joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Vakarinės naujienos

Vakarinės naujienos – vakarinis laikraštis, leistas lietuvių ir rusų kalba nuo 1958 m. sausio 25 d. iki 1999 m. lapkričio mėn. Vilniuje, Laisvės pr. 60.

Istorija 
Iki 1990 m. Nr. 44 ėjo kaip LKP Vilniaus miesto komiteto ir Vilniaus miesto Darbo žmonių deputatų tarybos organas (laikraštis). Nuo 1991 m. liepos 15 d. steigėja ir leidėja UAB „Vakarinės naujienos“, nuo 1998 m. Vakarų Lietuvos pramonės ir finansų korporacija. Ėjo 5 kartus per savaitę. Tiražas 1958 m. – 6500 egz. lietuvių kalba ir 5500 egz. rusų k., 1971 m. – 30 500 egz. lietuvių kalba ir 29 500 egz. rusų k., 1981 m. – 43 500 egz. lietuvių kalba ir 40 500 egz. rusų k., 1989 m. – 112 500 egz. lietuvių kalba ir 62 700 egz. rusų k., 1996 m. – 5000 egz. lietuvių kalba ir 4000 egz. rusų kalba. Nuo 1990 m. buvo leidžiamas atskiras priedas (specialus leidinys) „Skraidančioji lėkštė“ (tiražas 1991 m. – 25 000 egz.). Nuo 1993 m. lietuvių ir rusų kalbomis leido savaitraštį „Vakarinių naujienų reklama“.

Informavo apie sostinės ir visos Lietuvos politinį, visuomeninį, ekonominį, kultūrinį ir sportinį gyvenimą, rašė kitais skaitytojus dominančiais klausimais.

Redakcija 
Redakcijoje dirbo Antanas Andrijonas, Janina Babiliūtė, Ona Balčiūnienė, Brigita Balikienė, Birutė Bartusevičienė, Jadvyga Godunavičienė, Jonas Juknevičius, Ramunė Jurskytė, Mykolas Karčiauskas, Valentinas Kartjalas, Vytautas Kasinskas, Petras Keidošius, Vitas Lingys, Aleksandras Macijauskas, Birutė Mačienė, Simas Magaramas, Virginijus Martišauskas, Algirdas Mikoliūnas, Giedrė Milkevičiūtė, Regina Plumpienė, Danutė Šalkauskienė, Eugenijus Šiško, Irena Tiškutė, Vytautas Petras Vaitkus, Leonardas Valaitis, Lilija Valatkienė, Daina Vaupšienė, Rima Kaziliūnienė, Rytis Taraila, Lazaris Greisas, Tatjana Kamorskaja, Tatjana Songailo.

Redaktoriai 
 Kostas Šmigelskis – 1958–1969 m.
 Česlovas Zgirskis – 1969–1978 m.
 Česlovas Juršėnas – 1978–1983 m.
 Vilhelmas Chadzevičius – 1983–1985 m.
 Algimantas Semaška – 1985–1988 m.
 Vytautas Žeimantas – 1988–1998 m.
 Ričardas Jarmalavičius – 1999 m.

Šaltiniai 

Lietuvos laikraščiai
Kauno spauda
Vilniaus spauda
Valtis (savaitraštis)

Valtis – nedėlinis laikrasztis, JAV lietuvių katalikų savaitraštis, ėjęs 1894–1895 m. Plimute.

Istorija 
Išėjo 56 numeriai. Leido ir redagavo Aleksandras Burba.

Šaltiniai

Nuorodos 
 „Valtis“. E-paveldas.lt

Lietuvos savaitraščiai
Katalikų spauda
JAV lietuvių spauda
Komutatorius

Komutatorius (), arba tinklo komutatorius – aktyvusis kompiuterių tinklo elementas, valdantis duomenų srautus taip, kad jie pasiektų reikiamą adresatą su mažiausiais praradimais maksimaliu greičiu. Komutatoriumi išorinio tinklo segmento (WAN) interneto ryšys padalinamas į vidinius (LAN). Maršrutizuoti srautą komutatoriai gali tik pagal MAC adresą. Tai padidina tinklo saugumą ir našumą, nes kitiems tinklo segmentams nelieka būtinybės ir galimybės apdoroti ne jiems skirtus duomenis.

Komutatoriai gali būti apjungti vienas su kitu per specialius prievadus. Komutatoriai būna įvairių konstrukcijų: nevaldomieji (paprastesni) arba valdomi protokolų (tinklo monitoringo RMON, paprasto stebėjimo SNMP ir pan.). Valdomieji komutatoriai gali vykdyti daug papildomų funkcijų (dubliavimas, virtualusis LAN, QoS, kelių kanalų sutelkimas).

Nuorodos 

 Komutatoriai
 

Kompiuterių tinklai
Techninė įranga
Koo Ja-Cheol

Ku Džačiolas (구자철; 1989 m. vasario 27 d.) – Pietų Korėjos futbolininkas, rungtyniaujantis saugo pozicijoje. Vokietijos klubo FC Augsburg žaidėjas, nuo 2009 m. – Korėjos nacionalinės rinktinės narys.

2011 m. sausio 31 d. pasirašė trejų metų sutartį su Wolfsburg klubu.

Su Korėjos jaunimo rinktinėmis dalyvavo Pasaulio U-20 futbolo čempionate bei laimėjo bronzos medalį 2010 m. Azijos žaidynėse. Ku Džačiolas tapo rezultatyviausiu 2011 m. AFC Azijos taurės žaidėju.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Pietų Korėjos futbolininkai
Pietų Korėjos olimpiečiai
Kazimieras Petraitis

Kazimieras Petraitis (g. 1927 m. vasario 1 d. Garšvuose) – Lietuvos politinis veikėjas.

Biografija 

1933 m. pradėjo lankyti Laukagalio pradžios mokyklą. 1937 m. baigęs keturis skyrius, įstojo į Krekenavos pradžios mokyklos penktąjį skyrių. Šešis šios mokyklos skyrius baigė 1939 m. ir įstojo į Panevėžio berniukų gimnaziją, kurią baigė 1945 metais. Tais pačiais metais įstojo į Kauno universitetą. Studijas baigė 1955 m., įgijo inžinieriaus statybininko specialybę. Statybininku dirbo iki 1995 m.

1991–2006 m. buvo Respublikonų partijos pirmininkas ir laikraščio „Respublikos varpai“ redaktorius.

Nuorodos 
 

Lietuvos politikai
Lietuvos redaktoriai
Vilniaus rytojus

Vilniaus rytojus – savaitinis politikos, visuomenės ir literatūros iliustruotas laikraštis, Vilniaus krašto lietuvių laikraštis, leistas 1928 m. gruodžio 1 d. iki 1937 m. spalio 26 d. Vilniuje.

Istorija 
Išėjo sujungus „Vilniaus aidą“, „Dirvą“ ir „Kelią“. Leido laikinasis Vilniaus lietuvių komitetas. Leidėjas ir redaktorius Julius Navikas (1854–1938 m.). 1928 m. – savaitraštis, o nuo 1929 m. spalio 16 d. (Nr. 45) – du kartus per savaitę su priedais: nuo
1923 m. ėjusio – „Mūsų artojas“ – ūkininkams, nuo 1932 m. – „Aušrelė“ – vaikams. 1928–1929 m. leistas 8 puslapių apimties. 1930 m. laikraštis sumažėjo iki 4 puslapių.  Spausdino spaustuvė „Ruch“ Vilniuje. Leido priedus „Vilniaus rytojus“, „Iliustruotas Velykų priedas“. Nuo 1938 m. balandžio 29 d. vietoje „Vilniaus rytojaus“ pradėjo eiti „Aidas“.

Ragino lietuvius saugoti kultūrą, tautiškumą, ginti savo teises, informavo apie Nepriklausomos Lietuvos gyvenimą, užsienio įvykius ir kt. Leidinį lenkų valdžia konfiskuodavo, sustabdydavo. Nuo 1937 m. lapkričio 14 d. iki 1938 m. balandžio 22 d. vietoje „Vilniaus rytojaus“ ėjo vienkarčiai leidiniai skirtingais pavadinimais: „Atbalsiai“, „Atgarsiai“, „Gyvenimas“, „Kelias“, „Lietuvis“, „Mūsų balsas“, „Mūsų buitis“, „Mūsų dienos“, „Mūsų kelias“, „Mūsų likimas“, „Mūsų mintys“, „Mūsų žinios“, „Naujienos“, „Paskutinės žinios“, „Pastangos“, „Reikalai“, „Sąlygos“, „Šis tas naujo“, „Šventadienis“, „Takas“, „Tautietis“, „Tautos kelias“, „Viltis“.

