joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
2016 m. Abu Dabio Grand Prix

2016 m. Abu Dabio Grand Prix (arba 2016 Formula 1 Etihad Airways Abu Dhabi Grand Prix) – 21-asis ir paskutinis 2016 m. Formulės 1 sezono etapas. Jis vyko lapkričio 25–27 dienomis Yas Marina Circuit trasoje Abu Dabyje, Jungtiniuose Arabų Emyratuose.

2015 m. Abu Dabio Grand Prix nugalėtojas Nico Rosberg etapą pradėjo lenktynininkų čempionate turėdamas 12 taškų persvarą prieš komandos draugą Lewis Hamilton. Jų komanda, Mercedes, konstruktorių čempionate turėjo 276 taškų persvarą prieš Red Bull Racing komandą. Norint užsitikrinti čempiono titulą, Rosbergui reikėjo finišuoti pirmose trijose pozicijose. Hamiltonas lenktynes pradėjo iš pole pozicijos ir finišo liniją kirto pirmas. Rosbergas atvažiavo antras ir taip užsitikrino savo pirmąjį pasaulio lenktynininkų čempiono titulą. Trečią vietą lenktynėse užėmė Sebastianas Vettelis.

Kvalifikacija

Lenktynės 

Pastaba
  — Jolyon Palmer gavo 5 sekundžių baudą dėl susidūrimo su Carlos Sainz Jr.

Čempionato įskaitos 

Lenktynininkų įskaita

Konstruktorių įskaita

 Pastaba: Į lenteles įtrauktos tik pirmos penkios pozicijos.

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2016 sporte
2016 m. Vokietijos Grand Prix

2016 m. Vokietijos Grand Prix (arba Formula 1 Großer Preis von Deutschland 2016) – 12-tasis 2016 m. Formulės 1 sezono etapas. Jis vyko liepos 29–31 dienomis. Po metų pertraukos lenktynės grįžo į Hockenheimring trasą šalia Hokenhaimo, Badene-Viurtemberge, kur jos paskutinį kartą buvo rengtos 2014 m.

Lewisas Hamiltonas lenktynes pradėjo pasaulio lenktynininkų čempionate turėdamas 6 taškų persvarą prieš komandos draugą Nico Rosbergą. Hamiltonas laimėjo lenktynes ir persvarą prieš Rosbergą padidino iki 19 taškų. Jų komanda Mercedes padidino savo pranašumą pasaulio konstruktorių čempionate.

Kvalifikacija 

Pastabos:
 — Nico Hülkenberg buvo skirta vienos starto pozicijos bauda dėl neteisingo padangų paskirstymo per pirmą kvalifikacijos dalį.
 — Carlos Sainz, Jr. buvo skirta 3 starto pozicijų bauda dėl trukdymo Felipei Massai kvalifikacijos metu.
 — Romain Grosjean buvo skirta 5 starto pozicijų bauda dėl neplanuoto pavarų dėžės pakeitimo.

Lenktynės

Pastabos

Čempionato įskaitos 

Lenktynininkų įskaita

Konstruktorių įskaita

 Pastaba: Į lenteles įtrauktos tik pirmos penkios pozicijos.

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2016 sporte
2016 m. Belgijos Grand Prix

2016 m. Belgijos Grand Prix – 13-tos 2016 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko rugpjūčio 26-28 dienomis Spa-Francorchamps trasoje.

Kvalifikacija 

Pastabos:
 Esteban Gutiérrez gavo 5 starto pozicijų baudą už sutrukdymą Pascal Wehrlein šeštadienio treniruotėse.
 Marcus Ericsson gavo 10 starto pozicijų baudą už galios agregato elementų keitimą.
 Lewis Hamilton gavo 60 starto pozicijų baudą už kelis galios agregatų ir pavarų dėžės keitimus.
 Fernando Alonso gavo 60 starto pozicijų baudą už kelis galios agregatų elementų keitimus.

Lenktynės

Čempionato įskaitos 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

 Rodomos tik pirmos 5 įskaitų vietos.

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2016 sporte
Kelbečeras

Kelbečeras () arba Karvačaras () – miestas Kalnų Karabacho Respublikoje (de jure Azerbaidžanas). Įsikūręs Tertero aukštupyje. 8900 gyventojų (2008 m. duomenys). Kelbečero rajono administracinis centras. Nuo 1993 m. kontroliuojamas Kalnų Karabacho Respublikos pajėgų.

Išnašos 

Azerbaidžano miestai
Kalnų Karabacho miestai
Austėja Landsbergienė

Austėja Landsbergienė (g. 1977 m. rugpjūčio 23 d.) – Lietuvos  pedagogė ir verslininkė.

Biografija
Austėja Landsbergienė baigė Vilniaus Salomėjos Nėries gimnaziją, 1999 m. Vilniaus universitete - norvegų filologijos bakalauro studijas. 2001 m. Vilniaus universitete  baigė  švietimo vadybos magistro, 2003 m. JAV valstybiniame Fremingemo koledže (), Masačusetso valstijoje,  - tarptautinio švietimo magistro studijas. 2010 m. kovo 5 d. Vilniaus pedagoginiame universitete apgynė disertaciją tema – „Vadovavimo ikimokyklinėms ugdymo įstaigoms modelio teorinis ir empirinis pagrindimas“. Socialinių mokslų daktarė.

2010 m.  įkūrė privačių darželių tinklą „Vaikystės sodas“. 2013 m. įsteigė privačią Karalienės Mortos mokyklą, vieną iš  aukščiausius mokesčius Lietuvoje taikančių ugdymo įstaigų.

2016 m.  buvo išrinkta Lietuvos metų moterimi už „šalies švietimo sistemos supurtymą“.

2016 m. stažavosi Kolumbijos universiteto  Klingenšteino centre (angl. Klingenstein Center) pagal Privačių mokyklų vadovų programą.

2016 m. gruodį pedagogė prisijungė prie interneto televizijos „Laisvės TV“ komandos ir vedė laidą apie švietimą „Elementaru su Austėja Landsbergiene“.

2017 m. baigė vadovų studijas Stenfordo universitete, Kalifornija.

Konsultantė švietimo klausimais Lietuvoje, tarptautinių mokyklų tarybos švietimo vertintoja, „Six Senses“ International PreSchool steigėja, knygų autorė,  kontekstinio ugdymo propaguotoja. Rašė "Mažylio" žurnalui lavinimo, vaikų auginimo temomis, dalyvavo įvairiuose Švietimo ir mokslo ministerijos  ir ES projektuose.

Šeima
Ištekėjusi. Vyras Gabrielius Landsbergis, politikas.

Šaltiniai 

Lietuvos pedagogai
Lietuvos verslininkai
Kamenis (reikšmės)

Kameniu  vadinamos gyvenvietės Lenkijoje:
  kaimas Vlodavos apskrityje;
 kaimas Hainuvkos apskrityje;
 kaimas Augustavo apskrityje.
Pieštvė

Pieštvė – upelis Jurbarko rajone, tekantis pro Seredžių, išsaugojęs istorinės Pieštvės pilies pavadinimą.

Pieštvė priklauso Nemuno mažųjų intakų (su Nemunu) baseinui. Įteka dešiniajame krante, 166,7 km atstumu nuo pastarojo žiočių. Vandentakio kodas LR upių klasifikatoriuje – 10011880. Upelio ilgis – 2,3 km, baseino plotas – 5,1 km².

Geografija 

Pieštvė prasideda numelioruotuose laukuose ties Motiškių kaimu, apie 1 km į šiaurę nuo Seredžiaus. Teka pietvakarių kryptimi palei kelio  sankasą. Aukštupyje natūralia vaga aplenkia iš vakarų pusės Seredžiaus miestelio naująsias kapines. Vidurupyje vaga vingiuota, krantai apaugę krūmais ir medžiais. Leidžiasi į Nemuno slėnį griovoje, iš šiaurės vakarų apjuosdama Seredžiaus I piliakalnį. Per upelį Seredžiuje, akmenimis grįstoje S. Šimkaus gatvėje pastatytas vienos angos betoninis tiltas. Ištiesinta vaga pratekėjusi sodybinių namų sklypus, Pieštvė kerta plentą , toliau nubėga į Nemuną likusius 400 m dirbamu lauku.

