joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Antanas Baura

Antanas Baura (g. 1955 m. lapkričio 21 d. Gailiešionyse, Utenos rajonas) – agronomas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1963–1971 m. mokėsi Utenos rajono Ilčiukų aštuonmetėje mokykloje, 1974 m. baigė Utenos rajono Vyžuonų vidurinę mokyklą. 1979 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją ir įgijo agronomo specialybę.

1979–1982 m. Anykščių rajono kolūkio „Už taiką“ vyr. agronomas. 1982 m. paskirtas Anykščių rajono susivienijimo „Agrochemija“ pirmininko pavaduotoju, vėliau Anykščių rajono Valstybinės žemės ūkio produktų supirkimo ir kokybės inspekcijos vyr. inspektorius, Anykščių rajono Žemės ūkio valdybos viršininko pavaduotojas, Anykščių rajono agropramoninio susivienijimo pirmininkas.

1995–2000 m. Utenos apskrities viršininko administracijos Kaimo reikalų departamento Anykščių rajono Žemės ūkio skyriaus vedėjas. 2000–2004 m. ir nuo 2017 m. Seimo narys. 2005–2007 m. Anykščių UAB „Jaros agrokompleksas“ direktorius. 2007–2011 m. Anykščių rajono savivaldybės administracijos direktorius.

Buvo LKP narys, nuo 2001 m. Valstiečių – Naujosios demokratijos partijų sąjungos narys, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys, Anykščių raj. skyriaus pirmininkas. 1988–1989 m. Anykščių rajono tarybos deputatas. 2003–2007 m., 2007 m. ir 2011 m. (atsisakė mandato) Anykščių rajono savivaldybės tarybos narys. .

Žmona Aurelija, vaikai Vaida, Egidijus, Mindaugas. .

Išnašos 

Seimo nariai
Anykščių politikai
Lietuvos agronomai
Buchtarma

Buchtarma (, ) – upė šiaurės rytų Kazachstane, Rytų Kazachstano srityje; Irtyšiaus dešinysis intakas. Prasideda Pietinio Altajaus ledynuose, Rusijos pasienyje. Teka į vakarus, aukštupyje siauru kalnų slėniu, žemupyje lygumomis. Įteka į Irtyšiaus upės Buchtarmos tvenkinį ties Oktiabrskio gyvenviete.

Buchtarmos slėnyje įsikūręs Zyrianovsko miestas.

Kazachstano upės
Splinter Cell

Splinter Cell – stealth-action žanro kompiuterinių žaidimų serija, kurioje pagrindinis veikėjas agentas Semas Fišeris. Žaidimo leidėjas – Ubisoft. Taip pat išleistos septynios Splinter Cell knygos.

Žaidimai 
Iki 2013 metų išleisti septyni Splinter Cell žaidimai. Pirmoji serijos dalis išleista 2003 metais. Splinter Cell – stealth (sėlinimo) žaidimas, tad pagrindinis tikslas – išlikti nepastebėtam. Yra ir daugiau stealth žanro žaidimų, pavyzdžiui, Thief bei Metal Gear Solid.
 Tom Clancy's Splinter Cell – 2003 Ubisoft Montreal
 Tom Clancy's Splinter Cell: Pandora Tomorrow – 2004 Ubisoft Shanghai
 Tom Clancy's Splinter Cell: Chaos Theory – 2005 Ubisoft Montreal
 Tom Clancy's Splinter Cell: Essentials – 2005 Ubisoft Montreal
 Tom Clancy's Splinter Cell: Double Agent – 2006 Ubisoft Shanghai (next - gen)/Ubisoft Montreal (current - gen)
 Tom Clancy's Splinter Cell: Conviction - 2010 Ubisoft Montreal
 Tom Clancy's Splinter Cell: Blacklist - 2013 Ubisoft Toronto

Knygos 
Visas Splinter Cell knygos iki 2013-ųjų išleistos kelių skirtingų autorių tuo pačiu David Michaels pseudonimu. Pirmųjų dviejų knygų autorius – Raymond Benson, trečiosios ir ketvirtosios - Grant Blackwood, penktąją ir septintąją parašė Peter Telep. 2013-ųjų knyga - pirmoji, ant kurios viršelio matomas tikrasis autoriaus vardas.
 Tom Clancy's Splinter Cell – 2004
 Tom Clancy's Splinter Cell: Operation Barracuda – 2005
 Tom Clancy's Splinter Cell: Checkmate – 2006
 Tom Clancy's Splinter Cell: Fallout - 2007
 Tom Clancy's Splinter Cell: Conviction - 2009
 Tom Clancy's Splinter Cell: Endgame - 2009
 Tom Clancy's Splinter Cell Blacklist: Aftermath - 2013

Splinter Cell
Gediminas Jakavonis

Gediminas Jakavonis (g. 1958 m. gegužės 3 d. Varėnoje) – ekonomistas, Lietuvos ir Varėnos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, LR Seimo narys.

Biografija 
1976 m. baigė Varėnos vidurinę mokyklą, 1981 m. baigė Vilniaus valstybinio universiteto Pramonės ekonomikos fakultetą ir įgijo ekonomisto specialybę.

1981–1986 m. Varėnos pūkų ir plunksnų fabriko „Merkys“ ekonomistas, direktoriaus pavaduotojas gamybai. 1986 m. Druskininkų meno dirbinių įmonės „Dailė“ galvanizavimo specialistas. 1987–1993 m. Lietuvos valstybinės draudimo įstaigos Varėnos filialo direktorius. 1997–2000 m. viešosios įstaigos „Politėja“ vadovo pavaduotojas. 2000–2004 m. Seimo narys, išrinktas pagal Naujosios sąjungos (socialliberalų) sąrašą. Dzūkų parlamentinės grupės pirmininkas.

2000–2002 m. Varėnos rajono savivaldybės tarybos narys. 2004–2008 m. Seimo narys, išrinktas pagal A. Brazausko ir A. Paulausko koalicijos „Už darbą Lietuvai“ sąrašą. Lietuvos delegacijos Europos Tarybos Parlamentinėje Asamblėjoje delegato pavaduotojas. Aplinkos apsaugos komiteto pirmininko pavaduotojas. 2008 m. liepą pasitraukė iš valdančiosios socialliberalų partijos ir pasiprašė priimamas į Valstiečių liaudininkų frakcijos gretas.  

2009–2012 m. dienraščio „Respublika“ apžvalgininkas.

2003–2007 m. ir 2011-2012 m. (išsikėlė savarankiškai) Varėnos rajono savivaldybės tarybos narys. 

Nuo 2012 m. Seimo Darbo partijos frakcijos narys. 

1988 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Seimo narys. 1998 m. balandžio 25 d. steigiamajame Naujosios sąjungos (socialliberalų) suvažiavime išrinktas šios sąjungos pirmininko pavaduotoju, Naujosios sąjungos (socialliberalų) tarybos prezidiumo narys.

Visuomeninės organizacijos futbolo klubas „Seimas“ steigėjas, valdybos narys.

Žmona Nijolė, sūnus Egidijus.

Įvertinimas 
 Lietuvos nepriklausomybės medalis
 NATO atminimo ženklas

Šaltiniai 

Seimo nariai
Lietuvos ekonomistai
Varėnos politikai
Lietuvos žurnalistai
Jonas Jučas

Jonas Jučas (g. 1952 m. birželio 11 d. Kaune) – choro dirigentas, Lietuvos kultūros, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 

Gimė 1952 m. birželio 11 d. Kaune. Motina Marija Jučienė-Kajackaitė (1919–1979 m.) buvo Kauno muzikinio teatro baleto solistė.

1970 m. Baigė J.Aleksonio vidurinę mokyklą (dabar Saulės gimnazija).

1970–1972 m. Studijavo Kauno politechnikos institute.

1972 m. -1976 m. Studijavo ir baigė J.Gruodžio aukštesniosios muzikos mokyklos teorijos ir kompozicijos klasę.

