joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Lilongvė

Lilongvė () – miestas vidurio Malavyje, netoli sienos su Zambija ir Mozambiku. 597,6 tūkst. gyventojų (2003). Tai šalies sostinė, išsidėsčiusi prie Lilongvės upės; Centrinio regiono administracinis centras. Didelis prekybos centras regione, kuriame gausiai auginamas tabakas ir žemės riešutai, taip pat išvystyta lengvoji pramonė. Yra žemės ūkio kolegija.

Istorija 

Miestas įkurtas 1947 metais, 1964 m. ji buvo paskirta būsimąja šalies sostine, o 1968 m. buvo pradėtos vyriausybės pastatų statybos ir įrengimas. 1975 m. sausio 1 d. Lilongvė oficialiai tapo Malavio sostine, perkeliant ją iš Zombos. Iki 1980 metų visi vyriausybės padaliniai buvo perkelti iš Zombos ir Blantairo į Lilongvę.

Sostinės
Malavio miestai
Blantairas

Blantairas () – miestas pietiniame Malavyje, Pietų regiono administracinis centras, išsidėstęs prie Širės upės, netoli Zombos. Tai didžiausias miestas šalyje, Širės plynaukštės regiono prekybos ir transporto centras. Apylinkėse auginamas tabakas, javai, kava, kviečiai. Mieste yra vyriausybės pastatų, keletas technikos mokyklų. 1964 metais čia įkurtas Malavio universitetas.

Istorija 

Miestą 1876 m. įkūrė škotų misionieriai ir jį pavadino keliautojo D. Livingstono gimtojo miesto garbei. 1956 m. prie Blantairo prijungta Limbė, todėl kartais miestas vadinamas Blantyre-Limbe.

Malavio miestai
Tridento susirinkimas

Tridento susirinkimas – devynioliktasis visuotinis Katalikų Bažnyčios susirinkimas, sušauktas Italijos mieste Tridente (dabar Trentas) 1545 m. ir su pertraukomis vykęs iki 1563 m.

Istorinės aplinkybės 
XVI a. pirmojoje pusėje Katalikų Bažnyčia pradėjo kovą prieš Reformaciją. Iniciatorius – Džovanis Moronė. 1540 m. Ignacas Lojola įkūrė Jėzuitų ordiną. 1542 m. įsteigtas Vyriausiasis inkvizicijos tribunolas. Tridento susirinkimas, sušauktas 1545–1563 m. (Italijoje), buvo skirtas Reformacijos padariniams įveikti. Susirinkimo nutarimai davė pradžią kontrreformacijai. Buvo kuriamos dvasininkų seminarijos, įvesta griežta cenzūra dvasininkams skirtai literatūrai, sudaryti draudžiamų knygų sąrašai.

Katalikų pastangomis katalikiškomis valstybėmis liko Ispanija, Portugalija, Italija, Lenkija, Lietuva, dalis Vokietijos.

Tridento nutarimai 
 pasmerkė prekybą indulgencijomis;
 patvirtino visas tradicines katalikybės dogmas;
 sustiprino katalikų bažnyčios organizaciją, pavaldumą popiežiui, vienuolių ordinų drausmę;
 atskilėlius paskelbė eretikais;
 paliko celibatą vienuoliams ir kunigams;
 uždraudė katalikams skaityti vyskupų nepatvirtintus Biblijos vertimus.

Šaltiniai 

Bažnyčios susirinkimai
Pilaitės seniūnija

Pilaitės seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Vilniaus miesto savivaldybės šiaurės vakaruose, dešiniajame Neries krante ties Pilaite.

Senojoje Pilaitėje yra atstatytas įspūdingas vandens malūnas su įrengimų ir girnapusių ekspozicija, du piliakalniai ir dvaro sodyba. Pirmasis daugiabutis Naujoje Pilaitėje pradėtas statyti per SSRS Lietuvos ekonominę blokadą 1990 m.  Čia yra dvi vidurinės mokyklos – Vilniaus Pilaitės vidurinė mokykla ir Vilniaus Martyno Mažvydo vidurinė mokykla. Taip pat yra ir Pilaituko ir Gilužio lopšeliai-darželiai. Pilaitės seniūnijoje buvo įkurta daug kolektyvinių sodų.

Pilaitėje stovi Vilniaus Šv. Juozapo koplyčia, yra parapija.

Geografija 

Nuo Karoliniškių, esančių į rytus, skiria Pilaitės miškas. Yra du ežerai Gilužis (arba Gėlužė) ir Salotė. Į seniūnijos teritoriją įeina Pilaitė, Dvarykščiai, Padekaniškės, Varnė.

Rajonas pasižymi gražia gamta. Į seniūniją patenka šios miesto dalys:
 Dvarykščiai, Gudeliai, Kriaučiūnai, Naujoji, Padekaniškės, Pilaitė, Platiniškės, Plytinė, Salotė, Smalinė, Upytė, Varnė, Vilkeliškės.

Istorija 

|-
| 2001-04  || || 15 996 ||
|-
| 2011 m.  || || 20 320 ||
|-
| 2021 m.  ||13,9 || 28 234 ||
|-
| 2022 m. || || 30 932 ||
|}

Šaltiniai 

 Pilaitės seniūnijos gatvės (Vilnius21.lt)
 Pilaitės seniūnija 

Vilniaus miesto seniūnijos
Paprastasis rūtenis

Paprastasis rūtenis (Corydalis solida) – žvirbliarūtinių (Fumariaceae) šeimos, rūtenių (Corydalis) genties augalas.

Daugiametis, 10-20 cm aukščio žolinis augalas. Stiebagumbiai apvalūs, pilnaviduriai, šviesiai rudi. Stiebas stačias, nešakotas, kartais lapo pažastyje išauga viena į žvyną panaši šaka. Lapai ilgakočiai, dukart trilapiai; lapeliai suskaldyti pailgomis skiltimis. Stiebo viršūnėje yra kekės pavidalo stačias žiedynas, kuris žiedams peržydėjus gerokai pailgėja. Pažiedės violetiškai žalios, pirštiškai suskaldytos. Žiedai netaisyklingi. Taurėlapiai 2, labai smulkūs, žvyniški, vos pastebimi, žiedams pražydus nukrenta. Vainikėlis 15-25 mm ilgio, rausvai violetinis, netaisyklingas, pentinuotas. Viršutinė lūpa į viršų riestais kraštais. Pentinas bukas, truputį lenktas, tokio pat ilgio kaip ir apatinis vainiklapis arba net ilgesnis. Pentine telkiasi nektaras. Vaisius - dviem sąvaromis atsidaranti elipsiška dėžutė, pilna juodų, su plėvišku sėklagūbriu sėklų.

Žydi balandžio - gegužės mėn. Viena iš pirmųjų pavasario gėlių, kuri pražysta ir subrandina sėklas iki sulapoja medžiai. Dažna visoje Lietuvoje. Auga lapuočių miškuose ir krūmuose, ypač krūmais apaugusiuose upių ir upelių krantuose, derlingose dirvose. Sunokinęs sėklas rūtenis nuvysta ir iki kito pavasario toje vietoje jo nė žymės nebūna. Augalas vaistinis, nuodingas. Parkuose tinka tamsiems pomedžiams apželdinti.

Literatūra 
Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 18 psl.

Žvirbliarūtiniai
Vaistiniai augalai
Nuodingieji augalai
Daugiametis laiškenis

Daugiametis laiškenis (Mercurialis perennis) – karpažolinių (Euphorbiaceae) šeimos, laiškenių (Mercurialis) genties augalas.