Intakai: Dauba (dešinysis), Dubausis (kairysis).

Įsikūrusios gyvenvietės: Motiškiai, Pieštvėnai, Seredžius.

Pavadinimas 
Upėvardis Piẽštvė siejamas su žodžiais piẽšti („brėžti liniją, paišyti“), piẽšos („suodžiai“), piešà („dėmė, suteptis“).

Nuorodos 

 Sąrašas:Nemuno intakai
 LR upių klasifikatorius

Jurbarko rajono upės
Nemuno intakai
Seredžius
Nortumbrija

Nortumbrija – ankstyvųjų viduramžių anglų karalystė, užėmusi teritoriją Šiaurės Anglijoje ir Pietryčių Škotijoje, suvienijus Berniciją ir Deirą. Pavadinimas kilęs nuo piečiausios karalystės ribos – Hamberio estuarijos.

Nortumbriją įkūrė Bernicijos karalius Etelfritas VII a.

Istorija 
Bernicijos karalius Etelfritas užkariavo Deirą 604 m. Jį nugalėjo ir užmušė Rytų Anglijos karalius Redvaldas prie Idlo upės 616 m., vėliau į Nortumbrijos sostą pasodinęs Edviną, Deviros karaliaus Elos sūnų. Edvinas, priėmęs krikštą 627 m., greitai tapo vienu galingiausių Anglijos valdovų. Jis buvo vadinamas Bretvalda. Jis užkariavo Meno salą ir Gvinedo karalystę Velse. 633 m. jį nugalėjo Hatfyld Čeiso mūšyje ištremtas Gvinedo karalius Kadvalonas (Cadwallon ap Cadfan) ir  Mersijos karalius Penda.

Po Edvino mirties Berniciją valdė Etelfrito sūnus Eanfritas, o Deirą Edvino pusbrolis Osrikas. Kitais metais juos nužudė Kadvalonas, kuris tęsė invaziją į Nortumbriją. Eanfrito brolis Osvaldas, padedamas Dal Riatos karaliaus Domnal Breko, 634 m. nužudė Kadvaloną Hevenfyldo mūšyje.  Po to Osvaldas išplėtė karalystę į šiaurę ir vakarus, kur buvo kambriškai kalbančios Regedo ir Stratklaido karalystės. Į Nortumbriją jis sugrąžino krikščionybę, kai paskyrė airių vienuolį Šv. Aidaną iš Jonos salos krikštyti gyventojų. Karalystėje išplito keltiška krikščionybė. Lindisfarne buvo įkurtas vienuolynas.

642 m. Mersijos karalius Penda nugalėjo ir užmušė Osvaldą Maserfyldo mūšyje. 655 m. jis plėtė Nortumbrijos teritoriją, padedamas Deiros vicekaraliaus Etelvaldo, tačiau Pendą Vinvaedo mūšyje sutriuškino mažesnės Osvaldo įpėdinio Osvio pajėgos. Penda mūšyje žuvo, o Osvis užvaldė Nortumbriją ir Mersiją.

664 m. įvyko Vitbio susirinkimas dėl Velykų šventimo laiko. Nesutarimas iškilo tarp keltiškos bažnyčios, įtakingos Nortumbrijoje, atstovų ir Romos katalikų, kuriems priklausė Pietų Anglija bei Vakarų Europa. Nortumbrija perėjo į Romos katalikų pusę ir vyskupas Kolmanas išvyko į Joną. Vyskupystės centras buvo perkeltas iš Lindisfarnės į Jorką. Tai rodė didėjančią ryšių su Pietų Anglija svarbą.

Nortumbrija prarado Mersiją apie 650 m. po sėkmingo Pendos sūnaus Vulfherės sukilimo, bet išliko stipria karalyste iki pralaimėjimo piktams Dun Nechtaino mūšyje 685 m. Osvio sūnus Ekgfritas, Nortumbrijos karalius, žuvo, karalystės galia šiaurėje smuko. Aldfrito, netikro Ekgfrito brolio, taikus valdymas sumažino žalą ir nuolatinė nestabili padėtis vyravo Nortumbrijoje po Aldfrito mirties 704 m.

867 m. danai broliai Halfdanas Ragnarsonas ir Ivaras Bekaulis užėmė Nortumbriją ir į sostą pasodino savo marionetę - Ekgberhtą. Nepaisant krašto nuniokojimo, danų valdžios laikotarpiu Nortumbrijoje klestėjo prekyba, ypač Jorke. Nortumbriją valdė įvairūs anglų ir vikingų karaliai, kol po Eriko Haraldsono mirties ją prijungė Anglijos karalius Edredas.

Anglosaksų valstybės
Čanisckalis

Čanisckalis () – upė, tekanti istoriniame Megrelijos regione, vakarų Gruzijoje. Chobio dešinysis intakas. Upės ilgis – 63 km. Baseino plotas – 315 km². Teka per Calendžichą bei Calendžichos, Čchorocku, Zugdidžio ir Chobio rajonus.

Gruzijos upės
Kaspijskas

Kaspijskas (, ) – miestas pietų Rusijoje, Dagestane, Kaspijos jūros pakrantėje, 14 km į pietus nuo Machačkalos. Tiksliosios mechanikos, mašinų gamybos pramonė. Yra keliasdešimt mečečių, stačiatikių cerkvė. Išlikęs torpedų bandymų poligonas jūroje, pakrantėje stovi ekranoplanas.

Gyventojai 

2010 m. 21,39 % Kaspijsko gyventojų buvo lezginai, 20,73 % – darginai, 14,63 % – avarai, 14,25 % – lakai, 9,68 % – kumykai, 8,98 % – rusai, 5,41 % – tabasaranai.

Istorija 

Gyvenvietė Dvigatelstrojus (Двигательстрой) įkurta 1932 m. prie dyzelinių variklių ir torpedų gamyklos. 1947 m. suteiktos miesto teisės ir Kaspijsko vardas.

Sportas 
 Anži Arena, futbolo stadionas, kuriame namų rungtynes žaidžia Machačkalos „Anži“.

Šaltiniai 

Dagestano miestai
Gunibas

Gunibas (, ) – kaimas (aūlas) Rusijoje, Dagestane, 172 km į pietvakarius nuo Machačkalos, Gunibo plynaukštėje. Rajono centras. Beveik visi gyventojai – avarai.

Istorija 

1859 m. aūlą sugriovė nuošliauža. 1862 m. Gunibo aūlo vietoje rusai pastatė tvirtovę. Joje buvo kareivinės, cerkvė, paštas.

Dagestanas
Rusijos gyvenvietės
Ačchoj Martanas

Ačchoj Martanas (, ) – stambus kaimas Rusijoje, Čečėnijoje, 51 km į vakarus nuo Grozno, prie Martano upės; rajono centras. Vystoma plastiko pramonė. Žemės ūkio krašto centras (javai, vaisiai, gyvuliai).

Istorija 

1944–1957 m., kai čečėnai buvo ištremti, kaimas vadintas Novoselskojė (Новосельское).

Čečėnija
Rusijos gyvenvietės
Itum Kalė

Itum Kalė (, ) – kaimas Rusijoje, pietų Čečėnijoje, 78 km į pietus nuo Grozno, tarpeklyje prie Arguno upės; rajono centras. Išlikusi tradicinė kaukazietiška architektūra, senovinės tvirtovės griuvėsiai, bokštai, kapavietės. Stovi mečetė.

Istorija 

Itum Kalė 1944–1957 m. pateko į Gruzijos TSR sudėtį ir vadinta Achalcheviu.

Rusijos gyvenvietės
Čečėnija
Penda

Penda (mirė 655 m. lapkričio 15 d.) buvo VII a. Mersijos karalius. Jis buvo pagonis, kai krikščionybė anglosaksų karalystėse stiprėjo. Penda užėmė Severno slėnį 628 m. po Cirenčesterio mūšio. Po to jis nugalėjo galingą Nortumbrijos karalių Edviną Hatfyld Čeiso mūšyje 633 m.

