joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
1782 m.

1782 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.

Lietuvoje

Įvykiai 
Nedatuoti
 Miežiškiuose (Panevėžio raj.) pastatyta pirmoji medinė bažnyčia;
 Mikalojus Bialkauskis (Białkowski), XVIII a. II pusės poetas Vilniuje išleido poezijos knygą „Zbiór rymów w różnych zdarzeniach oyczystym językiem pisanych“ („Rinkinys eilių, įvairiomis progomis gimtąja kalba rašytų“).

Gimtadieniai 

Nedatuota

 Kazimieras Jelskis, Lietuvos skulptorius, gimęs skulptoriaus, drožėjo Karolio Jelskio šeimoje (m. 1867 m.).
 Antanas Savickis,  gydytojas, kunigas, poetas, vertėjas (m. 1836 m.).

Mirtys 
 Sausio 11 d. – Martynas Mikalojus Radvila, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas, Abiejų Tautų Respublikos valstybės veikėjas (g. 1705 m.).
 Balandžio 4 d. – Augustas Aleksandras Čartoriskis, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras didikas, kunigaikštis, Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinis veikėjas.  Karūnos kariuomenės generolas, Rusios vaivada, vienas iš politinės grupuotės Familija, nukreiptos prieš Radvilas ir Potockius iniciatorių (g. 1697 m.).

Pasaulyje

Įvykiai 

 Sausio 1 d. – Filadelfijoje pradėjo veikti bankas „The Bank of North America“ – pirmasis Kongreso leidimą dirbti gavęs bankas Amerikoje.

Nedatuota
 Gyvenvietė apie Slaviansko tvirtovę pavadinta Nikopoliu (pietinė Ukraina, Dniepropetrovsko sritis).

Gimtadieniai 
 Spalio 27 d. – Nikolo Paganinis, XIX a. italų smuikininkas, altininkas, gitaristas ir kompozitorius. Jis buvo žymiausias to meto smuikininkas virtuozas ir laikomas vienu iš šiuolaikinės smuiko technikos pradininkų (m. 1840 m.).
 Gruodžio 5 d. – Martinas Van Burenas, 8-asis Jungtinių Amerikos Valstijų prezidentas, valdęs šalį nuo 1837 iki 1841 metų, ir 10-asis JAV valstybės sekretorius (1829-1831). Jis buvo vienas pagrindinių demokratų partijos įkūrėjų (m. 1862 m.).

Mirtys 
 Liepos 15 d. – Farinelli, garsus XVIII a. italų dainininkas (kastratas) (g. 1705 m.).

Nedatuota

 Sebastião José de Carvalho e Melo, Švietimo amžiaus Portugalijos politikas, Ministras pirmininkas, viena žymiausių asmenybių Portugalijos istorijoje (g. 1699 m.).

Nuorodos 

1782 m.
1785 m.

1785 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

Lietuvoje

Įvykiai 

Nedatuoti
 Pranciškus Smuglevičius LDK Vyriausiojo tribunolo maršalkos Adomo Kazimiero Čartoriskio ir LDK kanclerio Jokimo Chreptavičiaus užsakymu nutapė Vilniaus miesto ir jo architektūros vaizdų ciklą.

Gimtadieniai 
 Sausio 20 d. – Teodoras Grotusas, elektrolizės, fotochemijos dėsnių atradėjas, pirmasis Lietuvos fizikochemikas, geologas (m. 1822 m.).
 Rugpjūčio 2 d. – Jonas Oldakovskis, Vilniaus universiteto profesorius, teisės filosofas (m. 1821 m.).

Nedatuota

 Eustachijus Karolis Karpis, Rusijos imperijos valstybės ir švietimo veikėjas, mecenatas.  (m. 1848 m.).
 Gasparas Barauskas, lietuvių tapytojas (m. 1854 m.).

Mirtys 
 Kovo 31 d. – Antanas Tyzenhauzas, vienas labiausiai išprususių Abiejų Tautų Respublikos veikėjų, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės rūmų iždininkas ir karališkųjų ekonomijų administratorius (g. 1733 m.).

Pasaulyje

Įvykiai 

 Sausio 7 d. – Džonas Džefris (John Jeffries) ir Žanas Pjeras Blanšaras (Jean Pierre Blanchard) pirmieji oro balionu perskrido Lamanšo sąsiaurį.
Nedatuoti
 Vengrijoje panaikinta baudžiava.

Gimtadieniai 
 Sausio 4 d. – Jakobas Grimas, vokiečių kalbininkas, tautosakininkas, pasakininkas, rašęs kartu su broliu Vilhelmu Grimu, juristas (m. 1863 m.).
 Rugpjūčio 27 d. – Agustinas Gamara, Peru prezidentas (1829 - 1833 m. ir 1838 - 1841 m.) (m. 1841 m.).
 Spalio 15 d. – José Miguel Carrera Verdugo, Čilės generolas, vienas iš nepriklausomybės didvyrių (m. 1821 m.).

Mirtys 
 Gruodžio 25 d. – Gasparas Gocis, italų rašytojas, žurnalistas. Vienas pirmųjų italų žurnalistų (g. 1713 m.).

Neaprašyti 

 G. J. Valerijus, dirvotyros pradininkas (Wallerius) (g. 1709).

Nuorodos 

1785 m.
1006 m.

1006 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

Pasaulyje

Įvykiai 
 Vilko žvaigždyne pastebėta supernova;
 Išsiveržė veikiantis Indonezijoje Javos saloje ugnikalnis Merapis, po kurio išsiveržimo buvo sunaikinta javos-indų Matarami karalystė.

Gimtadieniai 

Nedatuota

 Jusufas ibn Tašminas, nuo 1061 m. buvo Almoravidų karo vadas šiaurės Afrikoje, o nuo 1086 m. Maroko ir Al-Andalusijos emyras. Jusufas ibn Tašminas buvo Abubakro ibn Umaro sūnėnas (m. 1106 m.).
 Konstantinas X Dukas, 1059-1067 m. Bizantijos imperatorius (m. 1067 m.).

Mirtys 
 Ričardas II, pirmasis Normandijos valdovas..

Nuorodos 

1006 m.
1674 m.

1674 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

Lietuvoje

Gimtadieniai 
 Kovo 4 d. – Kazimieras Čartoriskis, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras didikas, kunigaikštis, valstybės ir karinis veikėjas.  (m. 1741 m.).

Mirtys 
 Gegužės 15 d. – Kazimieras Florijonas Čartoriskis, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras didikas, kunigaikštis, valstybės ir katalikų bažnyčios veikėjas,  Gniezno arkivyskupas, Lenkijos primas (g. 1620 m.).
 Lapkričio 2 d. – Kazimieras Kojelavičius-Vijūkas, SJ, Lietuvos kunigas, literatas (g. 1617 m.).

Nedatuota

 Kristupas Cintijus, giesmių eiliuotojas (g. 1632 m.).

Nuorodos 

1674 m.
1679 m.

1679 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

Lietuvoje

Gimtadieniai 

Nedatuota

 Juozapas Mykolas Karpis, Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės veikėjas, Žemaičių vyskupas.  (m. 1739 m.).

Mirtys 
 Gegužės 19 d. – Aleksandras Čirskis, SJ, Lietuvos filosofas, teologas, vienas žymiausių scholastinės logikos atstovų Lietuvoje (g. 1626 m.).

Nedatuota

 Aleksandras Hilaris Palubinskis, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Vanagėlio herbo kunigaikštis, Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinis veikėjas (g. 1626 m.).
 Dimitras Samuelis Palubinskis, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Vanagėlio herbo kunigaikštis, Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinis veikėjas (g. 1615 m.).

Pasaulyje

Mirtys 
 Gruodžio 4 d. – Tomas Hobsas, žymus anglų filosofas (g. 1588 m.).

Nuorodos 

1679 m.
Nikita Chruščiovas

Nikita Sergevičius Chruščiovas (; 1894 m. balandžio 17 d. – 1971 m. rugsėjo 11 d.) – Tarybų Sąjungos valstybės veikėjas, nuo Stalino mirties 1953 metais iki 1964 metų spalio faktiškai valdęs šalį. Buvo Aukščiausiosios Tarybos deputatu (1937–1966 m.), Maskvos miesto ir srities komunistų partijos centrinio komiteto pirmuoju sekretoriumi (1935–1939; 1949–1953 m.), Ukrainos komunistų partijos centrinio komiteto pirmuoju sekretoriumi (1938–1949 m.), TSKP CK sekretoriumi (1949–1953 m.).

