 2001 m. skilus Lietuvos liberalų sąjungai, Liberalų demokratų partijos narys, partijos pirmininko pavaduotojas, 2002–2003 m. Liberalų demokratų partijos pirmininkas, nuo 2003 m. pirmininko pavaduotojas, nuo 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas pirmininko pavaduotojas.

1990–1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatas, 1995–1997 m. ir 1997–2000 m. ir 2000–2003 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys. 2004–2008 m., 2008–2012 m. ir 2012–2014 m. LR Seimo narys.  2009 m. kandidatavo LR Prezidento rinkimuose. 2012–2014 m. Algirdo Butkevičiaus Vyriausybėje – LR aplinkos ministras.  2014 m. išrinktas į Europos Parlamentą. 

V. Mazuronis teistas už tai, kad 2003 m. gruodžio 22 d. pasirašytame ir išplatintame partijos pareiškime apkaltino tuometinį Seimo pirmininką Artūrą Paulauską atsiuntus į Rolando Pakso rėmėjų mitingą ant sostinės Tauro kalno buvusios antivalstybinės organizacijos „Jedinstvo“ lyderį Valerijų Ivanovą. 

2015 m. vasario 17 d. V. Mazuronis paliko Rolando Pakso vadovaujamą Tvarkos ir teisingumo partiją, kurią sausio viduryje buvo palikęs ir jo sūnus Andrius Mazuronis.

2015 m. gegužės 30 d. Europarlamentaras V. Mazuronis tapo Darbo partijos pirmininku - pasitraukus Loretai Graužinienei iš Darbo partijos pirmininko pareigų.

2016 m. spalio 10 d. po Seimo rinkimų, Darbo partijai neįveikus 5% rinkėjų balsų barjero, V. Mazuronis atsistatydino iš Darbo partijos pirmininko pareigų.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė 

|-

|-

Europos Parlamento nariai (Lietuva)
Lietuvos aplinkos ministrai
Seimo nariai
Lietuvos architektai
Šiaulių politikai
Labdarys

Labdarys arba filantropas (gr.: φιλος philos = draugas, meilė + ανθροπος anthropos = žmogus – „žmogaus draugas“) – geradarys, iš žmogiškųjų paskatų aukojantis materialines vertybes jų stokojantiems žmonėms. Labdarys veikia kito žmogaus, visuomenės, viešojo intereso labui, jam tarnauja, savo gyvenimą ar jo dalį skirdamas nesavanaudiškai veiklai, už kurią jis negauna jokio (materialinio) užmokesčio.

Labdariais paprastai vadinami tik dideles sumas labdarai aukojantys asmenys, kurių asmeninis poveikis visuomenei yra reikšmingas, tuo tarpu savo darbą aukojantys asmenys paprastai vadinami savanoriais.

Labdarys, filantropas – taip pat toks žmogus, kuris veikia iš altruistinių paskatų, aukodamas savo interesus kitų asmenų atžvilgiu dėl šių gyvybinių ir kitaip svarbių interesų. Filantropinė veikla pagal savo turinį ir prasmę atsiejama nuo politikos, verslo, teisės, religijos, dorovės ar kitų socialinių reguliatorių, veikiančių išorinio spaudimo ar prievartos pagalba.

Žinoma, labdarys gali veikti skatinamas savo etinių (religinių, politinių, ekonominių) ir kitų įsitikinimų, nuostatų dėka, tačiau neturėtų keisti filatropinės veiklos esmės – neatlygintinė veikla, už kurią negaunama užmokesčio, ir kuri yra naudinga kitiems žmonėms, neprieštaraujanti visuomenės (viešajam) interesui, nepažeidžianti kitų asmenų teisių ir laisvių.