Laikraščio redakcinį kolektyvą sudarė Vincas Budrevičius, Rapolas Mackonis (Mackevičius), Antanas Juknevičius, Silvestras Urbonavičius.

Bendradarbiavo P. Kunavičius, Matas Untulis, R. Vitkauskas, Juozas Zubrys ir kt.

Faktiškasis redaktorius Vincas Budrevičius.

Šaltiniai

Nuorodos 
 „Vilniaus rytojus“. E-paveldas.lt

Lietuvos savaitraščiai
Vilniaus spauda
Vilniaus varpas (radijo stotis)

Vilniaus varpas – radijo programa, transliuota nuo 1991 m. sausio 29 d. iki 1994 m. pavasario iš studijų Vilniuje. Transliuotojas – K. Sakalausko radiofonas „Vilniaus varpas“.

Istorija 
Radiofonas įsteigtas 1989 m. kovo 4 d. ir pagal sutartį su LRT turėjo pradėti transliacijas 1991 m. sausio 12 d. nuo 23:00 val. iš Lietuvos Radijo 3 -sios studijos vidurinėmis bangomis Lietuvai ir Europai 8 valandų trukmės radijo programą.

Lietuvos Radijo studijas užgrobus sovietinei armijai, nuo 1991 m. sausio 13 d. apie 1 val. 30 min. bandė pradėti transliacijas iš Aklųjų ir silpnaregių garso įrašų studijos per vidurinių bangų siųstuvą Sitkūnuose, nes iš anksto tam buvo paruoštos reikalingos techninės priemonės, bet tą lemtingą naktį nebuvo atlikta komutacija telefonų stotyje Vilniuje Žemaitės g., nors buvo susitarta iš vakaro. Nuo 1991m. sausio 13d. 11 val. iki 1991 m. sausio 17 d. programą transliavo laidiniu radijo tinklu Marijampolėje., o 1991m. sausio 18 d. pradėta įrenginėti transliavimo studija Vilniaus sporto rūmų palėpėje.
1991 m. sausio 29 d. pradėjo transliacijas iš Vilniaus Sporto rūmų per vidurinių bangų siųstuvą Sitkūnuose panaudojant kabelių sujungimus, padarytus Lietuvos radijo patalpose prieš pat sovietų kareiviams ginkluotu būdu 
užimant patalpas.
1991 m. rudenį pradėjo transliacijas UTB ruože 69,6 MHz, o nuo 1993 m. kovo mėn. nuosavu 3,5 kW galingumo FM siųstuvu iš Lietuvos radijo ir televizijos centro 103,1 MHz dažniu. Antenos buvo sumontuotos 192 metrų aukštyje, patikimas programos girdimumas nuo Vilniaus iki 170 km.

Iš pradžių transliacijos truko 12 val. per parą, o nuo 1993 m. balandžio mėn. – 24 val. per siųstuvus Vilniuje, Kaune, Šiauliuose ir Klaipėdoje.

103,1 MHz dažniu Vilniuje transliavo pop, klasikinę muziką, džiazą, country muziką, pašnekesius politikos, kultūros, istorijos, ekonomikos, psichologijos temomis, laidas vaikams, laidas lenkų, rusų kalbomis.

Radijo įkūrėjai Kęstutis Sakalauskas ir Vydas Ivanauskas. Direktorius – Kęstutis Sakalauskas.  Dirbo: Algimantas Bliujus, Daiva Budraitytė, Algimantas Butvilas, Vydas Ivanauskas, Audronė Ivanauskienė, Rimas Kaziukėnas, Algirdas Klova, Vitalijus Karakorskis, Paulius Korsakas, Jūratė Kučinskaitė, Aras Lukšas, Steponas Mikas, Irena Plaušinaitytė, Arūnas Storpirštis, Naglis Šulija, Daiva Tamošiūnaitė, Vytautas Tulevičius, Mindaugas Urbaitis, Romas Mironas. 

Transliacijos nutrauktos 1994 m.

Šaltiniai 

Lietuvos radijo programos
Alfred Rosenberg

Alfredas Rozenbergas (, g. 1893 m. sausio 12 d. Taline – 1946 m. spalio 16 d. Niurnberge) – Vokietijos politinis ir valstybės veikėjas, vienas nacizmo ir VNSDP ideologų. Reichsleiteris, SA obergrupenfiureris.

Visą Hitlerio valdymo laiką (nuo 1933 m. balandžio 1 d. iki 1945 m. gegužės 8 d.) vadovavo VNSDP užsienio politikos valdybai, buvo fiurerio įgaliotiniu, atsakingu už dvasinio ir pasaulėžiūros auklėjimo kontrolę (). 1940–1945 m. buvo Nacionalsocializmo ideologijos ir auklėjimo tyrimų instituto vadovas.

Karo metu buvo Okupuotų rytų teritorijų reichsministas (1941 m. liepos 17 – 1945 m. gegužės 8 d.).  

1941 m. lapkričio 18 d. uždarame susitikime su spauda prabilo apie būtinybę sunaikinti visus Europos žydus. 

A. Rozenbergas laikomas tokių kertinių nacizmo postulatų, kaip „rasių teorija“, „žydų klausimas“, atsisakymas nuo Versalio sutarties, „degeneracinis menas“, autoriumi.

1945 m. gegužės 23 d. sąjungininkai suėmė A. Rozenbergą kartu su K.Denico vyriausybės nariais. Niurnbergo tribunole buvo vienas pagrindinių kaltinamųjų. 1946 m. spalio 16 d. pakartas. A.Rozenbergas vienintelis iš dešimties nuteistųjų mirties bausme, atsisakė paskutinio žodžio ešafote.

Papildoma informacija 
 A. Rozenbergas laisvai kalbėjo rusiškai. Pradėjęs mokytis Rygos politechnikos institute, baigė Maskvos N.Baumano vardo technikos institutą. Tariamai dėl to, kad buvo rusas, nepriimtas į Rygoje vokiečių formuotą Savanorių korpusą.

 Reikšmingai įtakojo Hitlerio pasaulėžiūros formavimąsi, supažindino jį su Siono išminčių protokolais..

 Atmetė krikščionybės mokymus, buvo vienas iš pozityviosios krikščionybės () judėjimo pradininkų.

Nuorodos 
 Alfred Rosenberg.

Šaltiniai 

Reichsministrai
Reichsleiteriai
Obergrupenfiureriai
Niurnbergo tribunolo kaltinamieji
Vyturys (leidykla)

Vyturys – literatūros leidykla, specialios paskirties UAB, veikusi 1985–2001 m. Vilniuje, J. Tumo-Vaižganto g. 2. Leisdavo ikimokyklinio, mokyklinio amžiaus vaikams bei jaunimui skirtą originalią ir verstinę grožinę, mokslo populiarinimo ir visuomeninę literatūrą, žaislines ir pramogines knygas. Per metus išleisdavo 20-25 leidinius.

Direktoriai 
 Juozas Vaitkus – 1985–1995 m.
 Stasys Kavaliauskas – 1995–2001 m.

Vyriausieji redaktoriai 
 Valentinas Sventickas – 1985–1986 m.
 L. Pilius – 1986–1991 m.
 Vytautas Stanelis – 1991–1994 m.
 Stasys Kavaliauskas – 1994–1995 m.

Šaltiniai 

Vilniaus leidyklos
Lietuvos vaikų spauda
Heinkel He 111

Heinkel He 111 – Vokietijos bombonešis, suprojektuotas Zygfrido ir Valterio Giunterių XX a. 4-ojo dešimtmečio pradžioje sulaužant Versalio sutarties nuostatas. Šis lėktuvas, dažnai vadinamas „vilku avies kailyje“ , iš pradžių buvo vadintas krovininiu lėktuvu. Jis turėjo tapti pagrindiniu Vokietijos karinio oro laivyno  vidutinio nuotolio bombonešiu.

