joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Marianų lovys

Marianų lovys − povandeninė įduba Ramiajame vandenyne, Filipinų jūroje, išilgai Marianų salų rytinių krantų.

Ten, kur tektoninės plokštės užslenka viena ant kitos, viršutinė spaudžia apatinę, susidaro vandenynų įdubos. Marianų lovio ilgis ~1500 km, gylis >7000 m; didžiausias gylis − 11 034 m.

Pati giliausia žinoma vieta Žemėje Čalendžerio gelmė yra Marianų lovyje į rytus nuo Filipinų. Ją 1951 m. atrado britų žvalgybinis laivas „Challenger“. O jos tikslų gylį vėliau echolotu nustatė rusai.

Marianų lovio dugne vandens slėgis yra lygus 1056 barams, tai yra 1071 kartą didesnis nei jūros lygyje. Dugne vandens temperatūra siekia 1-4 laipsnius šilumos.

2009 m. Marianų lovys buvo įtrauktas į JAV saugomų gamtos paminklų sąrašą.

Nusileidimai 

1960 m. žmogaus valdomas amerikiečių batiskafas nusileido į 10 915 m gylį − beveik 2100 m giliau nei Everesto aukštis.

2009 m. giliavandenis automatinis povandeninis aparatas „Nereus“, sukurtas JAV „Woodse Hole“ okeanografijos institute, sėkmingai pasiekė „Čalendžerio gelmės“ vietą Marianų įduboje. Daugiau nei 4 metrų ilgio „Nereus“ į Marianų įdubą buvo pradėtas leisti gegužės 31 d. iš tyrimų laivo „Kilo Moana“. Giliavandenis aparatas buvo valdomas naudojant labai ploną ir tvirtą šviesolaidį. „Nereus“ kelionė į vandenyno dugną truko apie 10 valandų. Vandenyno dugną pasiekęs aparatas jį nufilmavo ir nufotografavo, paėmė vandens bei nuosėdų mėginius.

Žinomas režisierius ir „National Geographic“ programos „Explorer-in-Residence“ dalyvis Džeimsas Kameronas (James Cameron) vienviečiu povandeniniu laivu pasiekė giliausią vietą pasaulio vandenynuose – Čelendžerio gelmę Marianų įduboje. Į 10 898 metrų gylį Dž. Kameronas nusileido 2012 m. kovo 26 d., rytą 7:52 vietos laiku (0:52 min. Lietuvos laiku).

Tyrimai atskleidė, kad lovio dugne gyvena įvairių mikroorganizmų.

2015 m. liepą mokslininkai į lovį nuleido hidrofoną įvairių garsų įrašymui. Nors šis hidrofonas nebuvo ištrauktas iki pat lapkričio, duomenų įrašymas buvo pilnas per pirmas 23 dienas. Mokslininkai nustebo, kad sugebėjo lovyje išgirsti žemės drebėjimus, uraganus, banginius ar laivų skleidžiamus garsus.

JAV investuotojas, tyrinėtojas Viktoras Veskovo 2019 m. balandžio 28 d. su DSV Limiting Factor povandeniniu laivu pasiekė rekordinį 10928 metrų gylį. Jis atliko keturis sėkmingus panėrimus ir tapo pirmuoju žmogumi į Marianų lovį panirusiu daugiau nei kartą.

2020 m. gegužės 8 d. Rusijos mokslininkai kartu su laivų kūrėjais sukūrė autonominį povandeninį laivą Vityaz-D ir jį nuleido į 10028 m gylį. Tai buvo pirmasis kartas, kai aparatas autonomiškai tyrinėjo Marianų lovį.

2020 m. lapkričio 10 d. kiniečių povandeninis laivas Fendouzhe pasiekė 10909 m gylį.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Čelendžerio gelmė  
 Marianų įduba 
 Marianų įdubos tyrinėjimas  

Ramusis vandenynas
Vandenynų įdubos
Sniardvai

Sniardvai () – didžiausias Lenkijos ežeras. Telkšo šalies šiaurės rytuose, Varmijos Mozūrų vaivadijoje, Mozūrijos ežeryne, 117 m aukštyje virš jūros lygio. Ilgis iki 22,3 km, plotis iki 13,4 km. Giliausia vieta siekia 23 m. Ežeras ledyninės kilmės, susidaręs moreniniame duburyje, kranto linija labai vingiuota, gausu įlankų, užutėkių. Yra 8 salos. Krantai žemi, vietomis supelkėję, apaugę mišku. Sniardvai priklauso Narevo upės baseinui (su juo jungiasi Rosio ežeru ir Pisos upe). Vystomas turizmas. Pagrindinės pakrančių gyvenvietės – Popelnas, Okartovas, Nedzvedzi Rugas.

Šaltiniai 

Lenkijos ežerai
Suburitō

Paimti kartu pomidorai (jap. - Japonija crate mokymo ginklas, daug didesnis ir sunkesnis nei įprasta salotos..

Dydis Suburit Kandys paprastai apie 115 mm, apie 1 kg svorio, nors jis gali 130 mm skersmens ir 2 kg svorio. Paimkite pomidorų efektyvumą teisinės valstybės.

Kolektyviai, dramos mokyklos naudojimas, bet ne išmokti atakos laiką, bet kata (kata) ir kata (karatė) spektaklis. Po treniruotės su karaliumi gali išlaikyti atakos kampą (Hasuji) ir taip pat gali sustabdyti ašmenis (kartu) leisti. Mokymas su Suburit HD, tanrenuchi plačiai naudojamas, kuris paprastai šlaitai centrinio betono suspaudimo vairuotojo stebulės.

Ne, ji teisingai teigia, kad Arabų Emyratai Jungtinė Karalystė gavo žinių apie save, jų žinias apie tai, kaip karo Nodatian, tvarkaraštis ir nodatian planuojamas ir neplanuotas. Tačiau jūs suburiate bažnyčią visus tuos, kurie siekia konflikto su japonišku kardu.

Pasak legendos, Miyamoto Musashi nukirto su plaukiojančiu kardu nuo irklo, ir jis atėjo į konfliktą su japonišku dobilu, kuris taip pat žudo smūgį su savo galva, sulaužytais kairiais šonkauliais, jo plaučių krauju.

Kalavijai
Japonijos šaltieji ginklai
Bokenas

Bokenas (, bokken, iš bok(u) 'medis' + ken 'kalavijas'), bokutō – japoniškas medinis kalavijas, skirtas treniruotėms. Bokenai paprastai būna katanos dydžio ir pavidalo, bet naudojami ir vakizašio bei tanto pavidalo bokenai. Bokenai buvo sugalvoti treniruotėms, siekiant sumažinti tikro kardo keliamą pavojų. Tačiau treniruoto eksperto rankose bokenas irgi yra pavojingas ginklas. 

Terminas bokken (jap. 木剣) yra sinonimas su kitu japonišku terminu bokutō (jap. 木刀). Japonijoje dažniau vartojamas terminas bokutō, Europoje ir Amerikoje – bokken.

