joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kazys Motuza

Kazys Motuza (1928 m. rugsėjo 28 d. Kaune – 2013 m. kovo 26 d.) – choreografas, šokių vadovas, pedagogas, respublikinių ir Kauno dainų ir šokių švenčių baletmeisteris, renginių režisierius.

Biografija 
Kazys Motuza gimė 1928 m. rugsėjo 28 d. Kaune, ten baigė vidurinę mokyklą, 1949-1952 m. mokėsi Kūno kultūros institute. Su šokiu K. Motuza susipažino 1948 m., kai pradėjo šokti Kauno profsąjungų kultūros rūmų šokių kolektyve „Suktinis“.

Vos įstojęs į Kauno kūno kultūros institutą ir jau „užkrėstas“ lietuvišku šokiu, jis suburia studentų šokių kolektyvą, ir 1950 m. parengia visus dvylika respublikinės Dainų šventės repertuaro šokių. Instituto šokėjai dalyvavo pirmoje pokario metų Dainų šventės Šokių dienoje.

1952 m. K. Motuza kviečiamas vadovauti Verslinės kooperacijos tarybos Kauno klubo šokių kolektyvui, ir su kolektyvu dirbo iki organizacijos likvidavimo, 1961 m. Nuo 1958 m. 35 metus Kazys Motuza buvo Lietuvos žemės ūkio akademijos tautinių šokių ansamblio „Sėja“ meno vadovas, vadovo įkurtas tautinių šokių festivalis „Draugystės puokštė“ tarp Baltijos šalių žemės ūkio universitetų gyvas iki šiol. 

Nuo 1952 m. iki 1956 m. jis dirbo Kauno tarprajoniniuose liaudies kūrybos namuose. Čia dirbdamas išėjo didelę praktinio ir organizacinio darbo mokyklą, nes teko bendrauti su dešimties rajonų ir Kauno miesto šokių kolektyvų vadovais. K. Motuza daug važinėjo po rajonus, vedė seminarus šokių vadovams, praktiškai padėdavo kolektyvams. Tuo laikotarpiu tokia parama buvo labai reikalinga, nes choreografus rengiančių mokyklų nebuvo.

Kazys Motuza visą visą laiką gyveno šokiu, kasdien kaupė žinias, lankė respublikinius ir sąjunginius seminarus, praktiškas darbas, bei intensyvi saviruoša iškėlė jį į pirmaujančius respublikos liaudies choreografijos vadovų gretas.

Didelę dalį savo gyvenimo K.Motuza paskyrė Dainų švenčių šokiams, sukūrė virš trijų dešimčių šokių ir kompozicijų. Jo fantazijai aikštėje buvo pavaldūs šimtai, tūkstančiai šokėjų. Neatsitiktinai nuo 1955 m. jis skiriamas respublikinių dainų švenčių baletmeisteriu arba vyriausiuoju baletmeisteriu, be Kazio Motuzos neapsieidavo nė viena Kauno dainų ir šokių šventė.

K.Motuza buvo ir daugelio Baltijos šalių studentų dainų ir šokių švenčių „Gaudeamus„ baletmeisteriu Vilniuje, Rygoje, Taline. Už nuopelnus Lietuvos kultūrai 1955 m. jam buvo suteiktas LTSR nusipelniusio artisto garbės vardas, už šokius Dainų šventėms 1980 m. jam paskirta LTSR kultūros ministerijos Choreografijos premija.

2009 m. Kazys Motuza buvo apdovanotas Kauno miesto Santakos garbės ženklu, o 2012 m. – Kauno miesto burmistro Jono Vileišio medaliu. Iki paskutinės savo gyvenimo dienos Kazys Motuza liko ištikimas meilei tautiniam šokiui – jis vadovavo Kauno kultūros centro vyresnio amžiaus žmonių liaudiškų šokių kolektyvui „Ainiai“.

Apdovanojimai 
 LTSR nusipelniusio artisto garbės vardas
 Kauno miesto Santakos garbės ženklas
 Kauno miesto burmistro Jono Vileišio medalis

Šaltiniai 

Lietuvos choreografai
Lietuvos baletmeisteriai
Taorminos kino festivalis

Taorminos kino festivalis () – seniausias Italijoje vykstantis kino festivalis. 1955 m. pradėtas rengti Mesinoje, 1971 m. buvo perkeltas į Taorminą ir pagal FIAP klasifikaciją priskiriamas „A“ klasės festivaliams.

Istorija 

Nuo 1957 iki 1980 m. festivalio metu buvo teikiami David di Donatello apdovanojimai, prestižiniai Italijos kino apdovanojimai. Renginiui persikėlus į Taorminą, festivalio veiksmo vieta tapo senovinis graikų amfiteatras. Jame yra dalyvavę tokios pasaulinio garso kino žvaigždės kaip Elizabeth Taylor, Marlene Dietrich, Sophia Loren, Robert De Niro, Marlon Brando, Audrey Hepburn, Tom Cruise, Antonio Banderas ir kiti.
 
Nuo 1984 m. festivalio metu teikiami „Sidabrinės juostos“ apdovanojimai, kurių nugalėtojus renka Italijos nacionalinis kino žurnalistų sindikatas.

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Italijos kinas
Kino festivaliai
Kauno dujotiekio statyba

UAB „Kauno dujotiekio statyba" (KDS) – viena iš didžiausių Lietuvos bendrovių, įgyvendinančių valstybinės reikšmės energetikos projektus.  Įsikūrusi Kaune. KDS dirbo visoje Lietuvoje ir kaimyninėse valstybėse. Bendrovės pardavimo pajamos 2013 m. siekė 16,5 mln. eurų, o 2014 m. – 13,2 mln. eurų.

Istorija 
Nuo 1964 m. KDS specializavosi dujotiekių ir kuro bazių statybos, infrastruktūros plėtros srityse. Bendrovei buvo suteikti Lietuvos statybos produkcijos sertifikavimo centro (SPSC), Technikos priežiūros tarnybos (TPT) ir Lietuvos Respublikos valstybinės energetikos inspekcijos prie Energetikos ministerijos pažymėjimai. Įmonė buvo tarptautinės vamzdynų rangovų asociacijos „IPLOCA“ ir viena iš didžiausių „Lietuvos dujotiekio statybos“ asociacijos narių.

2018 m. bendrovei iškelta bankroto byla.

Veikla 
Bendrovė taikė pažangią techniką ir nuolat diegė naujoves įgyvendindama valstybinės svarbos projektus. Taip pat turėjo laboratoriją, kurioje buvo atliekama suvirinimo siūlių kontrolė rentgenu, siekiant užtikrinti atliktų darbų kokybę. Bendradarbiaudama su „Magnatech Pipeline Equipment BV“ KDS tapo pirmąja Baltijos šalyse, įsigijusia ir naudojančia automatinio suvirinimo įrangą.

KDS buvo laikoma lydere dujotiekių statybos sektoriuje, užėmė svarbias pozicijas tarptautinėje rinkoje. Bendrus projektus įgyvendino su AB Amber Grid (Lietuva), AB Lietuvos dujos (Lietuva), Sp. Z.o.o. ZRUG (Lenkija), ABB AB HVC (Švedija), LMR Drilling GmbH (Vokietija), AB Lietuvos geležinkeliai (Lietuva), AB Orlen Lietuva (Lietuva), AB Ukmergės šiluma (Lietuva) ir kt.

Darbai 
KDS yra nutiesusi 70 proc. Lietuvos dujotiekių sistemų. Taip pat bendrovė nuolat įgyvendino sudėtingus inžinerinius sprendimus, mezgė ir palaikė ryšius su Baltijos ir Centrinės Europos regionais, stiprindama lyderio pozicijas užsienio rinkose.

Dujotiekiai

Dujų skirstymo ir dujų kompresorių stotys

Kuro bazės

Infrastruktūros plėtra

Gyvenamoji statyba 
 „Trinapolis“ – daugiabučių namų, komercinės paskirties patalpų ir „Victoria Gym“ sporto klubo kompleksas Vilniuje.
 „Žirgų takas“ – pajūrio butų kompleksas Palangoje.
 „Smilčių trio“ – prabangių apartamentų kompleksas Palangoje.