Po devynerių metų jis nugalėjo Edvino įpėdinį Osvaldą Maserfyldo mūšyje. Tuo metu jis tikriausiai buvo galingiausias anglosaksų karalius. Penda daugybę kartų nugalėjo Rytų Angliją ir išvijo Vesekso karalių Kenvalą į tremtį trejiems metams. Jis nesiliovė kariauti su Nortumbrija, kol Osvaldo įpėdinis Osviu nugalėjo ir nužudė jį Vinvedo mūšyje.
 

Mersijos karaliai
Džeirachas

Džeirachas (, ) – kaimas Rusijoje, pietvakarių Ingušijoje, prie Armchi upės, į pietvakarius nuo Magaso; rajono centras. Verčiamasi gyvulininkyste, terasine žemdirbyste. Yra mečetė, biblioteka, administracijos centras, ambulatorija, menininko Ruslano Mamilovo namas-muziejus.

Gyventojai 

2010 m. 98,6 % Džeiracho gyventojų buvo ingušai.

Istorija 

XX a. pr. Džeirache tebestovėjo kaukaziečių karinis bokštas. Rajono centru kaimas tapo 1993 m.

Rusijos gyvenvietės
Ingušija
Ali Jurtas

Ali Jurtas (, ) – kaimas Rusijoje, Ingušijoje, 9 km į pietryčius nuo Nazranės, šalimais respublikos sostinės Magaso. Ali Jurtas yra Juodųjų kalnų slėnyje, besileidžiančiame link Sunžos upės.

Gyventojai 

2010 m. 98,12 % Ali Jurto gyventojų buvo ingušai.

Istorija 

Senovėje dabartinio miesto apylinkėse būta alanų miesto, išlikę daug piliakalnių. 1944 m. ištrėmus vietos čečėnus ir ingušus, gyvenvietė buvo pervadinta į Naroną. Vėliau grąžintas senasis pavadinimas.

Rusijos gyvenvietės
Ingušija
Turmanto herbas

Turmanto herbas – Turmanto, Zarasų rajono miestelio, heraldinis simbolis. Patvirtintas Lietuvos Respublikos Prezidentės 2015 m. liepos 16 d. Nr.1K-394 dekretu „Dėl Turmanto herbo tvirtinimo“.

Simbolika 

Turmantas visada garsėjo čia praeinančiu Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkeliu, todėl herbe pavaizduoti plieno žirgai – geležinkelio simbolis.  Herbą sukūrė dailininkas Arvydas Každailis.

Šaltiniai 

Zarasų rajono savivaldybės gyvenviečių herbai
2015 m. patvirtinti Lietuvos gyvenviečių herbai
Dargavsas

Dargavsas (, ) – kaimas Rusijoje, Šiaurės Osetijoje, Prigorodno rajone, tarpukalnių slėnyje, prie Gizeldono upės. Tai viena svarbiausių senovės Tagaurijos gyvenviečių.

Vietovardis kildinamas nuo osetinų даргъ („ilga“) ir фæз („laukymė“).

Kaimas įžymus savo senąja architektūra. Čia išlikęs akmeninis nekropolis su 99 kapavietėmis (seniausi kapai datuojami tarp XII–XVI a.). Kriptos sumūrytos iš kalkakmenio, skliautuotos, su stogeliais. Didžiausios kriptos 2–4 aukštų. Kriptos sustatytos kalno šlaite, nors yra ir pavienių. Virš nekropolio stovi akmeninis bokštas (dabar apgriuvęs). Mirusieji dažnai buvo laidojami medinėse „valtelėse“, kurios simbolizuodavo persikėlimą į mirusiųjų karalystę. Rasta monetų įkapių.

Šiaurės Osetija
Rusijos gyvenvietės
Rusijos archeologinės vietos
Modalis

Modalis (lot. modus 'būdas; pobūdis') – linksnis, nurodantis galėjimą, ketinimą, būtinybę, reikėjimą, leidimą, tikimybę ir t. t. Lietuvių kalboje šį linksnį būtų galima perteikti veiksmažodiniais junginiais būtų, būtų galima, tikėtina, galėtų, turėtų ir panašiais pasakymais, juos vartojant su linksniuojamaisiais žodžiais.

Kaip savarankiškas linksnis, modalis vartojamas tik šiaurės Australijos tankių kalbų grupės kajardildų ir lardilų kalbose. (Vengrų kalboje šio linksnio reikšmės atspalvį turi jungtinis esyvo-modalio linksnis.)

Šaltiniai

Nuorodos
Straipsnis apie modalio linksnį (angliškai)
Linksniai
Berlyno romanas

Berlyno romanas () – režisierės Lilianos Cavani sukurtas filmas.

Pagrindiniai aktoriai 
 Aktorius – vaidmuo
 Gudrun Landgrebe – Luiza fon Holendorf
 Kevin McNally – Hainsas fon Holendorfas
 Mio Takaki – Mitsuko
 Hanns Zischler – Volfas fon Holendorfas
 Massimo Girotti – Verneris
 Philippe Leroy – Herbertas
 William Berger – profesorius

Turinys 

1938m., Berlynas. Diplomato Hainso fon Holendorfo žmona Luiza dailės pamokose susipažįsta su Mitsuko, Japonijos ambasadoriaus dukra. Tarp moterų po kurio laiko įsiplieskia romanas, į kurį vėliau Mitsuko įtraukia ir Hainsą. Jie nesėkmingai keletą kartų  mėgina nutraukti santykius, kol galiausiai apie tai sužino slaptoji policija. Tokie ryšiai gali užtraukti gėdą valdžios viršūnėms ir komplikuoti diplomatinius santykius,o kai Mitsuko pabėga iš namų ir pasislepia pas Holendorfus, Hainsas verčiamas kuo skubiau viską nutraukti. Jis siūlo moterims slėptis Hamburge, tačiau Mitsuko pasirenka kitą variantą ir duoda visiems išgerti nuodų. Ji ir Hainsas miršta, o Luiza lieka gyva...

Apdovanojimai 

1985 filmai
Italijos filmai
Vakarų Vokietijos filmai
Dramos
Floor Jansen

Floor Jansen (g. 1981 m. vasario 21 d.) – Nyderlandų dainininkė, dainų tekstų autorė bei vokalo mokytoja, nuo 2013 m. pagrindinė suomių grupės „Nightwish“ vokalistė.

Biografija

After Forever (1997–2009) 
1997 m. 16-metė Floor prisijungė prie grupės „Apocalypse“, tuo metu daugiausia grojusia kitų grupių dainas death metal stiliumi. Jos įtakoje grupė palaipsniui pradėjo kurti savo dainas, 1999 m. pakeitė pavadinimą į „After Forever“, o muzikinį stilių – į simfoninį metalą. 2000 m. buvo įrašytas pirmasis albumas „Prison of Desire“. 2002 m. iš grupės pasitraukus jos įkūrėjui ir dainų autoriui Mark Jansen, Floor tapo pagrindine tekstų autore ir pagrindiniu grupės veidu iki jos iširimo 2009 m.

Tuo pačiu laikotarpiu ji įrašė 3 albumus su multi-instrumentalistu Arjen Anthony Lucassen bei jo suburta grupe „Star One“.

ReVamp (2009–2016) 
Iširus „After Forever“, 2009 m. pabaigoje Floor subūrė naują grupę pavadinimu „ReWamp“. 2010 m. buvo išleistas to paties pavadinimo albumas, kurio visas dainas ir muziką sukūrė Floor. Grupė sulaukė nemažos sėkmės gimtinėje, o koncertiniame ture po Europą „apšildė“ kolektyvą „Epica“.

2013 m. pasirodė antrasis grupės albumas „Wild Card“, o 2016 m. „ReWamp“ paskelbė apie savo veiklos pabaigą.