Biografija 
Gimė šachtininko šeimoje Kalinovkoje (Kursko srityje). Nuo pat mažens dirbdamas piemeniu, per ketverius metus įgijo mokyklinį išsilavinimą parapijos kaimo mokykloje, paskui Kalinovkos valstybinėje mokykloje.

1908 m., Paskui tėvą, persikėlė į Juzovką. Miestas buvo vienas iš labiausiai išsivysčiusių Rusijos imperijos regionų. Ten Chruščiovas rado metalo montuotojo mokinio darbą.

Netrukus, jo pameistrystė baigėsi ir jis dabar dirbo mašinų remontininku Juzovkos regiono anglies kasyklose. Čia jis dirbo beveik dešimtmetį.

Karjera 
Nuo 1918 metų – komunistų partijos narys. Prisidėjo prie Stalino represijų. 1956 metų vasario mėnesio TSKP XX suvažiavime perskaitytu pranešimu „Apie asmenybės kultą ir jo padarinius“ pradėjo „atšilimą“ – dalinę totalitarinio režimo liberalizaciją, šiame laikotarpyje pradėti naikinti lageriai, paleista dalis kalinių. Šeštajame dešimtmetyje organizavo plėšininių žemių panaudojimo kampaniją, centralizuotą ūkį pakeitė regioniniu.

Chruščiovo valdymo metu numalšinta Vengrijos revoliucija, tačiau susilpninta sovietinio bloko valstybių kontrolė, 1962 metais dėl branduolinių raketų gabenimo į Kubą sukelta Karibų krizė. Daugiausiai dėl šiurkštaus valdymo prarado daugelį šalininkų ir 1964 metų spalio 14 dieną buvo priverstas atsistatydinti . Septynerius metus praleido namų arešte. 1970 metais užsienyje išspausdinti jo prisiminimai.

Išnašos 

 https://lt.celeb-true.com/nikita-khrushchev-former-soviet-premier-this-biography-gives-detailed

Tarybų Sąjungos didvyriai
TSRS politikai
Lavrentijus Berija

Lavrentijus Pavlovičius Berija (,gruz. ლავრენტი ბერია; 1899 m. kovo 29 d. – 1953 m. gruodžio 23 d.) – TSRS NKVD veikėjas, vidaus reikalų liaudies komisaras (1939–1945), vienas pagrindinių trečio-penkto dešimtmečio masinių represijų organizatorių, centrinio partijos komiteto nurodymu organizavo trėmimus, tarp jų ir 1941 bei 1945 metų trėmimus iš Lietuvos.

Biografija

Lavrentijus Berija gimė gruzinų valstiečių šeimoje. Mokėsi Suchumyje. Baku dirbo Nobelių naftos kompanijoje. 1917 kovą įstojo į bolševikų partiją. 1920 - 1922 m. studijavo Baku politechnikos institute. L. Berija buvo vienas iš Levo Trockio žudymo ir Katynės žudynių organizatorių.

Nors šio politiko veikla dažniausiai vertinama neigiamai, kai kurie šaltiniai siūlo atkreipti dėmesį į tai, jog 1939 m. Berijai pakeitus Nikolajų Ježovą, represijų tempai šiek tiek sulėtėjo ir buvo peržiūrėta dalis ankstesnių bylų. Gal ir galima teigti, jog jis buvo kažkiek nuosaikesnis už savo pirmtaką, jei tik tai nebuvo tiesiog politiniai manevrai prestižui įtvirtinti.

Po Stalino mirties (1953) buvo TSRS vidaus reikalų ministras ir ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas, siūlė liberalizuoti politiką, leisti daugiau nacionalistinių apraiškų, tačiau 1953 m. birželio 26 d. suimtas, iš jo atimti visi valstybiniai apdovanojimai ir laipsniai, apkaltintas perversmu ir Tėvynės išdavimu, o gruodžio 23 d. sušaudytas.

Mirties bausme Berija buvo nuteistas už „šnipinėjimą Didžiajai Britanijai, pastangas likviduoti tarybinę santvarką, kapitalizmo restauraciją ir buržuazijos viešpatavimo atstatymą“. 2002 m. Rusijos Federacijos Aukščiausiojo Teismo karo kolegija nusprendė, kad dėl politinių represijų organizavimo jis negali būti reabilituotas.

Berijos žmona ir sūnus po jo sušaudymo buvo ištremti į tokias pat darbo stovyklas, tačiau liko gyvi ir vėliau buvo paleisti.

Citatos 
Aš esu nekaltas – paskutiniai žodžiai prieš mirties bausmės įvykdymą 1953 m. gruodžio 23 d.

NKVD
TSRS politikai
TSRS saugumo tarnybų vadovai
Donatelas

Donatelas (Donatello, tikras vardas Donato di Niccolò di Betto Bardi, g. 1386 m. Florencija – m. 1466 m. gruodžio 13 d. Florencijoje) – italų skulptorius.

Donatelas buvo gyvo, veržlaus temperamento menininkas. Pirmasis pradėjo kurti apvalią – visatūrę, su architektūra nesusietą skulptūrą. Giberčio mokinys. Skulptūra tuo metu vystėsi dviem kryptim: pasaulietine ir religine.

Kūryba 
Donatelas genijus reiškėsi abiejose šiose kryptyse. Jo sukurta „Nukryžiuotojo“ skulptūra subtiliai atskleidė žmogiškąsias kančias, momento herojiškumą, tuo smarkiai nutoldama nuo viduramžių skulptūros tradicijų. Donatelo novatoriškumas labiausiai išryškėjo Dovydo skulptūroje. Jauno Dovydo kūnas pilnas gracijos ir jėgos. Visa jo laikysena byloja mums apie pergalę, patirtą prieš milžiną Galijotą. Nors Donatelo kūrybą stipriai veikė antikinis menas, tačiau jo skulptūra skyrėsi nuo antikos skulptūrų.

Dovydas vaizduojamas su šiaudine skrybėle kaip paprastas piemuo. Ši skulptūra nieko nebeturi iš idealaus ir tobulo pusdievio, kurį labai mėgo vaizduoti graikai savo skulptūrose. Kitoks yra ir Dovydo nuogumas. Jo figūroje matomos ne vien idealias proporcijas ir tobulą grožį, bet laisvą, savo jėgomis pasitinkančią herojišką asmenybę. Dovydas yra pirmoji po ilgos pertraukos sukurta natūralaus žmogaus ūgio ir apnuoginta skulptūra.

1443 m. Donatelas iš bronzos nuliejo karvedžio Gatamelatos statulą – pavaizdavo jį raitą ir ginkluotą kaip romėnų karį. Prototipu šiai skulptūrai skulptorius paėmė išlikusią antikinę Romos imperatoriaus Marko Aurelijaus statulą.

Kita 
 Donatelas nuo 1404 m. dalyvavo puošiant Santa Marijos del Fore bažnyčią.
 „Dovydas“ – žymiausias kūrinys (1430), pirmoji nuo Antikos laikų savarankiška apvalioji – visatūrė skulptūra iš bronzos.
 Paminklas Gatamelatai – pirmasis atskirai stovintis bronzinis raitelio paminklas.

Italijos skulptoriai
Termopilų perėja

Termopilų perėja – kalnų perėja Graikijoje. Pavadinimas apytiksliai reiškia „karšti vartai“.

Perėja tęsiasi nuo Lokrio iki Tesalijos, tarp Oetos kalno ir jūros (Maliako įlankos).

Perėja garsi tuo, kad 480 m. pr. m. e. čia vyko Termopilų mūšis. Be pastarojo čia vyko dar du garsūs mūšiai: 279 m. pr. m. e. ir 191 m. pr. m. e.

Leonido laikais perėja buvo siauras takas (ko gero apie 13 metrų pločio) po uola. Dabartiniai laikais, dėl jūros sąnašų perėja paplatėjo iki 4,5 kilometrų.

Karštieji šaltiniai, nuo kurių kilo perėjos pavadinimas, vis dar trykšta kalnų papėdėje.