Daugiametis žolinis augalas. Šakniastiebis šliaužiantis, gana ilgas. Stiebai kylantys, nešakoti, 15-40 cm aukščio. Lapai priešiniai, ploni, kotuoti, lancetiškai ovališki, smailiaviršūniai, karbuotai pjūkliškais pakraščiais, tamsiai žali, išsidėstę viršutinėje stiebo dalyje. Žiedynai gelsvai žalsvi, varpos pavidalo, išauga lapų pažastyse. Žiedai dvinamiai, be vainikėlio, su trilape taurele. Kuokelinis žiedynas - į kamuolėlius susitelkę kuokeliniai žiedai, apgaubti pievinėmis sklaistėmis. Kamuolėliai sudaro pertrauktas varpas. Žiede dažniausiai 10 kuokelių. Piesteliniai žiedynai trumpesni už kuokelinius, taip pat negausiažiedžiai (iš 1-4 žiedų). Vaisius – suplota, trilypė, rutuliška, šiurkščiai plaukuota dėžutė. Sėklos rutuliškos, smailiaviršūnės, plikos, duobėtos, su mėsinga ataugėle. Augalas patrintas pamėlynuoja.

Žydi balandžio – gegužės mėn., vaisiai subręsta gegužės - birželio mėn. Dauginasi sėklomis, palaipomis ir šakniastiebiais. Dažnas visoje Lietuvoje. Auga lapuočių (daugiausia ąžuolynų ir uosynų) ir mišriuose miškuose, krūmuose, ypač derlinguose dirvožemiuose. Nuodingas, ypač gyvuliams, nes lapuose yra cianogeninių gliukozidų. Kartais vartojamas mėlyniems dažams gaminti, nes turi daug indigo.

Vaistams vartojama žolė. Ji pjaunama vasarą. Žaliavoje yra metilamino izomero merkurialino, trimetilamino, saponinų, eterinio aliejaus, karčiųjų, dažinių, mineralinių medžiagų.

Literatūra 
Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 68 psl.

Karpažoliniai
Vaistiniai augalai
Nuodingieji augalai
Dažiniai augalai
Išganymas

Išganymas – Biblijoje aprašomas Dievo sukurtas žmogaus išgelbėjimo (atpirkimo) planas. Ši sąvoka yra viena svarbiausių krikščionybėje.

Teologijoje išgelbėjimo plano studijos vadinamos soteriologija.

Krikščionys išgelbėjimo įgijimą naudoja kaip patekimo į Dangų po mirties sinonimą. Kartu jie pabrėžia, jog išgelbėjimas atneša pasikeitimus ir žmogaus gyvenime šioje žemėje.

Pagal Bibliją, išgelbėjimui įgyti žmogus turi išgirsti bei patikėti Evangelija:
„Aš nesigėdiju Evangelijos, nes ji yra Dievo jėga išgelbėti kiekvienam, kuris tiki, pirma žydui, paskui graikui.“ 

Evangeliniai krikščionys teigia, kad Dievas Biblijoje tikintiesiams pateikia tokį išgelbėjimo planą:
 Žmogus turi pripažinti, jog Dievas yra šventas ir teisingas. 
 Kiekvienas žmogus turi pripažinti, jog yra nusidėjęs (nusikaltęs) prieš Švento Dievo įstatymą . Atpildas už nuodėmę – mirtis .
 Dievas yra pilnas gailestingumo tiems, kurie Jo šaukiasi . Vienintelis būdas gauti išgelbėjimą – išpažinti savo būseną ir šauktis Dievo gailestingumo.
 Išgelbėjimas (amžinasis gyvenimas) yra Jėzuje Kristuje . Tik tiems, kurie tikėjimu priima Jėzų Kristų, Dievas suteikia išgelbėjimą .

Išnašos 

Krikščionybės sąvokos
Bebruliškė

Apie kaimą Marijampolės savivaldybėje žr. Bebruliškė (Marijampolė).

Bebruliškė – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, prie geležinkelio Kazlų Rūda–Marijampolė, 6 km į pietus nuo Kazlų Rūdos. Seniūnaitijos centras. Yra Kazlų Rūdos viešosios bibliotekos skyrius, paštas (LT-69071), parduotuvė.

Geografija 

Pro kaimą teka Vabalkšnė ir Pilvė, netoli kaimo yra daug tvenkinių. Apylinkėse driekiasi Kazlų Rūdos miškai.

Istorija 
 
Nutiesus 1861–1862 m. Kauno–Kybartų geležinkelį, iš Pilviškių miestelio į Bebruliškės kaimą buvo atkelta caristinės Rusijos Pilviškių miškų urėdija, kurioje dirbo ir lietuvių. Ji čia išbuvo iki 1915 m. pradžios, kada patys rusai, nuo vokiečių besitraukdami, ją sudegino. Jos vietą užėmė netolimame Šalniškės kaime 1919 m. įsteigta Marijampolės ir 1920 m. Kazlų Rūdos miškų urėdija.

1955 m. buvo įkurtas paštas, 1956 m. – biblioteka, 1957 m. įsteigta pradžios mokykla. 1949–1992 m. žuvininkystės ūkio centrinė gyvenvietė, vėliau bendrovė „Karpis“.

1972 m. buvo įkurta didžiausia Pabaltijo karinėje apygardoje aviacinio kuro bazė (Kazlų Rūdos karinė kuro bazė, karinis dalinys Nr. 30117). Bazėje buvo rezervuarų (paviršinių ir požeminių) parkas su geležinkelio atšaka ir kuro išpilstymo zona, sandėliai, katilinė, gyvenamoji zona. Į bazę vedė geležinkelis. Bazėje buvo saugomi naftos produktai, spiritas, kalcio karbidas ir kitos medžiagos.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kazlų Rūdos savivaldybės gyvenvietės
Beinorava

Beinorava – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 15 km į rytus nuo Šeduvos, 16 km į rytus nuo Raudondvario, prie geležinkelio Šiauliai-Panevėžys (Dapšionių geležinkelio stotis). Seniūnaitijos centras. Yra Labučių pagrindinė mokykla, biblioteka, išlikusi Beinoravos dvaro sodyba ir parkas.

Pro kaimą teka Laba (Šuojos intakas) ir jos intakai Skutiškis, Varliupis, taip pat Šuojos intakas Šakynė. Praeina keliai , .

Etimologija 

Kaimas pavadintas pagal vyrišką asmenvardį Beinoras.

Istorija 

Minima nuo 1586 m. 1643–1713 m. čia buvo evangelikų reformatų bažnyčia. 1775 m. Upytės pavieto padūmės sąraše minimas Beinoravos dvaras. Sovietinės okupacijos metais buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. 1964 m. įsteigti kultūros namai, 1970 m. atidaryta biblioteka.

Gyventojai

Galerija

Šaltiniai 

Radviliškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Samuelis Daugirdas

Samuelis Daugirdas, Samuel Dowgird z Pogowia - lenk. (gimė XVI a. pab. Pagojuose arba pagal kitus šaltinius Ašmenos paviete – mirė po 1627 m.) – istoriografas, vertėjas, poetas, kūrė lenkų kalba. Pavardės rašybos variantai Dougird, Dowgird.

Biografija 

Kilęs iš žemaičių arba pietryčių Lietuvos bajorų.  Priklausė Biržų Radvilų aplinkai, Kristupo Radvilos dvaro poetas. Save laikė lietuviu, kilusiu nuo Vilniaus vaivados Jono Daugirdo. Prisilaikė kalvinistinių pažiūrų.

Kūryba 

Pagal Senojo Testamento siužetus sueiliavo pasakojimus apie Zuzaną ir motiną, su sūnumis nukankintą Antiocho (Historia o Zvzanne. Y o Matce niektorey z siedmią Synow od Antyocha vmęczoncy, 1624), apie Egiptan parduotą Juozapą (Historia o Iozefie do Egiptu zaprzedanym, 1625). Perdirbęs bei papildęs M. Strijkovskio poemos Goniec Cnothy („Dorybės šauklys“) 8 skyrių, išleido eiliuotą didžiųjų Lietuvos kunigaikščių „genealogiją“ – trumpą LDK istoriją „Genealogija, arba Trumpas didžiųjų Lietuvos kunigaikščių ir jų didžių bei narsių žygių aprašymas“ (Genealogia albo Krotkie opisanie Wielkich Książąt Litewskich y ich wielkich a mężnych spraw woiennych, 1626), kurią dedikavo savo globėjui Kristupui Radvilai.