1982 m. Baigė Lietuvos valstybinės konservatorijos (dabar Lietuvos muzikos akademija) Klaipėdos fakulteto chorinio dirigavimo katedrą ir įgijo kultūros ir švietimo darbuotojo kvalifikaciją, choro dirigento kvalifikaciją.

1968–1991 m. Vadovavo meno saviveiklos kolektyvams (tarp jų big byto grupėms „Dainiai„, „Gėlės“), rengė koncertines programas Lietuvoje ir už jos ribų, kūrė muzikines kompozicijas. Dirbo Kauno valstybiniame lėlių teatre muzikinės dalies vedėju, dalyvavo įkuriant bei dvejus metus dirbo Lietuvos valstybiniame jaunimo simfoniniame orkestre (dabar Valstybinis simfoninis orkestras), o vėliau – Kauno filharmonijoje vyriausiuoju administratoriumi. Nuo 1977 m. dirbo pedagoginį darbą Kauno 22-oje, o vėliau 37-oje vidurinėse mokyklose.

1991 m. Tarptautinio džiazo festivalio „Kaunas Jazz" įkūrėjas ir meno vadovas, Pažaislio muzikos festivalio konsultantas, TV laidų apie džiazą autorius (apie 90), Kauno džiazo klubo pirmininkas. Lietuvoje ir užsienyje skaitė paskaitas vadybos klausimais. Dirbo pedagoginį darbą J. Naujalio muzikos gimnazijoje, vėliau Lietuvos muzikos ir teatro akademijos (LMTA) Kauno fakulteto lektorius, dirbo iki 2004 m.

1996–1998 m. Kauno savivaldybės Kultūros skyriaus vedėjas.

1998–2000 m. Kauno apskrities viršininko administracijos Kultūros skyriaus vyriausiasis specialistas.

2000 m. ir 2002 m. Išrinktas Kauno miesto tarybos nariu.

2000–2004 m. LR Seimo narys.

2005 m. Kauno miesto savivaldybės mero patarėjas.

2006–2008 m. LR Keturioliktosios Vyriausybės kultūros ministras.

2009–2010 m. LR Seimo pirmininko pirmojo pavaduotojo R. Šukio patarėjas.

2010–2012 m. LR Sveikatos apsaugos ministro R. Šukio patarėjas.

2012–2013 m. VšĮ JJJAZZ ekspertas-konsultantas.

2013 m. INIT televizijos vadovo pavaduotojas.

Nuo 2013 m. gruodžio 11d. Kauno m. savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojas.

Vedęs, žmona – Audra, duktė – Indrė.

Apdovanojimai 
 Gedimino ordino medalis (2006 m.),
 Baltijos asamblėjos medalis (2004 m.),
 Al Merito ordinas Didysis kryžius (2008 m., Argentina),
 medalis „Croatian Culture“ (2007 m. Kroatija).

Išnašos 

|-

Lietuvos kultūros ministrai
Seimo nariai
Kauno politikai
Krebso ciklas

Krebso ciklas – mitochondrijų matrikse ratu vykstančios medžiagų apykaitos grandininės reakcijos. Šis reakcijų ciklas pavadintas sero Hanso Krebso – Vokietijoje gimusio anglų mokslininko – garbei jo vardu.

Krebso ciklo pradžioje pereinamosios reakcijos metu susidariusi  acetilo grupė susijungia su  molekule ir susidaro citratas –  molekulė. Dėl to ciklas kartais vadinamas citrinos rūgšties ciklu. Kai acetilo grupė oksiduojama, atimant iš jos elektronus, susidaro dvi anglies dioksido molekulės (). Oksidacijos metu daugelį elektronų prisijungia  ir susidaro . Tačiau vienos reakcijos metu elektronus prisijungia , ir susidaro .  ir  perduoda elektronus į elektronų pernašos sistemą. Oksidacijos metu susidariusi energija panaudojama ATP sintezei substratinio fosforilinimo būdu.

Eiga

Taip pat skaitykite 

 Kalvino ciklas
 Citrinos rūgštis
 Glikolizė
 Pereinamoji reakcija
 Glioksilato ciklas

Išnašos

Nuorodos 
 Krebso ciklo animacija (liet.)

Citologija
Audrius Klišonis

Audrius Klišonis (g. 1964 m. gegužės 15 d. Rokiškyje) – provizorius, Lietuvos politinis veikėjas.

Biografija 

1971–1982 m. mokėsi Rokiškio E. Tičkaus vidurinėje mokykloje. 1987 m. baigė Kauno medicinos instituto Farmacijos fakultetą. 1987–1992 m. Plungės rajono Alsėdžių vaistinės vedėjas, 1992 m. įsteigė individualią farmacijos įmonę „Inesa“.

1989–1990 m. Plungės rajono Liaudies deputatų tarybos deputatas, 1990–1995 m. Plungės rajono tarybos deputatas, 1997–2000 m. ir nuo 2004 m. Plungės rajono savivaldybės tarybos narys. 2000 m. Plungės rajono savivaldybės valdybos narys.  2010–2014 m. LR sveikatos apsaugos ministro pavaduotojas. Nuo 2014 m. Plungės rajono savivaldybės meras.

2000–2004 m. Seimo narys, 2000–2001 m. Lietuvos Respublikos Seimo delegacijos Baltijos Asamblėjoje vadovas, vėliau pavaduotojas.

1992–2003 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, LLS Plungės skyriaus pirmininkas, Etikos komisijos narys, tarybos narys. 2003–2014 m. Liberalų ir centro sąjungos narys, sąjungos valdybos ir tarybos narys. Nuo 2014 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys, nuo 2017 m. – Plungės skyriaus pirmininkas.

Plungės Rotary klubo, žurnalistų ir buriuotojų klubo „Marinus“, Plungės verslininkų klubo narys, Plungės krepšinio sporto klubo „Žemaitukai“ prezidentas. 2000–2002 m. Lietuvos dziudo federacijos prezidentas..

Žmona Inesa. Sūnus Vytautas. Dukra Jomantė.

Moka rusų, vokiečių kalbas.

Šaltiniai 

Seimo nariai
Plungės merai
Lietuvos farmacininkai
Lietuvos dziudo imtynininkai
Lietuvos sveikatos apsaugos viceministrai
Dalia Kutraitė-Giedraitienė

Dalia Kutraitė-Giedraitienė (g. 1952 m. balandžio 18 d. Vasiljevske, Bodaibo rajonas, Irkutsko sritis) – žurnalistė, Lietuvos politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija 
Gimė tremtinių šeimoje, grįžusi su tėvais į Lietuvą, gyveno Kaune. 1959–1970 m. mokėsi Kauno Salomėjos Nėries vidurinėje mokykloje. 1975 m. baigė Vilniaus universitetą ir įgijo žurnalistės specialybę. Studijuodama universitete pradėjo bendradarbiauti Valstybinio radijo Vaikų ir jaunimo laidų redakcijoje.

1975–1988 m. LRT Vaikų ir jaunimo laidų redakcijos laidos „Labanakt, vaikučiai“ redaktorė. Rengė įvairias laidas vaikams ir moksleiviams – „Fantazijos šalyje“, „Menininkai – vaikams“, „Moksleivių klubas“ ir kt. 1988–1992 m. Vaikų ir jaunimo laidų redakcijos vyr. redaktoriaus pavaduotoja. 1988–1992 m. rengė ir vedė laidą „Viltys ir likimai“, 1992–1993 m. kultūrinę-publicistinę programą „Nojaus arka“. 1991–1998 m. stažavo Danijoje, Švedijoje, JAV. 1992–1997 m. LTV kūrybinio susivienijimo „Jūsų studija“ vyriausioji redaktorė, 1997 m. LTV programų direktorė. 1993–1994 m. kūrė laidą apie garsias Lietuvos šeimas „Renome“, nuo 1994 m. rengė laidas „Likimai“, „Atgarsiai“. 1997–1999 m. LTV laidos „Kalbina Dalia Kutraitė“ vedėja ir autorė. 