Šaltiniai

Nuorodos 
 
 KDS grupė 

Lietuvos energetika
Kauno įmonės
Bellanca CH-300

Bellanca CH-300 Pacemaker – 6 vietų civilinis lėktuvas, XX a. trečiame dešimtmetyje gamintas JAV kompanijos Bellanca. Naudotas daugiausia lengvam transportui ar fotografavimui, tiko kur nėra oro uostų ar jie prasti. 

Šis modelis buvo gaminamas ankstesnio CH-200 modelio pagrindu. Naujasis modelis buvo varomas galingesniu 220 AG galios varikliu.

Bellanca CH-300 Pacemaker buvo vertinami dėl ilgų distancijų skrydžių įveikimo, gero patikimumo. Neįprastai platūs ramsčiai ne vien remia sparnus bet ir prideda keliamosios galios.

1929 m. George Haldeman atliko pirmąjį skrydį šiuo modeliu be sustojimų iš Niujorko į Kubą per 12 val. 56 min. 1933 m. šiuo modeliu pilotai Walter Lees ir Frederick Brossy išbuvo ore be kuro papildymo 84 val. ir 33 min. bei pasiekė šio rodiklio pasaulio rekordą. Jis buvo pagerintas tik po 55 m.

CH-300 modelis (reg. Nr. NR688E, gamyklinis Nr. 137) sulaukė pasaulinio dėmesio, kuomet „Lituanica“ pavadintu lėktuvu lietuviai pilotai Steponas Darius ir Stasys Girėnas bandė įveikti be sustojimų transatlantinį skrydį iš Niujorko į Kauną (Lietuva). Jie išvyko 1933 m. liepos 15 d., ore išbuvo 37 val., įveikė 6 411 km., tačiau tuometinės Vokietijos teritorijoje (likus 650 km. iki tikslo) sudužo. Iki šiol nėra visiškai aiškios šios avarijos priežastys. Šio orlaivio kopija yra Lietuvos aviacijos muziejuje, o originalo likučiai – Vytauto Didžiojo karo muziejuje.

2020 m. pabaigoje vieną šių orlaivių (gamyklinis Nr. 133) įsigijo buvęs Lietuvos Respublikos prezidentas Rolandas Paksas bei pareiškė ambicijas juo pakartoti S. Dariaus ir S. Girėno skrydį.

Charakteristikos

Šaltiniai 

Aukštasparniai
Bellanca orlaiviai
Monoplanai
Turto bankas

Turto bankas – Lietuvos institucija, atsakinga už valstybės nekilnojamojo turto priežiūrą ir skolų valstybei išieškojimą.

Istorija 

Įkurtas 1996 m., pertvarkius „Aurabanką“, kuriam perduotos per 1995–1996 m. bankų krizę nukentėjusių bankų skolos. 1998 m. bankas perėmė Lietuvos valstybinio komercinio banko skolas. Naujoji įstaiga 1996–2011 m. veikė kaip akcinė bendrovė.

2011 m. bankas pertvarkytas į valstybės įmonę, o 2014 m. sujungtas su Valstybės turto fondu, kuris vykdė valstybės įmonių priežiūrą.

2017 m. valstybės įmonių priežiūra perduota Stebėsenos ir prognozių agentūrai.

Direktoriai 

 Eugenijus Maldeikis – 1996–1999 m.
 Steponas Vytautas Jurna – 1999–2005 m.
 Jonas Budrevičius – 2005–2010 m.
 Arnoldas Burkovskis – 2010–2015 m.
 Vaidotas Aleksius – 2015–2017 m.
 Mindaugas Sinkevičius – nuo 2018 m.

Šaltiniai

Nuorodos 

Oficialus Turto banko tinklapis 

Lietuvos Respublikos finansų ministerija
Lietuvos valstybinės įmonės
Kalnų parko pušis

Kalnų parko pušis – išskirtinio aukščio ir apimties dvikamienė paprastoji pušis (Pinus sylvestris L.), auganti Vilniuje, Kalnų parke, Dainų slėnio rytiniame šlaite. Nuorodos, paaiškinančios lentelės ar aptvaro nėra (2015 m. birželio mėn. duomenys).

 Šis medis kaip gamtos paveldo objektas saugomas nuo 1996 m. gegužės 29 d. Vilniaus miesto savivaldybės Tarybos sprendimu.

Nuorodos

Šaltiniai 

Vilniaus saugomos teritorijos
Ilona Civilkienė

Ilona Civilkienė (mergaut. pav. Rudaitytė; g. 1975 m. gegužės 11 d. Plungėje) – Lietuvos šachmatininkė, dukart Lietuvos moterų šachmatų vicečempionė (1993, 1994 m.), Lietuvos moterų šachmatų rinktinės narė, olimpietė, Lietuvos jaunių (merginų iki 18 m.) čempionė (1992 m.), Lietuvos jaunimo (merginų iki 20 m.) vicečempionė (1992 m.).

Viena iš pirmųjų šachmatininkų, po Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo atstovavusi Lietuvai Europos jaunimo (merginų iki 20 m.) šachmatų čempionate (Hradec Kralovė, 1992 m. gegužės 12–25 d.) ir Pasaulio jaunių (merginų iki 18 m.) šachmatų čempionate (Duisburgas, 1992 m.). Treneris – Vitalijus Vladas Andriušaitis. Plungės sporto mokyklos šachmatų auklėtinė. Plungės visuomeninio šachmatų klubo „Bokštas” narė.

Pasiekimai 
 1992 m. Pasaulio jaunių šachmatų čempionatas, Duisburgas (Vokietija): 5,5 taško, 20 vieta tarp 44 dalyvių
 1992 m. Europos jaunimo šachmatų čempionatas, Hradec Kralovė (Čekija): 5 taškai, 20 vieta tarp 30 dalyvių
 1995 m. Europos jaunimo šachmatų čempionatas, Zanka (Vengrija): 5 taškai, 23 vieta tarp 31 dalyvių
 1994 m. Moterų šachmatų olimpiada, Maskva: 4½ taško
 1993 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionatas, 2 vieta
 1994 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionatas, 2 vieta

Šaltiniai

Nuorodos 
 Ilona Civilkienė (FIDE inf.)

Lietuvos šachmatininkai
Belavia

Belavia () – pagrindinės Baltarusijos avia linijos, priklausančios šalies vyriausybei. Kompanija įkurta 1996 m. kovo 5 d. ir atlieka skrydžius po Europos, NVS ir Viduriniųjų Rytų valstybes.

Pagrindinis oro linijų oro uostas yra sostinėje Minske.

2016 m. bendrovė valdė 28 orlaivius . Tais pačiais metais ji tapo paskutine oro linijų bendrove pasaulyje iš savo flotilės pašalinusi Tupolev Tu-154 lėktuvus.

Flotilė

Šaltiniai 

Baltarusijos transportas
Baltarusijos įmonės
Oro linijų bendrovės
Marija Lichtenfeld

Marija Lichtenfeld (dar žinoma kaip Maria Rivka Chwoles-Lichtenfeld) Gimė 1923 vasario 10 Vilniuje - mirė 2017 m. sausio 23 Ašdode), Lietuvos ir Izraelio dailininkė, tapytoja, šachmatininkė, dukart Lietuvos moterų šachmatų čempionė (1954 ir 1955 m.) ir vicečempionė (1951, 1952 m.). Lietuvos moterų šachmatų rinktinės narė. Izraelio moterų šachmatų čempionė (1957) m.  Treneris (po karo) - Isakas Vistaneckis.

Biografija 
Brolis – Rafael Chwoles (1913-2002), tapytojas. Sesuo Elka.