Šaltiniai

Taip pat skaitykite 
 Efektyvus altruizmas
 Žymesnių labdarių sąrašas

Labdara
Paštuva

Paštuva – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, dešiniajame Nemuno krante, 1 km į vakarus nuo Batniavos. Kaimas išsidėstęs Nemuno slėnyje, viršutinėje terasoje besiribojantis su Tolivardžių kaimu. Tradiciškai Paštuvos vardu vadinami ar įvardijami kaip esantys Paštuvoje objektai gretimuose Tolivardžiuose: Paštuvos kapinės ir kapinių koplyčia, Paštuvos vienuolynas, Paštuvos bažnyčia, šv. Jono šaltinis, Karpio tuopa.

Stovi Paštuvos Šv. Barboros bažnyčia (pastatyta 1923 m., visiškai sunaikinta per 2012 m. gaisrą, naujai pastatyta 2015 m.) su medine varpine, šventoriuje kapinaitės, yra basųjų karmeličių ordino Šv. Juozapo ir Šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės vienuolynas (atkurtas 2000 m., turi pasauliečiams neprieinamą dalį – klauzūrą). Vienuolės dalyvauja vykdant socialines programas. Yra kaimo turizmo sodyba „Paštuva“. Už senosios klebonijos, pušyno pakraštyje atsiveria šv. Jono šaltinis. Nemuno slėnyje aptiktas išlikęs istorinis kapinynas (II–III a. ir XIV–XVII a. Paštuvos senkapiai), už 2 km į šiaurę įkurtas Paštuvos botaninis draustinis.

Istorija 

Paštuva minima nuo XIII–XIV amžiaus, 1364 m. Vygando Marburgiečio kronikoje minima Paštuvos žemė (). Žemė apėmė dabartines Vilkijos apylinkes, o jos centras tikriausiai buvo Paštuvos pilis dabartiniuose Jaučakiuose. XIV a. 2-ojoje pusėje Paštuvos seniūnu buvo Girdavas.

1575 m. minimas Paštuvos dvaras, kurį nuo 1738 m. valdė Karpiai (jų centras buvo Joniškėlyje).

Karpio tuopa 

Karpio tuopa – unikalus gamtos kūrinys, turintis savo legendą. Anot jos, šis medis mena slogius baudžiavos laikus. Pasakojama, kad Paštuvos dvaro savininkas Ignas Karpis buvo pamilęs vieną baudžiauninkę. Dvarininkui esant Italijoje, jo sesuo Jadvyga, brolio grįžimo išvakarėse, „gelbėdama šeimos garbę“ įsakiusi nuplakti 3 (kitais duomenimis 7) baudžiauninkus ir brolio išrinktąją. Ignas Karpis, sugrįžęs ir neradęs mylimosios gyvos, liepęs pasodinti rykštes, kuriomis buvo plakami baudžiauninkai. Viena iš jų prigijo.

Per 200 metų iš rykštės išaugo ši tuopa, kurios apimtis 1 metro aukštyje siekia 5,34 metro. 2011 m. tuopa patyrė žaibo smūgį, nuo kurio nulūžo jos viršutinė dalis, o kilęs gaisras išdegino jos kamieną iš vidaus. Tuopoje susidarė didžiulė drevė. Saugumo sumetimais, kaimo šalikelėje augusio medžio didžioji dalis 2012 m. buvo nupjauta. Likusi kamieno dalis bendruomenės pastangomis buvo kruopščiai sutvarkyta, užsandarinant drevę bei įrengiant apsauginį stogelį, be to, atnaujinta informacinė lentelė.

Gyventojai

Žymūs žmonės 

Netoli bažnyčios yra pilkapio formos buvusio Paštuvos žemių savininko Ignoto Karpio, brolių Jono Vailokaičio (1886–1944) ir Juozo Vailokaičio (1880–1953) kapai. Pastarasis buvo kunigas, tarpukaryje lito išleidimo komisijos pirmininkas, Pirmojo, Antrojo ir Steigiamojo Seimų narys, po tremties dirbęs sielovados darbą Paštuvos bažnyčioje, perlaidotas Paštuvos kapinėse 1993 m. Jo brolis Jonas Vailokaitis – finansininkas ir ekonomistas, 1944 m. pasitraukęs Vokietijon, mirė. 2007 m. palaikai pargabenti į Lietuvą ir palaidoti greta brolio.