1998–1999 m. Vilniaus miesto savivaldybės mero Rolando Pakso patarėja ryšiams su visuomene. 1999 m. birželio-lapkričio mėn. R. Pakso vyriausybės kanclerė. 1999–2000 m. VšĮ „Rolando Pakso fondas“ direktorė. 2000 m. balandžio-spalio mėnesiais vėl Vilniaus miesto mero R. Pakso patarėja. 2000–2003 m. LR Seimo narė, 2000–2001 m. Seimo Liberalų frakcijos seniūnė, gruodžio mėn. išstojo iš frakcijos ir perėjo į Liberaldemokratų frakciją.  2003 m. prezidento R. Pakso patarėja, socialinės politikos grupės vadovė. 2003 m. išrinkta Vilniaus miesto savivaldybės tarybos nare, bet mandato atsisakė. Nuo 2005 m. komunikacijos bendrovės „Strateginių komunikacijų centras“ direktorė. Skaito paskaitas VU KF, Žurnalistikos instituto, Verslo ir vadybos akademijos studentams. 

Lietuvos žurnalistų sąjungos narė, viena iš „Vilniaus klubo“ steigėjų ir narė, piliečių judėjimo „Vilniaus forumas“ organizatorė. 1999–2001 m. Lietuvos liberalų sąjungos narė, nuo 2000 m. LLS pirmininko pavaduotoja, Etikos komisijos pirmininkė. Nuo 2001 m. Liberalų demokratų partijos narė.

Vyras Virginijus Giedraitis, sūnūs Lukas ir Simonas.

Bibliografija 
 Dalia Kutraitė kalbina…: televizijos žurnalistės pokalbiai su žinomais Lietuvos žmonėmis. – Kaunas: Santara, 1999. – 130 p.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Dalia Kutraitė Giedraitienė // Kauno diena, 2003-11-08

Seimo nariai
LR Vyriausybės kancleriai
Lietuvos radijo žurnalistai
Lietuvos televizijos žurnalistai
Vilniaus politikai
Saulius Lapėnas

Saulius Lapėnas (g. 1962 m. kovo 14 d. Mažeikiuose) – architektas, Lietuvos ir Jurbarko rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1980 m. baigė Šakių rajono Gelgaudiškio vidurinę mokyklą, 1985 m. baigė Vilniaus inžinerinio statybos instituto Architektūros fakultetą ir įgijo architekto specialybę.

1986–1989 m. Jurbarko miesto vykdomojo komiteto pirmininkas. 1989–1990 m. Jurbarko rajono vykdomojo komiteto pirmininkas. 1990–1991 m. Jurbarko rajono valdytojas. 1991 m. įregistravo projektavimo įmonę „Sala“ ir įkūrė S. Lapėno komanditinę ūkinę bendrovę „Akcentas“, kurioje būdamas tikruoju nariu kaip architektas dirbo iki 1993 m. 1992 m. įregistravo S. Lapėno įmonę „Asla“, iki 2000 m. jos direktorius. 2000–2004 m. Seimo narys, išrinktas Jurbarko rinkimų apygardoje Nr. 62. Iškėlė Lietuvos liberalų sąjunga. 2004–2008 m. Seimo narys, Liberalų ir centro frakcijos seniūno pavaduotojas. 2008–2012 m. Lietuvos Respublikos Vidaus reikalų ministro patarėjas. 2015 m. išrinktas Jurbarko r. savivaldybės mero pavaduotoju.

1988–1989 m. Lietuvos komunistų partijos narys, nuo 1995 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, Jurbarko skyriaus pirmininkas. Nuo 2003 m. priklausė LiCS, buvo jos Jurbarko r. skyriaus pirmininkas (iki 2014 m.). 2020 m. išrinktas A. Juozaičio vadovaujamos Kartų solidarumo sąjungos – „Santalkos Lietuvai“ pirmininko pavaduotoju.

1995–1997 m., 1997–2000 m. ir iki 2000 m. lapkričio mėn. Jurbarko rajono savivaldybės tarybos narys, 2000 m. balandžio – lapkričio mėn. šios tarybos Vietinio ūkio ir verslo komiteto pirmininkas. Išrinktas 2003–2007 m. Jurbarko rajono savivaldybės tarybos nariu, bet mandato atsisakė. 2011–2015 m. Jurbarko rajono savivaldybės tarybos narys.

Žmona Jolita, sūnus Mantas ir duktė Laura.

Šaltiniai 

Seimo nariai
Jurbarko politikai
Lietuvos architektai
Arminas Lydeka

Arminas Lydeka (g. 1968 m. vasario 21 d. Alytuje) – politologas, protokolo ir etiketo žinovas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1975–1980 m. mokėsi Naujosios Akmenės 2-ojoje vidurinėje mokykloje, 1986 m. aukso medaliu baigė Molėtų 2-ąją vidurinę mokyklą. 1992–1994 m. dirbo LR ambasados Rusijos Federacijoje I sekretoriumi-konsulu. 1993 m. derybų konsuliniais klausimais tarp Lietuvos ir Rusijos delegacijos narys. 1993 m. su pagyrimu baigė Maskvos valstybinio M. Lomonosovo universiteto Socialinių mokslų fakultetą ir įgijo tarptautinių santykių politologo specialybę. 1994 m. šio universiteto Tarptautinių santykių katedroje įgijo magistro laipsnį. 1994 m. stažavo Orhuso universitete (Danija), 1995 m. Londono universitete (JK), 1997 m. Amsterdamo universitete (Nyderlandai).

1994–1995 m. Lietuvos pramonininkų konfederacijos tarptautinių ryšių direktorius. UAB „Alternatas“ direktoriaus pavaduotojas. 1994–2003 m. Vilniaus universiteto Tarptautinio verslo mokyklos, Tarptautinių santykių ir politikos mokslų instituto, Komunikacijos fakulteto dėstytojas. Skaitė paskaitas apie tarnybinį etiketą, diplomatinį protokolą, užsienio politiką, diplomatijos organizavimą. 1994–2004 m. Viešojo administravimo instituto, Finansų ministerijos mokymo centro, Kultūros darbuotojų tobulinimosi centro, Vadybos sprendimų centro dėstytojas konsultantas. 2013–2014 m. Seimo kontrolierių įstaigos Žmogaus teisių biuro vadovas, 2017–2020 m. – šios įstaigos Žmogaus teisių vyriausiasis konsultantas.

Nuo 1994 m. diplomatinio protokolo ir tarnybinio etiketo ekspertas konsultantas, Lietuvos politologų asociacijos narys. Žmona Brigita Olga, duktė Armintė (g. 1998).

Politinė veikla 
2000–2012 m., 2014–2016 m. ir nuo 2020 m. Seimo narys. 2001–2003 m. ir 2006–2012 m. Žmogaus teisių komiteto pirmininko pavaduotojas. 2003–2004 m. Seimo stebėtojų delegacijos Europos Parlamente pirmininko pavaduotojas.  2004 m. gegužės-birželio mėn. Europos Parlamento narys (paskirtas Seimo). 

Nuo 1998 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, 1998–1999 m. šios sąjungos Valdybos narys. 2003–2010 m. Liberalų ir centro sąjungos, nuo 2010 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys.

Bibliografija 
 Protokolo pagrindai kiekvienam, siekiančiam… / dail. Vita Naumavičienė. – Vilnius: Eugrimas, 1999. – 343 p.: iliustr. – ISBN 9986-752-59-0 ; 2-asis leidimas – 2000 m., 3-asis leidimas – 2002 m.
 Etiketas kiekvienam. – Vilnius: Eugrimas, 2004. – 119 p.: iliustr. – ISBN 9955-501-71-5
 Etiketas kiekvienam. – 3-asis leidimas. – Vilnius: Eugrimas, 2008. – 198 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-790-19-8
 Etiketas kiekvienam (garso įrašas): sutrumpinta knygos versija. – Vilnius: Garso įrašų studija „Muzikos Fabrikas“, 2008.
 Protokolas: elgesio taisyklės. – Vilnius: Eugrimas, 2009. – 518 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-790-48-8

Šaltiniai 

Europos Parlamento nariai (Lietuva)
Seimo nariai
Lietuvos dėstytojai
Eligijus Masiulis

Eligijus Masiulis (g. 1974 m. spalio 15 d. Klaipėdoje) – Lietuvos politikas, Klaipėdos miesto savivaldos politikas, visuomenės veikėjas, politologas.