„He 111“ yra vienas geriausiai atpažįstamų vokiečių bombonešių dėl savitos vėlesnių versijų „šiltnamio tipo“ nosies . Antro pasaulinio karo pradžioje šis bombonešis lenkė visus kitus bombonešius gamybos masiškumu. „He 111“ buvo vienas efektyviausių vokiečių bombonešių iki pat Britanijos mūšio, kai atsiskleidė jo trūkumai, pvz., santykinai mažas greitis ir manevringumas.  Tačiau jis pasižymėjo veiksnumu – gebėjimu išlikti ore nepaisant didelės patirtos žalos.

Karo eigoje „He 111“ buvo naudojamas įvairiuose vaidmenyse visuose Europos frontuose. Britanijos mūšio metu jis buvo naudojamas kaip strateginis bombonešis, mūšyje dėl Atlanto – kaip torpednešis, o vakarų ir rytų fronte, Viduržemio jūros, Artimųjų Rytų ir Šiaurės Afrikos frontuose – kaip vidutinio nuotolio bombonešis ir transporto lėktuvas.

Nors ir nuolat atnaujinamas, „He 111“ paskutiniais karo metais tapo visiškai atgyvenęs. Buvo planuojama jį pakeisti vokiečių karo laivyno „Bomber B“ projektu, tačiau atidėliojimai ir galiausiai projekto nutraukimas privertė Vokietiją naudoti „He 111“ iki pat karo pabaigos. „He 111“ gamyba buvo visiškai nutraukta 1944 m. ir nuo to laiko šis modelis naudotas daugiausiai transportui ir logistikai.

Šaltiniai

Bombonešiai
Vermachtas
Junkers Ju 87

Junkers Ju 87 arba Stuka (nuo Sturzkampfflugzeug) buvo dvivietis (piloto ir galinio kulkosvaidininko vietos) Vokietijos šturmo lėktuvas. Sukonstruotas Hermanno Pohlmano, pirmasis skrydis įvyko 1935 m., kovoje debiutavo 1936 m. Vokietijos Kondoro legiono sudėtyje Ispanijos pilietinio karo metu.

Lėktuvas buvo lengvai atpažįstamas pagal į išorę išlenktus kiro sparnus, fiksuota važiuokle ir žymiąja Jericho trimito sirena, kuri tapo Vokietijos oro laivyno galybės ir žaibiškojo karo 1939–1942 m. pergalių propagandos simboliu. Stuka dizainas turėjo keletą naujoviškų savybių, kaip antai automatiškai įtempiami pikiravimo stabdžiai, kurie užtikrino, kad lėktuvas stabilizuotųsi po pikiravimo, net jeigu pilotas prarastų sąmonę dėl didelės akceleracijos.

Ju 87 buvo tvirtas, tikslus ir labai efektyvus, bet kaip ir dauguma pikiruojančių karo lėktuvų, buvo labai pažeidžiamas modernių naikintuvų atakų. Ju 87 trūkumai išryškėjo Britanijos mūšio metu: prastas manevringumas, greičio ir gynybinių šarvų trūkumas lėmė naikintuvų palydos būtinumą. 

Ju 87 buvo sėkmingai naudojamas ir po Britanijos mūšio ir jo kaip tikslaus šturmo lėktuvo potencialas vokiečių pajėgų buvo gerai panaudotas Balkanų kampanijos metu, Afrikos ir Viduržemio frontuose ir ankstyvosiose rytų fronto kampanijose, kuomet sąjungininkų naikintuvų pasipriešinimas buvo blogai organizuotas ir menkai aprūpintas.

Kuomet Liuftvafė prarado dominavimą oro erdvėje visuose frontuose, Ju 87 vėl tapo lengvu taikiniu priešo naikintuvams. Nepaisant to, lėktuvas buvo gamintas iki pat 1944 m., nes tuo metu nebuvo geresnio pakaitalo. Karo pabaigoje beveik visi Ju 87 buvo pakeisti Focke-Wulf Fw 190 šturmo lėktuvų versijomis, tačiau buvo ir toliau naudojami iki pat karo pabaigos. Apskaičiuota, kad tarp 1936 ir 1944 m. rugpjūčio buvo pagaminta maždaug 6500 lėktuvo vienetų.

Oberstas Hans-Ulrich Rudel buvo žymiausias Ju 87 lakūnas ir labiausiai apdovanotas vokiečių karininkas Antro pasaulinio karo metu. Jis buvo vienintelis karininkas, 1944 m. gruodžio 29 d. gavęs aukščiausią Vokietijos karinį apdovanojimą – Riterio kryžių su auksiniais ąžuolo lapais, kardais ir deimantais.

Šturmo lėktuvai
Junkers orlaiviai
Žemasparniai
Monoplanai
Aitrusis vėdrynas

Aitrusis vėdrynas (Ranunculus acris) – vėdryninių (Ranunculaceae) šeimos augalų rūšis.

Augalas žolinis, daugiametis, 30-70 cm aukščio. Stiebas status, vagotas, viršutinėje dalyje šakotas. Apatiniai lapai giliai plastiškai suskaldyti. Žiedkočiai ploni, ilgoki, jų viršūnėse yra po vieną ryškiai geltoną žiedą, su iš vidaus blizgančiais penkiais žiedlapiais. Žydi visą vasarą.

Auga apydrėgnėse pievose, ežerų ir pelkių pakraščiuose, pamiškėse, drėgnuose dirvožemiuose.

Kaip ir kiti vėdrynai nuodingas. Turi protoanemono, stimuliuojančio nervų sistemą, didinančio eritrocitų ir hemoglobino kiekį kraujyje.

Porūšiai

 R. a. subsp. acris
 R. a. subsp. borealis
 R. a. subsp. friesianus
 R. a. subsp. pumilus

Sinonimai

 R. acer auct.
 R. stevenii Beck

Vėdryniniai
Nuodingieji augalai
Dekoratyviniai augalai
Vaistiniai augalai
Aizavlis

Aizavlis arba Aidžalas (, ) – miestas šiaurės rytų Indijoje, kalnų pašlaitėje, Tlaungo upės slėnyje; Mizoramo valstijos centras. Netoliese yra Lengpujo oro uostas. Geležinkelis į Bairamį, plentai į Agartalą, Sličarą.

Aliuminio indų, baldų pramonė. Audžiami audiniai. Veikia 2001 m. įkurtas Mizoramo universitetas, įvairios misionieriškos mokyklos.

Istorija 

1890 m. britai įkūrė karinį postą, skirtą kovai su mizų gentimis. Palaipsniui išaugo miestas.

Šaltiniai 

Indijos miestai
Makabi žaidynės

Makabi žaidynės () – kas ketverius metus vykstančios tarptautinės žydų bendruomenės daugiašakės sporto varžybos. Žaidynes rengia Makabi pasaulio sąjunga. Žaidynės vadinamos trečiosiomis didžiausiomis daugiašakėmis sporto žaidynėmis. Žaidynėse dalyvauja žydų tautybės sportininkai iš viso pasaulio ir Izraelio sportininkai, neatsižvelgiant į pastarųjų etninę sudėtį.

Pirmosios Makabi žaidynės įvyko 1932 m.  Trečiosios žaidynės, planuotos 1938 m. buvo atidėtos dėl Europoje išsiplėtojusio nacizmo. Žaidynės atkurtos 1950 m. Pirmieji Lietuvos atstovai debiutavo dar pirmose Makabi žaidynėse 1932 m. Tel Avive. Po 1935 m. Lietuva daugiau žaidynėse nedalyvavo dėl Tarybų Sąjungos okupacijos. 1989 m. litvakų sportininkai vėl pradėjo varžytis Makabi žaidynėse.

Žaidynės

Nuorodos 
Oficiali svetainė

Daugiašakės varžybos
Žydai
Izraelio sportas
Znad Wilii (radijo stotis)

Znad Wilii () – nacionalinė radijo programa, transliuojama lenkų kalba iš Vilniaus Spaudos rūmų.

Veikla 
Steigėjas ir pirmininkas – Česlovas Okinčicas. Programa transliuojama ištisą parą 103,8 MHz dažniu (FM bangų ruože) ir girdima Vilniuje bei aplink jį. 80 proc. programos sudaro muzika. Kas valandą transliuojamos žinios lenkų kalba, santraukos lietuvių ir rusų kalba. Informacinės, kultūrinės, religinės laidos, konkursai ir reklama transliuojami lenkų, lietuvių ir rusų kalba. Bendrovėje dirba 30 žmonių. 