Palaidotas Vilniaus konferencijos dalyvis Pranas Bulotas (1871–1946).

Šaltiniai 

Kauno rajono savivaldybės gyvenvietės
Bubiai (Kaunas)

Bubiai – kaimas Kauno rajono savivaldybės vakaruose, 6 km į šiaurę nuo Kulautuvos, prie kelio , dešiniajame Nemuno krante. Batniavos seniūnijos centras. Yra Batniavos pagrindinė mokykla.

Istorija 

Bubiai minimi 1616 m. Paštuvos dvaro aprašyme, kurį laiką buvo pašto stotis tarp Kauno ir Raseinių. 1927 m. įsteigta pradinė mokykla, 1953–1993 m. buvo daržininkystės tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. 1952 m. įkurtas paštas, kultūros namai.

2011 m. patvirtintas Bubių herbas.

|}

Gyventojai

Šaltiniai
Gasčiūnai

Gasčiūnai (arba Gaščiūnai) – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 12 km į pietvakarius nuo Joniškio miesto, 4 km nuo Mūšos upės. Per kaimą teka Ašvinė. Seniūnaitijos centras.

Stovi Gasčiūnų Šv. Stanislovo Kostkos bažnyčia (pastatyta XVIII a.), yra Gasčiūnų pagrindinė mokykla, biblioteka, Joniškio krašto etnografijos muziejus (įkurtas 2010 m.), sporto klubas „Gasčiūnai“, Gasčiūnų kaimo bendruomenė (pirmininkas Eligijus Dargis).

Istorija 

Gasčiūnų vietovė minima nuo XVII a., kai buvo pastatyta pirmoji šiame kaime medinė Gasčiūnų bažnyčia. Šimtmečių naštos neatlaikiusi XVIII a. pabaigoje sunykusi senoji bažnyčia buvo atstatyta.

1904 m. klebono J. Gaudiešiaus pastangomis bei rizika prie bažnyčios buvo įsteigta slapta lietuviška mokykla. Kurį laiką mokytojas ir mokiniai glaudėsi netoli bažnyčios buvusioje klebonijoje. Čia pat, šalia bažnyčios teritorijos, tebestovi per visus sovietinių negandų metus išlikęs paminklas 1933 m. Šventųjų metų prisiminimui. Šį paminklą pastatė iš suaukotų lėšų Pavasarininkų ir Lietuvos katalikių moterų draugijos.

Gasčiūnų gyvenvietei buvo būdingas kiemas su namu, klėtimi, darželiu, medžiais ir sodu. Visa tai sudarė darnų architektūrinį ansamblį, sukurtą pagal senąsias tradicijas. Didesnių ūkininkų trobesiai ir kiemai buvo erdvesni už mažažemių. Daugiausia kaime buvo statomos molinės trobos su dvišlaičiais ar keturšlaičiais stogais. Neretai visi šie pastatai iš lauko buvo tinkuojami. Senosiose gatvėse buvo statomos ne tik molinės, bet ir medinės trobelės. Pastarosios buvo nedidukės, su mažyčiais langeliais ir pristatytais prieangiais.

Tarpukariu Gasčiūnuose veikė keletas visuomeninių organizacijų. Ryškesnę veiklą kaime buvo išvysčiusios Pavasarininkų, Šaulių, Jaunalietuvių ir Lietuvos katalikių moterų draugijos.

1945 m. balandžio 18 d. ūkininko M. Vainausko daržinėje apsistojo vietos partizanų būrys. NKVD kareivių kuopa apsupo daržinę, sušaudė 20 jaunuolių, o daržinę padegė. Ties ta sodyba, prie pat gatvės, pastatytas paminklinis akmuo. Žuvusieji buvo palaidoti Viganių miške, gyvulių kapinėse, o, atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, perlaidoti Gasčiūnų kapinėse. Žuvusiems partizanams atminti 1995 m. kaime pašventintas paminklinis akmuo.