S. Daugirdo kūryba plačiau netyrinėta.

Bibliografija 

 Daugirdas, Samuelis. Genealogija, arba Trumpas didžiųjų Lietuvos kunigaikščių ir jų didžių bei narsių žygių aprašymas, kadaise Motiejaus Strijkovskio sukurtas, o dabar atnaujintas ir vėl išleistas Samuelio Daugirdo iš Pagaujo. V.: LLTI, 2001. ISBN 9955-475-06-4.

Šaltiniai

Nuorodos 
Lietuvių literatūros enciklopedija 

Daugirdai
Daugirdas, Samuelis
Absurdo drama

Absurdo drama, absurdo teatras – avangardistinė dramaturgijos ir teatro kryptis.

Atsirado XX a. 6 deš. pr., perėmus siurrealizmo, dadaizmo, ekspresionizmo dramos principus. Absurdo dramos pradininkais laikomi prancūzų dramaturgai Eženas Jonesko (tragikomedija „Nuplikusi dainininkė“, 1950), Samuelis Beketas (tragikomedija „Belaukiant Godo“, 1952). Filosofinis absurdo dramos pagrindas – egzistencinė prancūzų rašytojo ir filosofo Žano Polio Sartro teorija ir prancūzų rašytojo Albero Kamiu tragiškasis humanizmas, gailestis dėl žmonių susvetimėjimo. 

XX a. penktame ir šeštame dešimtmetyje Prancūzijoje, Anglijoje, JAV, kiek vėliau – Vidurio bei Rytų Europoje absurdo teatrą kūrė įvairių tautų rašytojai. Lotyniškas žodis absurdus – nedarnus, beprasmiškas – egzistencializmo filosofijos sąvoka, tapusi naujosios dramaturgijos ir teatro krypties pavadinimu. Egzistencializmo pasaulėjauta buvo artima įvairių tautų žmonėms, kuriuos siejo nesaugumo ir grėsmės absurdiškame pasaulyje patirtis, skaitinusi beprasmybėje ieškoti prasmės. Įvairių autorių sukurtas avangardo pjeses vienijo atskleistas žmogaus gyvenimo absurdas. Absurdo teatro kūrinių temos – karas, fašistinio ir sovietinio totalitarizmo sistema, vienatvė, susvetimėjimas, žmogaus nenoras bendrauti, ribotumas. Absurdo drama vaizduoja žmogų, praradusį gyvybingumą, sugebėjimą suvokti ir priešintis pačių žmonių kuriamam absurdui. Tačiau absurdo dramos tikslas – ne absurdo teigimas, o galimybė pažvelgti į absurdiškas situacijas ir, patyrus katarsį, išsilaisvinti iš absurdo. Vienintelis būdas įveikti absurdą – prasmingai gyventi. 

Absurdo teatro kūrėjai rėmėsi viduramžių misterijos, italų kaukių komedijos, anglų nonsenso poezijos, Augusto Strindbergo sąlygiškų pjesių, Džeimso Džoiso ir Franco Kafkos kūrybos tradicijomis. Egzistencialistinės idėjos atskleidžiamos absurdiškomis, dažnai paradoksaliomis situacijomis, tikrovėje neegzistuojančiais veikėjų paveikslais, alogišku, nerišliu dialogu, beprasmiškomis replikomis. Šios priemonės lėmė absurdo spektaklių sąlygiškumą, statiškumą, juose daug dėmesio skiriama mechaniškiems judesiams, primenantiems lėlių teatro marionečių judesius, pantomimai, mimikai, gestams, kalbos intonacijai. Vyraujantis absurdo dramos žanras – tragikomedija. Kartais absurdo drama dar vadinama antidrama.

Literatūros žanrai
Misjoneso provincija

Misjoneso provincija () – provincija pačiuose Argentinos šiaurės rytuose, įsiterpusi tarp Paragvajaus ir Brazilijos. Pietvakariuose ribojasi su Korienteso provincija. Administracinis centras – Posadasas.

Geografija 
Misjoneso provincija – viena mažiausių Argentinos provincijų (mažesnė tik Tukumano). Dalis teritorijos – plokščiakalnis, taip pat iškilę atskiri kalnagūbriai – Misijų kalnai (Sierra de Misiones, juose yra aukščiausia provincijos vieta – Cerro Rincón, 843 m), Sierra de la Victoria, Sierra del Ilmán. Būdingi geležingi dirvožemiai, suteikiantys žemei rausvą atspalvį. Klimatas subtropinis; drėgnas. Vyrauja šiaurės vakarų ir pietryčių vėjai. Vasaros karštos, žiemos šiltos. Metinis kritulių kiekis viršija 2000 mm (drėgniausia šalies provincija). Upių tinklas labai tankus. Rytiniu provincijos pakraščiu teka Urugvajaus, Pepiri Guazú, San Antonijaus upės, vakariniu – Parana, šiauriniu – Igvasu. Yra Jasiretos ir Urugua-i užtvankos. Pačiame šiaurės vakariniame kampe yra nuostabaus grožio Igvasu krioklys, be to visoje provincijos teritorijoje galima išvysti mažesnių, bet taip pat labai gražių krioklių (Saltos del Moconá, Salto Berrondo, Salto Krysiuk ir daugybė kitų). Būdingi amžinai žaliuojantys drėgnieji miškai (selva misionera). Provincijoje yra daugybė saugomų teritorijų, svarbiausios: Igvasu nacionalinis parkas, Yaboti biosferos rezervatas, Estricta San Antonio gamtos rezervatas ir kt.

Ekonomika 
Svarbiausia ūkio šaka – miškinikystė (eksploatuojami Paranos pušų, guatambų, kedrų, petiribių, eukaliptų, gvejkų miškai). Įsisavintose žemėse auginama matės žolė (yerba mate), arbata, tabakas, cukranendrės, ryžiai, kava. Veisiami jaučiai.

Gyventojai 

Misjonese gyvena 965 tūkst. gyventojų. Dauguma susitelkę pietvakarinėje dalyje, taip pat provincijos pakraščiuose. Rečiausiai gyvenama centrinė dalis ir šiaurė. Yra išlikę nemažai vietinių gyventojų – gvaranių (gvaranių kalba šalia ispanų k. turi oficialios kalbos statusą). Be ispanų ir italų kilmės gyventojų, čia įsikūrė nemažai imigrantų iš Rytų Europos, ypač – Ukrainos. Svarbiausi miestai:
 Posadasas,
 Obera,
 Eldoradas,
 San Visentė,
 Puerto Igvasu,
 Apostolesas,
 Montekarlas,
 San Pedras,
 Chardin Amerika,
 Leandro N. Alemas,
 San Ignasijus.

Nuorodos 
 Provincijos žemėlapis
 Oficiali svetainė 
 Misjoneso universitetas
 Turizmas Misjonese 

Argentinos provincijos
Zalavas

Zalavas – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 13 km į rytus nuo Pabradės, 9 km į pietus nuo Sarių, Meros dešiniajame krante, prie kelio , 1 km nuo Lietuvos ir Baltarusijos valstybių sienos. Seniūnaitijos centras. Veikia „Ryto“ vidurinės mokyklos pradinio ugdymo skyrius. Yra Zalavo dvaro sodybos liekanos. Tolėliau vakaruose telkšo ežeras Perūnas, prasideda Pabradės miškai.

Etimologija 

Kaimo vardas yra vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo tekančio Zalavėlės upelio. Iki XVIII a. vietovė vadinosi Miciūnai.

Istorija 

XIX a. žinomas Zalavo dvaras, buvo vandens malūnas, karšykla. Vėliau pro kaimą nutiestas Pabradės–Lentupio geležinkelis. 1918 m. įkurta pradinė mokykla.

LTSR metais – Baliulių tarybinio ūkio pagalbinė gyvenvietė.

|}

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Zalavo dvare gimė žymus lietuvių kilmės lenkų maršalas Juzefas Pilsudskis (1867–1935) ir jo broliai etnografas Bronislavas Pilsudskis (1866–1918), politikas Adamas Pilsudskis (1869–1935) ir bankininkas Kazimieras Pilsudskis (1871–1941).