Biografija 

1992 m. baigė Klaipėdos Smeltės vidurinę mokyklą. 1993 m. įstojo į Klaipėdos universitetą, 1999 m. baigė magistro studijas ir įgijo politologo specialybę. 1994 m. – pirmasis Klaipėdos universiteto studentų sąjungos prezidentas.

1998–2000 m. Klaipėdos miesto savivaldybės mero Eugenijaus Gentvilo patarėjas. 1997–1998 m. ir 2000–2002 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys, Švietimo, kultūros ir sporto komiteto pirmininkas.

2000–2016 m. Seimo narys. 2008–2012 m. Susisiekimo ministras.

2005–2006 m. Seimo Liberalų frakcijos seniūno pavaduotojas, 2006–2016 m. – Liberalų sąjūdžio frakcijos seniūnas.

Nuo 2016 m. UAB „Versanus“ savininkas ir vadovas.

1996–2003 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2003–2005 m. – Lietuvos liberalų ir centro sąjungos narys. 1996–1998 m. Klaipėdos liberalaus jaunimo organizacijos pirmininkas. Nuo 1998 m. Lietuvos liberalų sąjungos Klaipėdos skyriaus pirmininkas, 2001–2003 m. šios sąjungos Valdybos narys, Lietuvos liberalaus jaunimo organizacijos narys. 2006–2008 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio pirmininko pavaduotojas, 2008–2016 m. – pirmininkas.

Taip pat yra viešosios įstaigos „Atvira visuomenė ir jos draugai“ bei visuomeninės organizacijos „Liberalios reformos“ steigėjas, Klaipėdos „Rotoract“ klubo garbės narys. Nuo 2004 m. Klaipėdos dviračių sporto federacijos prezidentas.

Korupcijos skandalas 

2016 m. gegužės 12 d. Specialiųjų tyrimų tarnyba (STT) paskelbė, kad pradėjo ikiteisminį tyrimą dėl įtariamo E. Masiulio kyšininkavimo, papirkimo ir prekybos poveikiu stambiu mastu. Politiko namuose buvo rasta 250 tūkst. eurų. Tą pačią dieną E. Masiulis paskelbė, kad atsistatydina iš Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio pirmininko pareigų ir traukiasi iš partijos, taip pat atsisako Seimo nario mandato. Kitą dieną Vilniaus miesto apylinkės teismas leido 20 dienų suimti kyšio E. Masiuliui davimu įtariamą R. Kurlianskį – jis įkalintas Lukiškių tardymo izoliatoriuje. Atsižvelgdama į E. Masiulio prašymą VRK jo Seimo nario mandatą panaikino nuo 2016 m. gegužės 20 d.

2022 m. balandžio 19 d. Vilniaus apygardos teismas išteisino E. Masiulį ir kitus kaltinamuosius „MG grupės“ politinės korupcijos byloje.

Šeima 

Žmona Ieva Masiulienė – archeologė, vaikai – Vilius ir Elzė.

Nuorodos 
 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos 

|-

Seimo nariai
Klaipėdos politikai
Lietuvos susisiekimo ministrai
Lietuvos sporto veikėjai
Algimantas Matulevičius

Algimantas Matulevičius (g. 1948 m. sausio 19 d. Dvariukuose, Prienų raj.) – Lietuvos ekonomistas, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Mokėsi Šilavoto, Mačiūnų, Liudvinavo, Laurų mokyklose. 1965 m. baigė Vilniaus politechnikumą ir įgijo technologo specialybę, 1974 m. – Vilniaus valstybinio universiteto Pramonės ekonomikos fakultetą ir įgijo ekonomisto specialybę.

1964–1967 m. Vilniaus grąžtų gamyklos šaltkalvis, inžinierius-technikas. 1967–1969 m. tarnavo sovietinėje armijoje.

1974–1981 m. LLKJS Vilniaus miesto skyriaus Centro komiteto I sekretorius. 1981–1991 m. gamybinio susivienijimo „Neringa“ generalinis direktorius. 1987 m. apgynė ekonomikos mokslų kandidato (daktaro) disertaciją. SSKP Vilniaus miesto CK biuro narys, Lietuvos komunistų partijai atsiskyrus nuo Maskvos, tapo LKP CK nariu. 

1991 m. Lietuvos biržos komiteto pirmininko pavaduotojas. 1991–1992 m. bendros Lietuvos ir Vokietijos įmonės „Broner“ valdybos pirmininkas. 1992–1993 m. ministras be portfelio savivaldybių reikalams penktojoje Vyriausybėje. 1993 m. Lietuvos Respublikos Ministro Pirmininko kanceliarijos vadovas. 1993–2000 m. UAB „Algarvė“ valdybos pirmininkas, UAB „Žalgiris-Atlantic“ direktorius.

2000–2008 m. Seimo narys, 2006–2008 m. Nacionalinio saugumo ir gynybos komiteto pirmininkas. Nuo 2009 m. UAB „Mano inovacija“ vadovas.

Iki 1990 m. SSKP narys, 1999–2002 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, nuo 2008 m. Pilietinės demokratijos partijos pirmininkas. 2010 m. įsteigė visuomeninį judėjimą – Tautos ateities forumą.

Vienas iš Nacionalinio susivienijimo „Už Lietuvą Lietuvoje“ kūrėjų. Tarptautinės intelektualinės nuosavybės apsaugos asociacijos Lietuvos skyriaus viceprezidentas. 1990–1993 m. ėjo Lietuvos pramonininkų asociacijos (nuo 1993 m. kovo reorganizuota į Lietuvos pramonininkų konfederaciją) prezidento pareigas, dabar šios konfederacijos garbės prezidentas.

Šeima 
Brolis Vytautas Matulevičius (g. 1952 m.). Žmona Gražina, sūnūs Tomas, Giedrius.

Bibliografija 
 Valstybės valdymo užkulisiai: politiko komentarai. – Vilnius: Algarvė, 2008. – 446 p. – ISBN 978-9955-871-08-8

Šaltiniai 

Lietuvos TSR politiniai veikėjai
Seimo nariai
Lietuvos ministrai be portfelio
Aleksander Poplavski

Aleksander Poplavski (g. 1955 m. vasario 26 d. Vilniuje - 2019 m. gegužės 31 d. Vilniuje) – gydytojas epidemiologas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 

1973 m. baigė Vilniaus 19–ąją vidurinę mokyklą. 1979 m. baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą, įgijo sanitarijos gydytojo specialybę.

1979–1986 m. Šilutės sanitarijos epidemiologijos stoties Epidemiologijos skyriaus vedėjas, 1986–1987 m. Vilniaus rajono sanitarijos epidemiologijos stoties sanitarijos gydytojas. 1987–1990 m. profsąjungų centrinio komiteto gydytojas patikėtinis. Reorganizavus profsąjungas, perkeltas dirbti gydytoju instruktoriumi į Vyriausiąją valstybinio socialinio draudimo valdybą. 1990–1993 m. Respublikinio specializuoto higienos centro gydytojas epidemiologas. Nuo 1993 m. pradėjo savo verslą vadovavo uždarajai akcinei bendrovei „Alvolda“. 2000–2004 m. Seimo narys.

1998–2003 m. Naujosios sąjungos (socialliberalų) narys, šios sąjungos Tarybos narys, nuo 2000 m. Naujosios sąjungos Lenkų pakomitečio pirmininkas. Nuo 2003 m. Liberalų demokratų partijos narys.

2000–2003 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys, išrinktas ir 2002 m. bet mandato atsisakė. 

2005 m. gruodžio 5 d. Vilniaus miesto pirmasis apylinkės teismas A. Poplavskį nuteisė viešaisiais darbais už smurtą šeimoje (dėl žmonos sumušimo).