Bokenas nėra tas pats, kas šinajus (shinai) – bambukinis kalavijas, naudojamas mokantis kendo.

Naudojimas 
Bokenas naudojamas kaip pigus ir gana saugus tikro kalavijo pakaitalas mokantis kai kurių kovos menų (aikido, kendo, iaido, kenjutsu, jodo). Bokenai naudojami atliekant kendo katas, treniruojantis atlikti techniškai tikslius judesius.

Atskiras bokenų variantas yra suburito, naudojami atliekant suburius. Suburito yra storesni ir sunkesni už paprastus bokenus, jie naudojami ugdyti tiek jėgą, tiek judesių tikslumą.

Bokenus naudoja ir savigynai ar, atvirkščiai, darant nusikaltimus. Bokenai laikomi būdingais kai kurių gaujų tipų – yankii (moksleivių gaujos) ir bosozoku (baikerių gaujos) – ginklais. Tokie bokenai būna puošiami gaujų devizais ar kinų hieroglifais.

Bokenų tipai 
Pagrindiniai bokenų tipai:
 ilgas kalavijas – daitō ar tachi (katanos dydžio);
 trumpas kalavijas – shoto, kodachi ar wakizashi (vakizašio dydžio);
 durklas – tanto (tanto dydžio);
 suburito

Daromi ir mediniai tokių ginklų kaip nagamakis, nodačis, jaris, naginata, kama ir kt. pakaitalai.

Japonijos Kendo federacija (All Japan Kendo Federation) nustatė kendo katose naudojamų bokenų dydžius:
 Tačis: visas ilgis – 102 cm, rankenos ilgis – 24 cm
 Kodačis: visas ilgis – 55 cm, rankenos ilgis – 14 cm

Skirtinguose Japonijos kovų menuose bokenai neretai nedaug skiriasi savo ilgiu, smaigalio forma, cubos (gardos) buvimu.

Šaltiniai 

Kalavijai
Japonų kovos menai
Liepojos tramvajus

Liepojos tramvajus – viena iš susisiekimo priemonių Liepojoje. Tai vienas iš trijų Latvijos miestų, kur veikia tramvajus. 

Tramvajus Liepojoje pradėjo kursuoti 1899 m. rugsėjo 26 d. Tai seniausia tramvajaus linija Baltijos šalyse. Maršruto linijos ilgis šiuo metu yra 14,8 kilometrų. Jis sujungia Liepojos šiaurės rytinę ir pietvakarinę dalis. Visą maršrutą viena kryptimi tramvajus nuvažiuoja vidutiniškai per 30 minučių. Iš viso Liepojos tramvajaus maršrute yra 36 stotelės, po 18 kiekviena kryptimi. Šiuo metu tai yra greičiausias tramvajus Latvijoje, jo vidutinis greitis siekia 17,25 km/h. Liepojos tramvajaus liniją aptarnauja Končar NT2300 ir Tatra KT4 tramvajai.

Eksploatuojami tramvajai 
2021 m. duomenimis:

Maršrutai

Šaltiniai

Nuorodos 
 Liepojos tramvajaus fotografijos

Transportas Liepojoje
Latvijos tramvajus
Algirdas Vizgirda

Algirdas Vizgirda (g. 1944 m. rugpjūčio 5 d. Vilniuje) – Lietuvos fleitininkas, pedagogas.

Biografija 
Tėvai kilę iš Kazlų Rūdos. 1951–1959 m. Vilniaus dešimtmetėje muzikos mokykloje mokėsi fortepijono ir smuiko klasėse, dainavo chore. 1959–1963 m. mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume. 1963–1968 m. studijavo LSSR konservatorijoje (Augustino Armono klasėje).

1966 m. pradėjo groti džiazo pianisto Olego Molokojedovo ansamblyje, kuriame grojo Viačeslavas Ganelinas, Giedrius Balutis, kiti muzikantai. Grojo „Neringos“ kavinėje Vilniuje, tais pačiais metais dalyvavo tarptautiniame Talino džiazo festivalyje. 1967–1977 m. LSSR filharmonijos simfoninio orkestro artistas. 1971 m. pirmajame Lietuvos džiazo festivalyje apdovanotas už meniškiausią kompoziciją „Viskas priklauso nuo nuotaikos“. Nuo 1974 m. ansamblio „Musica humana“ įkūrėjas, meno vadovas ir dirigentas.  1976 m. baigė Maskvos konservatorijos aspirantūrą. 1976–1977 m. stažavo Paryžiaus konservatorijoje pas fleitistus Alainą Marioną ir Christijaną Lardé. Nuo 1977 m. dėsto LSSR konservatorijoje, 1986 m. docentas.  Nuo 1988 m. su latvių klavesiniste Aina Kalnciema ir estų violončelistu Teet Järvi groja ansamblyje „Baltic trio“. Nuo 1995 m. Prancūzijos fleitistų asociacijos narys.

Įvertinimas 
 1985 m. LTSR nusipelnęs artistas
 1998 m. LR Vyriausybės meno premija
 1998 m. DLK Gedimino 5 laipsnio ordinas 
 2006 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija
 2011 m. Prancūzijos meno ir literatūros ordinas (Ordre des Arts et des Lettres)

Šaltiniai 

Lietuvos nacionalinės kultūros ir meno premijos laureatai
Lietuvos fleitininkai
Lietuvos dirigentai
Lietuvos koncertmeisteriai
Marius Žaromskis

Marius Žaromskis (g. 1980 m. liepos 30 d. – lietuvių mišriųjų kovos menų (MMA) profesionalas. 2009 m. liepos 20 d. Japonijoje tapo prestižinio MMA turnyro DREAM Welterweight Grand Prix 2009 nugalėtoju.

Nuorodos 
 Mariaus Žaromskio kovų sąrašas.

Lietuvos sportininkai
Minijos ichtiologinis draustinis

Minijos ichtiologinis draustinis – saugoma teritorija Klaipėdos, Kretingos, Plungės, Šilutės ir Rietavo savivaldybių teritorijose, draustinis.

Plotas 2797 ha. Draustinį sudaro Minijos upė nuo Sausdravo upės iki žiočių (155,9 km), Sausdravo upė nuo Saisos upės iki žiočių (20,2 km), Kapupio upė (4,6 km), Šilupio upė (3,6 km), Didžiosios Sruojos upė (7,3 km), Salanto upė nuo Blendžiavos upės iki žiočių (3,9 km), Blendžiavos upė nuo Šateikių iki žiočių (20,4 km). Draustinis įsteigtas 1974 m. Saugomos lašišų, šlakių, upėtakių ir žiobrių nerštavietės.

Kitos saugomos teritorijos 
 Minijos senslėnio draustinis
 Žemaitijos nacionalinis parkas
 Salantų regioninis parkas

Šaltiniai 

Lietuvos ichtiologiniai draustiniai
Rietavo savivaldybės saugomos teritorijos
Klaipėdos rajono saugomos teritorijos
Kretingos rajono saugomos teritorijos
Plungės rajono saugomos teritorijos
Šilutės rajono paveldas
Minijos senslėnio kraštovaizdžio draustinis

Minijos senslėnio kraštovaizdžio draustinis – draustinis Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijoje.