Nuo 1989 m. leistas laikraštis, vėliau žurnalas „Znad Wilii“, nuo 1995 m. veikia lenkų meno galerija „Znad Wilii“.

Nuorodos 
Oficiali internetinė svetainė 

Lietuvos radijo programos
Aleksandar Ćapin

Aleksandar Ćapin (g. 1982 m. spalio 6 d. Sarajevas, Bosnija ir Hercogovina) – Slovėnijos krepšininkas, žaidžiantis įžaidėjo pozicijoje.

2010 m. sausio 12 d. pasirašė 2,5 m. kontraktą su Kauno „Žalgirio“ klubu. 2011 m. gegužės pabaigoje sutartis su žaidėju nebuvo pratęsta.

Pasiekimai 
 Slovėnijos lygos čempionas 2003 m.
 ULEB taurės vicečempionas 2003 m.
 LKL čempionas 2011 m.

Šaltiniai 

Ćapin, Aleksandr
Užsienio krepšininkai Lietuvos komandose
Nevalstybinis komunizmas

Nevalstybinis komunizmas – postkapitalistinė visuomenės formacija, kuri, pagal Karlo Markso idėjas, bus neišvengiamai pasiekta vystantis gamybinėms jėgoms. Nevalstybinis komunizmas yra artimai susijęs su pasauliniu komunizmu.

Nevalstybiniame komunizme gamybos jėgos yra išvystytos iki tokio lygio, jog nebeegzistuoja produktų trūkumas, susvetimėjimas su gamybos priemonėmis ir darbo užmokestis (materialinės gėrybės yra skirstomos principu: „iš kiekvieno pagal sugebėjimus, kiekvienam pagal poreikius“). Valstybinis aparatas tampa nebereikalingas, nes visuomenės klasės nustoja egzistuoti. 

Nevalstybinio komunizmo teoriją pripažįsta tiek anarchistai, tiek marksistai, tačiau nesutaria, kokiais būdais jis turi būti pasiektas.

Šaltiniai

Komunizmas
Marksizmas
Boras (Serbija)

Boras – miestas rytų Serbijoje. Išvystyta vario liejimo pramonė, apylinkėse išgaunamas varis (viena didžiausių vario gavybos vieta Serbijoje).

Istorija 

1903 m. pradėta vario gavyba.

Sportas 
 FK Bor (futbolas)

Serbijos miestai
Kikinda

Kikinda – miestas šiaurės Serbijoje, pasienyje su Rumunija; apygardos centras. Išvystyta chemijos, naftos, metalo, mašinų, keramikos, maisto, žemės ūkio pramonė.

Sportas 
 FK Kikinda (futbolas)

Serbijos miestai
Reventadoras

Reventadoras (, ) – aktyvus ugnikalnis rytų Anduose, šiaurės rytų Ekvadore, Sukumbijoso provincijoje. Stūkso atokiai nuo pagrindinės Andų grandinės. Aukštis – 3562 m.

Pagrindinis ugnikalnio kūgis yra U formos kalderoje, atgręžtoje link Amazonijos. Ugnikalnio lava andezitinė. Reventadoras labai aktyvus, nuo 1541 m. užfiksuoti 25 jo išsiveržimai, nors matyt jų buvę daugiau, tačiau dėl kalno atokumo neužfiksuoti. Ypač smarkūs išsiveržimai vyko 2002 m. (dalelės pasekė 17 km aukštį, piroklastų srautai nusidriekė per 7 km, vulkaniniai pelenai krito net Kite) bei 2007 m. (dalelės pasiekė 3 km aukštį).

Nuorodos 
 Global Volcanism Program

Ekvadoro ugnikalniai
Niutonardsas

Niutonardsas – miestas rytinėje Šiaurės Airijoje, 16 km į rytus nuo Belfasto, Ardso pusiasalyje. Oro uostas. Stovi Scrabo bokštas (41 m, nuo 1857 m.), Somo karo paveldo centras.

Sportas
 Ards FC (futbolas)

Šiaurės Airijos miestai
Milfordas (Šiaurės Airija)

Milfordas – kaimas Šiaurės Airijoje, 1 km į pietvakarius nuo Armos.

Istorija

XIX a. buvo išvystyta tekstilės pramonė, bet XX a. smuko. 1909–1932 m. veikė geležinkelio stotis.

Sportas

Kaime 1964–1988 m. žaidė Milford Everton futbolo klubas.

Šiaurės Airijos gyvenvietės
Balikleras

Balikleras – miestas rytinėje Šiaurės Airijoje, prie Siks Mail Voterio upės. Stovi rotušė, bažnyčia, miesto turgus, neveikianti geležinkelio stotis.

Sportas
 Ballyclare Comrades FC (futbolas)

Šiaurės Airijos miestai
Karikfergusas

Karikfergusas – miestas rytinėje Šiaurės Airijoje, Belfasto aglomeracijoje, į šiaurę nuo Belfasto. Geležinkelio stotis. Mieste daug bažnyčių, išlikusi viduramžių pilis.

Sportas

Futbolas 
 Carrick Rangers FC, futbolo klubas.
 „Taylors Avenue“ stadionas, kuriame žaidžia vietos komandos.

Galerija

Nuorodos 
 Carrickfergus Borough Council 

Šiaurės Airijos miestai
Kolreinas

Kolreinas – miestas šiaurinėje Šiaurės Airijoje, 50 km į rytus nuo Londonderio, prie Bano žiočių. Buvusi geležinkelio stotis. Išvystytas turizmas. Veikia Alsterio universitetas, keletas mokyklų, kolegijų, Riversaido teatras.

Sportas
 Coleraine FC (futbolas)

Šiaurės Airijos miestai
Žaliasis pasaulis

Žaliasis pasaulis – nepriklausomas aplinkosauginiam švietimui skirtas savaitraštis, leidžiamas nuo 1990 m. rugsėjo mėn. Vilniuje.

Istorija 
Įsteigtas kaip savaitraštis, pradžioje ėjo pavadinimu „SOS: laikraštis ne vien ekologams“. Įsteigė bei leido tuometinis Aplinkos apsaugos departamentas. 1991 m. sausio mėnesio laikraščio „SOS“ Nr. 2 (10) tiražas, nespėjus redakcijai laikraščio atsiimti iš spaustuvės Vilniuje, Spaudos rūmuose TSRS kariuomenės sunaikintas. Nr. 3 (11) išėjo spausdintas senoje spaustuvėje, Maironio gatvėje primityvia spausdinimo technika. Dalis šio laikraščio tiražo dalinta nemokamai Vilniuje, Nepriklausomybės aikštėje, Parlamentą gynusiems žmonėms. Paskutinis numeris tokiu pavadinimu – Nr. 51 (109) išėjo 1992 m. gruodžio 17-24 d.

Nuo 1993 m. sausio 1 d. mėnraštis „Žaliasis pasaulis“, leidinio steigėju ir leidėju tapo viešoji įstaiga „Ekologinio švietimo centras“. 1997 m. ėjo šešiolikos puslapių dukart per mėnesį, 1998 m. – kas 10 dienų (rugpjūtyje nebuvo leidžiamas), nuo 1999 m. sausio 1 d. vėl eina keturis kartus per mėnesį kaip savaitraštis. Tiražas 1990 m. – 13 100 egz., 1997 m. – 3500 egz., 2010 m. 2100 egz., platinamas tik prenumeratoriams. 

Rašo gamtos apsaugos, ekologijos teorijos ir praktikos klausimais.  

Bendradarbiavo Valentinas Baltrūnas, Dalia Brazauskienė, Zenonas Butkevičius, Leonardas Grudzinskas, Vytautas Leščinskas, Danius Lygis, Selemonas Paltanavičius, Alvidas Remesa, Evaldas Vėbra ir kiti

Redaktoriai 
 Augustas Uktveris – nuo 1990 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
„Žaliasis pasaulis“

Lietuvos savaitraščiai
Vilniaus spauda
Lietuvos aplinkos apsauga
Žalioji Lietuva

Žalioji Lietuva – Lietuvos žaliųjų judėjimo laisvas ir nepriklausomas mėnesinis laikraštis, leistas nuo 1989 m. Vilniuje.