Studijavo Vilniaus politechnikumo Dekoravimo ir kompozicijos skyriuje. Grojo smuiku, žaidė šachmatais. Nuo 1957 metų, anksčiau nei jos brolis Rafaelis, apsigyveno Lenkijoje. Iš jos emigravo į Izraelį. Čia tapo Moterų šachmatų čempione, varžybose pelnė įvairių prizų. Gyveno Ašdode, prie Viduržemio jūros. Dėstė šachmatus.

Izraelyje baigė aukštąją meno mokyklą, daug tapė, ypač gėles. Nuo vaikystės piešti mėgstanti moteris į Paryžius|Paryžių atvažiuodavo  su broliu tapyti Monmartre. 1980 metais Paryžiuje eksponavo savo darbus kartu su Marku Šagalu-Katzu ir kitais žymiais dailininkais parodoje „Jidiš kultūra“. Surengė kelias personalines parodas Paryžiuje (1985, 1987, 1988 m.). Dėstė dailę Ašdodo, Cholino ir Bat Jamo mokyklose. Ašdode reguliariai rengė parodas (1994, 1996, 1998, 2000, 2004 m.). 2007 metų vasarą parodą surengė ir Lietuvoje, Tolerancijos centre, Vilniuje (kartu su Idos Chwoles darbais).

Tapyba pasižymi nuoširdumu ir šiltumu. Gėlių kompozicijos spalvos – violetinė, žalia, geltona; į puokštes įterpiami ryškūs raudoni žiedai. Peizažas santūresnis; jame vyrauja šviesi pastelė. Darbų yra įsigiję Prancūzijos, Austrijos, JAV, Kanados ir kitų pasaulio šalių kolekcininkai. Kolekcija yra padovanota JAV Holokausto Memorialo muziejui.

Šaltiniai 

Izraelio šachmatininkai
Lietuvos tapytojai
Izraelio tapytojai
Tryliktoji JAV Konstitucijos pataisa

Tryliktoji JAV Konstitucijos pataisa – Jungintių Amerikos Valstijų Konstitucijos pakeitimas, kuriuo visoje šalyje uždrausta vergija ir priverstinis darbas, kuris, pagal tryliktąją pataisą, gali būti taikomas tik kaip bausmė už padarytą nusikaltimą. 1864 m. balandžio 8 d. šias pataisas priėmė Senatas, o 1865 m. sausio 31 d. joms pritarė ir JAV Atstovų Rūmai. 1865 m. gruodžio 6 dieną pataisą jau buvo ratifikavęs reikiamas skaičius valstijų. 1865 m. gruodžio 18 d. valstybės sekretorius William H. Seward paskelbė apie pataisų priėmimą. Ši pataisa yra viena iš trijų vadinamųjų „Rekonstrukcijos pataisų”, priimtų po JAV pilietinio karo pabaigos.

Iki šios pataisos priėmimo, JAV Konstitucija netiesiogiai protegavo vergiją per tokius straipsnius, kaip Trijų-penktadalių Kompromisas, pagal kurį trys penktadaliai vergų populiacijos buvo atstovaujami Jungtinių Valstijų Atstovų Rūmuose. Nors didelė dalis vergų buvo paskelbti laisvais prezidentui A. Linkolnui paskelbus Emancipacijos deklaraciją, pokariu jų statusas vis dar nebuvo aiškus. Senatas pataisą priėmė 1864 m. birželio 8 d. Po vieno nesėkmingo balsavimo Atstovų Rūmuose, didelių A. Linkolno bei jo administracijos pastangų ir taktinių manevrų, kongresmenai pasekė Senato pavyzdžiu 1865 m. sausio 31 d. Pataisa buvo gana greitai ratifikuota beveik visų šiaurinių valstijų ir pakankamo skaičiaus „rekonstruotų” pietinių valstijų, kas leido galutinai patvirtinti pataisą iki metų pabaigos.

Nors pataisa formaliai uždraudė vergiją visoje šalyje, Juodieji Kodeksai, baltųjų pranašumo šalininkų smurtas ir selektyvus statutų įgyvendinimas lėmė, kad daliai juodaodžių amerikiečių ir toliau buvo taikomas priverstinis darbas, ypač JAV pietuose. Kitaip nei kitos dvi „Rekonstrukcijos pataisos”, tryliktoji pataisa retai buvo naudojama teisės praktikoje, tačiau buvo panaudota uždraudžiant peonažą ir kai kurią rase paremtą diskriminaciją kaip vergijos liekanas. Ši JAV Konstitucijos pataisa taip pat leidžia JAV Kongresui priimti įstatymus, skirtus kovoti su prekyba žmonėmis ir kitomis moderniomis vergijos formomis.

JAV Konstitucija
James Taylor

James Vernon Taylor (g. 1948 m. kovo 12 d.) – amerikiečių atlikėjas, dainų autorius bei gitaristas. Atlikėjas yra išleidęs septyniolika studijinių albumų, iš kurių naujausiasis, „Before This World“, buvo išleistas 2015 m. birželį ir tapo pirmuoju jo albumu, pasiekusiu pirmąją vietą JAV. Taylor yra penkis kartus laimėjęs Grammy apdovanojimą, taip pat 2000 m. buvo priimtas į Rokenrolo šlovės muziejų.

Diskografija 
 1968: James Taylor
 1970: Sweet Baby James
 1971: Mud Slide Slim and the Blue Horizon
 1972: One Man Dog
 1974: Walking Man
 1975: Gorilla
 1976: In the Pocket
 1977: JT
 1979: Flag
 1981: Dad Loves His Work
 1985: That’s Why I’m Here
 1988: Never Die Young
 1991: New Moon Shine
 1997: Hourglass
 2002: October Road
 2008: Covers
 2015: Before This World

Nuorodos 
 
 

JAV atlikėjai
Before This World

Before This World – septynioliktasis studijinis amerikiečių atlikėjo James Taylor albumas, išleistas 2015 m. birželio 15 d. Tai – pirmasis atlikėjo albumas, kuriame skamba tik naujos dainos, nuo 2002 m. išleisto „October Road“. Albumas susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmoje „Billboard 200“ topo vietoje, tapdamas pirmuoju Taylor albumu, pasiekusiu pirmąją vietą.

2016 m. „Grammy“ apdovanojimuose „Before This World“ buvo nominuotas geriausio vokalinio pop albumo nominacijoje.

Dainų sąrašas 
Visų dainų autorius James Taylor, išskyrus, kur išskirta.

2015 albumai
Elena Lukauskienė

Elena Lukauskienė (mergaut. pav. Stankevičiutė; dar žinoma kaip Elena Raclauskienė; g. 1909 m. sausio 1 d. – 1959 m. kovo 17 d.) – Lietuvos šachmatininkė, pirmoji ir dukart Lietuvos moterų šachmatų čempionė (1938 ir 1949 m.), pirmoji dalyvavusi Pasaulio moterų šachmatų čempionate, Pasaulio tautų teisuolė.

Biografija 
Ištekėjusi. Pirmas vyras Raclauskas. Antras – Mikas Lukauskas (1911-1996), spaustuvės „Žaibas“ meistras. Gyveno Kaune, Žaliakalnyje.

1944 metų pavasarį kartu su vyru sutiko priimti žydų vaikus – Pesachą ir Chaną Joselevičius (Tėvas Šimonas Joselevičius žuvo likviduojant Kauno getą. Motina Lėja Joselevičienė pateko į Štuthofo koncentracijos stovyklą). Karui pasibaigus, vaikai grįžo pas likusią gyvą motiną.
2006 m. kovo 1 dieną Mikas ir Elena Lukauskai pripažinti Pasaulio Tautų Teisuoliais už 2 vaikų išgelbėjimą.

Pasiekimai 
 1938 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionatas, 1 vieta tarp 7 dalyvių 
 1939 m. Pasaulio moterų šachmatų čempionatas, Buenos Airės (Argentina): 18 vieta tarp 20 dalyvių (3½ taško iš 19 galimų)
 1949 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionatas, 1 vieta 
 1950 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionatas, 3 vieta 
 1951 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionatas, 3 vieta 
 1952 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionatas, 3 vieta

Šaltiniai 

Lietuvos moterų šachmatų čempionės
Pasaulio teisuoliai
Rina Feofanovienė

Rina Feofanovienė (mergaut. pav. Kaunaitė; g. 1963 m. gegužės 31 d. Plungėje) – Lietuvos šachmatininkė,  dukart Lietuvos moterų šachmatų vicečempionė (1981 ir 1988 m.), Plungės visuomeninio šachmatų klubo "Bokštas" narė.