Plotas 1656 ha. Saugomas raiškus Minijos upės fliuvioglacialinio senslėnio kraštovaizdis. Per draustinį į Miniją teka Vilka ir dar 11 upelių. Miškų yra draustinio pietuose, daugiausia eglynai. Saugomi retieji augalai – meškinis česnakas, tuščiaviduris rūtenis, daugiametė blizgė ir jų buveinės. Sutinkami tulžiai, žiemoja vandeniniai strazdai. Draustinis įsteigtas 1974 m.

Kitos saugomos teritorijos 
 Minijos ichtiologinis draustinis
 Žemaitijos nacionalinis parkas

Šaltiniai 

Lietuvos kraštovaizdžio draustiniai
Klaipėdos rajono saugomos teritorijos
Baladė

Baladė ( iš  – šoku) – poezijos žanras. Trumpas eiliuotas istorinio arba legendinio turinio kūrinys, kuriame susilieję epiniai, lyriniai, draminiai pradai. Tai intriguojantis, neretai niūrių, šiurpių nuotykių pasakojimas apie nepaprastus įvykius. Per juos atskleidžiamas pasaulio paslaptingumas, tragiškos gyvenimo perspektyvos.

Istorija 
Pavadinimas XII a. atsirado Provanse, kur baladė reiškė šokio dainą su refrenu. Italų poezijoje atsirado XIII–XIV a., prancūzų – XIV–XVI a. Čia baladė buvo lyrinis griežtos metrinės formos eilėraštis (E. Dešanas, F. Vijonas). Vėliau toks baladės tipas išnyko, nors jį atgaivinti ir buvo bandoma (pavyzdžiui, XIX a. parnasininkų pastangos). Anglų ir škotų baladė, genetiškai nesusijusi su prancūziškąja, suklestėjo XV a. Normanų atneštu baladės vardu buvo pavadinta dramatiškos fabulos liaudies daina, kuri dažnai reiškia politines, socialines idėjas (pvz., baladė apie Robiną Hudą). Viduramžių anglų ir škotų baladėmis buvo susidomėta XVIII a. pab. – XIX a. pr. Pasirodė jų rinkinių (T. Persio, V. Skoto). Veikiamas šių tautosakinių baladžių, susiformavo literatūrinės baladės žanras, kuris sentimentalizmo ir romantizmo laikotarpiu tapo vienu populiariausių žanrų ir paplito didžiojoje Europos dalyje. Buvo sukurta baladės teorija.

Žymiausi kūrėjai

Užsienyje 
Žymiausi baladžių kūrėjai: anglų literatūroje – R. Bernsas, S. T. Kolridžas, V. Vordsvertas, vokiečių – G. Biurgeris, J. V. Gėtė, F. Šileris, L. Ūlandas, H. Heinė, prancūzų – V. Hugo, A. de Miusė, rusų – V. Žukovskis, A. Puškinas, M. Lermontovas, E. Bagrickis, N. Tichonovas.

Lietuvoje 
Maironis įvedė baladės žanrą į lietuvių literatūrą. Vėliau baladžių parašė S. Nėris, V. Mykolaitis-Putinas, Justinas Marcinkevičius. Lietuvių tautosakoje baladžių gana mažai. Jos turi ryškų lyrinį pradą, struktūriškai artimos lyrinėms dainoms. Daugiausia paplitusios Rytų ir Pietryčių Lietuvoje.

Muzikoje 
Baladė yra ir muzikos žanras. Tai vokalinis ar instrumentinis laisvos muzikinės formos istorinio, herojinio, fantastinio turinio kūrinys. Iš pradžių balade viduramžiais vadinta romanų tautų šokio daina, vėliau (trubadūrų, minezingerių kūryboje) – instrumento pritariama posminė daina. XIX a. iš balade vadintos siužetinės anglų ir škotų dainos susiformavo romantinė muzikinė baladė. 

Vokalinių baladžių sukūrė tokie autoriai, kaip F. Šubertas, J. K. Lėvė, M. Glinka, instrumentinių baladžių fortepijonui – F. Šopenas, F. Listas, J. Bramsas, smuikui – H. Vietanas, fortepijonui ir smuikui – G. Forė.

Kaip atskira arija baladė būdinga kai kurioms XIX a. operoms (Š. Guno „Faustas“, P. Čaikovskio „Pikų dama“).

Lietuvoje XX a. baladžių sukūrė S. Šimkus („Nugrimzdęs dvaras“), A. Račiūnas („Baladė apie tris kareivius“), A. Budriūnas sukūrė 7 balades chorui.

Šaltiniai
Muilinė guboja

Muilinė guboja (Gypsophila paniculata) – gvazdikinių (Caryophyllaceae) šeimos gubojos (Gypsophila) genties augalų rūšis.

Stiebas šakotas, 50–90 cm aukščio. Lapai linijiški. Žiedai smulkūs, susitelkę tankiais skydeliais. Šaknys iki 15 m ilgio, sutvirtina dirvožemį.

Lietuvoje kaip dekoratyvinis augalas auginama darželiuose, kapinėse. Baltijos pajūrio kopose, smėlynuose prie sodybų kartais auga sulaukėjusios muilinės gubojos.

Įtrauktas į Lietuvos invazinių rūšių sąrašą.

Šaltiniai 

Gvazdikiniai
Dekoratyviniai augalai
Donatas Pečiūra

Donatas Pečiūra (g. 1938 m. gegužės 19 d. Panevėžyje) – Lietuvos kino operatorius.

Biografija 
1960 m. baigė Maskvos kinematografijos institutą (VGIK). Lietuvos kino studijoje dirbo vaidybinių ir dokumentinių filmų operatoriumi.  1990–2006 m. gyveno JAV.