Istorija 
Įsteigė ir iki 1993 m. leido Lietuvos Žaliųjų judėjimo Koordinacinė taryba. Po pertraukos, nuo 1996 m. lapkričio mėn. buvo priedas „Žaliojo pasaulio“, kurį leido Ekologinio švietimo centras, remiamas Vakarų gamtosaugos organizacijos CCB (Švarios Baltijos koalicija). Tiražas 1989 m. – 45 000 egz., 1996 m. – 3000 egz.

Rašė ekologijos temomis, nušvietė Lietuvos žaliųjų veiklą.

Redaktoriai 
 Rūta Grinevičiūtė – 1989 m.
 A. Karalius – 1990 m.
 Daina Karlonaitė – 1991–1993 m.
 Rimantas Braziulis – 1996–2005 m. 
 Andrejus Gaidamavičius – 2005–2008 m., 2009–2010 m.
 Laimis Žmuida – 2008 m.
 Kristina Juozapavičiūtė – nuo 2011 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 „Žalioji Lietuva“ straipsniai pagal temas

Lietuvos aplinkos apsauga
Lietuvos laikraščiai
Vilniaus spauda
Evaldas Vaineikis

Evaldas Vaineikis (g. 1974 m. gegužės 12 d. Šiauliuose) – Lietuvos teisininkas, vadybininkas, Šiaulių miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1992 m. baigė Šiaulių 2-ąją vidurinę mokyklą, vaikų muzikos mokyklą. 1998 m. Kauno technologijos universitete įgijo vadybininko specialybę, 2002 m. Lietuvos teisės universitete įgijo teisininko specialybę.

1998–1999 m. AB „Šiaulių pienas“ marketingo skyriaus viršininkas. 1999–2001 m. Šiaulių apskrities viršininko administracijos Regiono plėtros departamento Regiono ekonomikos ir socialinio vystymo skyriaus vedėjas.

2001 m. sausio-liepos mėn. Šiaulių miesto savivaldybės administratoriaus pavaduotojas ekonominei plėtrai, 2001–2004 m. Šiaulių miesto savivaldybės administracijos Juridinio skyriaus vedėjo pavaduotojas.

2004–2005 m. Šiaulių apskrities viršininko administracijos Teisės departamento vadovas, 2005–2006 m. Šiaulių apskrities Teisės departamento Juridinio skyriaus vedėjas. Nuo 2006 m. balandžio 19 d. Šiaulių apskrities valstybinės mokesčių inspekcijos viršininkas. 

2011 m. Šiaulių apskrities mokesčių inspekcijos viršininkas bandė papirkti prokurorą. Įtariama, kad jis papirko Šiaulių apygardos prokuratūros prokurorą, siekdamas palankaus sprendimo baudžiamojoje byloje pažįstamam verslininkui, įtariamam svetimo turto pasisavinimu stambiu mastu (2,7 mln. litų). Tyrimo metu bus sprendžiamas klausimas dėl sulaikytojo nušalinimo nuo pareigų. E. Vaineikiui pareikšti įtarimai pagal Baudžiamojo kodekso 227 straipsnio 2 dalį (joje kalbama apie didesnį, nei 250 MGL (32 500 litų) kyšį).

Visuomeninė veikla 
Nuo 2002 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių skyriaus narys, nuo 2007 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas, LSDP tarybos narys. Nuo 2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys. 

Seimo nario Edvardo Žakario visuomeninis padėjėjas. Nuo 2005 m. Šiaulių Rotary klubo narys, klubo tarybos narys.

Šaltiniai 	

Mokesčių inspekcijos tarnautojai
Lietuvos viešojo administravimo teisininkai
Šiaulių politikai
Niamtugu

Niamtugu () – miestas šiaurės Toge, Karos regione, 28 km į šiaurę nuo Karos. Pro miestą eina pagrindinis šalies plentas. Šalia yra antras pagal svarbą šalyje Niamtugu tarptautinis oro uostas.

Yra svarbus turgus, kuriame prekiaujama žemės ūkio produkcija, amatiniais dirbiniais. Yra ligoninė, nedidelis viešbutis, katalikų bažnyčia, mečetė, keletas mokyklų. Niamtugu yra losų tautos žmonių kultūrinis centras.

Togo miestai
Vytautas Andriuškevičius

Vytautas (Vytas) Andriuškevičius (g. 1990 m. spalio 8 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, žaidęs gynėjo pozicijoje.

Karjera 
Profesionalią karjerą pradėjo FBK Kaunas komandoje. 2010 m. pasirašė kontraktą su Gdansko „Lechia“ ekipa, kuri žaidžia Lenkijos futbolo aukščiausioje lygoje. 2018 m. rugpjūčio pradžioje persikėlė į kitą MLS komandą – D.C. United, tačiau joje taip ir nesužaidė oficialių rungtynių, nes patyrė klubo traumą, dėl kurios praleido visą 2018 m. sezoną. 2019 m. kovo pradžioje sugrįžo į Lietuvą ir pasirašė sutartį iki sezono pabaigos su Marijampolės „Sūduvos“ klubu. Per pusmetį, praleistą „Sūduvoje“, Vytautas sužaidė penkerias rungtynes A lygoje. Dar kartą pasirodė LFF taurės turnyre ir jose pasižymėjo įvarčiu.

2019 m. liepos mėn. pranešta, kad žaidėjo kontraktą su FK Sūduva perpirko Kazachstano Konstanajaus „Tobol“ klubas.

2020 m. vasario 17 d. pranešta, kad žaidėjas atstovaus Petropavlo „Kyzylžar“, kurie debiutuos Premjer lygoje. Premjer lygoje lietuvis sužaidė dešimt rungtynių. 2020 m. lapkričio mėn. paaiškėjo, kad sutartis nebus pratęsta.

2021 m. balandžio mėn. V. Andriuškevičius pranešė, kad baigia futbolininko karjerą, ir išvyko dirbti į JAV, Oregon Premier FC Academy.

2022 m. gegužės viduryje tapo Portlando moterų komandos „Thorns“ vyr. trenerio asistentu.

Rinktinės 
Žaidė Lietuvos iki 19 metų ir  iki 21 metų rinktinėse. 2011 m. rugpjūčio 11 d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje, draugiškose varžybose prieš Armėniją.

Įvarčiai

Pasiekimai 

 2007 m. A lygos čempionas
 2007 m. LFF supertaurės laimėtojas
 2008 m. Baltijos lygos čempionas

Šaltiniai

Nuorodos 
 Soccerway
 Statistika iš 90minut.pl
 Statistika iš national-football-teams.com
 Statistika iš www.futbolinis.lt

Lietuvos futbolininkai
Tatra

TATRA, a. s. – privati automobilių ir sunkvežimių gamintoja, įkurta Čekijoje 1850 m. Įmonės pavadinimas buvo duotas nuo šalia esančių Tatrų kalnų. „Tatra“ yra antra seniausia automobilių gamintoja pasaulyje po „Peugeot“. Nuo 1999 m. Tatra specializuojasi tik sunkvežimių ir visureigių gamyboje. Kasmet „Tatra“ pagamina apie 2500 transporto priemonių.

Nuorodos 

 Oficiali svetainė

Čekijos įmonės
Automobilių gamintojai
Žemaitis (laikraštis)

Žemaitis – Plungės rajono laikraštis, einantis nuo 1948 m. lapkričio 1 d. Plungėje.

Istorija 
Iki 1950 m.  Plungės apskrities laikraštis, 1950–1990 m. – LKP Plungės rajono komiteto ir Liaudies deputatų tarybos leidinys, nuo 1990 m. – Plungės rajono laikraštis. Steigėja ir leidėja UAB „Antikva“.

1948 m. ėjo kartą, 1949–1951 m. – du kartus, vėliau – tris kartus, nuo 1990 m. – du kartus per savaitę. Iki 1963 m. vadinosi „Socialistinis kelias“, nuo 1963 m. – „Kibirkštis“, nuo 1990 m. spalio 1 d. – „Žemaitis“. Tiražas 1948 m. – 1000 egz., 1957 m. – 15 000 egz., 1997 m. – 5000 egz. 2011 m. antradienio tiražas – 5100 egz., penktadienio – 7500 egz.