Pasiekimai 
 1978 m. Lietuvos savanoriškos sporto draugijos “Nemunas” asmeninių šachmatų pirmenybės, 2 vieta
 1979 m. Lietuvos savanoriškos sporto draugijos “Nemunas” jaunių komandinės šachmatų pirmenybės, 1 vieta (kartu su komanda R.Ogiala, V.Andriušaitis, V.Žilinskas, A.Kiškis, A.Riška, V.Sakalauskas, R.Pleikytė, R.Kaunaitė)
 1981 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionatas, 2 vieta 
 1982, 1983 m. Lietuvos savanoriškos sporto draugijos “Nemunas” asmeninių šachmatų pirmenybės, 1 vieta
 1988 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionatas, 2 vieta

Šaltiniai

Nuorodos 
Profilis (FIDE)

Lietuvos šachmatininkai
Nacionalinis Minsko oro uostas

Nacionalinis Minsko oro uostas (, IATA – MSQ, ICAO – UMMS) – didžiausias ir pagrindinis Baltarusijos oro uostas, esantis 42 km į rytus nuo sostinės Minsko.

Šiame oro uoste savo bazes įkūrusios avialinijos Belavia, TransAVIAexport Airlines ir Genex.

Oro uosto statybos pradėtos 1977 m. Po dvejų metų pradėtas tiesti kilimo-tūpimo takas, o 1982 m. oro uostas jau pilnai veikė. Pirmasis keleivinis skrydis iš oro uosto atliktas Tupolev Tu-134 lėktuvu.

1990 m. oro uostas aptarnavo 2,2 milijonus keleivių, tačiau nuo 1991 m. keleivių skaičius pradėjo mažėti.

Pirmą kartą nuo Sovietų Sąjungos griūties Minsko oro uostas 1 milijoną keleivių aptarnavo tik 2008 m.

2014 m. oro uostas aptarnavo 2 593 559 keleivius.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Oro uosto svetainė

Baltarusijos oro uostai
Minskas
Valstybės tarnybos departamentas

Valstybės tarnybos departamentas – valstybės tarnybos tvarkymo funkcijas atliekanti Vyriausybės įstaiga, dalyvaujanti formuojant ir įgyvendinanti valstybės politiką vidaus reikalų ministrui pavestoje valstybės tarnybos valdymo srityje.

Valstybės tarnybos departamentas veikia šiose srityse:
 Valstybės tarnybos įstatymo nuostatų stebėsena ir įgyvendinimo kontrolė;
 Valstybės tarnautojų mokymo kokybės gerinimas;
 Su valstybės tarnyba susijusių teisės aktų projektų rengimas;
 Valstybės tarnautojų registro ir valstybės tarnybos informacinės sistemos tvarkymas;
 Atranka į valstybės tarnautojo pareigas.

Istorija 

Įkurtas 2002 m. kaip Valstybės tarnybos departamentas prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos Lietuvos Respublikos valdymo reformų ir savivaldybių reikalų ministerijos Valstybės tarnybos departamento pagrindu.

2013 m. departamentas tapo Valstybės tarnybos departamentu, pavaldžiu Lietuvos Respublikos Vyriausybei, ir nuo tų pačių metų ėmė vykdyti atranką į valstybės tarnautojo pareigas Vilniaus apskrityje. 2019 m. įstaiga pertvarkyta į Valstybės tarnybos departamentą prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos, kuri ėmėsi vykdyti atranką į valstybės tarnautojo pareigas visoje Lietuvoje. Tais pačiais metais tarnybinių pasų išdavimo funkcija perduota Migracijos departamentui.

Direktoriai 

 Osvaldas Šarmavičius – 2002–2010 m., 2013–2017 m.
 Laima Tuleikienė – 2011–2013 m.
 Gediminas Miškinis – nuo 2018 m.

Nuorodos 
 Oficiali departamento svetainė

Šaltiniai 

Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija
Dark Before Dawn

Dark Before Dawn – penktasis studijinis amerikiečių roko grupės „Breaking Benjamin“ albumas, išleistas 2015 m. birželio 23 d. Tai – pirmasis grupės albumas, kuriame iš senosios sudėties bėra likęs grupės įkūrėjas ir lyderis Benjamin Burnley, taip pat pirmasis albumas per šešerius metus. Albumas susilaukė iš esmės teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmoje „Billboard 200“ topo vietoje, tapdamas pirmuoju grupės albumu, pasiekusiu topo viršūnę.

Dainų sąrašas 

2015 albumai
Lietuvos hidrometeorologijos tarnyba

Lietuvos hidrometeorologijos tarnyba – valstybės įstaiga, kurios paskirtis – teikti patikimą meteorologinę ir hidrologinę informaciją.

Istorija 

1941 m. vasario 4 d. įkurta Lietuvos hidrometeorologijos tarnybos valdyba, panaikinus Klimatologijos institutą. 1941–1944 m. valdyba buvo panaikinta ir tik 1944 m. liepą vėl atkurta. Ši institucija buvo pavaldi SSRS gynybos liaudies komisariato Vyriausiajai Raudonosios armijos hidrometeorologijos tarnybos valdybai.

1946 m. įstaiga pertvarkyta į Lietuvos TSR hidrometeorologijos tarnybos valdybą, pavaldžią Vyriausiajai hidrometeorologijos tarnybos valdybai prie SSRS Ministrų Tarybos. 1979 m. valdybai perduota gamtinės aplinkos užterštumo kontrolė ir institucija pervadinta į Lietuvos respublikinę hidrometeorologijos ir gamtinės aplinkos kontrolės valdybą

1988 m. gamtinės aplinkos užterštumo kontrolę perdavus Lietuvos SSR gamtos apsaugos komitetui, naujoji įstaiga pertvarkyta Lietuvos respublikine hidrometeorologijos valdybą, kuri 1989 m. perėjo į respublikinį pavaldumą.

1990 m. tapo įstaiga prie Aplinkos apsaugos ministerijos. 1996 m. gavo dabartinį pavadinimą, o pertvarkius 1998 m. Aplinkos apsaugos ministeriją į Aplinkos ministeriją, tapo jai pavaldžia institucija.

Direktoriai 

 Mykolas Mikalajūnas – 1976–1988 m.
 Petras Korkutis – 1989–2003 m.
 Vytautas Bernadišius – 2003–2005 m.
 Vida Augulienė – nuo 2005 m.

Šaltiniai

Nuorodos 

Tarnybos interneto svetainė

Lietuvos Respublikos aplinkos ministerija
Meteorologija Lietuvoje
Lietuvos institucijos
Hidrologija Lietuvoje
Valstybinė miškų tarnyba

Valstybinė miškų tarnyba – įstaiga prie Lietuvos Respublikos aplinkos ministerijos. Tarnyba įgyvendina valstybės politiką gamtos išteklių (miškų, augalų nacionalinių genetinių išteklių) valdymo srityje, vadovaudamasi Europos Sąjungos daugiatikslės (daugiafunkcės) miškininkystės politikos principais ir Europos Sąjungos teisės aktuose nustatytais galimybės naudotis genetiniais ištekliais ir sąžiningo bei teisingo naudos, gaunamos juos naudojant, pasidalijimo principais.

Pagrindiniai Valstybinės miškų tarnybos veiklos tikslai yra:
 pagal kompetenciją vykdyti Lietuvos Respublikos miškų įstatymo įgyvendinimo priežiūrą;
 įgyvendinti valstybės politiką miškų valdymo srityje;
 įgyvendinti valstybės politiką augalų nacionalinių genetinių išteklių, tyrimo, saugojimo ir naudojimo reguliavimo srityje.