Filmografija 
 1960 m. Mums nebereikia (kartu su Robertu Verba kino novelės operatorius rinkinyje „Gyvieji didvyriai“), rež. Marijonas Giedrys
 1961 m. Suominis, rež. Algimantas Kundelis
 1961 m. Kanonada, antrasis operatorius, rež. Arūnas Žebriūnas, Raimondas Vabalas
 1963 m. Vienos dienos kronika, antrasis operatorius, rež. Vytautas Žalakevičius
 1964 m. Marš, marš, tra-ta-ta!, rež. Raimondas Vabalas
 1966 m. Naktys be nakvynės, rež. Algirdas Araminas, Gediminas Karka
 1967 m. Surask mane, rež. Algirdas Araminas
 1967 m. Suaugusių žmonių žaidimai, rež. Ilja Rudas-Gercovskis, Algimantas Kundelis, Marijonas Giedrys
 1968 m. Kai aš mažas buvau, rež. Algirdas Araminas
 1970 m. Visa teisybė apie Kolumbą, rež. Vytautas Žalakevičius
 1971 m. Maža išpažintis, rež. Algirdas Araminas
 1973 m. Laimingas laimės neradęs, rež. Algirdas Araminas
 1975 m. Sadūto tūto, rež. Almantas Grikevičius
 1976 m. Sodybų tuštėjimo metas, rež. Almantas Grikevičius
 1978 m. Nebūsiu gangsteris, brangioji, rež. Algimantas Puipa
 1979 m. Velnio sėkla, rež. Algimantas Puipa
 1980 m. Rungtynės nuo 9 iki 9, rež. Raimondas Vabalas
 1980 m. Faktas, rež. Almantas Grikevičius
 1982 m. Atsiprašau, rež. Vytautas Žalakevičius
 1984 m. Jo žmonos išpažintis, rež. Almantas Grikevičius
 1984 m. Susidūrimas, rež. Isaakas Fridbergas
 1986 m. Vilkolakio pėdsakai, rež. Almantas Grikevičius
 1987 m. Savaitgalis pragare, rež. Almantas Grikevičius, Avtandilas Kvirikašvilis, Vytautas Žalakevičius
 1990 m. Strazdas – žalias paukštis, rež. Jonas Vaitkus

Įvertinimas 
 1981 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas
 1984 m. LSSR valstybinė premija (su kitais)

Šaltiniai 

LTSR valstybinės premijos laureatai
Lietuvos kino operatoriai
Abazinai

Abazinai (savivardis аба́за (abaza)) – Šiaurės Kaukazo tauta, gimininga abchazams ir adygams, gyvenanti daugiausia Karačiajų Čerkesijoje (Rusija). Etnografiškai suskilę į dvi grupes – tapanta ir škarua. Tikintieji yra musulmonai sunitai.

Dalis mokslininkų mano, kad abazinų protėviai gyveno rytinėje Juodosios jūros pakrantėje tarp dabartinės Tuapsės ir Bzybės upės. Kita dalis teigia, kad viduramžiais abazinų tapanta protėviai atkeliavo iš kalnuotos Rytų Abchazijos dalies. Šiauriniuose Didžiojo Kaukazo šlaituose abazinai žinomi nuo XIV a. Prasidėjus 1817–1864 m. Kaukazo karui abazinai gyveno kalnuose nuo Teberdos upės rytuose iki Labos upės vakaruose.

Karui pasibaigus daug abazinų emigravo iš Kaukazo, dalis jų buvo apgyvendinti lygumose ten, kur gyvena ir dabar – Didžiojo ir Mažojo Zelenčiukų žemupiuose. Abazinų aūlai nesudaro vientisos teritorijos, o yra sumaišyti su adygų ir nogajų aūlais.

2002 m. Rusijoje gyveno 37 942 abazinų (1989 m. – 33 tūkst.), iš jų 32,3 tūkst. gyvena Karačiajų Čerkesijoje (o iš šių – 20,3 tūkst. – kaimuose). Abazinų grupės (apie 3,3 tūkst.) gyvena Adygėjoje ir Kislovodsko apylinkėse (Stavropolio kraštas).

2006 m. po įvykusio referendumo Karačiajų Čerkesijoje buvo suformuotas Abazinų rajonas, kurį sudarė abazinų aūlai Kubina (Кубина), Psyžas (Псыж), Elburganas (Эльбурган), Kara-Pagas (Кара-Паго) ir kurio administracinis centras yra aūlas Inžič-Čiukunas (Инжич-Чукун).

XIX a. emigravusių abazinų palikuonys gyvena Turkijoje, Sirijoje, Jordanijoje, Libane. Jų skaičius vertinamas labai įvairiai – nuo maždaug 11 tūkst. iki 150 tūkst. vien Turkijoje.. Daugelis Turkijoje gyvenančių abazinų perėmė turkų kalbą.

Nuorodos 

Šiaurės Kaukazo tautos
Šiaurės vakarų Kaukazo tautos
Kartuvės (žaidimas)

Kartuvės yra žaidimas, kuriam žaisti reikia popieriaus ir rašiklio bei dviejų arba daugiau žaidėjų. Vienas žaidėjas sugalvoja žodį, o kiti bando jį atspėti spėliodami raides.

Jei spėjama raidė yra spėjamame žodyje, tai žodžio sugalvotojas tą raidę parašo visose pozicijose, kuriose yra ta raidė tam sugalvotame žodyje. Jei spėjamos raidės nėra spėjamajame žodyje, tai žodžio sugalvotojas nupiešia vieną elementą kariamo žmogaus „schemą“. Žaidimas pasibaigia kai:
 žaidėjai arba žaidėjas spėjantis užbaigia žodį arba atspėja visą žodį teisingai.
 žodžio sugalvotojas baigia „schemą“:
Šia schema iš tikrųjų siekiama pavaizduoti kaip pakartą vyrą. Nors iškilo diskusijų apie šios „schemos“ (paveiksliuko) abejotiną skonį, tačiau ši „schema“ vis dar naudojama ir šiandien. Įprasta alternatyva vaikų mokytojams yra nupiešti obelį su dešimčia obuolių, ištrinant arba perbraukiant obuolį kai raidės spėjimas būna teisingas.

Tikslus schemos piešimas skiriasi:
 vieni žaidėjai nupiešia kartuvių įrangą prieš žaisdami ir tik žaidimo metu piešia žmogaus kūno dalis (tradiciškai galvą, tada liemenį, tada kairę ranką, tada dešinę ranką, tada kairę koją ir galiausiai dešinę koją).
 kiti žaidėjai pradeda be jokios schemos išvis ir piešia atskiras kartuvių įrenginio dalis taip suteikiant daugiau galimybių žaidėjui atspėti žodį.
 bei kiti variantai

Keletas lietuviškų tinklalapių, kur galima pažaisti kartuves 
 Galima pažaisti kartuves naršyklėje
 Galima pažaisti kartuves naršyklėje 
 Galima pažaisti kartuves naršyklėje 
 Galima pažaisti kartuves naršyklėje
 Galima pažaisti kartuves naršyklėje
 Galima pažaisti kartuves naršyklėje 
 Java reikalaujantis variantas

Žaidimai
FK Senica

Senicos futbolo klubas arba trumpai FK Senica – Slovakijos futbolo klubas iš Senicos.

Istorija

2009 m. klubas nupirko iš bankrutuojančio Inter Bratislava klubo licenciją žaisti aukščiausiojoje lygoje, nors Senica tuo metu tebuvo IV lygos komanda.

Pasiekimai

Sezonai 

|}
Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

Lietuviai
 Tomas Radzinevičius, puolėjas 2010

Šaltiniai

Nuorodos 
 OIficiali klubo svetainė
 SOCCERWAY
 RSSSF duomenų bazė (Slovakijos futbolo klubų spalvos)
 RSSSF duomenų bazė (čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (taurės finalai)
 RSSSF duomenų bazė (Supertaurės)

Senica
Juzefas Mianovskis

Juzefas Mianovskis (, 1804 m. Umanė, Ukraina – 1879 m. sausio 6 d. Senigalija, Italija, palaidotas Povonzkų kapinėse) – Lietuvos gydytojas fiziologas, medicinos daktaras (1829 m.), pirmasis atkurto Varšuvos universiteto rektorius.