Vaikai: Alina, Edgaras Aleksandras, Tomas, Elžbieta.

Šaltiniai  

Lietuvos epidemiologai
Seimo nariai
Lietuvos socialinio draudimo darbuotojai
Viktoras Rinkevičius

Viktoras Rinkevičius (g. 1950 m. kovo 11 d. Inturkėje, Molėtų rajonas) – inžinierius, Lietuvos ir Biržų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1965 m. baigė Pasvalio rajono Grūžių aštuonmetę mokyklą, 1969 m. baigė Pasvalio rajono Joniškėlio žemės ūkio technikumą ir įgijo techniko – mechaniko specialybę. 1982 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Žemės ūkio mechanizacijos fakulteto Neakivaizdinį skyrių ir įgijo inžinieriaus – mechaniko specialybę.

1969–1971 m. tarnavo armijoje. 1971–1973 m. Joniškėlio žemės ūkio technikumo mechanikas, 1973–1978 m. Pasvalio rajono Sabonių kolūkio vyr. inžinierius – mechanikas. 1978–1980 m. Pasvalio rajono susivienijimo „Žemės ūkio technika“ valdytojo pavaduotojas, 1980–1985 m. Biržų rajono susivienijimo „Žemės ūkio technika“ valdytojas. 1985–1986 m. Biržų rajono žemės ūkio valdybos viršininkas, 1986–1989 m. Biržų rajono agropramoninio susivienijimo pirmininkas. 1989–1990 m. Biržų rajono vykdomojo komiteto pirmininkas, 1990–1991 m. Biržų rajono valdytojo pavaduotojas, Žemės ūkio skyriaus viršininkas. 1992–2000 m. ir 2005–2016 m. uždarosios akcinės bendrovės „Biržų žemtiekimas“ direktorius, valdybos narys.

2000–2008 m. ir 2016–2020 m. Seimo narys.

Nuo 1990 m. Lietuvos valstiečių partijos narys, nuo 2001 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos pirmininko pavaduotojas.

1997–2003 m. ir 2007–2016 m. Biržų rajono savivaldybės tarybos narys. 

Lietuvos žemės ūkio rūmų narys, Lietuvos žemės ūkio technikos asociacijos prezidiumo narys.

Žmona Birutė, sūnūs Ričardas, Robertas.

Šaltiniai 

Seimo nariai
Biržų politikai
Lietuvos inžinieriai
Egidijus Skarbalius

Egidijus Skarbalius (g. 1967 m. balandžio 29 d. Klaipėdoje) – Lietuvos ir Klaipėdos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, socialinių mokslų daktaras.

Biografija 
1985 m. baigė Klaipėdos 21-ąją vidurinę mokyklą. Dešimt metų dainavo berniukų ir vyrų chore „Gintarėlis“. 1990 m. baigė Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetą ir įgijo kultūros ir švietimo darbo organizatoriaus specialybę.

1993 m. uždarosios akcinės bendrovės „Labagera“ direktoriaus pavaduotojas, uždarosios akcinės bendrovės „Apuoli“ prezidentas. Vienas iš Klaipėdos radijo stoties „Bumsas“ steigėjų. 2000–2004 m. Seimo narys. 2016 m. Klaipėdos universitete apgynė edukologijos mokslo krypties disertaciją "Pradinės mokyklos mokytojo asmenybės tautinio kryptingumo įtaka mokinių tautiniam tapatumui". 

1989–1990 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Tarybos narys. Nuo 1995 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys. Buvo šios sąjungos Klaipėdos skyriaus tarybos narys, Klaipėdos regiono liberalų koordinatorius. Nuo 2010 m. Žemaičių partijos narys.

2003 m. buvo išrinktas Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos nariu. 2011-2018 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys. 

VO „Žemaitija mano“ pirmininkas, rankinio klubo „Žemaitijos dragūnas“ prezidentas, Žemaičių kultūros draugijos narys.

Šeima 

Žmona Aelita, vaikai Vismuntas, Vilius, Saulė.

Šaltiniai 

Seimo nariai
Klaipėdos politikai
Klaipėdos rajono politikai
KU dėstytojai
Nijolė Steiblienė

Nijolė Narečionytė-Steiblienė (g. 1954 m. balandžio 4 d. Panevėžyje) – žurnalistė, Lietuvos politinė ir visuomenės veikėja.

Biografija 

1972 m. baigė Panevėžio 6-ąją vidurinę mokyklą. 1978 m. baigė Vilniaus valstybinio universiteto Istorijos fakultetą ir įgijo žurnalistės specialybę.

1977–1998 m. Valstybinio Lietuvos radijo ir televizijos komiteto (nuo 1990 m. Lietuvos radijas ir televizija) Lietuvos televizijos Informacijos vyriausiosios redakcijos jaunesnioji redaktorė; nuo 1983 m. – redaktorė, nuo 1989 m. – vyresnioji redaktorė, Naujienų direkcijos reporterė, laidų „Panorama“, „Vakaro žinios“, „Labas rytas“, „Politikų klubas“ vedėja. 1994 m. suteikta aukščiausioji žurnalistės kategorija. Rengė reportažus, interviu politinėmis, ekonominėmis, teisėsaugos temomis.  1998–2000 m. uždarosios akcinės bendrovės „Lietuvos žinių studija“ Laisvo ir nepriklausomo kanalo televizijos laidų „N-14“, „Ką žmonės pasakys!“ redaktorė. Nuo 2009 m. „Lietuvos ryto televizijos“ Žinių tarnybos vadovės pavaduotoja.

Politinė veikla 
2000–2004 m. Seimo narė, išrinkta pagal Naujosios sąjungos (socialliberalų) sąrašą, 2001–2004 m. Antikorupcijos komisijos pirmininkė. 2004–2008 m. Seimo narė, išrinkta pagal A. Brazausko ir A. Paulausko koalicijos „Už darbą Lietuvai“ sąrašą. Nuo 2002 m. Naujosios sąjungos (socialliberalų) narė. .

Vyras Alvydas, vaikai Aurimas, Vilma.

Įvertinimas 
 1992 m. Sausio 13-osios atminimo medalis,
 1996 m. Lietuvos televizijos „Auksinė bitė“.
 2003 m. Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžius.

Šaltiniai 

Seimo nariai
Lietuvos televizijos žurnalistai
Lietuvos redaktoriai
Kaminskas

Albinas Kaminskas – fizikas, inžinierius;
 Algimantas Kaminskas (1944) – žurnalistas, redaktorius, rašytojas;
 Antanas Kaminskas (1888) – vargonininkas, chorvedys;
 Antanas Kaminskas (1932) – statybinių medžiagų technologas, pedagogas;
 Antanas Zenonas Kaminskas – politikas;
 Arūnas Robertas Kaminskas – chorvedys;
 Darius Kaminskas – politikas;
 Gytis Kaminskas – teisininkas, verslo teisės advokatas;
 Juozas Kaminskas (1898) – tapytojas;
 Juozas Kaminskas (1906) – laivų kapitonas, žurnalistas;
 Kazys Algirdas Kaminskas – statybos ir ergonomikos inžinierius;
 Raimundas Kaminskas – politikas;
 Romualdas Vytautas Kaminskas – architektas-restauratorius, vadybininkas;
 Vytautas Kaminskas – informatikas, pedagogas.
Eduardas Šablinskas

Eduardas Šablinskas (g. 1957 m. spalio 19 d. Vilniuje) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1963–1973 m. mokėsi Vilniaus 1–ojoje vidurinėje mokykloje. 1987 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą ir įgijo istoriko ir istorijos dėstytojo specialybę, 2002 m. – Lietuvos teisės universiteto teisės ir valdymo magistrantūrą.