Šaltiniai 

Švenčionių rajono savivaldybės gyvenvietės
Kursko mūšis

Kursko mūšis (1943 m. liepos 5 d. – 1943 m. rugpjūčio 23 d.), operacija „Citadelė“ () – pagal savo apimtis, įsitraukusias pajėgas, įtampą ir rezultatus bei pasekmes buvo vienas iš svarbiausių Antrojo pasaulinio karo Rytų fronto mūšių. Rusų ir tarybinėje istoriografijoje kautynės skirtomos į tris etapus: Kursko gynybos operaciją (liepos 5-23 d.) bei Oriolo ir Belgorodo-Charkovo puolamąsias operacijas.

Rusijoje, prie Kursko miesto susikovė TSRS ir Vokietijos karinės pajėgos. Mūšis prasidėjo 1943 m. liepos 5 d. Vermachto puolimu abiejose Kursko iškyšulio pusėse. Liepos 13 d. operacija „Citadelė“ buvo atšaukta. Liepos 12 d. prasidėjo Raudonosios armijos kontrapuolimas šiaurinėje pusėje prie Oriolo (operacija „Kutuzovas“, baigėsi rugpjūčio 18 d.), o rugpjūčio 3 d. – ir pietinėje (operacija „Karvedys Rumiancevas“, baigėsi rugpjūčio 23 d.). Mūšyje dalyvavo beveik 2 milijonai karių (apie pusė iš jų žuvo arba buvo sužeisti), 952 tankų ir 4500 lėktuvų. Šį mūšį laimėjo Raudonoji armija.

Mūšyje dalyvavo 16-oji Lietuviškoji divizija.

Išnašos

Šaltiniai 
 

Didžiojo Tėvynės karo mūšiai
Belvederis

Belvederis – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Seredžiaus. Seniūnaitijos centras. Išlikęs Belvederio dvaras.

Etimologija 

Iki pastatant XIX a. dvaro rūmus gyvenvietė buvo žinoma kaip Padubysys. Dėl gražaus kraštovaizdžio, atsiveriančio nuo dvaro rūmų triaukščio bokšto, vietovė pavadinta Belvederiu ( – „gražus vaizdas, reginys“).

Geografija 

Kaimas įsikūręs dešiniajame Nemuno krante priešais Kriūkus, ant aukštos terasos prie pat Seredžiaus miestelio.

Istorija 

Dvarą iš Tiškevičių apie 1820 m. nusipirko Kleopas Burba. Jam 1830 m. ant aukšto Nemuno kranto pastačius rūmus su bokšteliu dvaras pavadintas Belvederiu. Dvaro rūmuose 1921–1926 m. veikė žemesnioji žemės ūkio mokykla, 1926–1961 m. pienininkystės ir gyvulininkystės mokykla, 1961–1969 m. žemės ūkio technikumas, iki 1971 m. bitininkystės ir sodininkystės meistrų mokykla. Vėliau kaimas priklausė I. Mičiurino sodininkystės ūkiui, buvo sviesto ir sūrių gamybos cechas. Šiuo metu veikia UAB „Lukšių pieninės“ cechas, kuriame gaminami išskirtiniai „Liliputo“ sūriai.

Gyventojai

Galerija

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Hu Dzintao

Hu Dzintao (kinų k.: 胡錦濤; pinyin: Hú Jǐntāo; g. 1942 m. gruodžio 21 d. Jiangyan, Dziangsu prov.) – buvęs Kinijos Liaudies Respublikos prezidentas, Kinijos komunistų partijos generalinis sekretorius. Šalies vadovu tapo 2003 m. kovo 15 d. pakeitęs Dziang Zeminį. Pareigas ėjo iki 2013 m. kovo 14 d.

Jaunystėje Dzintao buvo talentingas studentas, gabus muzikai. Buvo Jaunųjų komunistų partijos narys. 1964 m. studijuodamas Pekino Cinghua universitete įstojo į komunistų partiją prieš pat Kultūrinės revoliucijos pradžią. Universitete įgijo hidraulikos inžinieriaus specialybę. 1965 m. dirbo hidroelektrinės statyboje Gansu provincijoje. 1969–1974 m. dirbo hidroinžinerijos biure. Netrukus tapo svarbiu asmeniu Gansu provincijoje. Jo talentas paliko didelį įspūdį svarbiam komunistų partijos nariui Song Pingui. Todėl 1980 m. Hu tapo Gansu Konstrukcijos ministru. Netrukus pradėjo mokytis Centrinėje partijos mokykloje. Dzintao pastebėtas daugelio svarbių to meto partijos asmenų. 2003 m. tapo šalies prezidentu.

Hu 1988 m. buvo paskirtas Tibeto vadovu, kur buvo atsakingas už griežtus politinius veiksmus 1989 m. pr. Įtariama, kad yra susijęs su netikėta Pančen Lamos mirtimi tais metais. Hu padėtis Tibete patraukė Centrinės Pekino Vyriausybės dėmesį ir šis netrukus buvo paaukštintas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Hu Jintao biografija.

|-

Kinijos Liaudies Respublikos prezidentai
Anglonas

Anglonas – leksikografo Bronislovo Piesarsko parengtas kompiuterinis anglų – lietuvių kalbų žodynas, leidžiamas Fotonijos.  Suderinamas su Windows 10, macOS, Android, iOS, iPadOS.

Žodyne pateikiama daug įvairių sričių žodžių su vertimais ir vartosenos pavyzdžiai, nurodomas jų tarimas, dažnumas bendrinėje kalboje. Žodyno rodyklėje yra 118 000 angliškų ir 130 000 lietuviškų žodžių bei posakių.

2005 m. išleistas Anglonas yra perdaryta ir papildyta kito Bronislovo Piesarsko žodyno versija. Ankstesnė versija – Alkonas – šiuo metu yra nenaudotina, nes jos licencijos galiojimo laikas baigėsi 2004 metais. 2010 m. pasirodė antroji Anglono versija.

Išnašos 

Lietuvių kalbos žodynai
Lietuviška programinė įranga
Felicity Huffman

Felisitė Hafman (; 1962 m. gruodžio 9 d.) – amerikiečių aktorė, „Auksinio gaublio“ ir „Emmy“ apdovanojimų laimėtoja.

Biografija

Jaunystė 
Huffman gimė Bedforde, Niujorke. Jos tėvai išsiskyrė, kai jai buvo vieneri metai. Ją užaugino mama. Didžiąją dalį vaikystės praleido Aspene, Kolorado valstijoje, kur atsiskleidė jos aktorinis talentas.

Karjera 
Huffman yra vaidinusi svečio teisėmis serialuose „Frasier“ ir „The West Wing“. Ji geriausiai žinoma kaip ABC serialo „Nusivylusios namų šeimininkės“ aktorė, kur ji atliko Lynette Scavo vaidmenį. Už vaidybą seriale ji yra gavusi „Emmy“ apdovanojimą kaip geriausia pagrindinė komedijinio serialo aktorė.

Didžiajame ekrane ji suvaidino filmuose „Raising Helen“ ir „Christmas with the Kranks“.
2005 m. už transeksualo vaidmenį filme „Transamerika“ ji buvo nominuota „Oskarui“.

Asmeninis gyvenimas 
Huffman ištekėjusi už aktoriaus William Macy, augina dvi dukras, Sofia Grace and Georgia Grace.

2005 m. Huffman atskleidė, kad paauglystėje ji kentėjo nuo anoreksijos ir bulimijos, bet vėliau pasveiko.

Filmografija 
 Transamerika (2005) – Bree Osbourne
 Christmas with the Kranks (2004) – Merry
 Raising Helen (2004) – Lindsay Davis
 House Hunting (2003) – Sheila
 The Spanish Prisoner (1997) – Pat McCune
 Hackers (1995) – Prokuroras
 Golden Years (1991) – Terry Spann
 Reversal of Fortune (1990) – Minnie

Nuorodos 
 imdb informacija

Huffman, Felicity
Alvar Aalto

Alvaras Hugas Henrikas Altas (, 1898 m. vasario 3 d. Kuortanas – 1976 m. gegužės 11 d. Helsinkis), suomių architektas, urbanistas, dizaineris, funkcionalizmo atstovas.