Biografija 
1827 m. baigė Vilniaus universitetą. 1828–1837 m. Vilniaus universiteto Terapijos klinikos asistentas. Uždarius universitetą, 1838–1842 m. Vilniaus medicinos – chirurgijos imperatoriškosios akademijos profesorius.

Dalyvavo Vilniaus medicinos draugijos veikloje. 1842 m. uždarius Vilniaus medicinos-chirurgijos akademiją iki 1860 m. dėstė Sankt Peterburgo medicinos–chirurgijos akademijoje.

1862–1869 m. Varšuvos vyriausiosios mokyklos rektorius, 1868 m. pasiekė, kad Varšuvos vyriausioji mokykla taptų Varšuvos universitetu.  Vėliau išvyko į Italiją, kur pasistatė vilą.

Šaltiniai 

Lietuvos gydytojai
Varšuvos universiteto rektoriai
Europiada

Europiada – didžiausias tarptautinis Europos folkloro kultūros festivalis kasmet vykstantis vis kitoje šalyje. Visi festivalio metu vykstantys renginiai yra nemokami.

Pirmoji Europiada įvyko 1964 m. Antverpene, Belgijoje. Pirmeiji Europiados rengėjai buvo Mon de Clopper (1922 – 1998) ir Robert Müller-Kox. Po Mon de Clopper mirties festivalio prezidentu tapo Bruno Peeters. 2009 m. Europiada įvyko Klaipėdoje.

Europiados 
1964 Antverpenas 
1965 Dortmundas 
1966 Antverpenas 
1967 Valensija 
1968 Antverpenas 
1969 Marche-en-Famenne 
1970 Herzogenauračas 
1971 Antverpenas 
1972 Antibas 
1973 Nuoras 
1974 Antverpenas 
1975 Marbelja 
1976 Antibas 
1977 Nuoras 
1978 Viena 
1979 Antverpenas 
1980 Švalmstadas 
1981 Martignis 
1982 Chichonas 
1983 Viena 
1984 Renas 
1985 Turinas 
1986 Figueira 
1987 Miunchenas 
1988 Antverpenas 
1989 Libourne 
1990 Valjadolidas 
1991 Renas 
1992 Figueira 
1993 Horsensas 
1994 Frankenbergas 
1995 Valensija 
1996 Turinas 
1997 Martignis 
1998 Renas 
1999 Bairoitas 
2000 Horsensas 
2001 Zamora 
2002 Antverpenas 
2003 Nuoras 
2004 Ryga 
2005 Kemperas 
2006 Zamora 
2007 Horsensas 
2008 Martignis 
2009 Klaipėda

Nuorodos 

 Europiados oficiali svetainė
 2009 m. Europiados tinklalapis

Festivaliai
Kasmetiniai renginiai
Henrikas Vancevičius

Henrikas Vancevičius (1924 m. sausio 2 d. Kaune – 2014 m. rugpjūčio 12 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro režisierius, aktorius.

Biografija 
1943 m. baigė Kauno „Aušros“ gimnaziją. 1943–1947 m. Kauno jaunojo žiūrovo, 1947–1948 m. Kauno dramos teatro aktorius. 1948 m. baigė šio teatro vaidybos studiją. 1948–1953 m. studijavo Lunačiarskio teatro meno institute (Maskva), režisūros specialybę. 1953–1959 m. Kauno muzikinio dramos, 1959–1966 m. Kauno dramos teatro vyriausiasis režisierius. Nuo 1966 m. gyveno Vilniuje. 1966–1989 m. LSSR valstybinio akademinio dramos teatro vyriausiasis režisierius. 

Kūrė spektaklius kituose Lietuvos teatruose, nuo 1969 m. dėstė LSSR konservatorijoje; 1985 m. docentas. Daug dėmesio skyrė lietuviškai dramaturgijai. Vaidino kino filme „Žingsniai naktį“ (1962 m., rež. Raimondas Vabalas).

Žmona – aktorė Aldona Kupstaitė-Vancevičienė (1925–1995). Palaidotas Antakalnio kapinėse.

Pastatymai teatre 
 1955 m. Augustinas Gricius. Karšta vasara
 1957 m. Juozas Grušas. Herkus Mantas, KVADT
 1959 m. Kazys Binkis. Generalinė repeticija, KVADT
 1959 m. Sofija Kymantaitė-Čiurlionienė. Dvylika brolių, juodvarniais laksčiusių, KVADT
 1960 m. Antonas Čechovas. Trys seserys, KVADT
 1962 m. Arthur Miller. Visi mano sūnūs, KVADT
 1964 m. Kazys Inčiūra. Žemaitė, KVADT
 1964 m. Federico García Lorca. Bernardos Albos namai, KVADT
 1966 m. William Shakespeare. Antonijus ir Kleopatra, KVADT
 1966 m. John Steinbeck. Pelės ir žmonės, KVADT
 1968 m. Jean-Paul Sartre. Altonos atsiskyrėliai, LVADT
 1969 m. Justinas Marcinkevičius. Mindaugas, LVADT
 1971 m. Justinas Marcinkevicius. Katedra, LVADT
 1971 m. Fiodoras Dostojevskis. Stepančikovo dvaras ir jo gyventojai, LVADT
 1973 m. Henrik Ibsen. Laukinė antis, LVADT
 1974 m. Čingizas Aitmatovas, K. Muhamedžanovas. Fudzijama, LVADT
 1978 m. Justinas Marcinkevičius. Mažvydas, LVADT
 1981 m. Henrik Ibsen. Junas Gabrielis Borkmanas, LVADT
 1984 m. Aleksandras Ostrovskis. Kiekvienam gudruoliui pakanka kvailumo, LVADT
 1987 m. Vincas Krėvė-Mickevičius. Skirgaila, LVADT

Įvertinimas 
 1959 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas
 1969 m. LSSR valstybinė premija
 1973 m. LSSR liaudies artistas
 1978 m. SSRS liaudies artistas
 1995 m. LDK Gedimino 3 laipsnio ordinas 
 2014 m. Vyriausybės kultūros ir meno premija

Šaltiniai

Literatūra 
 Henrikas Vancevičius / Gražina Aleksienė, Alfonsas Dūdys, Antanas Gabrėnas. – Vilnius: Mintis, 1977. – 71 p.: iliustr.
 Režisierius Henrikas Vancevičius / Ramunė Balevičiūtė. – Vilnius: Scena, 2004. – 191 p.: iliustr. – ISBN 9986-412-24-2

Nuorodos 
 Režisieriaus Henriko Vancevičiaus epocha ir jos spalvos // XXI amžius, Nr. 13 (2084), 2014-03-28

LTSR valstybinės premijos laureatai
Lietuvos teatro režisieriai
Lietuvos teatro pedagogai
Lietuvos aktoriai
Aleksandras Gvanjinis

Aleksandras Gvanjinis (dar užrašomas taip Gvagninis, Gvaninis; , , ; g. 1538 m. Veronoje – m. 1614 m. Krokuvoje) – italų kilmės lenkų rašytojas, karininkas ir kronikininkas. 14 metų (pagal kitus duomenis - 18 metų) buvo kariniu Vitebsko komendantu.