Perėjos
Graikijos geografija
Žiogai

Žiogai (Tettigoniidae) – tiesiasparnių (Orthoptera) būrio vabzdžių šeima. Žiogus lengva pažinti iš labai ilgų šeriškų antenų, keturnarių letenų ir kardo pavidalo kiaušdėties. Klausos aparatas yra priekinėse blauzdose, o balso – antsparnių pamatuose. Patelės neturi svirpimo organo antsparnių pamatuose. Antenos prisitvirtinusios aukščiau akių apatinio krašto.

Žiogai yra iš dalies augalėdžiai, iš dalies grobuoniški. Aktyvūs vakarais. Tada laukuose girdimas jų svirpimas. Žiemoja kiaušinėlių fazėje.

Lietuvoje randamos šios rūšys:
 Žaliasis žiogas (Tettigonia viridissima)
 Žiogas giesmininkas (Tettigonia cantans)
 Raistinis spragtukas (Metrioptera brachyptera)
 Dvispalvis spragtukas (Metrioptera bicolor)
 Paprastasis spragtukas (Metrioptera roeseli)
 Margasis žiogas (Decticus verrucivorus)
 Keršasis žiogas (Pholidoptera griseoaptera)
 Baltataškis spragtukas (Platycleis albopunctata)
 Kalninis spragtukas (Platycleis montana)

Nuorodos 
Budrys E., Pakalniskis S. 2007. The Orthoptera (Insecta) of Lithuania. – Lietuvos tiesiasparnių rūšių sąrašas

Tiesiasparniai
Jaundė

Jaundė () – miestas vidurio pietų Kamerūne, prie Gvinėjos įlankos, šalies sostinė ir antrasis pagal dydį miestas. 1,30 mln. gyventojų (2005). Svarbus miestas regionui, kuriame auginama kakava, bananai ir kava. Taip pat išgaunamas auksas ir titanas. Jaundėje išvystyta tabako ir medienos pramonė, pieno, palmių ir daržovių pramonė, gaminamos plytos, kailiai, muilas, išvystyti amatai. Mieste gausu vyriausybinių pastatų, yra didelis stadionas, L. Pastero biomedicininių tyrimų institutas (įk. 1959 m.) ir Jaundės universitetas (įkurtas 1962 m.), pedagoginis koledžas, administravimo mokykla; jūreivių klubas prie dirbtinio Jaundės ežero.

Istorija 
Miestą 1888 m. įkūrė vokiečiai kolonizatoriai. 1922 m. Jaundė tapo Prancūzijos Kamerūno administraciniu centru (Tautų lygos mandatas), Antrojo pasaulinio karo metu laikinai perėmė Rytų Kamerūno administracinio centro funkcijas. Nuo 1960 m. – nepriklausomo Kamerūno sostinė.

Kamerūno miestai
Milijoniniai miestai
Sostinės
Duala

Duala () – miestas vakarų Kamerūne, prie Vurio (Wouri) upės žiočių, jai įtekant į Gvinėjos įlanką; Litoralio provincijos administracinis centras. Tai didžiausias šalies miestas – jame gyvena 2,7 mln. žmonių (2015 m.). Be to, tai pagrindinis šalies verslo centras, turi didelį oro uostą, daug dokų, gerai išvystytą geležinkelio infrastruktūrą. Mieste išvystyta aliuminio, tekstilės, medžio ir kakavos apdirbimo pramonė, gaminamas alus, gaivieji gėrimai.

Bonaberio tiltas per Vurio upę dalija miestą į dvi dalis.

Istorija 
Manoma, kad miesto pavadinimas kilo iš dualų genties – juodaodžių etninės grupės, kuri anksčiau gyveno šiose vietose. 1472 m. čia atvyko portugalai ir Vurio deltą vadino Rio dos Camarões (Krevečių upė). 1650 m. čia buvo iš Kongo atvykusių dualų genties apgyvendintas miestas. XVIII a. Duala buvo transatlantinės vergų prekybos centru.

1884-1895 m. buvo Vokietijos protektoratu, nuo 1919 iki 1960 m. priklausė Prancūzijai.

1955 m. nieste gyveno 100 tūkst. gyventojų.

Išnašos 

Kamerūno miestai
Milijoniniai miestai
Iggy Pop

Iggy Pop (tikrasis vardas James Newell Osterberg, Jr. g. 1947 m. balandžio 21 d.) – JAV roko dainininkas. Nors komercinė sėkmė jo nelydėjo, Iggy Pop yra laikomas vienu svarbiausių pankroko ir artimų stilių inovatoriumi.

Diskografija

Su grupe The Stooges 
 The Stooges (1969)
 Fun House (1970)
 Raw Power (1973)
 Metallic K.O. (1976)

Su įvairiais kviestiniais muzikantais 
 Skull Ring (2003), tai taip pat ir solo albumas

Solo 
 The Idiot (1977)
 Lust for Life (1977)
 Kill City (1977)
 New Values (1979)
 Soldier (1980)
 Party(1981)
 Zombie Birdhouse (1982)
 Blah Blah Blah (1986)
 Instinct (1988)
 Brick by Brick (1990)
 American Caesar (1993)
 Naughty Little Doggie (1995)
 Avenue B (1999)
 Beat 'Em Up (2001)
 Skull Ring (2003)
 Préliminaires (2009)
 Après (2012)
 Post Pop Depression (2016)
 Free (2019)

Singlai

Nuorodos 
 Iggy Pop namų puslapis
 

Roko atlikėjai
JAV atlikėjai
Aloyzas Sakalas

Aloyzas Sakalas (1931 m. liepos 6 d. Jusiškyje, Taujėnų valsčiuje – 2022 m. liepos 18 d. Vilniuje) – lietuvių fizikas, politikas, Sąjūdžio tarybos narys, Nepriklausomos valstybės atkūrimo akto signataras, Europos parlamento narys.

Biografija 
1938–1943 m. mokėsi Kauno 35-oje pradžios mokykloje, 1943–1945 m. – „Aušros“ berniukų gimnazijoje, 1945–1949 m. ir 1954–1955 m. – Kauno Komjaunimo vidurinėje mokykloje. Baigiamojoje klasėje suimtas, 1949–1954 m. kalintas už antisovietinę veiklą. 1955 m. baigė vidurinę mokyklą aukso medaliu.

1960 m. su pagyrimu baigė Kauno politechnikos institutą. 1969 m. Vilniaus valstybiniame universitete apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandidato (dabar – mokslų daktaro) disertaciją tema „Holo efektas nepusiausvyrinėse sąlygose“ (vadovas Jurgis Viščakas), o 1976 m. – fizikos ir matematikos mokslų daktaro (dabar – habilituoto daktaro) disertaciją tema „n - ir p - tipo kadmio selenido elektrinės ir fotoelektrinės savybės“.

Profesinė veikla 
1957–1960 m. Kauno medicinos instituto laborantas, 1960–1963 m. – Elektrografijos mokslinio tyrimo instituto inžinierius. 1960–1965 m. Vilniaus klinikinės ligoninės inžinierius, 1965–1975 m. Vilniaus medicinos technikos dirbtuvių elektromechanikas. 1963–1969 m. VU Puslaidininkių fizikos probleminės laboratorijos vyr. inžinierius, 1969–1971 m. – Puslaidininkių fizikos katedros vyr. dėstytojas, 1971–1978 m. – docentas, nuo 1978 m. – profesorius. Monografijos apie puslaidininkių fiziką ir apie 250 mokslinių darbų, 16 išradimų ir 2 atradimų autorius.

Politinė veikla 

 1988–1990 m. 
- Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Seimo narys, LPS Vilniaus tarybos pirmininkas.

Nuo 1989 m. LSDP iniciatyvinės grupės narys, 1990–1991 m. – LSDP Vilniaus skyriaus pirmininkas, 1991–1999 m. – LSDP pirmininkas, vėliau Garbės pirmininkas, 2001 m. – nuo LSDP ir LDDP Jungtinio suvažiavimo LSDP tarybos narys.

1990–1992 m. LR AT deputatas, prezidiumo narys, Nepriklausomos valstybės atkūrimo akto signataras, 1992–2004 m. – Lietuvos Respublikos Seimo narys, 1992–1996 m. – Seimo pirmininko pavaduotojas, 2001 - 2004 m. – Teisės ir teisėtvarkos komiteto pirmininkas.