1947 m. įsteigta biblioteka, medicinos punktas. 2010 m. birželio 12 d. Gasčiūnų kaimo bendruomenės iniciatyva atidarytas Joniškio krašto etnografijos muziejus. Nuo 2004 m. įkurtas teatras „Žibintas“ (vadovės S. Užkuraitienė, G. Gustienė). Aktoriai mokyklos mokiniai, tėveliai, mokytojai. 2017 m. patvirtintas Gasčiūnų herbas.

Gyventojai

Žymūs žmonės 

Kaime gimė:
 Steponas Kazimieraitis, dailininkas vitražistas.
 Pranas Vainauskas, teisininkas, politinis veikėjas, rezistentas.

Šaltiniai
Valentinas Greičiūnas

Valentinas Greičiūnas (g. 1939 m. vasario 12 d. Biliūniškėse, Papilės valsčius, Šiaulių apskritis) – Lietuvos inžinierius statybininkas, sporto, partinis bei politinis veikėjas.

Biografija 
Nuo 1945 m. gyveno Klaipėdoje, 1946–1957 m. mokėsi ir sidabro medaliu baigė Klaipėdos 1-ąją vidurinę mokyklą. 1958–1959 m. sporto draugijos „Žalgiris“ Klaipėdos miesto tarybos instruktorius. 1959–1960 m. Klaipėdos mėsos kombinato sporto metodininkas. 1959–1965 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Klaipėdos fakultete, inžinierius statybininkas.

1960–1961 m. Klaipėdos statybos tresto inžinierius. Nuo 1961 m. Klaipėdos mėsos kombinato statybos direktorius, nuo 1965 m. kombinato vyr. inžinierius. 1967–1976 m. Klaipėdos miesto Vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas, 1976–1989 m. pirmasis pavaduotojas. 1989–1990 m. LKP Klaipėdos miesto komiteto I sekretorius.

1990–1992 m. Klaipėdos vicemeras. 1992–1999 m. Klaipėdos valstybinio jūrų uosto direkcijos direktorius, 1999–2000 m. direktoriaus pavaduotojas Šventosios uostui. 2000 m. Lietuvos jūrų krovos kompanijų asociacijos vykdantysis direktorius, viceprezidentas. 2000–2004 m. LR Seimo narys.  2005–2009 m. AB Klaipėdos jūrų krovinių kompanija (KLASCO) generalinis direktorius.

Iki 1990 m. SSKP ir savarankiškos LKP narys, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Klaipėdos skyriaus narys, nuo 2001 m. LSDP Klaipėdos skyriaus pirmininkas. 2003 m. (mandato atsisakė) ir 2007–2011 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys. Klaipėdos krašto prisijungimo prie Lietuvos paramos fondo pirmininkas.

Sportinė veikla 
1955–1957 m. ir 1962–1965 m. Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės narys. 1957–1958 m. Kauno „Žalgirio“ komandos žaidėjas. 1958 m. krepšinio sporto meistras. 1958 m. ir 1962 m. (su Klaipėdos krepšinio komanda „Maistas“) Lietuvos čempionas. 1971–1979 m. Lietuvos krepšinio federacijos pirmininkas. Krepšinio sporto klubo „Neptūnas“ prezidentas.