1977–1983 m. Vilniaus statybos remonto tresto RSV–1 santechnikas, suvirintojas. 1983–1985 m. Vilniaus vidurinės profesinės technikos mokyklos istorijos mokytojas, gamybos meistras ir klasės auklėtojas. 1985–1990 m. Vilniaus miesto Tarybų rajono Vykdomojo komiteto Gamybinės butų valdybos vyriausiasis energetikas, Butų ūkio tarnybos Nr. 18 viršininkas.

1990–1994 m. Vilniaus miesto Senamiesčio seniūnijos Rotušės skyriaus viršininkas. 1994–1997 m. Vilniaus miesto Senamiesčio seniūnijos seniūnas. 1995 m. Vilniaus miesto savivaldybės mero atleistas iš seniūno pareigų, tačiau 1996 m. birželio mėn. teismo sprendimu grąžintas į pareigas. 1997–2000 m. UAB „Vilniaus pirmoji autotransporto įmonė“ naujų projektų vadovas.

2000–2003 m. ir 2003 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 2000–2004 m. ir 2012–2016 m. Seimo narys.

2005–2010 m. Ginčų komisijos prie Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos pirmininkas. 2005–2012 m. Valstybės turto fondo Privatizavimo komisijos narys.

Nuo 2017 m. Seimo nario Andriaus Palionio padėjėjas-sekretorius.

1998 m. vienas iš Naujosios sąjungos (socialliberalų) steigėjų, 1998–2001 m. šios sąjungos Vilniaus skyriaus pirmininkas, sąjungos Tarybos narys, iki 2008 m. šios partijos narys. 2011–2018 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys. Nuo 2018 m. – Lietuvos socialdemokratų darbo partijos narys.

1998–2005 m. Lietuvos smulkiųjų verslininkų ir prekybininkų asociacijos (LSVPA) pirmininkas. 1998 ir 1999 m. dalyvavo bado akcijose prie Lietuvos Respublikos Seimo, po jų dirbo Vyriausybės sudarytoje darbo grupėje smulkiojo verslo problemoms spręsti. Nuo 2005 m. LSVPA Garbės pirmininkas.  

Sūnūs: Aurimas, Linas ir Ignas. Dukra Rugilė.

Šaltiniai 

Seimo nariai
Vilniaus politikai
Lietuvos savivaldybių seniūnai
Vytautas Šustauskas

Vytautas Šustauskas (g. 1945 m. kovo 19 d. Kražiuose, Kelmės raj.) – inžinierius, Lietuvos ir Kauno miesto politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1964 m. baigė Klaipėdos laivų statybos technikumą ir įgijo techniko – technologo specialybę. 1968–1969 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Klaipėdos fakultete, 1970–1971 m. mokėsi Klaipėdos jūreivystės mokykloje. 2005 m. baigė Klaipėdos universiteto Socialinių mokslų fakultetą.

1967 m. plaukiojo žvejybos traleriais, Lietuvos okeaninio laivyno bazės jūreivis. 1968–1972 m. Klaipėdos gamyklos „Progresas“ mechanikas, 1972–1989 m. Kauno radijo matavimų technikos mokslinio tyrimų instituto inžinierius, inžinierius technologas, Kauno metalo dirbinių gamyklos cecho viršininkas, Kauno radijo gamyklos Radijo eksperimentinio konstravimo biuro inžinierius technologas.

Aktyviai dalyvavo atkuriant Lietuvos nepriklausomybę, saugojo parlamentą tragiškomis 1991 m. sausio dienomis. Nuo 1991 m. kovojo už socialiai remtinų, neįgaliųjų, daugiavaikių šeimų teises. Gausių protesto akcijų, žygių ir mitingų organizatorius. 1990 m. spalio 5 d. prisidėjo prie Kryžkalnio memorialo sprogdinimo. 1997 m. rugsėjo 7-10 d. organizavo „Ubagų žygį“.

1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys. Nuo 2000 m. balandžio 13 d. iki 2000 m. spalio 30 d. Kauno miesto savivaldybės meras.  2000–2004 m. Seimo narys. 2002 m. išrinktas Kauno miesto savivaldybės tarybos nariu, bet mandato atsisakė.

1989–1992 m. Lietuvos laisvės lygos Kauno skyriaus vadovas. 1992 m. įkūrė visuomeninį politinį judėjimą Lietuvos laisvės sąjungą (LLS), kuri 1994 m. tapo politine organizacija, LLS pirmininkas. Pomėgis – automobiliai. Turi tris sūnus – Gintarą, Nerijų ir Arną.

Bibliografija 
 Laisvė ir kraujas: [publicistika]. – K.: Smaltija, 2006. – 512 p. – ISBN 9986-708-84-2;
 Sunki tiesa: [eilėraščiai]. – K.: Rovilnė, 2006. – 72 p. – ISBN 9955-9855-2-6.

Literatūra 

 Jonas Laurinavičius. Vytautas Šustauskas. – K.: UAB „Dajalita“, 2000.

Nuorodos 
 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos 

|-

Seimo nariai
Lietuvos jūrininkai
Kauno miesto merai
Valdemar Tomaševski

Valdemaras Tomaševskis (, g. 1965 m. kovo 3 d. Vilniuje) – inžinierius, Lietuvos, Vilniaus miesto savivaldybės ir Vilniaus rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, Lietuvos atstovas Europos Parlamente. LLRA-KŠS pirmininkas.

Biografija 

1972–1975 m. mokėsi Vilniaus 36–ojoje vidurinėje mokykloje, 1983 m. baigė Vilniaus 11–ąją vidurinę mokyklą. 1983 m. įstojo į Vilniaus inžinerinio statybos instituto Mechanikos fakultetą. 1984–1986 m. tarnavo kariuomenėje Rusijos Murmansko srityje. 1990 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą ir įgijo inžinieriaus mechaniko specialybę.

1992–1996 m. Seimo Lietuvos lenkų sąjungos frakcijos sekretoriato darbuotojas, 1997–1999 m. Vilniaus rajono savivaldybės sekretorius.

1993 m. visuomeninės organizacijos „Lietuvos lenkų sąjunga“ Vilniaus rajono skyriaus pirmininkas. 1994 m. Lietuvos lenkų rinkimų akcijos įkūrimo iniciatyvinės grupės koordinatorius ir šios organizacijos pirmininko pirmasis pavaduotojas. Nuo 1999 m. Lietuvos lenkų rinkimų akcijos pirmininkas.

1995–2003 m. Vilniaus rajono savivaldybės tarybos ir valdybos narys. Nuo 2000 m. balandžio mėn. iki 2000 m. spalio 27 d. Vilniaus rajono savivaldybės vicemeras. 2000–2004 m. Seimo narys. 2001 m. kovo 10 d. – rugpjūčio 3 d. Seimo Jungtinės Centro sąjungos, Moderniųjų krikščionių demokratų sąjungos ir Lietuvos lenkų rinkimų akcijos frakcijos seniūnas. 2003 m. ir 2007 išrinktas Vilniaus rajono savivaldybės tarybos nariu, bet abu kartus mandato atsisakė. 2004–2008 m. Seimo narys. .

2009 m. Europos Parlamento rinkimuose, įrašytas pirmuoju numeriu Lietuvos lenkų rinkimų akcijos sąraše. Už šią partiją balsavus 8,42 % rinkėjų išrinktas į Europos Parlamentą. 2011 m. su Lenkų rinkimų akcijos ir Rusų Aljanso koalicija „Valdemaro Tomaševskio blokas“ – Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys, mandato atsisakė. 

Žmona Violeta, sūnūs Vladislav (), Pavel ().

Šaltiniai 

Seimo nariai
Vilniaus politikai
Vilniaus rajono politikai
Europos Parlamento nariai (Lietuva)
Lietuvos lenkų politinių organizacijų veikėjai
Valerij Tretjakov

Valerijus Tretjakovas (g. 1958 m. sausio 19 d. Luganske, Ukraina) – filologas, žurnalistas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1975 m. baigė Anapos vidurinę mokyklą. 1979–1991 m. Vilniaus statybos tresto darbininkas. 1984 m. baigė Vilniaus universiteto Filologijos fakultetą, įgijo filologo specialybę. 1991–1995 m. vertėsi privačiu verslu. 1995–2000 m. vadovavo UAB „Litovskij kurjer“, leido to paties pavadinimo savaitraštį rusų kalba.