2004–2009 m. Europos parlamento narys.

Visuomeninė veikla 
Nuo 1996 m. buvo organizacijos „Gelbėkit vaikus“ pirmininkas.

Šeima 
Su pirmąja žmona Bronislava, kuri buvo gydytoja, A.Sakalas išsiskyrė apie 1958 m., pagyvenęs porą metų. Duktė Eglė Sakalaitė (g. 1957 m.) – gydytoja.

Daugiau kaip pusę amžiaus buvo vedęs Jūratės Landsbergytės motiną – buvusią Vytauto Landsbergio pirmąją žmoną, muzikę Ritą Kučinskaitę-Sakalienę (1932–2014). Vaikai dvyniai Rūta Sakalaitė (g. 1959 m.) – filologė, Paulius Sakalas (g. 1959 m.) – fizikas.

2014 m. rugsėjo mėn. vedė trečią kartą – 46-erių žurnalistę Daivą Norkienę.

Apdovanojimai 
 1981 m. LTSR valstybinė premija
 2000 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis
 2004 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžius

Šaltiniai

Nuorodos  
 Aloyzas Sakalas Anykštėnų biografijų žinyne

Europos Parlamento nariai (Lietuva)
Kovo 11 akto signatarai
LRS Teisės ir teisėtvarkos komiteto pirmininkai
Lietuvos fizikai
LR Seimo pirmininko pavaduotojai
LTSR valstybinės premijos laureatai
NADP

Nikotinamido adenino dinukleotido fosfatas (NADP) – oksidacijos – redukcijos procesuose dalyvaujantis kofermentas. Junginys turi oksiduotą (NADP+) ir redukuotą (NADPH) formas. Ląstelė redukuoja NADP+ ir H+ iki NADPH panaudodama du elektronus iš kokio nors didelio energijos šaltinio (pavyzdžiui, NADP+ užsibaigia fotosintezės elektronų transporto grandinės). Susidaręs NADPH gali būti panaudotas ląstelės vykdomose redukcijos reakcijose. Pavyzdžiui, Kalvino cikle fotosintezės metu per tarpines grandis taip redukuojama oro anglies dvideginio anglis:

 6 CO2 + 12 NADPH + 12 H2O + 18 ATP → C6H12O6 + 12 NADP+ + 18 ADP + 18 Pi

NADP parūpina redukcinę galią daugeliui anabolinių reakcijų, būtinų visų svarbesnių ląstelėms komponentų biosintezei. Ši sistema egzistuoja visuose gyvuose organizmuose. Daugelis pramonei reikšmingų biosintezės produktų yra sudėtingi antriniai metabolitai, kurių sintezei NADP ne vien šiaip reikalingas, bet ir dažnai būna limituojantis faktorius. 

NADP kiek tai panašus į trumpą RNR, ir jo erdvinė struktūra tokia jog, atrodo, kažkada tai buvo ilgesnės RNR sekos 5' galo fragmentas. Tai gali būti sumenkusi praeities ribozimo liekana. 

Kitas panašus kofermentas yra NAD. Jis skiriasi tik tuo, kad neturi fosforo rūgšties liekanos. Ši liekana gali būti pridedama NAD+ kinazės ir nuskeliama NADP+ fosfotazės.

Šaltiniai 

Nukleotidai
Fotosintezė
Vladas Sirutavičius

Vladas Sirutavičius (Slapyvardžiai: Homo novus, Aleksandras, Zosė, partinis slapyvardis Aleksandr Cianki, Plonas 1877 m. balandžio 5 d. Kairiškiuose, Viekšnių valsčius, Šiaulių apskritis, Rusijos imperija – 1967 m. liepos 12 d. Bostone) – Lietuvos inžinierius, visuomenės ir politinis veikėjas.

Biografija 
1895 m. baigė Šiaulių gimnaziją, 1896 m. pradėjo studijas Peterburgo universitete, po metų perėjo į Peterburgo technologijos institutą. Jį baigė 1905 m.

1897 m. su P. Višinskiu įsteigė Tautinio sąjūdžio ratelį. 1898 m. A. Domaševičiaus socialdemokratų grupės Petrapilyje narys. 1898 m. šapirografu daugino P. Avižonio lietuvių kalbos gramatiką. 1899 m. „Varpo“ bendradarbis, 1901 m. redagavo LSDP žurnalą „Darbininkų balsas“.

Socialdemokratų lyderis 
1900–1931 m. Lietuvos socialdemokratų partijos CK narys, po partijos vadovų areštų 1900 m. perėmęs vadovavimą LSDP. 1904 m. Kairiškiuose subūrė LSDP jaunimo organizaciją.

1905 m. Vilniaus Didžiojo Seimo narys, dėl jo įtakos seimas įgavo politinį pobūdį. Vadovavo socialdemokratų veiklai 1905–1907 m. įvykiuose. 1906 m. LSDP konferencijoje „autonomistų“ programos autorius.

1918 m. kovo 22 d. LSDP VIII suvažiavime nedalyvavo, bet išrinktas CK nariu. 1918–1919 m. – Akmenės ir Šiaulių apskričių valdybų narys. 1920 m. gegužės 15 d. – 1921 m. sausio 12 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas V (Panevėžio) rinkimų apygardoje, ekonominės tarybos narys. Priklausė LSDP frakcijai. Iš Seimo pasitraukė. Grįžo į savo Kairiškių dvarą.

Profesinė veikla 

Nuo 1905 m. dirbo Vilniaus technikos biure, buvo atsakingas už pramonės ir viešųjų pastatų projektavimą. 1908 m. Kairiškiuose įsteigė kartono fabriką. Pirmojo pasaulinio karo metais persikėlė į Rusiją. 1918 m. grįžo į Lietuvą. 1919–1930 išplėtė kartono fabriką, organizavo akcinę bendrovę „Molis“, įsteigė Daugėlių plytinę, gaminusią 5 mln. plytų per metus. 1935 m. su K. Venclauskiu įsteigė AB „Pastogė“, planavusią pastatyti Šiauliuose viešbutį, kultūros centrą ir kitus pastatus. Deja, iki karo pavyko užbaigti tik kino teatrą, kurio pastate 1941 m. sausio 1 d. įsikūrė Šiaulių dramos teatras. Bolševikams nacionalizavus Kairiškių kartono fabriką, darbininkai jį išrinko administratoriumi, bet jis šio darbo atsisakė ir išvyko į Kauną.

Emigracijoje 

1944 m. emigravo į Vokietiją, dalyvavo VLIK’o planavimo komisijoje, vadovavo pramonės ir amatų skyriui. Nuo 1948 m. LSDP Užsienio delegatūros narys.

1950 m. išvyko į JAV, gyveno Bostone, dirbo fizinį darbą fabrike. Dalyvavo ALSS, Lietuvių darbininkų draugijos veikloje, buvo „Keleivio“, „Darbininkų balso“ bendradarbis.

Literatūra 
 Sirutavičius Vladas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1962, t. 27, p. 505–506.
 Mitrulevičius G., Sirutavičius Vladas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 331–333.

Šaltiniai 

Didžiojo Vilniaus Seimo atstovai
Seimo atstovai
Lietuvos inžinieriai
Lietuvos publicistai
Lietuvos redaktoriai
Lietuvos kultūros veikėjai
Lietuvos verslininkai
Varpininkai
Žvynelinė

Žvynelinė, arba psoriazė – lėtinė pasikartojanti liga (gali būti paveldima), pažeidžianti odą ir sąnarius (5-7 procentams ligonių). Dar vadinama T limfocitų sukelta dermatoze. Pasaulyje ja serga apie 2-3 proc. gyventojų (Europoje – 2 proc.), dažniausiai 20-40 metų žmonės. Vienodai dažnai serga ir vyrai, ir moterys.

Oda išberiama ribotais, raudonais, įvairaus dydžio mazgeliais, kurie apsitraukia sausais balsvais žvynais. Dažniausiai pažeidžiami lenkiamieji alkūnių ir kelių paviršiai, kryžkaulio sritis, plaukuotoji galvos dalis. Dažnai židiniai iš plaukuotosios galvos dalies išplinta į neplaukuotąją kaktos, skruostų, ausų, sprando sričių odą. Dėl žvynelinės galva nenuplinka. Dažniausiai žvynelinės židiniai neniežti, tačiau gali niežėti, jei vystosi uždegimas, liga greitai plinta. Šios ligos priežastis yra autoimuninė ir ji neužkrečiama. Psoriazės atveju yra ryškiai nenormali odos barjerinė funkcija ir suardytas citokinų balansas (angl. network) – keratinocitai sintetina žymiai per daug citokinų.