Istorija 

Tarnyba įsteigta 2010 m., reorganizavus Miško sanitarinės apsaugos tarnybą, Miško genetinių išteklių, sėklų ir sodmenų tarnybą ir Valstybinę miškotvarkos tarnybą bei naujai įsteigtai tarnybai perdavus Valstybinės aplinkos apsaugos inspekcijos Miškų kontrolės skyriaus funkcijas.

Direktoriai 

 Rimantas Prūsaitis – 2010–2014 m.
 Paulius Zolubas – 2014–2018 m.
 Albertas Kasperavičius – 2018–2019 m. (paskirtas tarnybinio būtinumo atveju)
 Karolis Mickevičius – 2019–2020 m. (l. e. p.)
 Karolis Mickevičius – 2020–2022 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Interneto svetainė 

Lietuvos Respublikos aplinkos ministerija
Miškininkystė Lietuvoje
Zooniverse

Zooniverse yra 2009 metais pradėjusi veikti Interneto svetainė, kurioje visi norintys gali vykdyti siūlomus mokslo tyrimus (paieškas, atpažinimą, klasifikaciją ir pan). Zooniverse reikalauja aktyvaus pačių žmonių dalyvavimo ir tuo skiriasi nuo ankstesnių namų projektų, kurie tik panaudodavo laisvanoriškai suteikiamus kompiuterio resursus (SETI@home ir kitų). Tai nekomercinis projektas, dalyvių registracija neprivaloma. 2015 m. svetainės turinys buvo pateikiamas anglų, vokiečių bei lenkų kalbomis.

2014 metais Zooniverse bendruomenei priklausė apie milijoną savanorių dalyvių, kurių pateiktos analizės pagrindu išspausdinta daugiau nei 70 mokslinių straipsnių.

Tematika ir užduotys 

Zooniverse vykdo astronomijos, ekologijos, ląstelės biologijos ir humanitarinių mokslų tyrimus.

Dalyviams siūloma atsakyti į klausimus apie rodomos galaktikos formą (morfologiją), suskaičiuoti Mėnulio paviršiaus nuotraukoje matomus kraterius, analizuoti Saulės karūnos struktūras, pagal netiesioginius teleskopų duomenis (šviesio kreives) ieškoti kitoms žvaigždžių sistemoms priklausančių planetų, versti senovės graikų kalba parašytus dokumentus, stebėti laboratorijoje auginamų kirminų (nematodų) elgseną, sužymėti nuotraukoje banginio uodegos dalis (vėlesnei analizei kompiuteriu) ir kitos panašios užduotys. 2015 m. buvo siūlomi 33 įvairūs projektai.

Įvadinis apmokymas prieš pradedant dirbti užtrunka vos keletą minučių. Jame trumpai paaiškinama, ką reikia pastebėti ir kokiu būdu vartotojo sąsajoje pastebėtus dalykus pažymėti. Pavienio žmogaus klaidos analizės tikslumui mažai teturi įtakos, nes išvada priimama tik, jei ją nepriklausomai pateikia daug įvairios patirties naudotojų. Dalyviai taip pat gali juos sudominusias nuotraukas aptarti diskusijoje.

Nauji mokslo projektai gali būti registruojami ir kuriami pačioje svetainėje per vartotojui draugišką sąsają, tačiau vėliau turi būti patvirtinti. Vėliausiai po dvejų metų per Zooniverse gauti rezultatai turi būti prieinami visiems.

2015 m. Zooniverse buvo didžiausia, populiariausia bei sėkmingiausia tokio tipo svetainė. Projektą tvarko bei prižiūri Oksfordo universitetas bei Adler planetariumo grupė.

Nuorodos 
 http://www.zooniverse.org – Zooniverse pagrindinis tinklalapis
 http://daily.zooniverse.org/ – projekto apžvalgos tinklalapis

Šaltiniai 

Mokslas
Regitra

Regitra – valstybės įmonė, tvarkanti Lietuvos Respublikos kelių transporto priemonių ir Lietuvos Respublikos kelių transporto priemonių vairuotojų registrus, registruojanti motorines transporto priemones ir jų priekabas, egzaminuoja kandidatus į vairuotojus, išduodanti ir keičianti vairuotojo pažymėjimus, taip pat teikianti transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės privalomojo draudimo tarpininkavimo paslaugas.

Istorija 

Įmonė įsteigta 2000 m., pertvarkius Policijos departamento prie Vidaus reikalų ministerijos Kelių policijos tarnybą.

2003 m. iš šios tarnybos įmonė perėmė vairuotojų egzaminavimą. 2007 m. imti išdavinėti vairuotojo pažymėjimai (anksčiau šią funkciją atlikdavo policijos komisariatai).

Direktoriai 

 Ramutis Oleka – 2000–2010 m.
 Dalius Prevelis – nuo 2011 m.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Oficiali įmonės svetainė

Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija
Lietuvos transportas
Lietuvos valstybinės įmonės
Monogamija

Monogamija () – santuoka ar santykiai su vienu partneriu.

Monogamija būdinga išsivysčiusioms šalims, kurios turi stiprią teisinę sistemą ir paveldimą nuosavybę.

Priešingybė monogamijai – poligamija.

Santuoka
Poligamija

Poligamija () – santuoka ar santykiai su daugiau nei vienu partneriu.

Vyrų romantinių santykių palaikymas vienu metu su daugiau nei viena moterimi dar yra vadinama poliginija, o moterų su keliais vyrais vadinama poliandrija.

Priešingybė poligamijai – monogamija.

Pasaulio šalys pagal poligamijos statusą 

Indijoje, Filipinuose, Singapūre, Malaizijoje, Šri Lankoje, Eritrėjoje poligaminė santuoka leidžiama tik šiose šalyse gyvenantiems musulmonams, kitiems nelegali. Mauricijuje poligaminės žmonių grupės neturi teisinio pripažinimo, nors musulmonai vyrai ir gali sudaryti iki keturių žmonų „šeimą“, bet jų žmonos neturi teisinio statuso. Tarp 1852–1890 metų apie 20–30 procentų JAV mormonų viešai praktikavo poligamiją.

Tradicinės visuomenės 

Poligamija būdinga tradicinėms visuomenėms, kuriose dėl karo ar bado gali atsirasti netolygus vyrų bei moterų santykis. Įprastomis aplinkybėmis vyrai dažniausiai nepajėgia išlaikyti dviejų moterų. Be to, išlieka žmogžudystės grėsmė. Kita vertus po karo kai kurios moterys gali būti išlaikomos dviejų vyrų, nes karo metu paprastai žūsta daug vyrų, o moterys atitenka kaip laimikis stipresniai genčiai.

Santuoka
Lietuvos Respublikos miškų ūkio ministerija

Lietuvos Respublikos miškų ūkio ministerija – Lietuvos Vyriausybės pagrindinė institucija, veikusi 1990–1996 m. ir atlikusi politiką Lietuvos miškų ūkio srityje, siekdama didinti miškų produktyvumą, jų apsauginę galią, racionaliai naudoti, atkurti ir saugoti visus miško išteklius, tenkinti šalies medienos bei kitų miško išteklių poreikį.

Istorija 

Ministerija įkurta 1990 m. 1997 m. ji buvo prijungta prie Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerijos, kurioje pertvarkyta į Miškų ūkio departamentą.

Ministrai

Šaltiniai 

Buvusios Lietuvos ministerijos
Miškininkystė Lietuvoje
Paežerio Šv. Trejybės koplyčia

Paežerio Šv. Trejybės koplyčia – veikianti medinė koplyčia Raseinių rajone, Nemakščių seniūnijos Paežerio kaime. Koplyčia stovi apie 1,6 km į šiaurės vakarus nuo   Nemakščių, 150 m į pietvakarius nuo senojo Žemaičių plento. Matoma nuo automagistralės . Šalia auga seni sodybos medžiai, yra keli apleisti pastatai, aplinkui plyti atviri laukai.  Koplyčia restauruota, jos aplinka prižiūrima. 