Nuo XVI a. šeštojo dešimtmečio tarnavo rotmistru Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenėje, nuo 1561 m. dalyvavo Livonijos kare. 1571 m. tapo Abiejų Tautų Respublikos piliečiu, dalyvavo karuose su Maskva, Moldavijos magnatų karuose. Paskutiniuosius gyvenimo metus gyveno Lenkijos karalystės sostinėje Krokuvoje. Gvanjinis buvo puikaus išsilavinimo, mokėjo keletą kalbų (lotynų, vokiečių, lenkų, taip pat ir rusėnų).

„Europos Sarmatijos aprašymas“ 
Labiausiai žinomas dėl 1578 m. lotynų kalba išleisto veikalo „Europos Sarmatijos aprašymas“ (Sarmatiae Europeae descriptio, quae Regnum Poloniae, Lituaniam, Samogitiam, Russiam, Masoviam, Prussiam, Pomeraniam <...> complectitur). Knygoje aprašomos Rytų Europos šalys (Lietuva, Lenkija, Livonija, Maskvos valstybė), jų istorija, geografija, religija, tradicijos ir kt. Pirmą kartą išleista 1578 m. Krokuvoje, po to 1581 m. Spire (Vokietija), 1583 m. Italijoje italų kalba. 1611 m. ši kronika išplėsta ir išleista lenkų kalba.

Kurdamas šį veikalą A. Gvanjinis daugiausia naudojosi Motiejaus Strijkovskio kronikos rankraštį. Motiejus Strijkovskis ginčijo Gvanjinio autorystę ir skundėsi dėl jo darbo plagiato karaliui Steponui Batorui, kuris 1580 m. specialiąja privilegija pripažino „Europos Sarmatijos aprašymą“ kaip teisėtą Motiejaus Strijkovskio darbą. Nepaisant to A. Gvanjinio knyga toliau buvo leidžiama jo vardu ir net išversta į lenkų kalbą. Išplėstas leidimas pasirodė 1611 m.

Kronikoje pirmą kartą pavaizduoti lietuvių kunigaikščių paveikslai. Nors portretai buvo išgalvoti bei neturėjo su kunigaikščiais nieko bendro, kunigaikščiai vilkėjo anachronistiniais drabužiais ir buvo apginkluoti tuometiniais ginklais, šie paveikslai padarė didelę įtaką vėlesniam didžiųjų kunigaikščių vaizdavimui. 

Kronikos egzemplioriai yra prieinami Vilniaus universiteto bibliotekoje, Pranciškaus Skorinos Baltarusijos bibliotekoje ir Londono muziejuje.

Valdovų imaginaciniai paveikslai

Šaltiniai 

Kronikininkai
2009 m. Vengrijos Grand Prix

2009 m. Vengrijos Grand Prix – dešimtosios Formulės 1 2009 m. sezono lenktynės. Jos vyko liepos 24-26 dienomis Hungaroringo trasoje, netoli Vengrijos sostinės Budapešto.

Penktadienio treniruotės 
Pirmosiose penktadienio treniruotėse visus nustebino McLaren ekipa. Greičiausias buvo suomis Heikki Kovalainenas (1:22.278 min.), o jo komandos draugas britas Lewis Hamiltonas - trečias (1:22.554). Tarp jų įsispraudė vokietis Nico Rosbergas iš Williams (1:22.337).

Antroje treniruočių dalyje McLaren lenktynininkai vėl buvo greičiausi - šį kartą L. Hamiltonas liko pirmas (1:22.079), o jo komandos draugas H. Kovalainenas antras (1:22.126). Kaip ir pirmosiose treniruotėse, į trejetuką pakliuvo N. Rosbergas (1:22.154).

Šeštadienio treniruotės 
Šeštadienį McLaren toliau visus stebino savo greičiu. L. Hamiltonas buvo greičiausias ir paskutinėse savaitgalio treniruotėse (1:21.009). Kiek netikėtai antras greičiausias buvo vokietis Nickas Heidfeldas iš BMW-Sauber ekipos (1:21.408). Trečias liko N. Rosbergas (1:21.509), o kitas McLaren narys H. Kovalainenas - ketvirtas (1:21.655).

Kvalifikacija 
Kvalifikacines lenktynes ir pole poziciją laimėjo ispanas Fernando Alonso. Jam tai buvo pirmoji pergalė kvalifikacijoje nuo 2006 m. Kinijos GP. Jis aplenkė abu Red Bull ekipos lenktynininkus - S. Vettelį ir M. Webberį.

Felipe Massa antrosios kvalifikacijos dalies pabaigoje patyrė sunkią avariją. Massai važiuojant tiesiaja į jo šalmą pataikė nuo Rubenso Barrichello automobilio atitrūkųsi detalė. Massa dideliu greičiu nestabdydamas atsitrenkė į trasą juosiančius padangų barjerus. Brazilas buvo nugabentas į trasos medicinos centrą, vėliau nuskraidintas į ligoninę. Brazilas lenktynėse nestartavo, tad Vengrijoje dalyvavo tik vienas Scuderia Ferrari lenktynininkas - Kimi Raikkonenas.

Automobiliai su KERS pažymėti ‡ simboliu

 Felipe Massa dėl patirtos avarijos nestartavo lenktynėse, tad visi už jo kvalifikacijoje išsirikiavę lenktynininkai pakilo viena starto vieta.

Lenktynės 
Lenktynes laimėjo britas Lewis Hamiltonas su McLaren. Jam ir jo ekipai tai buvo pirmoji pergalė šiame sezone. Puikią antrą vietą laimėjo suomis Kimi Raikkonenas, kuris buvo vienintelis Scuderia Ferrari lenktynininkas lenktynėse. Trečią vietą išsaugojo australas Markas Webberis. Nico Rosbergas finišavo ketvirtas, o penktas - Hamiltono komandos draugas Heikki Kovalainenas. Dėl automobilio gedimo finišo nepasiekė vienas sezono lyderių Sebastianas Vettelis. Silpnai pasirodė ir sezono lyderė Brawn GP ekipa - Jensonas Buttonas finišavo tik septintas, brzilas Rubensas Barrichello - 10-tas.

Kita 
 Pirmasis GP karjeroje - Jaime Alguersuari.
 Pirmoji pergalė sezone - Lewis Hamiltonas ir McLaren.
 Pirmoji pergalė KERS naudojančiam automobiliui - McLaren.
 Po lenktynių teisėjai nusprendė pašalinti Renault komandą vienerioms lenktynėms už Vengrijos GP metu incidentą, kurio metu nuo F. Alonso automobilio nuslydo priekinė dešinioji padanga.