Garsus tokiais statiniais kaip Paimio Sanatorium, Viborgo biblioteka. Vienas iš „Artek“ įkūrėjų.

Biografija 

1916–1921 m. studijavo Helsinkio politechnikos institute. Nuo 1928 m. Tarptautinių šiuolaikinės architektūros kongresų (CIAM) narys. Dėstė Masačūsetso technologijos institute Kembridže, JAV, Helsinkio universitete, nuo 1940 m. profesorius. Nuo 1955 m. Suomijos akademijos narys, 1963–1968 m. prezidentas.  Daugiausia projektavo Suomijoje, dažniausiai su žmona architekte Aino Marsio. Jai 1949 m. mirus, 1952 m. vedė architektę Elisą Makiniemi, kuri ir į jo kūrybą įnešė naujovių.

Savitai derino funkcionalizmo ir organinės architektūros principus su nacionalinėmis tradicijomis, racionalumą su plastiškumu. Išradingai naudojo vietines statybines medžiagas, medines konstrukcijas. Pastatų fasadus ir laisvą vidaus erdvių planavimą derino prie kraštovaizdžio. Sukūrė sluoksniuoto medžio baldų, interjero elementų, skulptūrų iš bronzos, marmuro. Jo kūryba turėjo įtakos pasaulio, taip pat ir Lietuvos architektūrai.

Darbai 
 1935 m. Viipuri (dab. Vyborgas, Rusija) miesto biblioteka
 1933 m. Paimio sanatorija
 1937 m. Suomijos paviljonai pasaulinėse parodose Paryžiuje ir 1939 m. Niujorke
 1939 m. Vila „Mairea“ prie Normarku
 1945 m. Rovaniemi miesto bendrasis planas
 1948 m. Masačūsetso technologijos instituto bendrabutis Kembridže
 1952 m. Sainatsalo municipalinis centras
 1953 m. Imatros miesto bendrasis planas
 1955 m. Laplandijos regiono planas
 1957 m. Jyvaskyla pedagoginis institutas pastatą
 1958 m. kultūros rūmai Helsinkyje
 1958 m. Vuokseniskos bažnyčia
 1964 m. Operos teatras Esene, Vokietija (su architekte E. Makiniemi)
 1964 m. Helsinkio naujojo centro projektas
 1966 m. Otaniemi politechnikos institutas
 1971 m., išplėsti 1974 m. kongreso rūmai „Finlandia“ Helsinkyje
 1972 m. Rovaniemi biblioteka ir teatras
 1972 m. Dailės muziejus Alborge, Danija
 1973 m. Jyvaskyla muziejus (dabar Alvaro Alto muziejus)

Įvertinimas 
 1957 m. Karališkojo britų architektūros instituto aukso medalis
 1965 m. Amerikos architektūros instituto aukso medalis

Šaltiniai 

 Fleig K., ed. A. Aalto. Bde I–III. Zürich, 1963—78;
 Гозак А. П. А. Аалто. 1976;
 F. Gutheim Alvar Aalto New York 1960;
 А. Аалто. Архитектура и гуманизм. Сборник статей. М., 1978

Nuorodos 
 Alvar Aalto’s Savoy Vase (1936)

Altas Alvaras
Altas Alvaras
Ema Goldman

Ema Goldman (1869 m. birželio 27 d. Kaune – 1940 m. gegužės 14 d.) – Lietuvos žydų kilmės anarcho-komunistė.

Pagarsėjo savo anarchistiniais raštais ir kalbomis. Gerbėjai ją laikė laisvo mąstymo „maištaujančia moterimi". Oponentai ją kritikavo dėl pritarimo politinėms žmogžudystėms bei jėgos naudojimą revoliucijų metu.

Ema Goldman laikoma feminisčių simboliu. Ji abortus laikė tragišku socialinių aplinkybių padariniu. Propagavo kontrapceptines priemones kaip daug geresnę alternatyvą. Kritikavo santuoką, palaikė „laisvos meilės“ idėjas, kovojo už gėjų bei lesbiečių teises. Goldman suvaidino lemiamą vaidmenį vystantis anarchizmui JAV ir Europoje XX amžiaus I pusėje.

Būdama 17 metų imigravo į JAV, tačiau vėliau buvo deportuota į Rusiją, kur savo akimis matė Rusijos revoliucijos padarinius. Nemažai metų praleido Prancūzijos pietuose kur parašė autobiografiją, „Gyvenant Savo Gyvenimą“ ir kitus darbus, prieš prisidėdama prie Ispanijos pilietinio karo 1936 m. kaip CNT-FAI atstovė Londone.

JAV feministai
Anarchistai
Revoliucionieriai
Oliver Cromwell

Oliveris Kromvelis (, 1599 m. balandžio 25 d. Hantingdonas, Anglija – 1658 m. rugsėjo 3 d. Vestminsteris, Londonas) – britų politikas ir Anglijos vadovas (kartais laikomas diktatoriumi).

Buvo gana išsilavinęs, bet nelabai turtingas džentelmenas, karštas puritonas. 1653 m. jis pasiskelbė Anglijos respublikos valdytoju, vadinamu lordu protektoriumi. Iš tikrųjų jis įvedė karinę diktatūrą, turėjo didesnę valdžią negu anksčiau karalius. Kai jis mirė, lordu buvo paskelbtas jo sūnus, kuriam neišlaikius valdžios tarp karininkų įvyko skilimas.1660 m. žlugus protektoratui įvykdyta Stiuartų restauracija, Karolis II tapo karaliumi.

Galerija 

Cromwell
Didysis šuolis

Didysis šuolis buvo ekonominė ir socialinė programa vykdyta Kinijos Liaudies Respublikoje nuo 1958 iki 1962 metų. Ja siekta žemės ūkiu paremtą Kinijos ekonomiką ir valstiečių visuomenę žaibiškai modernizuoti ir industrializuoti.
Žemės ūkio kooperatyvus pertvarkydavo į „liaudies komunas“, kuriose būdavo panaikintas užmokestis už darbą, o produktai skirstomi visiems po lygiai, suvisuomenintas asmeninis turtas, įvesta kariška darbo ir gyvenimo tvarka.

Šuolis pradėtas Mao Dzeduno įsakymu. Jis tikėjosi, kad, jei programa bus vykdoma ryžtingai, galima laukti greito ekonominio progreso. Tačiau Didysis šuolis patyrė visišką nesėkmę: suardyta ekonominė sistema ir sukeltas dirbtinis badas, kurio metu mirė 20–30 mln žmonių.

Kinijos Liaudies Respublikos istorija
Dziang Dzeminas

Dziang Dzeminas (; g. 1926 m. rugpjūčio 17 d. Jangdžou, Kinija) – buvęs Kinijos Liaudies Respublikos prezidentas (1993–2003 m.) ir Kinijos Komunistų partijos generalinis sekretorius (1989–2002 m.).

Inžinieriaus išsilaivinimą įgyjo Tarybų Sąjungoje. 1984–1987 m. buvo Šanchajaus miesto meru. Iškilo Deng Siaopingo pagalba. Dzemino valdymo laikotarpiu Kinijoje pradėtos spartų ekonomikos augimą lėmusios reformos. Taip pat atšilo Kinijos ir kitų šalių tarptautiniai santykiai. Dėl konfrontacijos partijoje 2003 m. šalies vadovo postą užleido Hu Jintao.

2002 m. birželio 16-17 d. lankėsi Lietuvoje, vizito metu susitiko su prezidentu Valdu Adamkumi, ministru pirmininku Algirdu Brazausku. Tai buvo pirmasis istorijoje KLR prezidento vizitas į Lietuvą.

|-

Išnašos 

Kinijos Liaudies Respublikos prezidentai
Gargždai (Mažeikiai)

Gargždai – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Purvėnų. 1923 m. kaime buvo 9 ūkiai ir 76 gyventojai. Kaime yra Gargždų storasis ąžuolas, kuris 1960 m. paskelbtas gamtos paminklu, 1987 m. priskirtas prie rajoninės reikšmės paminklų.