Pamaldos čia vyksta prieš Visus šventus, Švč. Trejybę ir Šv. Baltramiejų.

Koplyčia yra kultūros paveldo objektas. Saugomi pastato tūris, fasadai, medinės konstrukcijos, pagrindinė planinė strukūra. Koplyčia turi savitą Nemakščių kraštui istoriją ir sakralinę vertę.

Istorija 

Koplyčia 1941 m. buvo perkelta iš Lekavo (Leonavo) Keršanskių dvaro į Nemakščių parapiją, nes sudegus Nemakščių bažnyčiai parapijiečiai neturėjo maldos namų. 

1959 m.buvo atliktas koplyčios kapitalinis remontas. Dar  kartą remontuota 1977 m. Jau daug metų koplyčia nebuvo naudojama. 2009 m. likvidavus  stogo avarinę grėsmę  ir užbaigus  restauravimo darbus (perdengtas stogas, viduje koplytėlės  sutvarkytos rąstų sienos, nudažyta), koplyčia atvėrė duris maldininkams. Birželio 7 d.  čia buvo švenčiami tituliniai Švč. Trejybės atlaidai.

Architektūra 

Statinys yra tradicinės žemaitiškos medinės sakralinės architektūros pavyzdys. Pastatas stačiakampio plano, vientiso tūrio, užsibaigiantis trisieniu. Koplyčia vidutinio dydžio (4,8x7 m), vienanavė, labai paprasta, liaudiško stiliaus. Ši koplyčia, kaip ir kitos XVIII a. pab. netoliese statytos Žemaitijos koplyčios, dengta valminiu stogu su pagrindinio fasado viršų vainikuojančiu šlaitu. Stogą puošia masyvus medinis kryžius ir dekoratyvi smailė. Stogas anksčiau buvo dengtas gontais, sienos vertikaliai apkaltos lentomis. Langai aštuonrūčiai, įstatyti šoniniuose fasaduose, simetriški pastato ašiai. Įėjimo durys vienvėrės, plačios, dvisluoksnės, plačiais vyriais, dekoruotos sukaltomis lentelėmis, kurios sudaro rombo ornamentą (vidinėje koplyčios pusėje). Pastatas suręstas ant nedidelio pamato.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Paežerio Šv.Trejybės koplyčia (architektūros objektai) 
 Švč. Trejybės koplyčios tvarkymo darbų užbaigimas 

Raseinių rajono koplyčios
1949 m. Lietuvos šachmatų čempionatas

1949 m. Lietuvos šachmatų čempionatas – tai 16-asis Lietuvos vyrų ir 2-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.

Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas 

16-asis Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 1949 m. vasario 1–28 d.

Čempionate dalyvavo 17 dalyvių: dešimt vilniečių, keturi kauniečiai ir po vieną žaidėją iš Klaipėdos, Mažeikių ir Kaišiadorių. Iš praėjusių metų prizininkų nedalyvavo tik antros vietos laimėtojas Jegoras Čiukajevas, bet žaidė praėjusių metų nugalėtojas Vladas Mikėnas, bei trečios vietos laimėtojas Simonas Disleris. Persikėlęs gyventi iš Baltarusijos į Vilnių, debiutavo Ratmiras Cholmovas.

Jis, kartu su Isaku Vistaneckiu, surinkę po 13,5 taškų iš 16 galimų, tapo 1949 m. Lietuvos čempionais. Praėjusio čempionato nugalėtojas Vladas Mikėnas liko trečias (12 tšk.), o 1948 m. bronzinis prizininkas Simonas Disleris – penktas.

Lietuvos moterų šachmatų čempionatas 

2-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 1949 m. vasario 13–26 d.  Tai buvo pirmas pokario moterų čempionatas.

Jame dalyvavo 10 šachmatininkių iš trijų Lietuvos miestų : 5-ios iš Vilniaus, 3 iš Klaipėdos ir dvi iš Kauno. Tarp vilniečių buvo 1938 m. Lietuvos čempionė E. Raclauskienė, tuo metu jau tapusi Lukauskiene, taip pat ir 1938 m. Lietuvos moterų čempionato dalyvės: J. Galinienė bei Matiukaitė.. 

E. Raclauskienė (Lukauskienė) antrą kartą tapo Lietuvos moterų čempione. Antra liko Dubasova, trečia - J. Čukajeva.

Šaltiniai
Daugėdų koplyčia

Daugėdų Šv. Dvasios Nužengimo koplyčia – naujai pastatyta koplyčia Rietavo savivaldybėje, Daugėdų kaime, apie 9 km į šiaurę nuo Rietavo, 3 km į rytus nuo kelio . Daugėduose nėra bažnyčios, arčiausiai esanti – Rietave.

Kiekvieną ketvirtadienį joje meldžiasi būrelis vietos tikinčiųjų, o Sekminių išvakarėse, kai čia aukojamos šv. Mišios, žmonių susirenka tiek, kad visi čia sunkiai telpa. Koplyčia visada atvira, o daugėdiškiai neša į ją savo nuaustus šventųjų, popiežiaus paveikslus, statulėles, religinę literatūrą.

Istorija 

Koplyčią pastatė nuosavoje sodyboje vietos gyventojai Birutė ir Povilas Griguolos mirus sūnui, sunkiai sirgusiam diabetu. Tuometinio parapijos klebono Egidijaus Jurgelevičiaus buvo pašventinta 2008 m. pavasarį, o po trejų metų – 2011-ųjų vasarį – iš Romos gautu dekretu šiai koplyčiai suteikti visuotiniai atlaidai. Telšių vyskupo Jono Borutos prašymu popiežius Benediktas XVI leido koplyčioje laikyti šv. Mišias, prieiti išpažinties, gauti komuniją.

Nuorodos 

 Koplyčią pastatę daugėdiškiai laukia maldininkų 
 Dvasinės atgaivos šaltinis 
 Koplyčios statytojai

Rietavo savivaldybės koplyčios
1957 m. Lietuvos šachmatų čempionatas

1957 m. Lietuvos šachmatų čempionatas – tai 24-asis Lietuvos vyrų ir 10-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatai.

Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas 

24-asis Lietuvos vyrų šachmatų čempionatas vyko 1957 m. kovo 2 – kovo 28 d. Vilniuje.

Dalyviai
Čempionate dalyvavo 17 dalyvių: 8 vilniečiai, keturi kauniečiai ir po vieną žaidėją iš Klaipėdos, Šiaulių, Žagarės ir Kybartų. Čempionate dalyvavo be konkurencijos ir tarptautinis meistras iš Sverdlovsko.

Rezultatai
Kova dėl pirmosios vietos vyko tarp V. Mikėno ir R. Cholmovo. 17-ame, paskutiniame rate, kai R. Cholmovas, nepralaimėjęs nei vienos partijos, baigęs čempionatą (14 tšk. iš 16) paskutiniame rate nežaidė, bet laukė, kaip baigsis paskutinis ratas. Tai jam buvo svarbu: V. Mikėnas dar galėjo jį pavyti, jei būtų laimėjęs paskutinio rato partiją. Bet V. Mikėnas, žaisdamas baltosiomis figūromis, pralaimėjo J. Zelinskui ir turėjo tenkintis sidabro medaliu (13 tšk.). Po šios partijos paaiškėjo, kad Ratmiras Cholmovas septintąjį kartą tapo Lietuvos šachmatų čempionu. 

Nesunkiai bronzos medalį iškovojo Isakas Vistaneckis paskutiniame rate įveikęs L. Nadutą (12,5 tšk.), nors tos pergalės, siekiant bronzos medalio, jam ir nebereikėjo: nei J. Zelinskas (10 iš 15), nei Mečislovas Ostrauskas (9,5 tšk iš 15), nei Vytautas Baršauskas (9 tšk. iš 15) jo pavyti nebegalėjo. Ketvirtas (11,5 tšk.) liko G. Ilivickis, svečias iš Sverdlovsko, nekonkuravęs dėl čempionato medalių ir paskutiniame rate sužaidęs lygiosiomis su Vytautu Baršausku.