Įskaita po lenktynių 
Pilotų įskaita

Komandų įskaita

Pastaba: Pateikti tik penki geriausi rezultatai.

Išnašos 

Formulės 1 Grand Prix
London Bridge

„London Bridge“ yra pirmasis singlas iš amerikiečių pop atlikėjos Fergie debiutinio studijinio albumo „The Dutchess“. Dainoje panaudoti dainos „Down To The Night Club“, kurią atlieka Tower of Power, elementai. Tai yra pirmasis Fergie solinis singlas. Iki 2009 m. yra parduota 2 000 000 singlo „London Bridge“ kopijų JAV.  Tai yra taip pat pirmasis Fergie singlas, pasiekęs #1-ąją vietą JAV Billboard Hot 100 tope.

Istorija 
Dainos prodiuseris yra Polow da Don, o dainos autoriai yra Sean Garrett ir Fergie. Fergie teigia, kad „ši daina puikus pirmasis hitas, kuris praneš apie mano atėjimą, kaip solo atlikėjos“. Daina skirta klubams, dainos žodžiai nežymiai užsimena apie asmeninius išgyvenimus bei garsenybės gyvenimą. Taip pat daina prasideda su sirena, po kurios eina žodžiai: „Oh Shit!“ ar „Oh Snap!“.

Vaizdo klipas 

Fergie sukūrė klipo koncepsiją su „Black Eyed Peas“ nariu will.i.am. Klipą ji taip apibūdina taip: „Jame aš ir mano draugės nepakviestos įsibraunam į džentelmenų klubą, ir užimam jį“. Vaizdo klipas buvo nufilmuotas Londone, Fergie klipe panaudojo šokėjas kaip asmens sargybines, kad „duotų klipui aštrumo“.

Klipe Fergie matoma plaukiojanti Temzėje netoli prie Tauerio tilto. Fergie klipe matoma su tiara dėl albumo pavadinimo „The Dutchess“.

„YouTube“ svetainėje dainos klipas yra peržiūrėtas 7 678 123 kartus.

Singlo turinys 
 JK skirtas CD
 „London Bridge“ („Nešvari versija“) – 3:28
 „London Bridge“ (Instrumentinė versija) – 3:25

 JK skirtas 12“ CD
 „London Bridge“ („Nešvari versija“) – 3:28
 „London Bridge“ (A cappella) – 3:15
 „London Bridge“ (Radijo „švari versija“]]) – 3:28
 „London Bridge“ (Instrumentinė versija) – 3:25

 Australijai skirtas CD
 „London Bridge“ (Normali „nešvari versija“) – 3:30
 „London Bridge“ (Instrumentinė versija) – 3:27
 „London Bridge“ (A Cappella) – 3:18
 „London Bridge“ (Vaizdo klipas) – 3:31

Topai 

|-

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficialus Fregie Youtube kanalas
 Oficiali svetainė internete
 Oficiali Fergie svetainė internete
 

Fergie singlai
2006 singlai
Debiutiniai singlai
Kajackas

Kajackas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Kajackienė (ištekėjusi moteris) ir Kajackaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

Algimantas Kajackas (g. 1939) – Lietuvos inžinierius radioelektronikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras;
Algimantas Vincas Kajackas (g. 1932) – Romos katalikų kunigas, teologijos daktaras.

Marija Kajackaitė-Jučienė (1919 – 1979) – Lietuvos baleto artistė.
The Fame

„The Fame“ – debiutinis amerikiečių atlikėjos Lady Gaga albumas, išleistas 2008 m. rugpjūčio 19 d. Penkios albumo dainos buvo išleistos kaip singlai, iš kurių trys tapo platininiais. Pirmas albumo singlas „Just Dance“ tapo tris kartus platininis JAV ir Australijoje bei šešis kartus platininis Kanadoje. Antras singlas „Poker Face“ tapo 3 kartus platininis Norvegijoje ir Šveicarijoje, 5 kartus platininis JAV, 6 kartus platininis Australijoje ir 8 kartus platininis Kanadoje. Per 48 savaites pasaulyje parduota 4 393 000 albumo kopijų. Atlikėja pardavė daugiau kaip 15 milijonų albumo kopijų visame pasaulyje.

Dainų sąrašas

Pozicijos

Sertifikatai

Nuorodos 
 Albumas „Metacritic“ tinklalapyje

2008 albumai
Debiutiniai albumai
Lady Gaga albumai
Formozos respublika

Formozos respublika, Taivano demokratinė respublika () buvo 1895 m. Taivano saloje egzistavusi respublika, tarp Čing dinastijos pajėgų pasitraukimo ir Japonijos kolonijos, pagal Šimonosekio taikos sutartį, sukūrimo.

Taivano istorija
Istorinės valstybės
298 Baptistina

Baptistina – asteroidų žiedo asteroidas, žymimas numeriu 298. Ryškumas vidutinės opozicijos metu -13,5. Vidutinis atstumas nuo Saulės – 2,264 astronominio vieneto. Diametras – nuo 13 iki 30 km.

Atrastas Nicoje, 1890 m. rugsėjo 9 d. Augusto Šarlo.

Asteroidai
Platonizmas

Platonizmas – idealistinės filosofijos kryptis, kuri apima įvairias Platono teorijos modifikacijas. Visos platonizmo atmainos, besiskirdamos konkrečiu turiniu bei problematika, yra paremtos Platono idėjos, kaip konstruktyvaus loginio visos tikrovės principo, prielaida.

Pirmieji Platono pasekėjai labiau stengėsi pajungti jį kitoms tuo metu paplitusioms filosofijos tendencijoms, o ne plėtoti Platono filosofijos turinį. Maždaug I a. pr. m. e. susiformavęs stoiškasis platonizmas (žymus jo atstovas yra Poseidonijas) yra viena autentiškiausių platonizmo atmainų. Ilgainiui iš antikinio platonizmo stoicizmo tendenciją išstūmė Aristotelio šalininkai, kurie mėgino sintetinti Platono ir pitagoriškai interpretuoto Aristotelio idėjas (Antiochas, Amonijas Sakas). Tokiu būdu buvo sudaromos sąlygos atsirasti idealizme vienai įtakingiausių platonizmo atmainų – neoplatonizmui. Per jį Platono idėjos pirmiausia pasiekė viduramžių scholastinę filosofiją. Jos istorija pasižymi platonizmo ir aristotelizmo priešprieša.

Platonas turėjo įtakos ir panteistinėms renesanso bei naujųjų amžių filosofinėms sistemoms (1428 m. į Veneciją buvo atgabenti graikiški Platono tekstai). Platonizmo metodologija žymu klasikiniame vokiečių idealizme.

Taip pat skaitykite 
 Platono akademija

Šaltiniai 

Filosofija
Plikimas

Plikimas (alopecia) – dalinis arba visiškas plaukų iškritimas. Dažniau plinka galva, rečiau barzda, ūsai ar antakiai. Vyrai plinka dažniau nei moterys. 