Žvynelinę suaktyvinti gali stresas, vaistai (b blokatoriai, litis), bakterinės infekcijos ar ŽIV. Psoriazės patofiziologija labai sudėtinga ir apima keletą skirtingų vyksmų, ypač susijusių su uždelsto padidėjusio jautrumo reakcijomis.

Kol kas nežinomi genai, lemiantys žvynelinės paveldėjimą ir antigeno, sukeliančio T limfocitų aktyvaciją, prigimtis. Nustatyta žvynelinės židinių susidaryme dalyvaujančios specifinės molekulės (specifiniai augimo veiksniai, citokinai, sąlyčio (adhezijos) molekulės ir chemotaksiniai peptidai). Pacientai gydomi metodais, nukreiptais prieš T limfocitus. Toks imunomoduliacinis gydymas apima UV šviesą, ciklosporiną A, kortikosteroidus, 1,25-dihidroksivitaminą D3 ir kt.

Spalio 29-toji yra paskelbta Tarptautine sergančiųjų žvynelinė diena.

Alternatyvi terapija 
Kai kurie žmonės laikosi požiūrio, kad psoriazę galima efektyviai gydyti vien sveiku gyvenimo būdu. Minimizavimas streso, alkoholio, cukraus ir kitų „agresyvių“ maistų, kartu su poilsiu, saule ir dažnu maudymusi sūriame natūraliame vandenyje praktiškai išnaikina psoriazę. Tai laikoma esmine ilgalaike strategija.

Ligos geografinis paplitimas aiškiai rodo, kad žvynelinė išplitusi vien tik saulės stokojančiose platumose. Todėl kita gera alternatyva – išsikelti gyventi į saulėtas šalis.

Tuo tarpu senoji indų ajurvedinė medicina teigia, kad žvynelinė yra išimtinai tik cukraus rezultatas, todėl rekomenduoja visiškai atsisakyti net minimaliausių cukraus kiekių.

Nuorodos 
 Sąryšis su kandidiaze (Candida Albicans)

Odos ligos
Kardinalija

Kardinalija vadintas pastatas Vilniuje, Pilies gatvėje, ant kampo su Šv. Jono gatve, buvę Radvilų rūmai.

Anksčiau rūmai buvo dviejų aukštų, 1850 m. pristatytas trečiasis.

1850 m. pastatas taip pat atiteko paštui (veikė Vilniaus centrinis paštas), todėl tada vadintas pašto rūmais, nors išliko ir Kardinalijos pavadinimas. Prieš pirmąjį pasaulinį karą pastate veikė Juozapo Zavadskio knygynas.

Kiek nukentėjo per Antrąjį pasaulinį karą (1944 m.) tačiau nebuvo sugriautas. Tada porą dešimtmečių stovėjo nenaudojamas ir neremontuojamas. Vėliau, nepaisant parengto projekto pastatą suremontuoti, tarybinė valdžia nutarė jį griauti ir jo vietoje statyti naują.

Buvo pastatytas naujasis namas (adresu Pilies g. 23), daugiabutis su apačioje įrengtomis įstaigomis; jo architektūra yra moderni, smarkiai skiriasi nuo Kardinalijos architektūros (anot Vlado Drėmos naujasis pastatas yra „pretenzingos architektūros, trikdančios senamiesčio gatvelių jaukumą“).

Šiuo metu po pastatu Pilies g. 23 yra išlikę gotikiniai Kardinalijos rūsiai.

Šaltiniai 
 Vladas Drėma „Dingęs Vilnius“
 „Paminklų sąvadas“ (Vilnius, 1988)

Vilniaus pastatai
Žvaigždinis variklis

Žvaigždinis variklis (, ) – vidaus degimo variklis, kuriame cilindrai išdėstyti aplink centrinę ašį kaip rato stipinai.

Žvaigždinis variklis dažnai naudojamas lėktuvuose, nes čia jis turi nemažai privalumų:
 Cilindrus lengva aušinti priešpriešinio vėjo srove. Supaprastėjus aušinimo sistemai, variklis tampa patikimesnis ir lengvesnis. Labai greituose (koviniuose) lėktuvuose šis privalumas virsta trūkumu: variklis kuria per didelį oro pasipriešinimą.
 Variklis itin atsparus pažeidimams. Jei dėl kokių nors priežasčių suskyla vienas ar net keli cilindrai, lėktuvas gali skristi toliau varomas tebeveikiančios variklio dalies.
 Geras masės/galios santykis, ir nelabai didelis variklis gana galingas. 

Tačiau tokiam varikliui būdingas kiek nesubalansuotas darbas, nes įvairių to paties variklio cilindrų tiekiama galia šiek tiek skiriasi.

Daugumoje tokių variklių cilindrai išdėstyti viena eile. Labai galinguose varikliuose būdavo iki 28 cilindrų, išdėstytų kai kada net keturiomis eilėmis.

Tokį variklį (devynių cilindrų Wright J-6-9) turėjo S. Dariaus ir S. Girėno Lituanica. Žvaigždiniai varikliai kai kada naudojami ir dabar.

Šaltiniai 

Varikliai
Lampėdžiai

Lampėdžiai – Kauno miesto dalis dešiniajame Nemuno krante, į vakarus nuo Vilijampolės, pačiuose Kauno miesto vakaruose. Yra Lampėdžių miško parkas, gamtos paminklas - Lampėdžių liepa Gražuolė, gamtos paveldo objektas – Pušys Sesės. Šiauriniame pakraštyje telkšo dirbtinis Lampėdžio ežeras – mėgiama miesto gyventojų maudymosi vieta. 1391 m. pavasarį kryžiuočiai šalia Lampėdžių buvo pasistatę medinę Ritersverderio pilį. Įsikūręs bendruomenės centras, biblioteka (nuo 1959 m.). Vyrauja sodybiniai sklypai. Lampėdžius ir Marvelę per Nemuną jungia 1997 m. baigtas Lampėdžių tiltas.

Etimologija 

Lampėdžių vardas siejasi su lietuvių etnokultūra ir mitologija. Pats gyvenvietės pavadinimas nesenas – iki I pasaulinio karo šią vietą vadino Antraisiais Veršvais. Pavadinimas kilo iš vietinio ežeriuko pavadinimo Lampėdis (Lampėdys). Kurį laiką ir pati vietovė buvo vadinama Lampėdžiu. Ežeriuko vardą mėginama sieti su sąvokomis klampus ir pėda: esą aplink ežeriuką buvusios labai klampios pievos, pasakojama, kad čia nuklimpdavę ir gyvulių, ir žmonių, o ir pats ežeriukas neturįs dugno. Tačiau kalbininkas Aleksandras Vanagas Lampėdį kildina iš senesnės (rekonstruotos) formos Laūmpėdis ar Laumpėdys, t. y. laumė ir pėda. Šaknis Lam- iš Laum- greičiausiai atsirado supaprastinant tarimą.

Istorija 

|}

Sportas 
 FK Lampėdžiai (futbolas)

Šaltiniai

Nuorodos 
 
 Lampėdžių bendruomenės centro tinklalapis 
 
 
 

Kauno miesto dalys
Aukštieji Šančiai

Aukštieji Šančiai – Kauno miesto dalis, esanti į rytus nuo geležinkelio stoties, aukštutinėje terasoje į šiaurę nuo Žemųjų Šančių. Stūkso Aukštųjų Šančių piliakalnis, yra Kauno geležinkelio tunelis, Šančių karių kapinės, veikia Kauno apskrities ligoninė ir poliklinika, Lietuvos energetikos institutas, Architektūros ir statybos institutas, VDU Gamtos mokslų ir Informatikos fakultetai.

Istorija

Archeologiniai radiniai Šančiuose siekia XV a., XVIII a. pabaigoje minimas Šančių dvaras.