Lentelė

 Dalyvavo be konkurso.

Lietuvos moterų šachmatų čempionatas 

2-asis Lietuvos moterų šachmatų čempionatas vyko Vilniuje, 1957 m. kovo 9 – kovo 27 d.  
Jame dalyvavo 13 šachmatininkių, tarp jų, ir buvusi pasaulio moterų šachmatų čempionė – Liudmila Rudenko iš tuometinio Leningrado, likusios žaidėjos: penkios iš Vilniaus, keturios iš Kauno, po vieną iš Šiaulių, Marijampolės, Molėtų. 

Nežiūrint pasaulio eksčempionės dalyvavimo Marija Kartanaitė, sužaidusi su ja lygiosiomis, o kitas partijas laimėjusi, sugebėjo ją turnyrinėje lentelėje (11,5 tšk. iš 12)aplenkti ir užėmė pirmąją vietą, bei antrą kartą tapti Lietuvos moterų šachmatų čempione. 

Liudmila Rudenko. pralaimėjusi V. Kaušilatei, buvo antra, (10,5 tšk.) o trečia (8,5 tšk.) - Vilhelmina Kaušilaitė. Čempionatas parodė, kad pajėgiausios Lietuvos šachmatininkės pajėgios kovoti su stipriomis varžovėmis.

Šaltiniai
Medingėnų koplyčia

Medingėnų Visų Šventųjų koplyčia – veikianti, atstatyta koplyčia, stovinti Medingėnų kaimo kapinėse, Rietavo savivaldybėje.

Klebonaujant A. Mačiuliui, vietinius čia sukviesdavo gegužinės pamaldos, kurių metu dvasininkas drauge su kaimo tikinčiaisiais giedodavo Švč. Mergelės Marijos litaniją.

Medingėniškiams itin svarbios Vėlinės. Nemažiau reikšminga ir Visų šventųjų diena. Ta proga koplyčioje aukojamos šv. Mišios už Medingėnų parapijos mirusiuosius. Žmonių koplyčioje netrūksta ir antrąją Velykų dieną bei gegužės pirmąjį sekmadienį, kai švenčiama Motinos diena. Visą gegužę joje vyksta gegužinės pamaldos, o Vėlinių dieną aukojamos šv. Mišios už Medingėnų parapijos mirusiuosius.

Istorija 

Pastatyta 2009 m. vietoje senosios aktyvių medingėniškių bei čia klebonavusių dvasininkų rūpesčiu. Senoji koplyčia nebebuvo tinkama religinėms apeigoms ir tarnavo tarsi sandėlis, kuriame saugoti laidojimui reikalingi daiktai bei kapinių priežiūrai būtini įrankiai. Naujojoje koplyčioje buvo įvesta elektra, įrengti altorius, klausykla, suolai, ant sienų pakabinti Kryžiaus kelio vaizdai ir kt.

Pasakojama jog prie senosios koplyčios statymo buvo prisidėję dvarininkai Sakeliai ir Šiukštos. Koplyčia
galėjo būti pastatyta dar prieš dabartinę Medingėnų bažnyčią, kuri kaime iškilo 1902 m. Koplyčia tikintiesiems tuo metu galėjo atstoti bažnyčią.

Nuorodos 

 Pamaldos naujojoje kapinių koplyčioje
 Medingėnų kapinių koplyčia – lyg antroji bažnyčia
 Kai viskas daroma parapijiečių labui
 Maldos už mirusiuosius – bažnyčioje ir kapinėse
 Už motinas melstasi bažnyčioje ir kapinių koplyčioje

Rietavo savivaldybės koplyčios
Medingėnai
Lionel Richie

Lionel Brockman Richie, Jr. (g. 1949 m. birželio 20 d.) – amerikiečių atlikėjas, dainų autorius, muzikantas, įrašų prodiuseris ir aktorius. Savo karjerą pradėjo 1968 m. kaip grupės „Commodores“ narys. Su šia grupe įrašė devynis studijinius albumus, kol 1982 m. paliko grupę ir išleido debiutinį solinį albumą „Lionel Richie“. Iš viso atlikėjas yra išleidęs dešimt solinių albumų, iš kurių naujausiasis, „Tuskegee“, buvo išleistas 2012 m. kovą ir debiutavo pirmoje „Billboard 200“ topo vietoje. Lionel Richie yra pardavęs daugiau kaip 100 milijonų įrašų visame pasaulyje, todėl laikomas vienu geriausiu visų laikų parduodamų atlikėjų.

Diskografija 
 Lionel Richie (1982)
 Can’t Slow Down (1983)
 Dancing on the Ceiling (1986)
 Back to Front  (1992)
 Louder Than Words (1996)
 Time (1998)
 Renaissance (2000)
 Just for You (2004)
 Coming Home (2006)
 Just Go (2009)
 Tuskegee (2012)

Nuorodos 
 
 

JAV atlikėjai
Smalininkų evangelikų liuteronų bažnyčia

Smalininkų evangelikų liuteronų bažnyčia – evangelikų liuteronų maldos namai, esantys Smalininkų mieste, Nemuno g. 36, nuo 2004 m. įsikūrę buvusių kultūros namų pastate. Senosios bažnyčios vietoje, Nemuno ir Parko gatvių kampe, pastatytas paminklas su dideliu varpu ir paminkliniu akmeniu. Čia stovėjusio ir suniokoto paminklo žuvusiems Pirmajame pasauliniame kare parapijiečiams atminti fragmentas išsaugotas šalia dabar stovinčių maldos namų.

Istorija 

Deguto (smalos) gamintojų miestelyje liuteronai įsikūrė XV a., tačiau iki pat XIX a. vid. jie buvo pavaldūs Viešvilės parapijai. Pradžioje pamaldos rengtos nuomojamose patalpose, o surinkus 30 tūkst. markių 1878 m. ant kalvelės pastatyta bažnyčia. Pastatas buvo neoromaniškosios architektūros, raudonų plytų, nišoje, virš centrinio įėjimo, suprojektuoto bokšte, buvo įkomponuota danų skulp­toriaus Bertelio Thorvaldseno statula Laiminantis Kristus. Altorius, sakykla, vargonai buvo papuošti medžio pjaustiniais. Turėjo vieną varpą.

Per Antrąjį pasaulinį karą bažnyčia apgriauta, o atėjus Raudonajai armijai parapija išnyko. Vėliau bažnyčios plytos išardytos. 1989 m. rugsėjo 27 d. buvo įregistruota Smalininkų-Viešvilės evangelikų liuteronų bendruomenė. Pamaldas laikyti leista vidurinės mokyklos sporto salėje, kur anksčiau buvo evangelikų liuteronų pagalbos namai vargstantiems. Religinė veikla šiame pastate prasidėjo 1995 m. liepos 2 d. Bažnyčia nuolatinio kunigo neturėjo, todėl ją aptarnaudavo atvažiuojantys kunigai: Jonas Okas, M. Sabutis (būsimasis vyskupas), M. Dikšaitis, E. Šulcas. 1998 m. rudenį nuolat pradėjo dirbti kun. Mindaugas Kairys. Jis rūpinosi sugrąžintų tikrųjų maldos namų atstatymu (buvę kultūros namai) Nemuno gatvėje. 2004 m. Smalininkų evangelikų liuteronų bažnyčia pašventinta.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Senosios bažnyčios nuotraukos

Smalininkai
Lietuvos evangelikų liuteronų bažnyčios
Jurbarko rajono bažnyčios
Jūros ichtiologinis draustinis

Jūros ichtiologinis draustinis – saugoma gamtos sritis Vakarų Lietuvoje, Tauragės, Jurbarko rajonuose ir Pagėgių savivaldybėje. Apima Jūros upės vagą nuo Tauragės užtvankos iki pat upės žiočių Nemune (43 km), taip pat Šešuvies vagą nuo žiočių aukštyn iki Upynos žiočių (55,1 km) bei Upynos vagą nuo šiosios žiočių iki Žvirzdės kaimo (16 km).

Draustinis skirtas saugoti lašišų, šlakių, upėtakių ir žiobrių nerštavietes.