Nightwish (nuo 2012) 
2012 m. spalio mėnesį suomių simfoninio metalo grupė „Nightwish“ koncertinio turo „Imaginaerum World Tour“ metu pašalino iš grupės vokalistę Anette Olzon. Surengę keletą koncertų su „Kamelot“ vokaliste Elize Ryd ir Alissa White-Gluz iš „Arch Enemy“, jie kreipėsi į Floor tapti jų laikinąja nare ir padėti baigti koncertinį turą. Bendradarbiavimas buvo sėkmingas ir, turui pasibaigus, Floor sulaukė kvietimo tapti nuolatine grupės nare. Ji sutiko, ko pasekoje ankstesnė jos grupė „ReWamp“ nustojo egzistuoti.

2015 m. pasirodė naujausias „Nightwish“ albumas „Endless Forms Most Beautiful“, kuriame visas vokalo partija įrašė Floor.

Asmeninis gyvenimas 
Floor gyvenimo draugas yra grupės „Sabaton“ būgnininkas.

Diskografija

After Forever 
 Ephemeral (1999) (demo)
 Wings of Illusion (1999) (demo)
 Prison of Desire (2000)
 Decipher (2001)
 Exordium (2003) (EP)
 Invisible Circles (2004)
 Remagine (2005)
 After Forever (2007)

Star One 
 Space Metal (2002)
 Live on Earth (2003) (koncertinis)
 Victims of the Modern Age (2010)

ReVamp 
 ReVamp (2010)
 Wild Card (2013)

Nightwish 
 Endless Forms Most Beautiful (2015)

Šaltiniai

Nuorodos 

 

Nyderlandų metalo atlikėjai
Nyderlandų muzikai
Hanna Hilton

Hana Hilton (, tikrasis vardas – Erica Hunter; 1984 m. gruodžio 31 d. Brukvilis, JAV) – amerikiečių pornografijos aktorė.

Biografija 
Hana gimė 1984 m. gruodžio 31 d. nediliame Indianos miestelyje – Brukvilyje. Mokykloje buvo palaikymo grupės narė, tuo pačiu pusę dienos dirbdamo „Dairy Queen“ užkandinėje. Modelio karjerą pradėjo nuo apatinio trikotažo reklamos. Vėliau jos nuotraukas internete pamatęs agentas pasiūlė darbą Los Andžele.

2006 m. gruodį įvyko pirmoji jos fotosesija žurnalui „Penthouse“, kuriame ji iškart tapo „mėnesio mergina“. Šiek tiek vėliau, sutikus jos vaikinui Džekui Venaisui (pornografijos aktoriui, kuris 2008 m. nuteistas 9 metams laisvės atėmimo už plėšimą ir išžaginimą), nusprendė filmuotis filmuose suaugusiems. Pirmoji jos sekso scena nufilmuota 2008 m., kompanijos „Brazzers“. Tų pačių metų gegužę Hana pasirašė išskirtinį kontraktą su kompanija „Vivid Entertainment“, kuriame nurodyta, kad visose sekso scenose jos partneriu bus jos vaikinas Džekas Venaisas. Jos debiutinis filmas šioje kompanijoje buvo „Meggan & Hanna Love Manuel“.

2009 m. spalio 28 d. tinklalapis „Lukeford.com“ pranešė, kad Hana paliko suaugusiems skirtą pramogų industriją.

Be pornografijos filmų, Hana atliko kamėją filme „Svetimas kūnas“.

Premijos ir nominacijos 
 2006: Twistys Treat of the Month November
 2006: Penthouse – Pet December
 2007: Hustler Honey January
 2007: Booble Girl of the Month May
 2008: Booble Girl of the Month July
 2009: WrestlingInc Girl of the Month April

Šaltiniai

Nuorodos 

 Oficiali svetainė
 IMDb profilis

JAV aktoriai
Pornografijos aktoriai
Toma Vaškevičiūtė

Toma Vaškevičiūtė (g. 1986 m. liepos 3 d. Vilniuje) – lietuvių teatro ir kino aktorė, Auksinio scenos kryžiaus laureatė (2010 ir 2021 m.).

Biografija 
2008 m. baigė aktorinio meistriškumo studijas Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje. Kurso vadovas – režisierius Rimas Tuminas. Vaidino Valstybiniame Vilniaus mažajame teatre, Kauno dramos teatre, Nacionaliniame Kauno dramos teatre, „Domino“ teatre, Lietuvos nacionaliniame dramos teatre. Sukūrė vaidmenų trumpametražiniuose filmuose, TV filmuose, serialuose.

Vaidmenys kine 
 2007 : Nuodėmės užkalbėjimas
 2007 : Das Inferno - Flammen über Berlin (TV filmas)
 2008 : Nereikalingi žmonės (filmas)
 2009 : Hot Dog (trumpametražis filmas)
 2009 : Duburys (filmas)
 2010 : Anarchija Žirmūnuose, Vilės vaidmuo 
 2012 : Expermenas (trumpametražis filmas)
 2012 : Banged Up Abroad (dokumentinis filmas)
 2013 : Commemoration: Ponym (trumpametražis filmas)
 2013 : Bez Prava Na Vybor (mini serialas)
 2014 : Inspektorius Mažylis (serialas)
 2014 : Nesamasis Laikas
 2015 : Visi vyrai – kiaulės (serialas)
 2015 : Kunigo naudą velniai gaudo
 2018 : Grąžinti nepriklausomybę

Apdovanojimai 
 2010 m. Auksinis scenos kryžius už pagrindinį Luizės vaidmenį spektaklyje „Laimingi“ (pagal Friedrich Schiller pjesę „Klasta ir meilė“, rež. Artūras Areima, KVDT)
 2021 m. Auksinis scenos kryžius už Ditos ir Ditos-Marijos vaidmenis spektaklyje „Miegantys“ (Lietuvos nacionalinis dramos teatras)

Išnašos

Nuorodos
https://www.teatras.lt/lt/teatras/trupe/toma_va%C5%A1kevi%C4%8Di%C5%ABt%C4%97
https://www.themoviedb.org/person/1282673-toma-va-kevi-i-t

Lietuvos aktoriai
Unė Kaunaitė

Unė Kaunaitė (g. 1991 m. balandžio 26 d. Vilniuje) – rašytoja, visuomenės veikėja.

Biografija 
2010 m. baigė Vilniaus licėjų. 2010–2014 m. studijavo Šv. Andriaus universitete Škotijoje, suteiktas psichologijos ir socialinės antropologijos bakalauro kvalifikacinis laipsnis. 2015–2016 m. studijavo Kembridžo universitete Didžiojoje Britanijoje, suteiktas Švietimo studijų magistro kvalifikacinis laipsnis.

2014–2015 m. dirbo VšĮ „Investuok Lietuvoje“ projektų vadove programoje „Kurk Lietuvai“, vykdė projektus Švietimo ir mokslo ministerijoje, Nacionalinėje Martyno Mažvydo bibliotekoje ir Vidaus reikalų ministerijoje. 2016–2020 m. dirbo Ministro Pirmininko Sauliaus Skvernelio patarėja švietimo, mokslo, kultūros ir sporto klausimams.

U. Kaunaitės romanas „Sudie, rytojau“ išrinktas į Metų knygos rinkimus (paauglių kategorija) 2012 m. ir išleistas Brailio raštu. 2021 m. tapo Lietuvos rašytojų sąjungos nare.

Kūrybos bruožai 
U. Kaunaitės kūriniuose aiški pilietinė laikysena, jos romanai realistiniai, socialinio pobūdžio. Jos kūriniuose nagrinėjamos Nepriklausomybės kartos problemos: pasirinkimai ir vyresniosios kartos primetama atsakomybė už laisvos šalies kūrimą, emigravusių jaunų žmonių santykis su tėvyne, patyčios, tapatybė ir žmogiškumas. Jos romanas „Sudie, rytojau“ apibūdinamas kaip „unikalus riboženklis, <...> pasukęs ne tik gana reta problemų prozos, bet ir intelektualesnės paauglių literatūros linkme“, „keliantis labai originalią ir mūsų paauglių ir jaunimo literatūroje dar netyrinėtą temą“.