Didžiausia gatvė, jungianti Žemuosius ir Aukštuosius Šančius, yra Prancūzų, nes šiuo keliu prancūzų kariuomenė keliavo į Vilnių. Šios gatvės vienoje ir kitoje pusėse, užlipus ant kalno, buvo dvi karčiamos – „Dangus“ ir „Pragaras“, kuriose mėgdavo lankytis tuo metu Kaune dirbęs ir gyvenęs Adomas Mickevičius.

1861 m. Aukštuosiuose Šančiuose nutiestas Kauno tunelis, tiltas per Nemuną. 1883 m. įkurtos Karių kapinės. 1931–1932 m. Aukštieji Šančiai prijungti prie Kauno miesto. 1944 m. besitraukianti Vokietijos kariuomenė tunelį susprogdino.

XX a. tarpukariu Prancūzų ir Vyšniavos gatvių sankryžoje kunigo Rapolo Pūkio iniciatyva pastatyta medinė Aukštųjų Šančių Aušros Vartų Švč. Dievo Motinos bažnyčia, kurią 1949 m. sovietų valdžia uždarė ir bažnyčioje po mišių suėmė ten dirbusį kunigą kleboną Joną Burneiką, kuris 1956 m. mirė tremtyje Irkutsko srityje. Uždarius bažnyčią, joje buvo apgyvendinti rusakalbiai, vėliau įrengtas druskos sandėlis, o šešto dešimtmečio pabaigoje buvusi bažnyčia paversta kultūros namais, kuriuos vėliau nugriovus, pastatytas gyvenamasis devynių aukštų namas.

Gyventojai

1923 m. buvo 693 gyventojai.

Žymūs žmonės

Aukštųjų Šančių karių kapinėse palaidoti „Lituanicos“ lakūnai Steponas Darius ir Stasys Girėnas, lakūnas-kosmonautas Rimantas Antanas Stankevičius.

Šaltiniai

 
 
 
 
 Šančių praeities takais: prisiminimai (sud. Jurgis Vanagas). – Kaunas: Arx Baltica, 2008. – 272 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-39-033-6
 Apie šeimą ir Šančius / Gražina Zujienė. – Kaunas: Naujasis lankas, 2017. – 135 p.: iliustr. – ISBN 978-609-474-036-7
 Šančiai garsėjo slėniais, savita tarme ir drąsiomis merginomis 

Kauno miesto dalys
Panaikintos Kauno miesto savivaldybės gyvenvietės
Kraujo grupė

Kraujo grupė – kraujo tipas, kurį lemia eritrocitų membranose esantys antigenai. Žinomiausios reikšmingos žmogaus kraujo grupių sistemos yra ABO ir rezus sistema (Rh).
Kraujo grupę lemiantys antigenai yra baltymai, prie kurių gali būti prijungti polisacharidai.

ABO sistema 
Galimos kraujo grupės:
 O (I)

 A (II)

 B (III)

 AB (IV)

Rh sistema 

 Rh+
 Rh-

Paplitimas 

Labiausiai paplitusi kraujo grupė yra I(0), o rečiausia – IV(AB). Tačiau kiekvienoje šalyje, pasiskirstymas šiek tiek skiriasi.

Europos gyventojų kraujo grupių pasiskirstymas (Raudonojo Kryžiaus duomenimis):

 I(O) – 33,5%
 II(A) – 37,8%
 III(B) – 20,5%
 IV(AB) – 8,1%

Tarp Amerikos indėnų vyrauja O grupės kraujas.

Kraujas
Sofija

Sofija – miestas vakarų Bulgarijoje, Balkanų kalnų pašlaitėje; šalies sostinė ir didžiausias miestas. Pagrindinis verslo, pramonės, transporto, kultūros centras. Metalo ir medienos pramonė, gumos gaminiai, gaminamos mašinos ir įrengimai, chemikalai, elektronika ir transporto įranga, drabužiai ir avalynė, tekstilės ir spaudos gaminiai, apdirbamas maistas.

Mieste veikia Sofijos universitetas (įkurtas 1888 m.), institutai (chemijos technologijos, inžinerijos, miškininkystės, kalnakasybos, ekonomikos, dailės menų), Bulgarijos mokslų akademija (įk. 1869 m.), Medicinos akademija (įk. 1972 m.), Bulgarijos valstybinė konservatorija (įk. 1904 m.), Šv. Kirilo ir Šv. Metodijaus nacionalinė biblioteka (įk. 1878 m.). Yra nacionalinis gamtos istorijos muziejus, archeologijos muziejus, meno galerija, etnografijos muziejus, Sofijos istorijos muziejus.

IV a. Šv. Jurgio bažnyčia (seniausias išlikęs pastatas), VI a. Šv. Sofijos bažnyčia, Aleksandro Nevskio katedra, XV a. Bujuk Džamijos mečetė.

Istorija 

Miestas įkurta I mūsų eros amžiuje (iš pradžių vadinosi Serdika).

Makedonijos karalius Pilypas II pirmąkart sugriovė miestą 339 m. pr. m. e.

27–29 n. pr. m. e. romėnų generolas Markas Licinijus Krasas užėmė Serdiką. Palaipsniui Serdika tapo svarbiausiu regiono miestu. Čia gimė romėnų imperatoriai Aurelianas (215–275 m.) ir Galerijus (260–311 m.).

Vėliau priklausė Bizantijos imperijai. 809 m. įėjo į pirmosios bulgarų karalystės sudėtį (kaip Sredecas). Nuo XIV a. vadinasi Sofija (didžiausios miesto bažnyčios vardu). 1382 – 1878 m. priklausė Osmanų imperijai, nuo 1879 m. – Bulgarijos sostinė.

Sportas

Futbolas 
 FK Akademik Sofiâ
 AS-23 Sofiâ
 Černomorec-Burgas-Bʺlgariâ
 PFK CSKA Sofiâ
 FK-13 Sofiâ
 PFK Levski Sofiâ
 PFK Lokomotiv Sofiâ
 Septemvri Sofiâ
 SK Šipka Sofiâ
 PFK Slaviâ Sofiâ
 Spartak Sofiâ
 Sportist Sofiâ

Galerija

Išnašos 

Sofija
Uagadugu

Uagadugu (, anksčiau Wagadugu) – miestas vidurio Burkina Fase, šalies sostinė ir didžiausias miestas bei Kadiogo provincijos administracinis centras. Tai verslo centras, geležinkeliu susisiekia su Abidžanu (Dramblio Kaulo Krante, per jį – su Atlanto vandenynu), keliais – su Niamėjumi (Nigerio sostine), yra didžiausias šalyje oro uostas.

Uagadugu regione auginami gyvuliai, grūdinės kultūros, medvilnė, daržovės, taukmedis. Yra granito ir lignito telkinių. Pramonė: medvilnės, tekstilės, maisto, gėrimų, aprangos, muilo, kilimų, metalo dirbinių. Mieste yra Uagadugu universitetas (įkurtas 1969 m.), keletas mokslo institutų, stadionas, mosių vado rūmai.

Mieste yra didžiausias turgus Vakarų Afrikoje. 2003 m. jis sudegė, tačiau po to atstatytas ir atnaujintas.

Istorija 
Uagadugu – vienos iš istorinių mosių valstybių, – Uagadugu, – sostinė, egzistavusi nuo XIII a. Iš pradžių joje, kaip ir kitose mosių miestuose valstybėse, rezidavo valdovas, tituluojamas naba. Vėliau, Uagadugu iškovojus hegemoniją mosių žemėse, Uagadugu tapo svarbiausiu miestu, o jo valdovas pradėtas tituluoti moro naba (t. y. imperatoriumi).

1896 m. miestą užėmė prancūzai, jis 1919–1932 ir 1947–1960 m. buvo Aukštutinės Voltos (kolonijinis Burkina Faso pavadinimas) protektorato administracinis centras. Gavus nepriklausomybę, tapo valstybės sostine.

2016 m. sausio 15 d. ginkluoti vyrai užpuolė Capuccino restoraną ir Splendid viešbutį miesto centre. 30 žmonių žuvo, 56 sužeisti. Iš viso 176 įkaitai buvo išlaisvinti, kai vyriausybės ginkluotosios pajėgos šturmavo statinį. Trys užpuolikai buvo nušauti.