2000–2004 m. LR Seimo narys, išrinktas pagal Naujosios sąjungos (socialliberalai) sąrašą.  2004 m. Algirdo Brazausko ir Artūro Paulausko koalicijos „Už darbą Lietuvai“ kandidatas į LR Seimo narius Naujosios Vilnios (Nr. 10) rinkimų apygardoje. 

Nuo 2005 m. „Litovskij kurjer“ vyriausiasis redaktorius.

Rusų leidinių asociacijos narys, Pasaulinės laikraščių asociacijos narys, Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.

Šaltiniai 

Seimo nariai
Lietuvos redaktoriai
Lietuvos rusų bendruomenės veikėjai
Stankevičius

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Stankevičienė (ištekėjusi moteris), Stankevičiūtė (mergautinė pavardė), Stankevičė (neutrali).

Pavardę turi šie garsesni asmenys: 
 Aleksandras Stankevičius – kompozitorius, vargonininkas
 Algimantas Mykolas Stankevičius – žurnalistas, publicistas
 Aloyzas Vytas Stankevičius – žurnalistas, TV laidų vedėjas
 Antanas Stankevičius – vargonininkas, chorvedys
 Audrius Stankevičius – gydytojas, politikas
 Česlovas Vytautas Stankevičius – politikas, signataras
 Donatas Stankevičius – fotografas
 Gintautas Stankevičius – politikas
 Juozapas Stankevičius – kunigas, spaudos darbuotojas
 Juozas Stankevičius (1866) – katalikų kunigas, pedagogas
 Laurynas Mindaugas Stankevičius – politikas
 Marius Stankevičius – futbolininkas
 Meirūnas Stankevičius – futbolininkas
 Pranas Stankevičius – aktorius, radijo diktorius
 Rimantas Antanas Stankevičius – lakūnas, kosmonautas
 Rimas Stankevičius – treneris, politikas
 Rimvydas Stankevičius – poetas, eseistas, žurnalistas
 Robertas Stankevičius – krepšininkas
 Saulius Stankevičius – politikas
 Stanislovas Stankevičius (1934) – kunigas
 Vitalijus Stankevičius – futbolininkas
 Vitalis Stankevičius – futbolininkas
 Zigmantas Stankevičius – chorvedys, pedagogas
Pranas Vilkas

Pranas Vilkas (g. 1936 m. balandžio 17 d. Gaižiūnuose, Jonavos valsčius) – inžinierius mechanikas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1942–1946 m. mokėsi Skarulių pradinėje mokykloje, 1954 m. baigė Jonavos vidurinę mokyklą. 1954–1959 m. studijavo Kauno politechnikos institute, įgijo inžinieriaus mechaniko specialybę. 1959–1962 m. projektavimo ir konstravimo biuro su eksperimentine gamykla „Puntukas“ vyr. meistras. 1960–1961 m. dėstė Vilniaus pedagoginiame institute.

1962–1991 m. Eksperimentinio metalo pjovimo staklių mokslinio tyrimo instituto Vilniaus filialo su eksperimentine gamykla „Precizika“ konstruktorius, gamybos vadovas, vyriausiasis inžinierius, direktoriaus pavaduotojas gamybai. Jam vadovaujant 1962 m. pagamintos labai didelio tikslumo šlifavimo staklės, pirmosios tokio tipo SSRS. Šių staklių sukūrimas davė pradžią precizinių staklių gamybai Lietuvoje. Vėliau Lietuvoje organizavo matavimo įrengimų, skirtų gamybos technologinio proceso mechanizavimui ir automatizavimui, kūrimą bei gamybą.

1991–2000 m. bendros Lietuvos ir JAV įmonės UAB „Brown and Sharpe-Precizika“ generalinis direktorius, 2000 m. gegužės-spalio mėn. šios bendrovės kokybės auditorius. 7 išradimų, 2 mokslinių straipsnių autorius.

Politinė veikla 
2000–2004 m. LR Seimo narys, išrinktas pagal Lietuvos liberalų sąjungos sąrašą, Verslo ir užimtumo komisijos pirmininko pavaduotojas.  2004–2008 m. LR Seimo narys, išrinktas pagal Darbo partijos sąrašą. 

Nuo 1973 m. SSKP, 2000–2002 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2003 m. Liberalų demokratų partijos, nuo 2004 m. Darbo partijos narys.

Žmona Regina, sūnus Gintautas.

Įvertinimas 
 1965 m. LSSR valstybinė premija (su kitais)
 1978 m. LTSR nusipelnęs inžinierius
 1985 m. SSRS MT premija (su kitais)

Šaltiniai 

LTSR valstybinės premijos laureatai
Seimo nariai
Lietuvos inžinieriai mechanikai
Lietuvos konstruktoriai
Čola imperija

Čola imperija () buvo tamilų Čolų dinastijos valdoma valstybė, kilusi iš pietų Pietų Indijos (etninių tamilų žemių). Ji klestėjo IX-XIII amžiais, o didžiausios ekspansijos laikotarpiu XI a. vid. kontroliavo visą Indostano pusiasalio pietinę dalį bei rytinę pakrantę, taip pat ir Šri Lanką, didžiąsias Indonezijos salas, tapdama viena stipriausių Pietų Azijos imperijų.

Kad atskirti nuo senųjų čolų, kraštą valdžiusių iki III a., jie vadinami Viduramžių čolomis.

Čolų sostinės buvo Thandžavuras, Gangaikonda, Čolapuramas.

Istorija 
Kadaise Čolos valstybės valdytos teritorijos nuo III a. buvo valdomos kalabharų, o vėliau – pandijų. Tik IX a. senoji čolų dinastija atgimė. Jos pirmasis valdovas buvo Vidžajalaja, kuris užėmė Pandijų pasienio miestą Thandžavurą prie Kaveri upės. Jie nugalėjo savo priešus pandijus, palavas.

XI a. pradžioje, Rajaraja Čola, Rajendra Čola laikais, čolos suvienijo visą Tamilnadą, o vėliau ėmė kurti galingą jūrinę imperiją, kuri siekė Malajų salyną, valdė Šri Lanką.

Nuo 1070 m. pasikeitė dinastijos atšaka, kuri buvo artimai susigiminiavusi su Rytų Čalukjais, Čolų vasalais šiaurėje. Valstybė pamažu prarado įtaką Šri Lankoje, o Rytų Čalukjai tapo nepriklausomi. Kovos dėl hegemonijos Andhroje su Vakarų Čalukjais tęsėsi dar ilgai.

Kultūra 

Čolų dinastija buvo didžiausias tamilų kultūros ir meno suklestėjimas. Imperijoje buvo naudojama tamilų kalba ir raštas, kuriami didingi tamilų literatūros kūriniai.

Suklestėjo dravidiško stiliaus architektūra, kurios didžiausias šedevras buvo Thandžavuro šventykla. Užkariavę teritorijas toli rytuose, čolai susidūrė su kitomis kultūromis, tarp jų ir kiniška, kurios darė įtaką menui. Jie taip pat paveikė malajų salyno architektūrą, pvz., Prambanano šventyklos stilių Indonezijoje.

Valdovai 
 Vijayalaya Chola 848–871(?)
 Aditya I 871–907
 Parantaka Chola I 907–950
 Gandaraditya 950–957
 Arinjaya Chola 956–957
 Sundara Chola 957–970
 Uttama Chola 970–985
 Rajaraja Chola I 985–1014
 Rajendra Chola I 1012–1044
 Rajadhiraja Chola 1018–1054
 Rajendra Chola II 1051–1063
 Virarajendra Chola 1063–1070
 Athirajendra Chola 1067–1070
Čalukjos čolos
 Kulothunga Chola I 1070–1120
 Vikrama Chola 1118–1135
 Kulothunga Chola II 1133–1150
 Rajaraja Chola II 1146–1163
 Rajadhiraja Chola II 1163–1178
 Kulothunga Chola III 1178–1218
 Rajaraja Chola III 1216–1256
 Rajendra Chola III 1246–1279

Žlugimas 
XIII a. II pusėje keitėsi geopolitinė situacija Vidurio ir Pietų Indijoje. Karnatakoje iškilo Hoišalos valstybė. Čolų valstybės šiaurėje atsiskyrė Kadava dinastija, kur skelbėsi palavų įpėdiniais, pietuose vėl atgimė pandijai. Būtent šie tapo Čola imperijos paveldėtojais apie 1279 m.