Bibliografija 

 Sudie, rytojau. Vilnius, Žara, 2011. ISBN 978-9986-34-267-0
 Žmonės iš Alkapės. Vilnius, Žara, 2014. ISBN 978-9986-34-307-3
 Laiškai Elzei. Vilnius, Alma Littera, 2016. ISBN 978-6090-12-394-2

Šaltiniai 

Lietuvos rašytojai
2016 m. Berlyno kalėdinės mugės ataka

2016 m. Berlyno kalėdinės mugės ataka įvyko Berlyne gruodžio 19 d., kai į kalėdinės mugės teritoriją Breitscheidplatz aikštėje įsirėžė Scania sunkvežimis. Atakos metu žuvo 12 žmonių, dar 48 sužeista.

Keleivio vietoje buvo rastas nušautas Lenkijos pilietis Łukasz Robert Urban, kuriam priklausė sunkvežimis. 

Tuo tarpu kaip įtariama vairuotojas po išpuolio buvo suimtas policijos netoli įvykio vietos. Dienraštis „Die Welt“ paskelbė, kad policija suėmė 23 metų pabėgėlį iš Pakistano, kuris atvyko į Vokietiją 2016 m. vasario 16 d. Tačiau kitą dieną šis žmogus buvo paleistas, neturint įrodymų apie jo dalyvavimą šioje atakoje.

Pareigūnai įvykį pavadino „galima teroristine ataka“.

Taip pat skaitykite 
 2016 m. Nicos ataka – panaši ataka, įvykusi Nicoje 2016 m. liepos 14 d.

Šaltiniai 

Terorizmas Vokietijoje
2016 metai
Pietų kampas

Pietų kampas (, ) – geografinis regionas, sudarytas iš piečiausių Pietų Amerikos žemių, esančių į pietus nuo ir aplinkui Ožiaragio atogrąžą. Tradiciškai Pietų kampas apima Argentiną, Čilę bei Urugvajų, ir yra vakaruose ribojamas Ramiojo vandenyno, rytuose – Atlanto vandenyno. Remiantis socialine ir politine geografija, Pietų kampas apima Argentiną, Čilę, Urugvajų, Brazijos Pietų regioną ir kartais Paragvajų.

Pietų kampo šalių aukšta vidutinė gyvenimo trukmė, aukštas Lotynų Amerikos žmogaus socialinės raidos indeksas, aukštas gyvenimo lygis, reikšmingas dalyvavimas pasaulinėse rinkose ir auganti ekonomika.

Geografija 

Daugiausiai vyrauja vidutinių platumų klimatas, tačiau yra ir drėgno subtropinio, viduržemio, aukštumų tropinio, subarktinio, aukštumų šaltojo ir pusiau sausringų vidutinių platumų klimato juostų. Išskyrus šiaurės Argentinos regionus, visas Paragvajus, Argentinos-Brazilijos siena ir Atakamos dykuma retai kenčia nuo karščių. Be to, žiemai yra būdingos daugiausiai žemos temperatūros. Atakama yra sausiausia vieta Žemėje.

Vienas iš ypatingų regiono augalų yra araukarija – medis, augantis pietų Brazilijoje, Čilėje ir Argentinoje. Tai yra vienintelis vietinis pušūninis augalas, sutinkamas pietų pusrutulyje ir kilęs iš Pietų kampo. Brazilinė araukarija, kadaise plačiai išplitusi pietų Brazilijoje, dabar yra pavojuje išnykti ir yra saugoma įstatymų. Argentinos, Urugvajaus ir pietų Brazilijos stepių regionai yra vadinami pampomis.

Kultūra 

Be to, kad Pietų kampo gyventojai vartoja tas pačias kalbas ir turi bendrą kolonijinį palikimą, jie garsėja išskirtinėmis futbolo tradicijomis ir turi aukščiausios klasės futbolo rinktines. Argentinos vyrų futbolo rinktinė ir Urugvajaus vyrų futbolo rinktinė laimėjo Pasaulio futbolo čempionatą du kartus, šios rinktinės, kartu su Brazilijos, yra vienintelės, kurios laimėjo taurę nebūdamos Europos dalimi. Argentina, Čilė, Urugvajus ir Brazilija buvo Pasaulio futbolo čempionato šeimininkėmis. Taip pat nacionalinės rinktinės iš regiono laimėjo kelis Olimpinius medalius futbolo šakoje. Taip pat futbolo klubai iš Pietų kampo yra laimėję klubinius turnyrus: Pietų-Amerikos, Copa Interamericana ir Tarpžemyninę taurę.

Asado kepsniai yra Pietų kampo kulinarinė tradicija. Ji atsirado iš Argentinos ir pietų Čilės gaučų ir iš Čilės huasų kaubojų kultūros. Pietų kampe kaubojai yra laikomi tautine tapatybės dalimi, jie aprašyti epe Martín Fierro. Matė yra populiari visame Pietų kampe, ypač Argentinoje, Paragvajuje ir Urugvajuje.

Į šį regioną XIX–XX a. atsikėlė daug europiečių, kurie, kartu su savo palikuonimis, stipriai paveikė Pietų kampo šalių kultūrą, socialinį gyvenimą ir politiką. Jie padėjo organizuoti darbininkų judėjimą ir liaudies judėjimą už demokratiją, tačiau taip pat dalyvavo ir diktatūrose.

Šalys ir teritorijos

Šaltiniai 

Pietų Amerikos geografija
San Fransisko perėja

San Fransisko perėja () – kalnų perėja per Andų kalnus, kuri sujungia Argentiną su Čile. Aukščiausias perėjos taškas yra 4726 m. Perėja jungia Argentinos Katamarkos provinciją su Atakamos regionu Čilėje.

Galerija

Šaltiniai 

Perėjos
Čilės geografija
Argentinos geografija
Tarptautinė Los Libertadoreso perėja

Tarptautinė Los Libertadoreso perėja (), dar vadinama Kristaus Atpirkėjo perėja (Cristo Redentor) – kalnų perėja Anduose tarp Argentinos ir Čilės. Per šią perėją eina kelias tarp Čilės sostinės Santjago ir Mendosos miesto Argentinoje. Aukštis virš jūros lygio – 3175 m.

Apžvalga 
1980 m. atidarytas tunelis yra 3080 m ilgio ir tarnauja kaip svarbus susisiekimas tarp Čilės ir Argentinos. Tunelio viduryje yra valstybių siena. Kelias gali būti uždaromas žiemos metu dėl didelio sniego kiekio, kuris užblokuoja abu išvažiavimus, ir dėl akmenų griūties pavojaus.

2013 m. rugsėjo 19 d. apie 15 000 čiliečių buvo įstrigę Argentinos pusėje, kai perėja buvo uždaryta 10 valandų dėl stingdančių temperatūrų ir 40–50 cm sniego sluoksnio.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Tuneliai Argentinoje 

Perėjos
Argentinos geografija
Čilės geografija
Andai
Motorola MC14500B

Motorola MC14500B buvo neįprastas procesorius, turėjęs tik vieno bito apimties registrus ir duomenų magistralę. Jo architektūra neblogai tiko įvairių relinių schemų logikai pakeisti bei visur kur programos tikslas buvo ne atlikti apskaičiavimus, o priimti sprendimą. Procesorius buvo reklamuojamas kaip atsparus trikdžiams. Procesorius buvo pasiūlytas 1977 m. ir 1995 m. vis dar buvo gaminamas. 

Procesorius buvo naudojamas mokymui skirtame kompiuteryje WDR-1, turėjusiame 512 bitų atminties.  

Procesorius palaikė 16 komandų, veikdamas iki  1 MHZ dažniu. Vidinio programos adreso skaitiklio nebuvo.  Didžiausias galimas komandų skaičius priklausė nuo išorinio adreso skaitiklio talpos.

Šaltiniai 

Procesoriai
Riga FC

Riga FC – futbolo klubas iš Rygos.

Klubo istorija 
2014 m. sezone futbolo klubas „Karamba“ iš Rygos užėmė pirmąją vietą Latvijos futbolo Antroje lygoje ir įgijo teisę kovoti Pirmojoje lygoje, tačiau 2015 metų pradžioje klubas nusprendė atsisakyti šios teisės.