Šaltiniai 

Lietuvos ichtiologiniai draustiniai
Tauragės rajono saugomos teritorijos
Jurbarko rajono saugomos teritorijos
Pagėgių savivaldybė
Simone Zaza

Simonė Zaza (g. 1991 m. birželio 25 d.) – futbolininkas, Italijos rinktinės ir Torino klubo puolėjas.

Nacionalinėje komandoje žaidžia nuo 2014 m. Per 18 rungtynių su rinktine italas pelnęs du įvarčius.

2015 m. liepos 5 d. Juventus klubas paskelbė, kad S. Zaza pasirašė sutartį su daugkartiniais Serie A čempionais.

2017 m. italas prisijungė prie Valencia klubo, kuriame sužaidė 2 sezonus.

2018 m. rugpjūčio 17 d. Simonė Zaza buvo paskolintas Torino klubui už 2 milijonus eurų, o vėliau buvo įsigytas.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Nuorodos 

Zaza
Bendrasis pagalbos centras

Bendrasis pagalbos centras – vidaus reikalų sistemos įstaiga, kurios paskirtis – atsakyti į pagalbos skambučius, reaguoti į pagalbos prašymus ir valdyti skubiosios pagalbos tarnybų pajėgas.

Istorija 

Įstaiga įkurta 2003 m. kaip Bendrasis pagalbos centras prie Vidaus reikalų ministerijos, įgyvendinant Europos Sąjungos direktyvas, kuriomis numeris 112 tapo pagrindiniu pagalbos tarnybų numeriu. 2004–2006 m. centras buvo vidaus reikalų centrinė įstaiga, o jos darbuotojai – statutiniai pareigūnai. 2004–2005 m. perimtas numerio 112 ir kitų pagalbos numerių administravimas Vilniuje iš Vilniaus miesto vyriausiojo policijos komisariato ir Vilniaus miesto priešgaisrinės gelbėjimo tarnybos.

2006 m. centras prijungtas prie Priešgaisrinės apsaugos ir gelbėjimo departamento ir tapo jam pavaldus. 2008–2009 m. įkurti centro Vilniaus, Klaipėdos, Šiaulių, Alytaus skyriai bei darbo vietos Kaune, Panevėžyje, Marijampolėje, Utenoje, kuriais perimtas numerio 112 ir kitų pagalbos numerių administravimas iš atitinkamų apskričių vyriausiųjų ir rajonų policijos komisariatų, taip pat apskričių priešgaisrinių gelbėjimo valdybų ir tarnybų.

2013 m. centro skyriai perėmė rajonų priešgaisrinių gelbėjimo tarnybų valdymą iš panaikintų šių tarnybų dispečerinių.

2014 m. centras ėmė priimti skambučius numeriu 112, susijusius su aplinkosaugos pažeidimais.

2014 m. panaikintos darbo vietos Kaune ir Panevėžyje, 2015 m. – darbo vietos Marijampolėje ir Utenoje bei centro Šiaulių skyrius.

Nuo 2015 m. rugpjūčio turi tris skyrius: Vilniaus, Klaipėdos ir Alytaus. Pagalbos skambučiai numeriu 112 priimami ir administruojami Vilniaus ir Klaipėdos skyriuose. Alytaus skyrius vykdo tik priešgaisrinių gelbėjimo pajėgų valdymą.

2020–2021 m. centro skyriai perėmė greitosios medicinos pagalbos tarnybos trumpųjų telefono ryšio numerių 03, 103 ir 033 administravimą.

Viršininkai 
 Artūras Kedavičius – 2003–2013 m.
 Tadas Maroščikas – 2013–2014 m.
 Jūris Targonskas – 2014–2015 m.
 Audrius Čiuplys – nuo 2015 m.

Šaltiniai

Nuorodos 

Bendrojo pagalbos centro interneto svetainė 

Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija
Antakalnis
Genčų I Velnio akmuo

Genčų I akmuo, vadinamas Velnio akmeniu (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas ; senasis vertybės kodas M154) – mitologinis akmuo centrinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Genčuose, 0,6 km į rytus nuo kelio Kurmaičiai–Genčai, 50 m į šiaurę nuo Skroblupio ir Šakalės upių santakos, Skroblupio dešiniajame krante.

Akmuo 
Akmuo didelis, pailgas rytų – vakarų kryptimi, apie 4 m ilgio, 3,55 m pločio, iki 1,55 m aukščio. Plokštumos šiaurės pusėje yra lėkštas, apie 25 cm skersmens ir iki 4 cm gylio įdubimas, primenantis dubenį. Akmuo suskeldėjęs, jame yra gilių plyšių. 

Teritorijos plotas – 13 m².

450 m į pietvakarius yra Genčų II Velnio akmuo.

Istorija 
Akmuo vadinamas Velnio, Bieso akmeniu. Seniau, išsimaudę Skroblupyje, vaikai bėgdavo ant akmens sušilti saulėje. 

Jį kaip kultūros paveldo objektą 1966 m. išaiškino Ignas Jablonskis.

Žvalgė: 1974 m. – I. Jablonskis, 1993 m. – Vykintas Vaitkevičius.

1993 m. įrašytas į laikiną kultūros ir istorijos paminklų apskaitą, 2000 m. registruotas kultūros vertybių registro mitologinių objektų sąraše, 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.

Padavimai 
 Po akmeniu gyvena (susisukęs lizdą) Velnias.
 Praeiviams prie akmens pasirodydavo velniukai, lydėdavę juos iki pat namų.
 Į akmenį trenkęs Perkūnas ir ištrupinęs įdubimą.

Literatūra 
 Petras Tarasenka. Pėdos akmenyje. – Vilnius, 1958. – P. 71, eil. Nr. 80

Šaltiniai

Nuorodos 
 Genčų Velnio akmuo I. – Kretingos krašto enciklopedija 
 Rimvydas Čibra > Genčų I Velnio akmuo - Panoramio
 Genčų Velnio akmuo - Peržiūra - LIMIS

Lietuvos mitologiniai akmenys
Kretingos rajono paveldas
Genčų II Velnio akmuo

Genčų II akmuo, vadinamas Velnio akmeniu, Veliekos ponaičio  akmeniu (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas ; senasis vertybės kodas M155) – mitologinis akmuo centrinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Genčuose, 32 m į šiaurės rytus nuo kelio Genčai–Šukė, Skroblupio kairiajame krante.

Akmuo 
Akmuo masyvus, pailgas rytų – vakarų kryptimi, apie 5,3 m ilgio, 2,2 m pločio, nuo 0,4 iki 1,1 m aukščio. Pietrytiniame pakraštyje yra 8 cm skersmens ir 2–4 cm gylio įdubimas.   

Teritorijos plotas – 100 m².

450 m į šiaurės rytus yra Genčų I Velnio akmuo.

Istorija 
Akmuo guli Velieka vadinamos pelkėtos Skroblupio griovos šlaite. Vietos gyventojai jį vadina Velnio akmeniu arba Veliekos ponaičio akmeniu.

Kaip kultūros paveldo objektą 1993 m. išaiškino Vykintas Vaitkevičius.

1994 m. įrašytas į laikiną kultūros ir istorijos paminklų apskaitą, 2000 m. registruotas kultūros vertybių registro mitologinių objektų sąraše, 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.

Padavimai 
 Veliekoje po akmeniu gyveno jos ponaitis Velnias, kuris mėgdavo sėdėti ant akmens.
 Vidurdienį, per Šv. Mišias, žmonės ant akmens matydavo šokinėjant velniukus.
 Prie akmens seniau pasirodydavusios judančios ugnies liepsnelės – nekrikštytų mirusių vaikų vėlės.
 Po vidurnakčio pro akmenį praeinantys žmonės pasiklysdavę, ilgai klaidžiodavo, kol rasdavo savo namus.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Kretingos krašto enciklopedija 
 Panoramio - Photo of Genčų II Velnio akmuo 

Lietuvos mitologiniai akmenys
Kretingos rajono paveldas