Redakcijoje dirbo: Danguolė Ažaneckienė, Algimantas Brikas, Vladas Gaudiešius, Česlovas Gedvilas, Jonas Virketis, Alfredas Zdramys.

Redaktoriai 
 Arvydas Budbergis – 1948–1951 m.; 1953–1955 m.
 B. Paulikaitė – 1951 m.
 Benas Karabelnikas – 1951–1953 m.; 1955–1962 m.
 Juozapas Baldauskas – 1962–1967 m.
 Vladas Kalvėnas – 1967–1982 m.
 Elvyra Jonutienė – 1982–1990 m.
 Rimandas Mėčius – nuo 1990 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Laikraštis „Žemaitis“

Apskričių laikraščiai
Rajonų laikraščiai
Plungės spauda
Ajutaja

Ajutaja arba Ajuthaja, pilnas pavadinimas Pra Nakon Si Ajutaja () – miestas Tailande, į šiaurę nuo Bankoko; provincijos centras. Miestas įsikūręs prie Menam Čao Prajos (ir jos intakų – Pasako ir Lopburio) žemupio, kanalų ir protakų labirinte, dėl to dar vadinamas „Rytų Venecija“.

Medžio apdirbimo, maisto (ryžių valymo, žuvų ir daržovių konservavimo, spirito varymo) pramonė. Amatinė sidabro kalyba. Prekyba ryžiais, kukurūzais, tabaku. Verčiamasi žvejyba. Ajutaja yra vienas svarbiausių Tailando turistinių centrų. Čia vyksta kasmetinės valčių lenktynės. Veikia muziejus.

Paveldas 

Ajutajos istorinis centras – UNESCO pasaulio paveldo objektas. Yra išlikusios XIV-XVIII a. rūmų, pagodų ansamblių liekanos. Gausu šventyklų (žymiausia – Vat Čaivathanaramas), gausiai dekoruotų drožiniais, skulptūromis. Pra Monghom Bophito šventykloje yra VI-IX a. miegančio Budos statula.

Istorija 

Ajutają 1350 m. įkūrė valdovas Utongas. Miestas pavadintas pagal Ramos gimimo vietą Ajodiją Indijoje. Nuo įkūrimo iki 1767 m. miestas buvo Ajutajos karalystės, valdžiusios Siamą, sostine. Buvo ovalaus plano, su taisyklinga stačiakampe gatvių sistema. Miestą juosė akmenų siena (aukštis 6 m, storis 3 m; joje buvo įrengta 16 fortų). 1767 m. Ajutają sugriovė mianmariečiai, sostinė perkelta į Tonburį. XIX a. Ajutaja atstatyta, bet šalies sostine tapo Bankokas.

Šaltiniai 

Tailando miestai
Reichsleiteris

Reichsleiteris () – vienas aukščiausių (antras po fiurerio) Vokietijos reicho ir VNSDP vadovų, partinis funkcionierius. 

Paprastai reichsleiteris vadovavo kuriai nors nacių partijos valdybai. Šį rangą vienasmeniškai suteikdavo Hitleris. Tai buvo tam tikras titulas, rodantis asmens priklausymą nacistų partijos elitui, tačiau nebuvo tiesiogiai susijęs su jo pareigomis partijoje.

Reichsleiterio rangas iki reicho kracho 1945 m. buvo suteiktas 25 asmenims. Penki iš jų šio titulo neteko karo metu (Balduras Širachas, Rudolfas Hesas, Vilhelmas Grimas, Hansas Frankas ir Richardas Dare. Trys reichsleiteriai žuvo (Ernstas Remas, Adolfas Hiunlainas ir Viktoras Lutce).  

Reichsleiteriais buvo taip pat Martinas Bormanas, Vilhelmas Frikas, Jozefas Gebelsas, Henrichas Himleris, Robertas Lėjus, Alfredas Rozenbergas ir kiti.

Skaitykite taip pat:
 Fiureris
 Gauleiteris

Reichsleiteris

de:Struktur der NSDAP#Die Reichsleiter
Aksu

Aksu gali reikšti:

 Aksu – miestas Azerbaidžane;
 Aksu – miestas Kinijoje, Sindziange;
 Aksu – miestas Kazachstane;
 Aksu – miestas Turkijoje;
 Aksu rajonas – teritorija Kirgizijoje;
 Aksu – upė Kinijoje.
Danganonas

Danganonas – miestas pietinėje Šiaurės Airijoje. Išvystyta tekstilės, maisto, lengvoji, žemės ūkio pramonė.

Sportas
 Dungannon Swifts FC (futbolas)

Šiaurės Airijos miestai
Kililėjus

Kililėjus – gyvenvietė pietrytinėje Šiaurės Airijoje, netoli Daunpatriko. Garsėja XII a. pilimi, kurią aplanko daug turistų.

Sportas
 Killyleagh Youth FC (futbolas)

Šiaurės Airijos gyvenvietės
Larnas

Larnas – miestas rytinėje Šiaurės Airijoje, prie Karikferguso. Jūrų uostas, geležinkelio stotis. Pramoninis centras.

Istorija

Minimas nuo viduramžių.

Sportas
 Larne FC (futbolas)

Šiaurės Airijos miestai
Limavadis

Limavadis – miestas šiaurinėje Šiaurės Airijoje, 27 km į rytus nuo Londonderio ir 23 km į vakarus nuo Kolreino. Geležinkelio stotis.

Istorija

V a. vietovę apgyvendino keltai.

Sportas
 Limavady United FC (futbolas)

Šiaurės Airijos miestai
Laugolas

Laugolas – kaimas pietinėje Šiaurės Airijoje. Pagrindinė ūkio šaka yra obuolių auginimas. Yra išlikęs XVII a. dvaras, parkas.

Sportas
 Loughgall FC (futbolas)

Šiaurės Airijos gyvenvietės
Kasldosonas

Kasldosonas – gyvenvietė vidurio Šiaurės Airijoje, prie Mojolos upės. Išvystyta tekstilės ir aprangos pramonė, yra pramoninis parkas, neveikianti geležinkelio stotis.

Sportas
 Moyola Park FC (futbolas)

Šiaurės Airijos gyvenvietės
Keturių paktas

Apie derybas tarp TSRS ir Trečiojo Reicho dėl TSRS narystės Ašies bloke skaitykite Keturšalio pakto derybos.

Keturių paktas, kitaip Keturšalis susitarimas buvo 1933 m. birželio 7 d. inicijuota tarptautinė sutartis, kurią 1933 m. liepos 15 d. Venecijos rūmuose, Romoje, pasirašė Jungtinė Karalystė, Prancūzija, Hitlerinė Vokietija ir Italija. Pakto neratifikavo Prancūzijos parlamentas.

Keturių pakto tikslai 

Keturių paktą, kaip priemonę užtikrinti tarptautinį saugumą, 1933 m. kovo 19 d. pasiūlė sudaryti Benito Musolinis. Pagal šį planą mažosios valstybės turėtų mažesnę įtaką didžiųjų valstybių vykdomai politikai. Keturios didžiosios valstybės galiausiai pasirašė sušvelnintą premjero Musolinio pasiūlyto Keturių pakto versiją. Vienas iš Musolinio tikslų siūlant šią sutartį buvo pasiekti suartėjimą su Prancūzija.

Nuorodos 

Europos istorija
Tarptautinės sutartys
Trečiojo Reicho tarptautiniai santykiai
Italijos karalystė (1861-1946)
Szczepan Sadurski

Szczepan Sadurski – lenkų satyrikas, karikatūrininkas, žurnalistas, Geros Nuotaikos Partijos (Partia Dobrego Humoru) pirmininkas.

Biografija 

Gimė 1965 metais Liubline, baigė dailės licėjų (1985 m.). Yra daugiau nei 5 tūkstančių piešinių publikuotų 200 spaudos leidiniuose autorius. Įvairių apdovanojimų laureatas. Tame tarpe Auksinė Adata‘86 (Zlota Szpilka’86) – žurnalo Szpilki apdovanojimas konkurse už geriausią metų piešinį. Humoro ir Satyros Superpress Leidyklos steigėjas (1991 m.), žurnalo Gera Nuotaika (Dobry Humor) vyriausias redaktorius. Geros Nuotaikos Partijos– neformalios, tarptautinės organizacijos jungiančios žmones, mėgstančius juoktis (daugiau nei 3 tūkstančiai narių) idėjos autorius ir pirmininkas. Satyrinio internetinio portalo Sadurski. com steigėjas. Įvairių satyros ir karikatūrų konkursų Lenkijoje, Turkijoje bei Švedijoje žiuri komisijos narys. Gyvena Lenkijos sostinėje, Varšuvoje.