Miestai partneriai 
  Grenoblis, Prancūzija
  Kvebekas, Kanada
  Kuveitas, Kuveitas
  Lionas, Prancūzija
  San Miniatas, Italija
  Taipėjus, Taivanas
  Turinas, Italija

Šaltiniai 

Burkina Faso miestai
Milijoniniai miestai
Sostinės
Šansi

Šansi () – provincija šiaurės Kinijoje. Plotas – 156,8 tūkst. km²; 37,6 mln. gyventojų (2009). Sostinė – Tajuanas.

Administracinis suskirstymas 
Šansi suskirstyta į 11 prefektūrų lygmens administracinių vienetų (prefektūrų lygmens miestų):

 Tajuanas (太原市 Tàiyuán Shì)
 Datongas (大同市 Dàtóng Shì)
 Jangčiuanas (阳泉市 Yángquán Shì)
 Čangdži (长治市 Chángzhì Shì)
 Dzinčengas (晋城市 Jìnchéng Shì)
 Šuodžou (朔州市 Shuòzhōu Shì)
 Dzindžongas (晋中市 Jìnzhōng Shì)
 Junčengas (运城市 Yùnchéng Shì)
 Sindžou (忻州市 Xīnzhōu Shì)
 Linfenas (临汾市 Línfén Shì)
 Liuliangas (吕梁市 Lǚliáng Shì)

Šie savo ruožtu dalijami į 119 apskričių lygmens vienetus (23 rajonus, 11 apskričių lygmens miestų, 85 apskritis). Pastarieji dalijami į 1388 savivaldybių lygmens vienetus (561 miestą, 634 savivaldybes ir 193 porajonius).

Geografija 
Šansi rytiniame ir vakariniame pakraščiuose išsidėstę Taihangšano ir Lüliang kalnynai, centre – slėniai, per kuriuos teka Fen upė. Aukščiausia viršukalnė – Utai (Wutai) kalnas šiaurės rytuose (3058 m).

Šiaurinė siena su Vidine Mongolija daugiausia eina palei Didžiąją kinų sieną. Vakarinė siena su Šensi eina palei Geltonąją upę.

Didžiausias natūralus ežeras – Sieči (Xiechi). Ežeras druskingas.

Šansi būdingas kontinentinis musoninis klimatas, gana sausa. Vidutinė temperatūra sausį žemiau nulio, vidutinė liepos temperatūra apie 21–26 °C. Per metus iškrinta apie 350–700 mm kritulių (60 % jų – tarp birželio ir rugpjūčio).

Didžiausi miestai: Taijuanas, Datongas, Čangdži (Changzhi) ir Jangčiuanas (Yangquan).

Kultūra 

Dauguma Šansi gyventojų kalba Dzin (Jin; šnekamosios kinų kalbos atmaina) dialektais. Tačiau pietvakarinių regionų dialektai priskiriami džongjuan (zhongyuan) mandarinų atšakai.

Šansi virtuvėje naudojama daug acto. Įžymus Šansi makaronai. Iš Taijuano kilęs patiekalas Taiyuan Tounao (太原头脑; „Taijuano galva“): avienos sriuba su lotoso šaknimis ir kitais ingredientais. Manoma, kad ši sriuba turi gydomųjų savybių.

Šansi opera – kinų operos atmaina, Čing dinastijos pabaigoje išpopuliarinta Šansi pirklių. Taip pat vadinama Džonglu Bangdzi – Zhonglu Bangzi (中路梆子).

Nuo Song iki Čing laikų garsėjo Šansi pirkliai.

Lankytinos vietos 

 Pingjao miestas, įtrauktas į Pasaulio kultūros paveldo sąrašą. Buvęs stambus komercinis centras. Čia išlikę daug tradicinės šiaurės kinų kultūros, architektūros, kokia ji buvo Ming ir Čing laikais.
 Jungang (Yungang) grotos: 252 urvai, kuriuose yra 5-6 amžiaus budistinių skulptūrų ir reljefų.
 Utai (Wutai) kalnas. Tikima, kad ten gyveno bodhisatva Mandžušris. Budistų piligrimystės vieta. Yra daug šventyklų.
 Hengšan (Hengshan) kalnas. Vienas iš „penkių didžiųjų“ Kinijos kalnų. Svarbus daoistams.
 Ingsian (Yingxian) pagoda, pastatyta 1056. Aštuonkampė, devynių aukštų (penki matomi iš išorės), 67 m aukščio – aukščiausia medinė pagoda pasaulyje.
 Hukou krioklys (Geltonojoje Upėje). 50 m aukščio (antras pagal aukštį Kinijoje).
 Dadžai (Dazhai) miestelis, per Kultūrinę revoliuciją rodytas kaip proletariato sunkaus gyvenimo pavyzdys.

Nuorodos 
 Žemėlapis 

Kinijos provincijos
Šaansi

Šaansi, Šensi () – provincija šiaurės vidurio Kinijoje. Plotas – 205,8 tūkst. km²; 34,1 mln. gyventojų (2009). Sostinė – Sianas.

Administracinis suskirstymas 
Šaansi sudaro devyni prefektūrų lygmens miestai ir Siano miestas.

Prefektūrų lygmens miestai yra:

 Julinas (Yulin)
 Jan-anas (Yan’an)
 Tongčuanas (Tongchuan)
 Veinanas (Weinan)
 Sianjangas (Xianyang)
 Baodzi (Baoji)
 Šangluo (Shangluo)
 Ankangas (Ankang)
 Handžongas (Hanzhong)

Geografija 
Šiaurėje, palei sieną su Vidine Mongolija, yra Mu us dykuma. Centrinėje provincijoje – Lioso plynaukštė. Vidurio pietuose iš rytų į vakarus eina Činlingo kalnai, nuo jų į pietus vyrauja subtropinis klimatas. Šiaurinėje provincijos dalyje žiemą šalta, vasarą labai karšta. Žiemos ir pavasariai sausi, pietuose kritulių daugiau. Vidutinė metinė temperatūra 9–16 °C. Sausį temperatūros svyruoja nuo −11 °C iki 3,5 °C, liepą – nuo 21 °C iki 28 °C.

Beveik visi gyventojai yra haniai, šiaurės vakaruose yra šiek tiek hui.

Kultūra 
Šaansi provincijai būdinga specifinė operos rūšis: Činčiangas (Qinqiang 秦腔).

Lankytinos vietos:
 Banpo neolito kaimelis netoli Siano
 Dačino pagoda
 Imperatoriaus Tang Taizong mauzoliejus (Džao mauzoliejus)
 Hua kalnas (Huashan), vienas iš garsiausių penkių Kinijos kalnų.
 Taibai kalnas (Taibaishan), aukščiausia Činlingo viršukalnė.
 Qin Shi Huangdi mauzoliejus su tūkstančiais terakotinių kareivėlių (Siane).
 Siano miestas.
 Jan-anas – 1935–1948 m. Kinijos komunistų revoliucijos centras.

Išnašos

Nuorodos 
 Oficialus Šaansi puslapis
 Šaansi kelionių gidas
 Šaansi žemėlapiai 

Kinijos provincijos
Tamsialapis skiautalūpis

Tamsialapis skiautalūpis (Epipactis atrorubens) – gegužraibinių (Orchidaceae) šeimos daugiametis žolinis augalas, įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą. 25-70 cm aukščio, šakniastiebis storas, gulsčias. Stiebas stačias, jo viešutinė dalis plaukuota. Lapai ovališki ar pailgai kiaušiniški. Žiedynas 7-20 cm ilgio, žiedai nedideli, rausvai raudoni, malonaus vanilės kvapo. Žydi birželio – rugpjūčio mėn. Auga sausuose miškuose, kopose, smėlynuose. Lietuvos pajūryje dažnas, o kitur retas arba visai neauga.

Išnašos 
 

Gegužraibiniai
Barža

Barža () – plokščiadugnis laivas, naudojamas krovinių iki 12000 tonų pervežimui upėmis, kanalais, ežeruose, jūrose. Gaminamos iš plieno, gelžbetonio, medienos.

Pagal krovinio tipą skirstoma į:
Sausakrūves – naudojama smėliui, akmens anglims vežti;
Skysčių – naudojama degalams, alyvoms, vandeniui rezervuaruose gabenti;
Grunto.

Būna savaeigės baržos bei velkamos buksyro ar baržovežio, taip pat stumiamos. Antrojo pasaulinio karo metu naudotos desantinės ir minų tralavimo baržos.