Gyventojai

Šaltiniai 

 

Mažeikių rajono savivaldybės gyvenvietės
Žiogaičiai

Žiogaičiai – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 7 km į rytus nuo Mažeikių, prie kelio . Paminėtas 1661 m. Viekšnių seniūnijos inventoriuje (kaime buvo 1 kiemas).

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Žiogaičiuose 1904 m. rugpjūčio 4 d. gimė poetas Leonas Skabeika.

Šaltiniai 

 

Mažeikių rajono savivaldybės gyvenvietės
Būda

Būda – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Jankų, prie kelio . Seniūnaitijos centras. Yra Kazlų Rūdos viešosios bibliotekos skyrius, kultūros namai.

Etimologija 

XIV–XVIII a. Lietuvoje būdomis buvo vadinamos miško verslo įmonės, todėl kaimas pagal savo verslo specifiką ir gavęs pavadinimą.

Istorija 

Sovietmečiu buvo „Čiapajevo“ kolūkio centrinė gyvenvietė. Veikė felčerių ir akušerių punktas, pradinė mokykla, kultūros namai, biblioteka.

|}

Gyventojai

Šaltiniai 

Kazlų Rūdos savivaldybės gyvenvietės
Bitėnai

Bitėnai – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Lumpėnų, 11 km į pietryčius nuo Pagėgių. Yra Rambyno regioninio parko direkcija.

Etimologija 

Kaimo vardas yra vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo Bitės upelio.

Geografija 

Bitėnai išsidėstę dešiniajame Nemuno krante, Vilkyškių kalvagūbryje, pro kaimą teka Bitės upelis. Kiek į vakarus nuo kaimo stūkso Rambynas, jo šlaite yra Bitėnų kapinės. Bitėnuose buvo didžiausia gandrų kolonija Klaipėdos krašte.

Istorija 

Senovės laikais Bitėnai buvo sielininkų ir keliaujančiųjų Nemunu poilsio vieta; buvo smuklė. 1490 m. ir 1540 m. vadinta , nuo 1785 m. šiaurinė, už Bitės upelio esanti dalis vadinta Bitėnais-Užbičiais (Bittenen Uszbittschen), pietinė dalis – Bitėnais-Šilėnais (Bittehnen Schillehnen). XVIII a. įkurta pradžios mokykla.

Per lietuvių tautinį atgimimą Bitėnai tapo svarbiu draudžiamosios lietuviškos spaudos leidimo ir platinimo centru. Šį darbą su J. Mikšu, J. Šliūpu ir kitų dirbo Bitėnuose gyvenęs M. Jankus. Nuo 1883 m. Bitėnuose buvo lietuvių spaudos, daugiausia mėnraščio „Aušra“, sandėlis. 1892–1909 m. veikė iš Tilžės atkelta Jankaus spaustuvė; buvo leidžiami 6 laikraščiai, išspausdintos 104 knygos. 1944 m. vokiečiai į Rytų Prūsijos gilumą evakavo Bitėnų gyventojus. Per karą sudegė apie 80% pastatų, tarp jų ir M. Jankaus namas su spaustuve; 1998 m. spaustuvė atstatyta. Nuo 1981 m. buvusios Bitėnų mokyklos patalpose veikia Martyno Jankaus memorialinis muziejus, M. Jankaus spaustuvės vietoje pastatytas ąžuolinis obeliskas su sustingusiu varpu viršūnėje (architektas Giedrutis Laucius). 2010 m. gruodžio 30 d. Bitėnų skirstymo stotis (330 kV) įjungta į Lietuvos elektros perdavimo tinklą ir pirmąkart įgalino perduoti elektros energiją iš rytų Lietuvos į vakarų Lietuvą apeinant Karaliaučiaus kraštą. 

|}

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Martynas Jankus (1858–1946), lietuvybės puoselėtojas, Mažosios Lietuvos patriarchas.
 Ieva Labutytė, muziejaus steigimo iniciatorė.
 Zita Sorokienė (1948–), Jurbarko rajono politinė bei visuomenės veikėja.

Bitėnų kapinėse 1993 m. perlaidotas Martynas Jankus, taip pat ilsisi Vydūno palaikai.

Galerija

Šaltiniai 

 

Pagėgių savivaldybės gyvenvietės
Balceriškės

Balceriškės – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Vievio, į šiaurę nuo geležinkelio Vilnius–Kaunas. Buvo biblioteka (nuo 1955 m.). Smėlio telkinys.

Istorija

Gyventojai

Šaltiniai 

Elektrėnų savivaldybės gyvenvietės
Katinai (Kazlų Rūda)

Katinai – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 4 km į vakarus nuo Višakio Rūdos, pietiniame Jankų miško pakraštyje. Seniūnaitijos centras.

Istorija 
Iki 1999 m. priklausė Šakių rajonui.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kazlų Rūdos savivaldybės gyvenvietės
Višakio Rūda

Višakio Rūda – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 10 km į šiaurės vakarus nuo Kazlų Rūdos. Seniūnaitijos centras. Yra Višakio Rūdos Šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia (pastatyta 1883 m.), veikia Kazlų Rūdos viešosios bibliotekos skyrius, paštas (LT-69077), Višakio Rūdos pradinė mokykla. Yra Višakio Rūdos šaltinėlis, Višakio Rūdos Šaltinio koplyčia. Višakio Rūdos girininkija yra Sūkuriškės kaime.

Etimologija 

Iki pat XX a. pradžios Lietuvos kaimuose buvo verslas – lydyti geležį iš balų rūdos. Taip vadinama nuosėdinė uoliena, susidaranti pelkių, ežerų ir upių krantuose. Iš šio rudos spalvos purvo gana nelengvai išgaunama geležis. Tikriausiai šis verslas davė gyvenvietei Rūdos vardą, kuris patikslintas pagal pratekantį Višakio upelį.

Geografija 

Kaimas įsikūręs prie kelių:
 
 
 

Pro kaimą teka Višakis, pakraštyje teka jo intakas Judrė, prieina Ąžuolų Būdos miškas. Į rytus nuo kaimo yra Gulioniškė, kurioje tarybiniais metais buvo rusų generolų slėptuvė. Višakio Rūdos girininkija administruoja Jankų, Višakio Rūdos ir Gulioniškės miškus. Girininkijos teritorijoje viena iš 3 eiguvų yra Višakio Rūdos eiguva. Alpink Višakio upelį sudarytas Višakio slėnio botaninis draustinis. Į šiaurės rytus nuo kaimo driekiasi Raudonplynio durpynas. Dalis kaimo vadinasi Jaruzolimas.

Istorija 

Įsikūrė XVIII a., tikriausiai kaip balų rūdos lydytojų gyvenvietė. Rašytiniuose dokumentuose Višakio Rūda pirmą kartą paminėta 1701 m., kūrėsi prie Kauno–Virbalio kelio. 1744 m. kaimas minimas parapijų sąrašuose. 1817 m. pastatyta pirmoji bažnyčia. Ji buvo medinė. Iki 1883 m. veikė 2 geležies liejyklos (iš vietinės geležies rūdos).

1831 m. miškuose buvo gausu sukilėlių. Jie dažnai susiremdavo su Rusijos kariuomene. Spaudos draudimo metais veikė knygnešys A. Mockus. 1905 m. sudegė 20 sodybų. 1910 m. Višakio Rūdoje įkurtas „Žiburio“, 1911 m. – Blaivybės draugijos skyrius. Tarpukariu Višakio Rūda buvo valsčiaus centras – veikė lentpjūvė, malūnas, sinagoga. Pokariu apylinkėse veikė Žalgirio rinktinės partizanai.

XIX a. pabaigoje veikė pradinė mokykla. 1919–1928 m. buvo Višakio Rūdos valsčiaus centras.

Sovietmečiu buvo Kazlų Rūdos bandomojo miško įmonių susivienijimo pagalbinio ūkio centrinė gyvenvietė.