Vidurinės Indijos karalystės
Indijos imperijos
Malajų salyno istorinės valstybės
Tamilų istorija
Šri Lankos istorija
Keralos istorija
Malaizijos istorija
Indonezijos istorija
Henrikas Žukauskas

Henrikas Žukauskas (g. 1951 m. liepos 19 d. Kaune) – architektas inžinierius, VGTU Architektūros fakulteto docentas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1970 m. baigė Kauno Juozo Naujalio vidurinės meno mokyklos tapybos klasę. 1975 m. baigė Vilniaus inžinerinio statybos instituto Architektūros fakultetą ir įgijo architekto inžinieriaus specialybę.

1975–1985 m. Miestų statybos projektavimo instituto Kauno filialo architektas. 1985–1987 m. Kauno radijo gamyklos vyriausiasis architektas. 1987–1990 m. Komunalinio ūkio projektavimo instituto Kauno filialo grupės vadovas bei projektų vyriausias architektas. Paminklinės Prisikėlimo bažnyčios Kaune atgavimo (kartu su prof. A. Smailiu ir vikaru G. Kabašinsku) komiteto narys, atstatymo projekto autorius.

1990–1991 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys ir Kauno miesto mero pavaduotojas. 1991–1997 m. reklamos firmos „Style“ ir televizijos „Kaunas plius TV“ steigėjas ir vadovas.

1997–2000 m. Vilniaus miesto savivaldybės Miesto plėtros departamento direktoriaus pavaduotojas. 2000–2008 Seimo narys, Aplinkos apsaugos komiteto pirmininko pavaduotojas, 2000 m. lapkričio 9 d. – 2001 m. liepos 12 d. aplinkos ministras (vienuoliktojoje Vyriausybėje).

Daugelio straipsnių ir publikacijų autorius, knygos „Architektūrinio projektavimo ir planavimo teisė“ autorius, Premjero Algirdo Butkevičiaus visuomeninis patarėjas, Prezidento R. Pakso visuomeninis patarėjas Lietuvos eksparlamentarų klubo vienas iš steigėjų, prezidentas, FP-AP Europos buvusių parlamentarų asociacijos Lietuvos delegacijos vadovas.

Žmona Ona. Sūnus Henrikas – teologijos filosofijos mokslų daktaras, misionierius. Duktė Ieva – architektė, Vilniaus dizaino kolegijos Interjero ir dizaino katedros vedėja.

Išnašos

Nuorodos 
 Biografija (lrs.lt)

|-

Lietuvos inžinieriai architektai
Seimo nariai
Lietuvos aplinkos ministrai
Kauno politikai
Vilniaus politikai
Vitelijus

Aulas Vitelijus Germanikas (, 15 m. rugsėjo 24 d. – 69 m. gruodžio 22 d.) – Romos imperatorius nuo 69 m. balandžio 17 d. iki gruodžio 22 d.

Jis buvo vienas iš keturių imperatorių per vienerius 69−uosius metus (kiti buvo Galba, Otonas ir Vespasianas).

Biografija 
Vitelijus buvo Lucijaus Vitelijaus žmonos Sekstilijos sūnus, ir turėjo vieną brolį, Lucijų Vitelijų Jaunesnįjį.

Vitelijus buvo konsulu 48 m. ir prokonsulu Afrikoje.

68 m. Galba jį paskyrė Žemutinės Germanijos vietininku. Vitelijus buvo populiarus tarp pavaldinių dėl didelio išlaidumo ir labai geros savo prigimties.

Imperatoriumi Vitelijų paskelbė dviejų Romos legionų prie Reino vadai Cecina ir Valensas. 69 m. sausio 1 d. jie atsisakė prisiekti ištikimybę imperatoriui Galbai ir 69 m. pradžioje Vitelijus buvo paskelbtas Colonia Agrippinensis imperatoriumi. Tiksliau jis buvo paskelbtas Vidinės ir Aukštutinės Germanijos armijų imperatoriumi. Prie jo greitai prisidėjo Galijos, Britanijos ir Retijos armijos.

Nors senatas ir suteikė jam imperatoriaus privilegijas, tačiau Romos gyventojai taip jo ir nepripažino imperatoriumi, nes jam įžengus į miestą Roma tapo riaušių ir skerdynių, gladiatorių kovų ir ekstravagantiškų puotų vieta.

69 m. liepos mėn. Vitelijus sužinojo, kad rytinių provincijų armijos paskelbė imperatoriumi savo vadą Titą Flavijų Vespasianą. Kai tik buvo sužinota, kad Rytų, Dalmatijos ir Ilyrijos armijos prisijungė prie Vespasiano, dezertyravo dauguma Vitelijaus pavaldinių ir jis buvo priverstas atsisakyti sosto.

Manoma, kad Vitelijus laukė Vespasiano armijos Mevanijoje, ir kad dėl pasidavimo sąlygų buvo sutarta su Marku Antonijum Primu, šešto legiono, tarnavusio Panonijoje, vadu ir vienu iš pagrindiniu Vespasiano rėmėju, bet pretoriai uždraudė jam užbaigti susitarimą ir privertė jį grįžti į rūmus. Tačiau, Vitelijui beeinant į Santarvės šventyklą grąžinti imperatoriaus ženklus, jis buvo nustumtas nuo Gemonijaus laiptų ir ten persmeigtas. „Tačiau aš kartą buvau jūsų imperatorius“ tokie buvo paskutiniai Vitelijaus žodžiai.

Per savo trumpą valdymą Vitelijus parodė norą valdyti išmintingai, bet jį visiškai kontroliavo Valensas ir Cecina.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Vitelijus  

Romos imperatoriai
Romos imperijos konsulai
Vėzeris

Vėzeris () – upė Vokietijoje. Susidaro susiliejus Veros (prasideda Tiuringijos Miške) ir Fuldos (prasideda Riono kalnuose) upėms prie Miundeno miesto. Teka į šiaurę Šiaurės Vokietijos žemuma per Žemutinę Saksoniją. Įteka į Šiaurės jūros Helgolando įlanką, sudaro estuariją. Vėzeris laivuojamas. Jūrų laivai pasiekia Brėmeną. Upė kanalais sujungta su Elbe ir Emsu. 

Didžiausi intakai: Dėmelis, Didžioji Auė, Huntė (kairieji), Nesė, Aleris, Viumė (dešinieji). Didžiausi miestai prie Vėzerio: Hioksteris, Hamelinas, Bad Ojenhauzenas, Mindenas, Brėmenas, Brėmerhafenas.

Vokietijos upės
Muhamedas Uzbekas Chanas

Muhamedas Uzbekas Chanas (g. 1282 – m. 1341 arba 1342 m.) Aukso ordos chanas nuo 1313 m.; Batijaus palikuonis; jo valdymo laikotarpis 1312-1342 buvo Aukso ordos klestėjimo laikotarpis.

Uzbekas ne tik pats priėmė islamą, bet ir išplatino jį tarp totorių. Uzbekas siekė palaikyti politinius santykius su kitais bendratikiais valdovais. Geri santykiai susiklostė su Egipto ir Sirijos sultonu Elmelik-Ennasir-Mahometu. Taip pat buvo palaikomi santykiai ir su LDK. 1324 m. Vilniuje lankantis popiežiaus Jono XXII delegatams, kurie derėjosi su Gediminu dėl katalikų tikėjimo priėmimo, čia buvo ir Uzbeko pasiuntiniai.

Aukso Ordos chanai