Laivai

nl:Sleepschip
ru:Баржа
Kardalapis garbenis

Kardalapis garbenis (Cephalanthera longifolia) – gegužraibinių (Ochidaceae) šeimos daugiametis žolinis augalas su gulsčiu šakniastiebiu ir stačiu, pliku bei gausiai lapuotu stiebu. Augalas 15-50 cm aukščio. Lapai išsidėstę dviem eilėmis, lancetiški, su ryškiomis gyslomis. Žiedynas apyretis, su 3-10 baltų žiedų. Žydi gegužės – birželio mėn. Auga miškuose.

Lietuvoje labai reta rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Literatūra 
Gudžinskas Z., Ryla M., 2006: Lietuvos gegužraibiniai (Orchidaceae). – Vilnius. 104 P. ISBN 9986-662-28-1. 

Gegužraibiniai
Brazavilis

Brazavilis () – miestas Kongo pietryčiuose, Kongo Respublikos sostinė ir didžiausias miestas. 1,28 mln. gyventojų (2005). Brazavilis yra šiauriniame Kongo upės krante už Malebo (buv. Stenlio) tvenkinio priešais Kinšasos uostamiestį. Miestas yra pagrindinis šalies ekonominis centras, išvystyta spaudos, maisto, tekstilės, statybų pramonė. Brazavilis yra didelis upių uostas. Daug prekių keliauja žemyn upe į Puent Nuarą prie Atlanto vandenyno. Yra tarptautinis oro uostas Maya Maya, Mariano Nguabio (Marien-Ngouabi) universitetas (įkurtas 1961 m.), Brazavilio zoologijos sodas.

Siekiant atskirti Kongo Respubliką nuo Kongo Demokratinės Respublikos, pirmoji kartais vadinama Kongu-Brazaviliu, o antrojo – Kongu-Kinšasa.

Istorija 
Miestą 1880 m. įkūrė prancūzų keliautojas Pjeras Savornjanas de Braza (Pierre Savorgnan de Brazza), kurio garbei miestas ir pavadintas. 1882–1960 m. priklausė Prancūzijai, vėliau tapo nepriklausomos Kongo Respublikos sostine. Miesto augimą labai paskatino nutiestas geležinkelis į Puent Nuarą (1946 m.).

Kongo Respublikos miestai
Sostinės
Milijoniniai miestai
Mažoji gegužraibė

Mažoji gegužraibė (Orchis morio) – gegužraibinių (Orchidaceae) šeimos augalas. Nedidelis, užauga iki 10–25 cm aukščio. Žydi gegužės pabaigoje, kai natūralios pievos dar nespėjusios suviešėti. Dauginasi sėklomis. Žydi 4–5 metais. Tai viena iš sparčiausiai nykstančių gegužraibinių šeimos rūšių Lietuvoje, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Šaltiniai 

Gegužraibiniai
Jonas (vardas)

Jonas – žydų kilmės vardas, minimas Biblijoje.

Vardadienis Birželio 24

Kilmė 
'Johannes' yra graikiška forma hebraiško Yochanan (יוחנן) ir reiškia „Dievas (Jahvė) yra gailestingas“.

Statistika 
Lietuvoje Jonas yra populiariausias vardas. Tačiau dabar populiarumas turėtų mažėti, nes kūdikiams šis vardas duodamas gana retai.

Vardo formos kitose kalbose 
 angliškai John; 
 vokiškai Johannes, Johann;
 latviškai Jānis;  
 lenkiškai ir čekiškai Jan;
 rusiškai Иван (Ivan), Иоанн (Joann);  
 serbiškai Иван (Ivan), Јован (Jovan); 
 bulgariškai Иван (Ivan); 
 rumuniškai Ion; 
 itališkai Giovanni;
 prancūziškai Jean;
 ispaniškai Juan;
 armėniškai Հովհաննես (Hovhannes).

Žmonės 
 Jonas Basanavičius – visuomenės veikėjas
 Jonas Jablonskis – kalbininkas
 Jonas Mačiulis (1862) – teologas, poetas, naudojęs slapyvardį Maironis
 Jonas Biliūnas – rašytojas
 Jonas Vileišis – Lietuvos Nepriklausomybės Akto signataras
 Jonas Švedas – kompozitorius
 Jonas Bendorius – vargonininkas, chorvedys, pedagogas, kompozitorius
 Jonas Mačiulis (1985) – krepšininkas
 Jonas Kronkaitis – Lietuvos kariuominės vadas
 Jonas Valančiūnas – krepšininkas

Šventieji 
Yra apie 200 šventųjų Jonų, todėl Jonai turi daug vardadienių.

Naujajame Testamente minimi Jonas Krikštytojas, evangelistas ir Apaštalas Jonas.

Vilniaus universiteto bažnyčia, nesutarus kurio šv. Jono vardu ji buvo pavadinta, imta vadinti daugiskaita – Šventųjų Jonų bažnyčia.

Vardai
Elniaožė gazelė

Elniaožė gazelė, arba garna (Antilope cervicapra) – tikrųjų antilopių (Antilopinae) pošeimio dykaraginis (Bovidae) žinduolis. Paplitęs šiaurės vakarų ir centrinėje Indijoje, bei auginamas JAV, Argentinoje.

Antilopės
Bizonas

Bizonas, amerikinis bizonas (Bison bison) – jaučių (Bovinae) pošeimio dykaraginis žinduolis. Gyvena Šiaurės Amerikoje, kur buvo smarkiai išnaikinti.

Sveria iki 1000 kg. Patinų kūno ilgis iki 3 m, nugaros aukštis iki 2, masė iki 1 t. Galva didelė, ragai trumpi, lenkti į viršų; kūno priekis apaugęs ilgais tamsiais plaukais, smakras barzdotas. Patelės lieknesnės. Gali kryžmintis su stumbru.

XIX a. pradžioje Šiaurės Amerikos prerijose buvo apie 60 mln. Nutiesus geležinkelį, bizonus dėl kailių ir mėsos imta masiškai naikinti. XIX a. pabaigoje bizonų beliko apie 800, daugiausia rezervatuose. Tik paskelbus griežtą apsaugą, buvo išgelbėti nuo visiško išnykimo.

Šaltiniai 

Jaučiai
Funikulierius

Funikulierius ( <  – „virvutė, lynas“) – trumpas geležinkelis su lynine traukle, įrengiamas stačiuose šlaituose keleiviams vežti. Bėgių keliu važiuoja lyno tempiami vagonai. Daugiausia keltuvai naudojami kalnuotose šalyse. Pirmieji įrengti Genujoje (Italija) ir Semeringe (Austrija).

Funikulierius naudojamas keleiviams kelti aukštyn kalno šlaitu, todėl jis laikomas keltuvų rūšimi. Funikulieriaus mechanizmo pagrindinė dalis yra lynas, todėl funikulierius kartais vadinamas lyniniu keltuvu, nors tai nėra teisinga, kadangi lyninių keltuvų yra ir kitokių, pvz., lyniniai slidininkų keltuvai. 

Europoje šiuo metu veikia apie 80 žmones keliančių funikulierių. Kaune esantys funikulieriai priskiriami prie seniausių iš jų. Žaliakalnio ir Aleksoto funikulieriai paskelbti technikos paminklais.

Lietuva 

Lietuvoje veikia 2 funikulieriai – Žaliakalnio funikulierius ir Aleksoto funikulierius (abu Kaune). Kauno funikulieriai yra vienkeliai su dviem vagonais, kurie prasilenkia kelio viduryje.
 Žaliakalnio funikulierių 1931 m. įrengė Vokietijos firma AEG. Polinkio kampas – 14° 39', kelio ilgis – 142 m. Kelionė trunka pusantros minutės, vagone telpa 35 žmonės. Iš pradžių manyta, kad funikulierius bus nepopuliarus, todėl vienas jo vagonėlis atsvarai buvo prikrautas balasto. Tačiau greit balastą teko išmesti. Žaliakalnio funikulierius – kultūros paminklas.
 Aleksoto funikulierius pastatytas Šveicarijos firmos 1935 m. Polinkio kampas – 18°, kelio ilgis – 132,9 m.

Taip pat skaitykite 
 Keltuvų sąrašas

Nuorodos 
 Aleksoto keltuvas
 Lietuvos keltuvai