1995 m. buvo įregistruota Višakio Rūdos pradinė mokykla.

|}

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Pranas Dovydaitis (1886–1942), politikas. Jam atminti Višakio Rūdoje pastatytas kryžius.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 
 Višakio Rūdos Šv. vysk. Stanislovo parapija
Gerdašiai

Gerdašiai – kaimas Druskininkų savivaldybės pietuose, kairiajame Nemuno krante, 20 km į pietus nuo Leipalingio; prie pat Lietuvos ir Baltarusijos valstybės sienos; piečiausias Lietuvos bažnytkaimis. Stovi Gerdašių Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia, paštas (LT-67035). Įsteigtas Gerdašių draustinis.

Istorija 

Istoriniuose šaltiniuose teigiama, kad Gerdašių apylinkėse žmonių gyventa dar ketvirtame tūkstantmetyje prieš Kristų. Tai liudija ir archeologų čia rasti titnaginiai įrankiai. Raštuose Gerdašiai minimi nuo 1620 m. Jie, kaip ir Gerdašių, Paliepio ir Ančios miškai, priklausė Lietuvos didžiojo kunigaikščio Pervalko dvarui.

Žurnalistas kraštotyrininkas Juozas Kuckailis, išstudijavęs archyvuose esančią medžiagą, rašo, kad „1775 m. Gardino pavieto dūmų (kaimų ir ūkių) surašymo knygoje pažymėta, jog Gerdašiuose buvo 8 dūmai“, o gretimuose kaimuose – Lipliūnuose – 14, Krivonyse – 3.

Laikui bėgant, gyventojų skaičius taip kitęs: 1887 m. Gerdašiuose buvę 26 ūkiai, 196 gyventojai, 1897 m. – 21 ūkis, 181 gyventojas, 1979 m. – 59 gyventojai, 2001 m. – 42 gyventojai, 2007 m. (Leipalingio seniūnijos žiniomis) 60 gyventojų.

Žymaus dzūkų krašto tyrėjo kun. Jono Reitelaičio teigimu, Gerdašių kaimas senovėje priklausęs Pervalko dvarui.

|}

Gyventojai 
1775 m. kaimą sudarė 8 dūmai.

Nuorodos 
 Gierdasze Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom II, psl. 559 (lenk.).

Šaltiniai

Literatūra 
 Skamba Gerdašių varpai (sud. Ona Alesiūtė-Bleizgienė, Jonas Varnauskas). – Vilnius: Petro ofsetas, 2008. – 284 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-815-59-4

Nuorodos 
 
 Kairiojo Nemuno kranto bendruomenė

Druskininkų savivaldybės gyvenvietės
Blinstrubiškiai

Blinstrubiškiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Viduklės. Blinstrubiškių seniūnaitija. 1945–1998 m. kaime veikė aklųjų pensionas, dabartiniai senelių globos namai, juose yra koplytėlė. Vakariniu pakraščiu teka Šešuvies intakas Alsa. 1919–1944 m. kaime veikė pradžios mokykla. Telkšo Blinstrubiškių tvenkiniai. Blinstrubiškių miške auga Didžioji eglė. 2020 m. spalio 5 d. buvusioje Blinstrubiškių dvaro rūmų vietoje buvo pastatytas, o 2021 m. liepos 24 d. pašventintas ir iškilmingai atidarytas paminklinis akmuo kilmingųjų bajorų Blinstrubų iš Tautvilo atminimui.

Etimologija 

Kaimo vardas – dvarininkinis vietovardis: nuo XVI a. pabaigos vietos dvarą valdė bajorai Blinstrubai, į Lietuvą atsikėlę iš Silezijos.

Istorija 

Nuo XVI a. iki 1940 m. šioje vietoje buvo Blinstrubiškių dvaras, kitaip dar vadintas Viduklės-Paalsės dvaru.XIX a. kaimas garsėjo sodininkyste. 1879 m. profesorius E. Jančevskis Krokuvoje išleido brošiūrą apie Blinstrubiškių dvaro sodininkystės laimėjimus. XIX a. pabaigoje kaime veikė „Raseinių žemaičių veislės arklių veisimo skatinimo draugija“, kurios nariai, paskatinti kunigaikščio Bogdano Oginskio, augino žemaitukų veislės arklius.

1958 m. buvusio dvaro rūmų kieme rastas XVII a. ir XVIII a. Lietuvos ir užsienio šalių (Belgijos, Ispanijos, Olandijos) sidabrinių monetų lobis. Dvaro rūmai nugriauti 1968 m.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Kazimierz Janczewski (1878–1959), dvarininkas, politikas.
 Edvardas Jančevskis (1846–1918), Lietuvos ir Lenkijos botanikas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Blinstrubiškių ir Blinstrubiškių dvaro istorija Blinstrubų giminės svetainėje

Raseinių rajono savivaldybės gyvenvietės
Lietuvos lobiai
Obera

Obera () – miestas Argentinoje, Misjoneso provincijoje, 96 km į rytus nuo Posadaso. Departamento centras. 55 tūkst. gyventojų.

Istorija 
Pirmieji Oberos apylinkių gyventojai buvo indėnai. 1913 m. pradėjo kurtis pirmieji kolonizatoriai – daugiausia išeiviai iš Prancūzijos, Švedijos ir Vokietijos. 1928 m. liepos 9 d. Obera įkurta oficialiai.

Susisiekimas 

Obera išsidėsčiusi 95 km į rytus nuo Posadaso ir 1150 km į šiaurę nuo Buenos Airių. Iš miesto keliai veda į Konkordiją, Santa Aną ir Andresitą.

Kultūra 
Obera – antras pagal dydį Misjoneso ir svarbiausias Centrinio Kalnų regiono (Región de las Sierras Centrales) miestas. Jį supa vešli augmenija, upeliai, kriokliai ir kalnai. Moderniame mieste vystoma ekonomika ir paslaugos, yra daug restoranų ir viešbučių. Didelė imigrantų iš įvairių Europos šalių dalis suteikia miestui originalumo ir savitumo.

Lankytinos vietos ir pramogos 
 Paukščių sodas (Jardín de los Pájaros) – parkas su daugiau nei 200 paukščių rūšių,
 Monteaventura, Oberos parkas – miesto poilsio vietos,
 Berondo krioklys
 Reserva del Chachí – gamtos rezervatas, kuriame galima išvysti gigantiškų paparčių,
 Zoologijos sodas, kuriame yra viena didžiausių šalyje gyvačių įvairovių,
 Tautų parkas (Parque de las Naciones) – jame galima išvysti 14 tautų tipiškos architektūros pastatų. Čia kasmet rugsėjį švenčiama Imigrantų šventė (Fiesta Nacional del Inmigrante), kurioje Misjonese gyvenančios tautos pristato savo kultūrą,
 Istorijos ir gamtos mokslų muziejus,
 Kultūros namai.

Nuorodos 
 Oficiali svetainė
 www.oberaonline.com.ar
 Imigrantų šventė

Misjoneso provincijos miestai
Albinas Vaičiūnas

Albinas Vaičiūnas (g. 1933 m. liepos 15 d. Gegužiuose, Šakių raj.) – Lietuvos kultūros istorikas, literatūros tyrinėtojas, kritikas.

Biografija 
1949 m. baigė Kriūkų progimnaziją. Nuo 1950 m. gyveno Kaune, įsijungė į pogrindinę Lietuvos jaunimo Vyčių sąjungos veiklą. 1951 m. suimtas ir nuteistas 25 metams. Kalintas Vorkutos lageriuose. 1956 m. paleistas grįžo į Lietuvą. 1961 m. baigė prekybos technikumą, 1970 m. VU ekonomiką. Dirbo turistinėse organizacijose, knygų prekyboje. Nuo 1994 m. Beatričės Grincevičiūtės memorialinio muziejaus Vilniuje direktorius. 

1996 m. apdovanotas LDK Gedimino ordino medaliu.

Išleido kraštotyros leidinių, sudarė poetų knygų (Prano Lemberto „Šaukiu, o Nemune“, 1992 m.; „Tėvynės drobės“, 1994 m.), periodikoje paskelbė recenzijų, kritikos bei kultūros straipsnių, atsiminimų.