2015 m. vasario mėnesį „Karamba“ klubas susijungė su futbolo klubu „Dinamo“, kitu klubu iš Rygos, kuris taip pat dalyvavo II lygos pirmenybėse. Ši jungtinė komanda vadinosi „Karamba-Dinamo“ («Карамба/Динамо») ir pareiškė norą dalyvauti 2015 metų I lygos čempionate. Savo gretas papildė žinomais žaidėjais ir dalyvavo I lygos pirmenybėse, bei iškovojo teisę kovoti elitinėje lygoje. 

2016 m. dar kartą klubas pakeitė pavadinimą ir tapo FC Riga.

2017 m. gegužės 17 d. kovojo 2016/2017 m. Latvijos futbolo taurės finale ir pralaimėjo FK Ventspils tik po baudinių serijos.

2018, 2019 ir 2020 m. tapo šalies čempionais.

2021 m. pandemijos sąlygomis vykstantis čempionatas klostėsi nesėkmingai: nesugebėjo apginti titulo ir liko be medalių. Galutinėje komandų rikiuotėje užimta vos ketvirtoji vieta.

2022 m. sausio mėn. Latvijos ekipa oficialiai pranešė, kad komandai vadovaus vyr. treneris iš Vokietijos Thorsten Fink. Sezonas klostėsi nesėkmingai ir šis strategas gegužę paliko ekipą.

Pasiekimai 

 Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

Sezonai

Latvijos varžybos 

|}

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt

Riga FC
FK Metta

„Mettos“ futbolo klubas, o kitaip Rygos „Metta“ arba Futbolo klubas „Metta“, o trumpai FK Metta – futbolo klubas iš Rygos.  Ankstesniais metais žinomas FS METTA/Latvijas Universitāte pavadinimu.

Klubo istorija 
2006 m. gegužės 2 d. oficialiai įkurta Futbolo mokykla „Metta“.

FS METTA/LU 
Nuo 2007 m. prasidėjo mokyklos ir Latvijos Universiteto bendradarbiavimas ir partnerystė. 

Futbolo mokykla „Metta“ nuo 2012 m. dalyvavo Latvijos aukščiausioje futbolo lygoje. Tuomet būta jungtinės futbolo mokyklos "Metta" ir Latvijos universiteto komandos. 

Ekipa nuolat atsidurdavo turnyrinės lentelės apatinėse vietose ir eilę metų iš eilės kovojo dėl išlikimo aukščiausioje lygoje. Išlikdavo Virslygoje nugalėję pereinamosiose rungtynėse arba dėl to, kad kitos ekipos pasitraukdavo iš čempionato, todėl LFF suteikdavo jiems A tipo licenciją.

FK Metta 
Nuo 2019 m. pakito statusas ir pavadinimas. Buvo atsisakyta žymens futbolo mokykla bei nebeliko pavadinime žymens Latvijos universitetas. Radosi Futbolo klubas „Metta“.

2022 m. Latvijos futbolo taurės turnyre FK Metta rezultatu 13-0 sutriuškino FK Salaspils.

Spalvinė gama 
Žalia ir balta spalvos.

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose žaidžia balta žalia apranga. 
 Išvykose rungtyniauja balta juoda apranga.

Sezonai

Latvijos varžybos iki 2019 m. 

|}

Latvijos varžybos nuo 2019 m. 

|}
 Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 RSSSF (Čempionai ir sezonai)
 RSSSf (Taurių laimėtojai)

METTA
FK Spartaks Jūrmala

FK Spartaks Jūrmala – futbolo klubas iš Jūrmalos.

Klubo istorija 
Klubas įkurtas 2007 metų pradžioje ir tais pačiais metais debiutavo šalies Antrojoje futbolo lygoje. Debiutantai joje užėmė pirmąją vietą ir iškovojo teisę žaisti Pirmoje futbolo lygoje. 

Nuo 2008 metų dalyvavo Pirmos lygos pirmenybėse. 

2012 m. klubas debiutavo elitinėje lygoje ir užėmė 5 poziciją.

2016 ir 2017 m. tapo šalies čempionais.

Klubo spalvos 
Raudona ir balta.

Pasiekimai 

 Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

Sezonai

Latvijos varžybos 

|}

Pasirodymai Europos turnyruose

Komandos vyriausieji treneriai 
  Sergejs Golubevs (2007 — 2009)
  Pjotrs Trebuhovs (2010)
  Artūrs Šketovs (2011)
  Oļegs Blagonadeždins (2012)
  Arminas Narbekovas (2012)
  Oļegs Kubarevs (2013)
  Aleksandrs Stradiņš (2013) — v.i.
  Jurijs Popkovs (2013)
  Fabio Mikarelli (2014)
  Oļegs Blagonadeždins (2014)
  Romāns Piļipčuks (2014 — 2015)
  Aleksandrs Koļinko (2015)
  Oļegs Kubarevs (2016)
  Marek Zub (2017)
  Jozef Vukušič (2017)
  Valdas Urbonas (2017)
  Samvelas Babajanas (2018)
  Aleksandras Grišinas (2018)
  Tomas Ražanauskas (2018-2019)
  Victor Basadre, nuo 2022 m. liepos 23 d.

Lietuviai

Žaidėjai
 Marius Rapalis, vartininkas 2016
 Tomas Mikuckis, gynėjas 2018
 Edgaras Žarskis, gynėjas 2020

Treneriai
 Arminas Narbekovas, vyr. treneris 2012
 Valdas Urbonas, vyr. treneris 2017
 Tomas Ražanauskas, vyr. treneris 2018

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 RSSSF (Čempionai ir sezonai)
 RSSSf (Taurių laimėtojai)

Spartaks Jūrmala
Mažeikių–Rygos geležinkelis

Mažeikių–Rygos geležinkelis – geležinkelio linija, jungianti Mažeikius ir Rygą.

Istorija

XIX a. 
Geležinkelis buvo tiesiamas dviem etapais: 1867 m. išduota koncesija atkarpai tarp Rygos ir Mintaujos (dabar – Jelgava), 1872 m. – tarp Mintaujos ir Mažeikių, Muravjovo geležinkelio stotyje įjungiant į Liepojos-Romnų geležinkelį. 1894 m. linija buvo perimta (išpirkta) valstybės. Abiejų linijų ilgis siekė 131 varstą. Rangovu buvo Rygos – Mintaujos Akcinė Bendrovė, vėliau pervadinta į Mintaujos geležinkelį. Akcininkai – vietiniai Baltijos vokiečiai: grafas Palenas, baronas Hanas, Adolfas Tylo ir kt.

Geležinkelis siekė dalį krovinių nukreipti iš Liepojos uosto į Rygos uostą. Tam turėjo pasitarnauti ir valstybės vykdoma kainų geležinkelių politika: iš Ukrainos gabenamų javų pristatymo įkainiai į Liepoją ir Rygą buvo suvienodinti.

XXI a. 

2008 m. atkarpa Mažeikiai–Rengė uždaryta dėl nerentabilumo. Dalis atkarpos bėgių nuardyta, bėgiai parduoti, o pabėgiai sukūrenti. „Mažeikių nafta“ produkcijos į Latviją gabenimui pradėjo naudoti ilgesnę apylanką per Šiaulius. Atkarpos uždarymu nepatenkinti Mažeikių gyventojai surengė parašų rinkimo akciją prašydami atkurti keleivinių traukinių susisiekimą su Latvija. 2010 m. „Mažeikių naftai“ ir „Lietuvos geležinkeliams“ pasirašius bendradarbiavimo sutartį pradėtas atkarpos atkūrimo projektas, sutarta dėl keleivinio traukinio Mažeikiai–Ryga (du reisai per dieną). Nors darbų pradžia buvo suplanuota 2010 m. gegužę, atkarpa taip ir nebuvo atstatyta (2016 m. duomenimis).