Nuorodos 
 Sadurski.com
 Rysunki.pl

Lenkijos žurnalistai
Algimanta Žukauskienė

Algimanta Nainytė-Žukauskienė (g. 1952 m. rugsėjo 27 d. Pasvalyje) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė, televizijos laidų vedėja.

Biografija 
1960–1970 m. mokėsi Pasvalio vidurinėje mokykloje, baigė aukso medaliu. 1970–1975 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete studijavo žurnalistikos specialybę. 1973 m. praktiką atliko Lietuvos televizijoje, dirbo radijuje, jaunimo redakcijoje.

1975–1976 m. savaitraščio „Kalba Vilnius“ muzikos skyriaus redaktorė. 1976–1989 m. dirbo Lietuvos radijo informacijos redakcijoje. Nuo 1989 m. Lietuvos televizijos naujienų direkcijoje rengė reportažus informacinei laidai „Panorama“, vėliau šios laidos išleidėja, laidos „Labas rytas“ vedėja, nuo 1990 m. laidos „Panorama“ vedėja. 

1999 m. parodos „Infobalt’99“ spaudos centro vadovė. 1999–2001 m. TV3 laidos „Nuoširdžiai jūsų…“ vedėja.  2001–2007 m. laidos „Moterų laimė“, 2006–2007 m. bendrovės „Spaudos televizija“ laidos Lietuvos televizijoje „Tarp mūsų, moterų“, 2008 m. Lietuvos ryto TV laidos „Naujas gyvenimas“ autorė. 2009–2011 m. BTV, 2011–2012 m. LNK, 2013–2016 m. LRT televizijos laidos „Girių horizontai“ vedėja. Laisvalaikiu mėgsta žvejoti, grybauti.

Įvertinimas 
 1994 m. „Auksinė bitė“
 1999 m. žurnalo „Moteris“ „Metų Moteris“

Šaltiniai 

Lietuvos laidų vedėjai
Lietuvos televizijos pranešėjai
Lietuvos televizijos žurnalistai
Lietuvos radijo žurnalistai
Vaidotas Žukas

Vaidotas Žukas (g. 1956 m. liepos 24 d. Kaune) – Lietuvos dailininkas, žurnalistas, kolekcininkas, meno kuratorius.

Biografija 
Mokėsi Vilniaus 23-oje vidurinėje ir Vilniaus dailės mokykloje, 1974–1979 m. – Vilniaus dailės institute, 2000 m. baigė dailės akademiją.

1989 m. pradėjo katalikų radijo laidas, įkūrė „Mažąją studiją", vadovavo redakcijai iki 1996 m., rengė kultūrines ir religines radijo laidas („Vėjai“, „Tiltai“, „Akis į akį“). Vėliau buvo LRT (2000–2001 m.) ir Žinių radijo (2005–2006 m.) generalinis direktorius.

1990 m. pastatė dviejų dalių televizijos filmą „Agrastų vynas“ apie neformalų mąstytoją Justiną Mikutį. Spaudoje paskelbė apie šimtą straipsnių ir pokalbių apie kultūrą ir religiją. Parašė ir išleido penkias dokumentines knygas. Yra Operos ir baleto paramos fondo narys ir Palaimintojo Teofiliaus Matulionio fondo valdybos pirmininkas.

Kūryba 
Dailės parodose dalyvauja nuo 1979 m. Surengė pusšimtį autorinių tapybos, keramikos, koliažų parodų Lietuvoje ir užsienyje: Italijoje, Suomijoje, Belgijoje, Vokietijoje. Kuria įvairių žanrų dailę: molbertinę tapybą, freskas, grafiką, žiestą ir reljefinę keramiką, juvelyriką. Ankstesnėje kūryboje buvo politiniai ir etniniai ciklai, vėliau – religinė tematika, portretai ir peizažai. Taip pat didelis tapybinis „Įsimylėjėlių“ ciklas. Keramikos reljefai ir pano – širdys, Madonos, gėlės, votinės kaukės, rankos ir kojos, rokailinių ornamentų reljefai asocijuojasi su fosilijomis, slėpiningais ženklais iš praeities. Tapybai būdingas išraiškingas piešinys, sodrus koloritas, paveikslus užpildantis ekspresyvių faktūrų žymėmis. 
Nuo 1988 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys. Autoriaus kūrybos turi įsigiję Lietuvos muziejai (MO, LNDM), universitetai, Zimmerli muziejus JAV. 2015 m. Molėtų savivaldybė Alantos dvare įkūrė nuolatinę Vaidoto Žuko meno galeriją su autoriaus dovanota 180 kūrinių kolekcija.

Įvertinimas 
 1995 m. Lietuvos radijo „Auksinė bitė“.
 1999 m. Stasio Lozoraičio premija

Šaltiniai 

Lietuvos laidų vedėjai
Lietuvos radijo žurnalistai
Lietuvos dailininkai
Vincas Žilėnas

Vincas Žilėnas (1907 m. gruodžio 31 d. Vaišniūnuose, Linkmenų valsčius, Švenčionių apskritis – 1982 m. spalio 24 d. Vilniuje) – Lietuvos istorikas, žurnalistas, muziejininkas, redaktorius.

Biografija 
1930–1936 m. studijavo istoriją Vilniaus universitete. 1935–1939 m. „Vilniaus žodžio“ vyriausiasis redaktorius, 1938–1939 m. „Lietuvos žinių“ oficialus korespondentas Lenkijoje, 1939–1940 m. „Lietuvos žinių“ generalinis atstovas Vilniuje. 1940–1946 m. dirbo administracinį darbą. 1947–1952 m. Etnografijos muziejaus, 1952–1973 m. Istorijos ir etnografijos muziejaus direktorius. 1973–1982 m. Mokslo muziejaus Vilniuje direktorius. 

Paskelbė straipsnių iš Lietuvos istorijos, mokslotyros, muziejininkystės. 1965 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Vinco Žilėno 1957 m. ekspedicijos dienoraštis. Šiaurės Atėnai, 2010-05-07
 Vinco Žilėno 1957 m. ekspedicijos dienoraštis. Pabaiga. Šiaurės Atėnai, 2010-05-14

Lietuvos redaktoriai
Lietuvos istorikai
Lietuvos muziejininkai
Lietuvos muziejų direktoriai
Gabrielius Žemkalnis-Landsbergis

Gabrielius Žemkalnis-Landsbergis (1929 m. sausio 31 d. Kaune – 2017 m. gruodžio 10 d. Melburne) – Australijos lietuvių radijo ir spaudos darbuotojas.

Biografija 
Tėvas inžinierius architektas Vytautas Landsbergis-Žemkalnis, motina kalbininko Jono Jablonskio duktė Ona, brolis Vytautas Landsbergis.

Mokėsi „Aušros“ berniukų gimnazijoje Kaune, Vokietijoje baigė Eichšteto-Rebdorfo lietuvių gimnaziją. 1944 m. su Voldemaru Adamkavičiumi ir Liū­tu Gri­niumi leido ir redagavo pogrindinį laikraštį „Jaunime, budėk!“ Buvo gestapo areštuotas ir iki 1945 m. kalintas Vokietijoje. Apie savo išgyvenimus aprašė atsiminimuose "Lietuviai Gestapo kalėjimuose", kurie 1946 m. buvo dalimis spausdinami Augsburge (Vokietijoje) leistame lietuvių laikraštyje "Žiburiai". Iki 1948 m. gyvendamas Vokietijoje bendradarbiavo lietuviškuose laikraščiuose.

1948 m. išvyko į Australiją. Australijos lietuvių kultūros fondo vienas steigėjų. Paskelbė rašinių vietos lietuvių laikraščiuose „Australijos lietuvis“, „Mūsų pastogė“, „Tėviškės aidai“, „Baltic News“, kitur leidžiamuose lietuvių leidiniuose „Europos lietuvis“, „Tėviškės žiburiai“, „Pasaulio lietuvis“, „Lietuvos aidas“, „Lithuanian Weekly“.