Įvertinimas 
 1981 m. LTSR nusipelnęs inžinierius
 1989 m. SSRS Ministrų Tarybos premija už Klaipėdos senamiesčio atstatymą
 1998 m. DLK Gedimino 4 laipsnio ordinas 
 2002 m. Klaipėdos miesto garbės pilietis

Šaltiniai 

Seimo nariai
Lietuvos krepšininkai
Lietuvos krepšinio federacijos prezidentai
Lietuvos vicemerai
Klaipėdos politikai
Klaipėdos garbės piliečiai
Mokslinis metodas

Mokslinis metodas – veiksmų seka, kuri turi būti atlikta norint rasti atsakymą į kokios nors srities mokslinį klausimą (pvz., – „kodėl taip yra?“). Su nedaugeliu skirtumų ši seka įvairiose mokslo srityse yra panaši, nors jos žingsniai kartais labiau laikomi principais ir nebūtinai turi sekti nurodyta tvarka.

Elementai 
Joje paprastai numatoma:
 Tikslo klausimo iškėlimas
 Įvadinis stebėjimas. Moksliniai stebėjimai būna pakankamos apimties, vos vieną ar du kartus stebėti reiškiniai ar dėsningumai ignoruojami . Šiuo stebėjimu nustatomi dėsniai (pavyzdžiui, Omo dėsnis), dažnai išreiškiami matematiškai. Dėsniai nėra hipotezės.
 Hipotezių iškėlimas. Numatoma, kokie dar nežinomi duomenys gali būti gauti jei hipotezė teisinga. Hipotezės turi būti įmanomos patikrinti. 
 Eksperimentai bei stebėjimai tikrinant hipotezę. Daugumoje mokslo sričių (pavyzdžiui, molekulinėje biologijoje) remiamasi beveik vien eksperimentu. Kitais atvejais (astronomijoje, istorijoje) eksperimentuoti beveik neįmanoma, tačiau sėkminga hipotezė patvirtina ir naujus, ją kuriant nežinomus stebėjimų rezultatus.
 Hipotezės patvirtinimas arba atmetimas remiantis surinktais duomenimis. Dažnai naudojami statistiniai ir kitokie matematiniai metodai.
 Rezultatų skelbimas, kad jie galėtų būti pakartoti kitur. Taip ne tik patikrinamas autorių sąžiningumas, bet ir įsitikinama, jog laboratorijos prietaisai neturi specifinių gedimų, netikslumų ar kitokių ypatumų, dėl kurių ir daug kartų kartojant gali būti gaunami vis tie patys klaidingi rezultatai. Pavyzdžiui, nepavyko atkartoti šaltosios termobranduolinės sintezės.

Metodologija

Šaltiniai
Vladas Pleskovas

| mirties vieta = 
| palaidotas = 
| tėvas = 
| motina = 
| sutuoktinis = 
| sutuoktinė = 
| vaikai = 

| veikla = inžinierius ekonomistas
| sritis = 
| įstaigos = 
| pareigos = 
| partija = 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partija

| išsilavinimas = Aukštasis universitetinis
| alma_mater = VPI, VGTU
| doktorantūros_vadovas = 
| studentai = 
| žinomas = 
| apdovanojimai = 
| parašas = 
| pastabos = 
}}
Vladas Pleskovas (g. 1953 m.) – inžinierius ekonomistas.

Biografija 

1984 m. Klaipėdos valstybinio autotransporto serviso meistras, centrinės aptarnavimo stoties viršininkas, nuo 1990 m. UAB „Klasera“ generalinis direktorius. Klaipėdos regiono pramonės, prekybos ir amatų rūmų viceprezidentas. Kelių transporto priemonių valstybinės techninės apžiūros įmonių asociacijos „Transeksta“ valdybos pirmininkas.

2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Klaipėdos skyriaus narys, 2003 m. Klaipėdos skyriaus pirmininko pavaduotojas.

Automobilių lenktynininkas. 1973 m. Lietuvos kartingų čempionas. Visagino ralio nugalėtojas. Lietuvos automobilių sporto federacijos ralio komiteto narys. Klaipėdos miesto technikos sporto klubo „Baltijos sportas“ prezidentas.

Klaipėdos politikai
Lietuvos automobilių lenktynininkai‎
Lietuvos sporto veikėjai
Lietuvos prekybos rūmų darbuotojai