2017 m. spalio 2 d. Europos Komisija „Lietuvos geležinkeliams“ skyrė  baudą už Europos Sąjungos antimonopolinių taisyklių pažeidimą. Nutarta, jog išardžiusi bėgius tarp Mažeikių ir Rengės įmonė sudarė konkurencijos kliūtis krovinių vežimo geležinkeliais rinkoje. Išardyta atkarpa šiaip būtų įgalinusi norint vežti Mažeikių naftos produktus ne į Klaipėdos, o į Liepojos uostą.

2018 m. rugpjūčio 14 d. „Lietuvos geležinkeliai“ oficialiai pradėjo išardyto 19 km geležinkelio ruožo Mažeikiai–Rengė atstatymą. 2019 m. gruodžio 30 d. paskelbta apie atstatytą ruožą – juo pravažiavo pirmasis bandomasis traukinys.

2020 m. vasario 15 d. naujai atstatytu geležinkeliu iš Mažeikių į Rengę išvyko pirmasis krovininis traukinys. „ORLEN Lietuva" juo išgabeno naftos produktų krovinį į Latviją. 19 km ruože buvo suremontuotos arba atstatytos penkios pervažos, šeši tiltai, trys pralaidos, įrengtas arba atstatytas eismo valdymo sistemų ir susijusių ryšių bei elektros sistemų veikimas, atlikti kiti darbai.

Stotys 
 Mažeikių geležinkelio stotis (1899–1918 m. Muravjovas)
 Rengės geležinkelio stotis
 Aucė
 Benė
 Apguldė
 Krimūnai
 Glūda
 Jelgava (iki 1917 m. Mintauja)
 Uolainė
 Tuornakalnas
 Ryga

Šaltiniai

Nuorodos 
 2009 m. ekspedicija Mažeikių-Rengės geležinkelio ruože

Latvijos geležinkeliai
Mažeikiai-Ryga
FK RFS

FK RFS – futbolo klubas iš Rygos. Ankstesniais metais pavadinimas bvo Rygos futbolo mokykla. Iki 2008 metų sausio mėnesio klubas vadintas FK „Daugava-90“. Klubas įkurtas 2005 m. gegužės mėnesį, rungtyniauja Latvijos Virslygoije.

Istorija 
2003 metais žinomas treneris Vladimiras Beliajevas () ir futbolo agentas Andrejus Bacharevas (Андрей Бахарев) nutarė atgaivinti Rygos „Daugavos“ klubą. 2005 m. įkūrė klubą. 2009 metais klubas žaidė Virslygoje, bet liko paskutiniai ir iškrito į Pirmą lygą. Nuo 2010 metų net šešis sezonus žaidė I-oje šalies lygoje. 

2015 m. užėmė trečią vietą Pirmoje lygoje, o dėl komandų pašalinimo iš Virsliga, RFS atsirado galimybė dalyvauti Virslygos čempionate. 

2016 m. RFS dalyvavo Latvijos Virslygos pirmenybėse ir užėmė šeštąją vietą.

Klubo pavadinimų kaita 
 „Daugava 90“ (2005–2008)
 „Daugava“ (2008–2009)
 „Daugava/RFS“ (2010)
 "Rīgas futbola skola" (2011—2016)
 FK "RFS" (nuo 2016)

Klubo simbolika 
Nuo 2016 metų RFS simbolis yra liūtas, po letena laikantis futbolo kamuolį ir tris raides – RFS. Ankstesniais metais buvo ir data – 1962. dabartinėje versijoje šios datos nebeliko.

Pasiekimai

Sezonai

Latvijos varžybos 

|}
 Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

Lietuviai 
 Vytautas Černiauskas, vartininkas, nuo 2020 m.;
 Darius Kazubovičius, puolėjas, 2016 m.
 Valdas Dambrauskas, treneris, nuo 2017 m. iki 2020 m. vasario.
 Edvinas Girdvainis, gynėjas, 2019 m.
 Jonas Skinderis, saugas, 2020 m.
 Karolis Uzėla, saugas, nuo 2022 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 RSSSF (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF (Taurių laimėtojai)

RFS
Saulius Gagas

Saulius Gagas (g. 1973 m. rugsėjo 10 d. Kaišiadoryse) – Lietuvos teisininkas.

Biografija 

1994 m. baigė Lietuvos policijos akademiją.

1993–1994 m. Vidaus reikalų ministerijos Policijos departamento Viešosios policijos valdybos užsienio šalių atstovybių apsaugos rinktinė „Vytis“ policininkas. 1994–1997 m. Policijos departamento Areštinės ir konvojaus skyriaus inspektorius, vyresnysis inspektorius. 1997–1999 m. departamento Viešosios policijos valdybos komisaras inspektorius. 1999–2002 m. departamento Viešosios policijos Viešosios tvarkos užtikrinimo ir licencijavimo kontrolės tarnybos Patrulių skyriaus komisaras. 2002–2011 m. – Lietuvos viešosios policijos rinktinės "Vytis" komisaras, vadas.

2011–2016 m. Policijos departamento Viešosios policijos valdybos viršininkas. Nuo 2016 m. Vilniaus apskrities vyriausiojo policijos komisariato viršininkas.

Šaltiniai 

Lietuvos teisininkai
Linas Kukuraitis

Linas Kukuraitis (g. 1978 m. gegužės 22 d. Panevėžyje) – Lietuvos socialinio darbo pedagogas ir organizatorius, politinis veikėjas, nuo 2016 m. socialinės apsaugos ir darbo ministras.

Biografija 

1997 m. baigė Vilniaus tiksliųjų, gamtos ir technikos mokslų licėjų. 2001 m. Vilniaus universiteto Filosofijos fakultete baigė socialinio darbo bakalauro studijas, 2003 m. – magistro studijas.

1997–2000 m. VšĮ „Vilniaus SOS vaikų kaimas“ dirbo socialiniu pedagogu. 2000–2001 m. Vilniaus Palaimintojo Jurgio Matulaičio parapijoje dirbo socialiniu darbuotoju. 2000–2005 m. VšĮ Pal. J. Matulaičio socialiniame centre dirbo projektų koordinatoriumi, įstaigos vadovu.

2002–2005 m. VšĮ Jaunimo tarptautinio bendradarbiavimo agentūroje dirbo mokymų vadovu. 2002–2016 m. VšĮ „Kitokie projektai“ dirbo mokymų vadovu.

2003–2007 m. ir 2010–2016 m. Vilniaus universitete ėjo socialinio darbo lektoriaus pareigas.

2005–2016 m. dirbo Vilniaus arkivyskupijos „Carite“, kur ėjo direktoriaus pareigas.

2016 m. gruodžio 13 d. paskirtas socialinės apsaugos ir darbo ministru Sauliaus Skvernelio vadovaujamoje Vyriausybėje.

Šeima 

Žmona Rima – biomedicinos mokslų magistrė. Kartu augina 5 mažamečius vaikus – Džiugą, Joną, Augustiną, Paulių ir Adelę. Šeima yra prieštaringai vertinamo gimdymo namuose šalininkė, visi vaikai yra gimę namuose.

Šaltiniai

Nuorodos 

 L. Kukuraičio biografija 
 L. Kukuraičio šeima

|-

Vilniaus universiteto dėstytojai
Lietuvos socialinės apsaugos ir darbo ministrai
Bezdonių geležinkelio stotis

Bezdonių geležinkelio stotis – geležinkelio stotis Vilniaus rajone, Bezdonyse. Stotis įsikūrusi geležinkelio Vilnius–Turmantas ruože tarp Mickūnų GS (į pietus) ir Skersabalių GS (į šiaurę). Toliau nuo Bezdonių dvipusis traukinių eismas pereina į vienpusį. 

Stotis aptarnauja Bezdonių miestelį, gretimus durpynus ir kitas smulkias pramonės įmones. Čia stoja priemiestiniai keleiviniai traukiniai Vilnius-Turmantas ir Vilnius-Ignalina. 

Bezdonių stotyje išlikusi senoji geležinkelio infrastruktūra: keleivių namas, pakhauzai, rampa, pagalbiniai statiniai, geležinkelininkų gyvenamieji namai. Stoties pastatas pastatytas pagal tipinį projektą, priešais įrengtas automobilių privažiavimo žiedas, iš abiejų pusių stūkso mediniai geležinkelininkų namai.