Bibliografija 
 Ilguva amžininkų atsiminimuose. – 3-iasis papild. leid. – V.: Vilniaus universiteto leidykla, 2008. – 80 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-33-374-6
 Stasio Šilingio gyvenimo kelias. – 3-ioji papild. laida. – V.: Trys žvaigždutės, 2009. – 60 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-641-92-6

Šaltiniai 

Lietuvos istorikai
Lietuvos rašytojai
Lietuvos rezistentai
Lietuvos muziejų direktoriai
Žagariai

Žagariais yra vadinami kaimai:

 Alytaus rajone;
 Lazdijų rajone;
 Prienų rajone;
 Varėnos rajone;
 Zarasų rajone;
 Lenkijoje, Palenkės vaivadijos Seinų valsčiuje.
Vietovardis yra tikriausiai asmenvardinis, nuo pavardės Žagarys ar Žagarius daugiskaitos.
Akmeniai (Lazdijai)

Akmeniai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 8 km į pietus nuo Lazdijų, 1 km nuo Lenkijos sienos, prie kelio . Kaimo turizmo sodyba „Akmenėlis“. Prie kaimo telkšo Akmenių ežeras.

Istorija 

XIX a. pab. kaimas priklausė Seinų apskrities Alnų valsčiui, Berznyko parapijai.

Gyventojai

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Aleksandrija (reikšmės)

Aleksandrija:

 Egipto didmiestis;
 kaimai Lietuvoje:
 Kupiškio rajone;
 Skuodo rajone;
 Šiaulių rajone;
 caro laikais – Vilniaus priemiesčio Žvėryno pavadinimas;
 miestai Europoje:
 Graikijoje;
 Rumunijoje;
 Škotijoje;
 Ukrainoje.

 miestai JAV:
 Virdžinijoje.
Leliūnai (reikšmės)

Leliūnais vadinamos gyvenvietės:

 kaimas Anykščių rajone;
 kaimas Kretingos rajone;
 kaimas Molėtų rajone;
 Utenos rajone:
 kaimas,
 miestelis.
Čižiūnai

Čižiūnais vadinami kaimai:

 Alytaus rajone;
 Biržų rajone;
 Ignalinos rajone;
 Trakų rajone;
 Varėnos rajone.
Gaižiūnai

Gaižiūnai – kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 6 km nuo Šveicarijos kaimo, abipus geležinkelio ruožo Jonava-Kaišiadorys. Seniūnaitijos centras.

Ties Gaižiūnais išsišakoja geležinkelio linijos į Vilnių ir į Kauną. Vakariniu pakraščiu prateka Taurosta (kairysis Neries intakas), netoliese yra Gaižiūnų poligonas. Į pietus nuo kaimo plyti Gaižiūnų miškai. Šalia kaimo veikė karinis Jonavos aerodromas.

Istorija 

Gaižiūnų kaimas pirmą kartą paminėtas 1604 m.

Pagal 1939 m. spalio 10 d. Lietuvos–SSRS sutartį lapkričio mėn. viduryje Gaižiūnuose įsikūrė Raudonoji armija. 1940 m. birželio 13 d., dar iki ultimatumo Lietuvai, ties Gaižiūnais buvo išmesti 7 desantininkai (NKVD diversantai), faktiškai pirmieji sovietų okupantai. 

Nuo XX a. iki XXI a. pradžios oficialiai buvo Gaižiūnų geležinkelio stoties gyvenvietė, kurioje gyveno daugiau žmonių nei Gaižiūnų kaime. Tačiau 2015 m. gegužės 27 d. geležinkelio stoties gyvenvietė buvo prijungta prie šio kaimo ir prarado gyvenvietės statusą.

Gyventojai

Šaltiniai 

 

Jonavos rajono savivaldybės gyvenvietės
Kiemeliai

Kiemeliais vadinami kaimai:

 Kaišiadorių rajone;
 Pasvalio rajone;
 Širvintų rajone;
 Vilniaus rajone.
Laumėnai

Laumėnai – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Šlienavos, Kauno marių kairiajame krante.

Kolektyviniai sodai, yra poilsiaviečių, telkšo Laumėnų tvenkinys (prie Tvenkinio gatvės)

Istorija 

Iki XX a. vidurio čia buvo didžiuliai smėlynai Nemuno vingyje, pro kuriuos tekėjo Žaisa. Piečiau buvo didelis užakęs liūnas. Vakarinę smiltyno dalį dengė kopos. Aptikta 14 senovės stovyklų ir gyvenviečių. 

Prieš pastatant Kauno HE, Laumėnų kaimas buvo į šiaurės vakarus nuo dabartinės gyvenvietės .

1908 m. Laumėnų stovyklą tyrinėjo T. Daugirdas ir L. Kšivickis, nuo 1927 m. – K. Jablonskis.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kauno rajono savivaldybės gyvenvietės
Kauno marių užlietos gyvenvietės
Meškučiai

Meškučiai – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 1 km į rytus nuo kelio  ir geležinkelio Šeštokai–Kazlų Rūda, 5 km į pietvakarius nuo Marijampolės, prie kelio . Seniūnaitijos centras. Stovi Vytauto Didžiojo paminklas (atidengtas 1935 m.).

Istorija 

Kaime yra Meškučių piliakalnis. 2007 m. rugpjūtį netoli piliakalnio aptikta beveik 3000 m. amžiaus gyvenvietė ir iki tol nežinomas piliakalnis. Gyvenvietės plotas – keli hektarai. Aptikti keli kultūriniai sluoksniai: I tūkstm. pr. m. e. (keramika), I m. e. tūkstm. (vyko intensyvus gyvenimas, iš radinių galima spręsti, kad tikriausiai gyventa turtingų žmonių), o paskutiniai radiniai siekia viduramžius.

Istorijos šaltiniuose 1684 m. minimas kaimas. 1912 m. įkurta pradžios mokykla, dabar P. Armino mokyklos skyrius. 1935 m. pastatytas paminklas Vytautui Didžiajam. 1956 m. įkurta biblioteka, yra medicinos punktas.

|}

Paminklas Vytautui Didžiajam 

Meškučių jaunalietuviams idėja kaimo kapinaitėse pastatyti paminklą kunigaikščiui kilo 1932 m. Aukų rinkimas ir paminklo statyba užtruko trejus metus. Buvo surinkta per pusę tūkstančio litų. Vytauto Didžiojo paminklas buvo atidengtas 1935 m. liepos 7 d. Jį pašventino kunigas Juozapas Stakauskas. Po iškilmingos ceremonijos sekė sportininkų pasirodymai (dešimties raitelių lenktynės žirgais, svarsčių kilnojimas), bendra vakarienė ir pasilinksminimo vakaras. Beveik 4 m aukščio paminklas kainavo 600 litų (pastatytas nemokamai savanorių). Viršutinį kryžių sukūrė vietos meistras Vincas Ašeriškis. Fundatorių ir pinigų aukotojų pavardės buvo surašytos specialiame lape ir įmūrytos į papėdę.

Originalus paminklas pergyveno sunkmečius daugiausia dėl to, kad buvo specialiai užželdintas, o užrašas apgadintas. Pirmą kartą remontuotas 1998 m. Dar kartą sutvarkytas 2004 m., minint Meškučių kaimo 320 metines. Nors paminkle yra išraižyta data „1930“, tačiau ji žymi ne paminklo pastatymo datą (ji klaidingai nurodoma visuose dabar rašomuose tekstuose), bet jubiliejinius Vytauto Didžiojo metus.

Gyventojai

Žymūs žmonės 

Kaime gimė:
 Kazys Ališauskas, pulkininkas leitenantas, istorikas.
 Stasys Barzdukas, lituanistas.
 Jonas Čėsna, mokytojas, knygnešys, politinis ir visuomenės veikėjas.
 Stanislovas Čėsna, kunigas, publicistas, visuomenininkas

Galerija

Šaltiniai 

Marijampolės savivaldybės gyvenvietės