1974 m. su kitais Melburno radijo stotyje „3ZZ“ pradėjo rengti lietuviškas laidas, buvo jų prodiuseris, pranešėjas. Nuo 1975 m. Australijos SBS radijo lietuviškų laidų rengėjas; 1979–1994 m. jų vadovas. Priklausė Australijos žurnalistų sąjungai.  1998–2009 m. Australijos lietuvių bendruomenės atstovas Lietuvoje.

Gabrieliaus Žemkalnio-Landsbergio ir jo žmonos Danutės Landsbergienės palaikai, parvežti iš Australijos, 2019 m. rugpjūčio 3 d. perlaidoti Kaune, Petrašiūnų kapinėse.

Šaltiniai 

Lietuvos žurnalistai
Australijos lietuviai
Valerijus Čiučiulka

Valerijus Čiučiulka (1955 m. kovo 14 d. Netoniuose, Kauno rajonas – 2014 m. gegužės 10 d.) – Lietuvos teisininkas, teisėjas.

Biografija 
1973 m. baigė Kulautuvos vidurinę mokyklą, 1978 m. VU Teisės fakultetą. 1978–1980 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto dėstytojas. 1980–1982 m. atliko karinę tarnybą sovietinėje armijoje. 1982–1987 m. Minsko aukštosios milicijos mokyklos Vilniaus fakulteto (dab. MRU) Valstybinių-teisinių disciplinų katedros dėstytojas. 1987–1991 m. Raseinių rajono M. Kalinino vardo kolūkio, 1991–1992 m. SODROS Raseinių skyriaus juriskonsultas.

1992–1995 m. Raseinių rajono apylinkės teismo, 1995–1996 m. Kauno miesto apylinkės teismo, 1996–1999 m. Kauno apygardos teismo teisėjas.  Nuo 1999 m. birželio mėn. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas. 

Sūnus Andrius (g. 1981 m.), dukra Sigita (g. 1984 m.). 

Nuo sunkios ligos mirė 2014 m. gegužės 10 d.

Šaltiniai 

Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjai
Baudžiamųjų bylų teisėjai
Česlovas Zgirskis

Česlovas Zgirskis (1923 m. spalio 7 d. Raudondvaryje, Kauno apskritis – 1997 m. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija 
Baigęs Kauno mokytojų seminariją, 1942–1948 m. mokytojavo Bereiviškiuose (Jurbarko rajonas), Veliuonoje. 1949–1951 m. dirbo komjaunimo darbą Kauno apskrityje ir rajone. 1951–1952 m. Kauno rajono laikraščio „Socialistiniu keliu“ redaktorius. 1952–1957 m. laikraščio „Kauno tiesa“ atsakingojo sekretoriaus pavaduotojas, 1957–1959 m. LSSR Ministrų Tarybos Reikalų valdybos referentas – informacinio biuletenio „Tarybų darbas“ redaktorius. 1960 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą, įgydamas žurnalisto specialybę. 1959–1969 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos sekretorius. 1969–1978 m. laikraščio „Vakarinės naujienos“ redaktorius. 1979–1991 m. Lietuvos telegramų agentūros ELTA fotoinformacijos skyriaus vedėjas bei vyresnysis redaktorius. 

Paskelbė straipsnių žurnalistikos teorijos ir praktikos klausimais.

Bibliografija 
 Lietuva šiandien: iliustruotas albumas. – Vilnius, 1964. – 315 p.

Šaltiniai 

Lietuvos redaktoriai
Lietuvos pedagogai
Juozapas Zavadskis

Juozapas Zavadskis (1781 m. kovo 15 d. Kozmine, netoli Poznanės, Lenkija – 1838 m. gruodžio 5 d. Vilniuje, palaidotas Saulės kapinėse) – Lietuvos spaustuvininkas, Zavadskio spaustuvės ir leidyklos įkūrėjas.

Biografija 
Vroclave ir Leipcige įgijęs gerą poligrafininko išsilavinimą, 1803 m. atsikėlęs į Vilnių, įsteigė knygyną ir mažą spaustuvėlę. 1803 m. birželio mėn. išspausdino tikriausiai pirmą darbą Vilniuje – lietuvio A. Čeretavičiaus disertaciją „De galactirrhoea“ ir pasirašė „Typis Jos. Zawadzki, universitatis typographi“.

Apie 1805 m. Vilniaus universiteto vadovybė išnuomojo jam dešimčiai metų visiškai žlungančią spaustuvę su patalpomis universiteto rūmuose, sujungė su savąja ir gavo teisę spausdinti Vilniaus universiteto leidinius. 1806 m. perspausdino J. Jachnavičiaus „Lietuwiszkas ewangelias“. Lietuviškieji ir Vilniaus darbai, kuriuos turėjo teisę spausdinti, leido įkurti geriausią to meto spaustuvę Vilniuje. Nuo 1808 m. spausdino ir gaidų katalogus.

Spaudiniams apipavidalinti pasitelkė knyginės grafikos specialistus, „kovoti su klaidomis” pasamdė pirmąjį Vilniaus spaudos istorijoje etatinį korektorių, kurio pareigas daugiau kaip 40 metų ėjo žinomas lenkų ir rusų gramatikų autorius, Lietuvos bajorijos herbų rinkinio sudarytojas J. Bogdanovičius. Net Napoleono įsiveržimo metais, kai kitas poligrafijos įmones buvo apėmusi krizė, energingojo Zavadskio vadovaujama spaustuvė dirbo be didesnių nuostolių. Išradingai vadovaudamas poligrafijos įmonei, J. Zavadskis sugebėjo ne tik nepriekaištingai patenkinti universiteto poreikius, bet nemažai knygų pradėjo leisti ir savo nuožiūra. Ekonominę J. Zavadskio padėtį dažnai gelbėdavo tai, kad jis universitetui nemokėdavo grynais pinigais, o atsilygindavo knygomis bei kitais spaudos darbais. 

1828 m. neteko universiteto spaustuvininko titulo ir turėjo išsikelti iš universiteto patalpų. Nuo 1834 m. leido „Wizerunki i roztrąsanie naukowi“ ir kt. Jis laikomas ir „Geografija powszechna“ autoriumi. Be Vilniaus knygyno, su Venckumi įsteigė ir skyrių Varšuvoje, o sūnus Juozapas įsteigė knygyną ir spaustuvę Kijeve.

Šaltiniai 

Lietuvos spaustuvininkai
Lietuvos leidėjai
Lenkijos masonai
Stasys Zajančkauskas

Stasys Zajančkauskas (1911 m. gruodžio 2 d., senu stiliumi – lapkričio 19 d. Ukmergėje – 1947 m. kovo 8 d. Diržiuose, Ukmergės apskritis) – Lietuvos poetas, redaktorius.

Biografija 
Vertėsi batsiuvyste, dirbo žemės ūkyje. Baigė Ukmergės gimnaziją. Nuo 1931 m. platino knygas Ukmergės apylinkėse. Nuo 1935 m. priklausė Raudonosios pagalbos organizacijai, bendradarbiavo su LKP.

1942 m. VKP(b) narys. 1942–1945 m. 16-osios lietuviškosios šaulių divizijos karys. Baigė žurnalistikos kursus prie VKP(b) CK. 1945–1947 m. Ukmergės apskrities laikraščio „Tarybinis kelias“ redaktorius. Partizanų nušautas. Palaidotas Ukmergės Vaižganto kapinėse. 

S. Zajančkausko poezija – mėgėjiški eiliavimai gamtos, tėvynės, socialinėmis temomis, sudurstyti iš klasikinės lietuvių poezijos (Prano Vaičaičio, Vinco Kudirkos, Maironio) motyvų.

Bibliografija 
 Šventosios rauda: poema, 1935 m.
 Į naujo gyvenimo rytą: eilėraščių rinkinys, 1935 m.
 Sparnuotos mintys: eilėraščių rinkinys, 1937 m.
 Gyvenimo nuotraukos: eilėraščių rinkinys, 1938 m.
 Tikrovės šypsenos: eilėraščių rinkinys, 1939 m., 1981 m.
 Eilėraščiai: rinktinė, 1952 m.

Šaltiniai 

Lietuvos redaktoriai
Lietuvos poetai