Istorija 

1860 m. per Arvydų-Bezdonių dvaro žemes nutiesta Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelio linija bei netoliese įrengta ketvirtos klasės traukinių stotis. 

1908 m. Bezdonys pagarsėjo visoje Rusijos imperijoje traukinio apiplėšimu, kuriam vadovo Juzefas Pilsudskis. 

Tarpukaryje nutiestos dvi siauruko atšakos į apylinkių durpynus. Iki 1960 m. siauruko bėgiai buvo išardyti, išlikę pylimo fragmentai.

Nuorodos 

 Bezdonių geležinkelio stotis (AB „Lietuvos geležinkeliai“ informacija) 

Bezdonys
Vilniaus rajono geležinkelio stotys
Turmanto geležinkelio stotis

Turmanto geležinkelio stotis – geležinkelio stotis Zarasų rajone, Turmanto miestelyje, prie sienos su Latvija, geležinkelio Vilnius–Turmantas ruožo pabaigoje. Stotis yra tarp Visagino (į pietus) ir Daugpilio (į šiaurę). 

Stotis aptarnauja Turmanto miestelį. Čia atvyksta keleiviniai ir krovininiai traukiniai. 2015 m., buvo panaikintas tarptautinis traukinys „Vilnius-Daugpilis-Sankt Peterburgas“., o nuo 2018-01-13 savaitgaliais pradėjo kursuoti traukinys Vilnius-Daugpilis.

Turmanto herbe pavaizduoti plieno žirgai – geležinkelio simbolis.

Istorija 

1859–1860 m. tiesiant Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelio liniją, Turmante buvo pastatyta ketvirtos klasės traukinių stotis.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Turmanto stotis (AB „Lietuvos geležinkeliai“ informacija) 

Turmantas
Lietuvos geležinkelio stotys
Rengės geležinkelio stotis

Rengės geležinkelio stotis () – Mažeikių–Rygos geležinkelio stotis Ruboje, Rubos valsčiuje, Saldaus savivaldybėje, Latvijoje. Įrengta 1873 m., tais pačiais metais statytas stoties pastatas per Pirmąjį pasaulinį karą sudegė. 1936–1937 m. į stotį perkeltas uždarytos Zylanų stoties medinis pastatas. 2008 m. rudenį nutraukus traukinių susisiekimą ir išardžius bėgius Lietuvos pusėje, stotis tapo paskutine linijoje. 2010 m. vasario 22 d. sustabdytas paskutinio stotyje stojančio keleivinio traukinio Ryga–Rengė kursavimas.

2020 m. vasario 15 d. atnaujintas krovinių eismas atstatytais bėgiais.

Šaltiniai 

Latvijos geležinkelio stotys
Rubos valsčius
Kalėtų geležinkelio stotis

Kalėtų geležinkelio stotis – Bajorų–Priekulės geležinkelio stotis Uozuoluose, Kalėtų valsčiuje, Pietų Kuršo savivaldybėje, Latvijoje. Stotis įrengta 1915 m. nutiesus Bajorų–Priekulės geležinkelį. Pirmojo pasaulinio karo metu vadinta Reinshagen, 1919–1920 m. – Uozuolmuiža (Ozolmuiža). 1925 m. pertvarkyta į pasienio stotį, 1926–1927 m. pastatytas naujas stoties pastatas (sunaikintas per Antrąjį pasaulinį karą). Reikšmės neteko suirus TSRS, kuomet buvo nutrauktas susisiekimas su Lietuva.

Šaltiniai 

Latvijos geležinkelio stotys
Kalėtų valsčius
Pontus Tidemand

Pontus Johan Tidemand (g. 1990 m. gruodžio 10 d.) – Švedijos ralio ir ralio kroso lenktynininkas. Gerai žinomo buvusio ralio ir ralio kroso lenktynininko Thomas Tidemand, kilusio iš Čarlotenbergo sūnus.

Rezultatai

WRC rezultatai 

* Sezonas dar vyksta.

SWRC rezultatai

WRC Akademija/JWRC rezultatai

WRC-2 rezultatai 

* Sezonas dar vyksta.

Europos ralio kroso čempionato rezultatai

Supercar

Pasaulio ralio kroso čempionato rezultatai

Supercar

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

WRC pilotai
Komposteris

Komposteris (nuo žodžio ) – prietaisas arba aparatas, naudojamas pažymėti viešojo transporto bilietus, čekius ir kitus panašius dokumentus.

Istorija 

Prietaisas sukurtas XIX a. Jis pirmą kartą pristatytas 1849 m. Nacionalinėje parodoje Paryžiuje. Tai buvo rankinis komposteris, panašus  į naudojamą ir šiais laikais. Jo autorius – lenkų išradėjas Jan Józef Baranowski.

Naudojimas 

Seniausiai naudojamas yra mechaninis komposteris, kuris popieriniame biliete prakerta kontrolinius skylučių derinius,  atspausdina tam tikrus duomenis (datą ir laiką, stoties kodą). Priklausomai nuo modelio, bilietas pažymėjimui įstatomas į tam skirtą ertmę ir patraukiamas ranka liežuvėls ar rankenėlė.

Šiuolaikiniam elektroniniam bilietui pažymėti tarnauja elektroninis komposteris. Šis veiksmas atliekamas priglaudžiant bilietą prie vietos, pažymėtos  „kortelės“ simboliu. Komposteris apie atliktą operaciją (bilieto kortelės  pažymėjimą, įkrovimą, įrašymą, atmetimą) informuoja garsiniu  signalu ir atvaizduoja pranešimą ekrane. Jei keleiviui  reikia papildomų paslaugų (pirkti bilietą kitam asmeniui, aktyvuoti bilietą, įrašyti informaciją į kortelę po papildymo internetu), jos  atliekamos spaudžiant atitinkamus mygtukus komposterio jutikliniame ekrane.

Nuorodos 

 Elektroninis komposteris su jutikliniu ekranu (youtube.com)
 Kortelės naudojimas transporte

Viešasis transportas
Zemgalės geležinkelio stotis

Zemgalės geležinkelio stotis – buvusi Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelio stotis Zemgalėje, Demenės valsčiuje, Aukštutinės Dauguvos savivaldybėje, Latvijoje. Atidaryta 1922 m. po Latvijos-Lenkijos sienos patikslinimo Turmanto pasienio stočiai atsidūrus Lenkijos teritorijoje. 1923–1928 m. įrengtas stoties pastatas su dideliu kupolu virš centrinės pastato dalies. 1944 m. atsitraukiantys vokiečių kariai sugriovė du trečdalius pastato. Stotis buvo naudojama iki XX a. 7-ojo dešimtmečio, vėliau apleista. Pastatą kiauru stogu ir išdaužytais langais pastebėję Daugpilio dekanai A. Madelanas, A. Olehno bei kunigas E. Klavcanas inicijavo rekonstrukciją ir perstatymą į bažnyčią. 2006 m. atstatytame pastate įrengta Zemgalės Švento Kryžiaus garbinimo bažnyčia.

Šaltiniai 

Latvijos geležinkelio stotys
Demenės valsčius
Dokšica

Dokšica (, ) – miestas Vitebsko srityje, šiaurės Baltarusijoje. Dokšicos rajono administracinis centras. 200 km į pietvakarius nuo Vitebsko, prie pat Berezinos upės žiočių.

Istorija 
Pirmą kartą paminėtas Vytauto Didžiojo 1407 m. dokumente.

Po Abiejų Tautų Respublikos padalijimo, 1793 m. tapo Rusijos imperijos dalimi. 1812 m. sunaikintas prancūzų kariuomenės.

Antrojo pasaulinio karo metu, 1939 m. rugsėjo 17 d. okupuotas Raudonosio armijos. 1941 m. liepos 9 d. buvo okupuotas Trečiojo Reicho. 1944 m. liepos 2 d. atiteko Tarybų Sąjungai.

Šaltiniai 

Vitebsko srities miestai
Dokšicos rajono gyvenvietės