Plikimas būna įgimtas (dėl vystymosi trūkumų), ankstyvasis (jį lemia paveldėjimas; plinka 18–25 m. žmonės, senatvės (po 50–55 m., blogėjant kraujo apytakai, plonėja oda, palaipsniui nyksta plaukų folikulai), simptominis (sergant sunkiomis infekcinėmis, grybinėmis ligomis, sutrikus vidaus sekrecijos liaukoms, apsinuodijus), židininis (plaukai staiga iškrinta tam tikrame plote dėl odos kraujagyslių neurozės ar kitų priežasčių).

Plikimas gali būti gydomas vitaminais, hormonų, furokarino preparatais, ultravioletiniais spinduliais, masažu. Kartais plaukai persodinami.

Taip pat skaitykite 
 Židininis nuplikimas

Šaltiniai 

Plaukai
Pilaitė

Pilaitė – Vilniaus miesto dalis, esanti į vakarus nuo miesto centro, dešiniajame Neries krante (taip pat teka jos intakas Sudervėlė). Pilaitės seniūnijos centras. Išlikę dvaro sodyba, kumetynas, oficina, vandens malūnas, du piliakalniai (Pilaitės piliakalnis ir Gudelių piliakalnis).

Skiriamos dvi Pilaitės dalys: Senoji Pilaitė, esanti rytuose, prie Sudervėlės upelio ir jos tvenkinių, kur ir stovi dvaras bei piliakalnis; ir Naujoji Pilaitė (pradėta statyti apie 1989 m.), užimanti didžiąją dalį rajono, smarkiai besiplečianti; jai būdingi XX a. pab. pastatyti ir dabar tebestatomi daugiabučiai, yra keletas prekybos centrų, katalikų koplyčia (Vilniaus Šv. Juozapo koplyčia), statoma Vilniaus Šv. Juozapo bažnyčia, „Tikėjimo žodžio“ bažnyčia, Vilniaus Martyno Mažvydo progimnazija, Vilniaus Pilaitės gimnazija.

Iš pietų, pietvakarių Pilaitę supa miškas, netoliese telkšo Gelūžės, Salotės, Baltiešos ežerai.

Pilaitę aptarnauja 4G, 30, 54 ir 75 maršrutų autobusai, taip pat per Pilaitę eina 63 maršruto trasa bei dalis 32 maršruto.

Etimologija 

Rajoną pavadinti Pilaite nuspręsta ne iš karto. Buvo siūlomi įvairūs vietovardžio variantai, pavyzdžiui Sudervėlė. Kalbininkui Jonui Jurkštui ir parkotyrininkui Kęstučiui Labanauskui pavyko įtikinti, kad šis pavadinimas yra autentiškas. Pilaitė – istorinis vietovardis, kilęs iš bendrinio žodžio „pilis“. Netoli Pilaitės XIX a. buvo dvi gyvenvietės: Papilėnai ir Papilaičiai. Pasak Jono Jurkšto, jie žymi vietas, esančias prie pilies (pilaitės), ir patvirtina, kad čia yra buvęs vietovardis Pilaitė ir tikrai yra stovėjusi pilis. Todėl  yra vertinys iš žodžio pilaitė, o ne atvirkščiai, kaip manė kai kurie tyrinėtojai.

Istorija 

XVI a. Pilaitėje buvo didikų Viršilų dvaras, veikė vandens malūnas, kalvė, lentpjūvė. 1827 m. dvarą įsigijo Vilniaus universitetas ir siekė ten steigti žemės ūkio institutą. Nepavykus to padaryti, patalpas naudojo kaip mokymo bazę. Uždarius universitetą, 1832 m. dvaras parduotas Mykolui Fričinskiui. Šis 1846 m. įsteigė drobės ir siūlų balinimo fabriką, kuris 1852 m. sudegė.

Pilaitė XX a. buvo kaimas Vilniaus rajone, tarybiniu laikotarpiu priklausė Buivydiškių apylinkei. 1996 m. prijungta prie Vilniaus, ėmė labai sparčiai plėstis.

Gyventojai

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 
 
 
 Pilaitė Brockhaus’o enciklopedijoje
 Z. Tiukšienė, N. Sisaitė. Pasižvalgymai po Vilnių. Miesto mikrorajonai.

Vilniaus miesto dalys
Mongomas

Mongomas – Pusiaujo Gvinėjos miestas įsikūręs šalies pietryčiuose, Vele Nzaso provincijoje.

Iš Mongomo kilę pirmasis – Francisco Macías Nguema ir dabartinis – Teodoro Obiang Nguema Mbasogo šalies prezidentai.

Mongome įsikiūrusi Mongomo provincinė ligoninė.

Mongome įsikūręs Mongomo Hotel

Mongomo futbolo klubas Deportivo Mongomo, dalyvauja Pusiaujo Gvinėjos Premier Lygoje.

Šaltiniai 

Pusiaujo Gvinėjos miestai
Akivaizdus likimas

„Akivaizdus likimas” arba „Akivaizdi lemtis” () – terminas, vartotas XIX amžiuje, norint pažymėti, kad Jungtinėms Amerikos Valstijoms yra lemta, netgi Dievo paskirta plėstis Šiaurės Amerikos žemyne, nuo Atlanto vandenyno iki Ramiojo vandenyno krantų. Kartais „Akivaizdus likimas” buvo interpretuojamas taip plačiai, kad į šį terminą buvo įtrauktas ir visos Šiaurės Amerikos (Kanados, Meksikos, Kubos ir Centrinės Amerikos) absorbcija. „Akivaizdaus likimo” šalininkai tikėjo, kad ekspansija yra net tik morališkai teisinga, bet ir tiesiog akivaizdi ir nesustabdoma. Nors iš pat pradžių terminas „Akivaizdus likimas” buvo naudotas kaip šūkis Šiaurės Amerikos ekspansijai įkvėpti, XIX amžiuje jis galiausiai tapo standartiniu istoriniu terminu.

Terminą, kuris pirmą kartą buvo išspausdintas 1839 m., 1845 m. panaudojo Niujorko žurnalistas Džonas L. O’Salivanas, norėdamas paskatinti Teksaso respublikos ankesiją. Vėliau terminas buvo naudotas Europos kolonijinių ir indėnų žemių Didžiosiose lygumose ir vakaruose apgyvendinimo paskatinimui. Terminą XIX amžiaus paskutiniajame dešimtmetyje atgaivino Respublikonų partijos šalininkai, kurie šiuo terminu teoriškai pateisino JAV ekspansiją už Šiaurės Amerikos žemyno ribų. XX amžiaus pradžioje JAV politikai nustojo naudoti šį terminą, tačiau kai kurie apžvalgininkai vis dar tiki, kad „Akivaizdaus likimo” aspektai, ypač tikėjimas Amerikos „misija” remti ir saugoti demokratiją visame pasaulyje, vis dar turi įtakos Amerikos politinėje ideologijoje.

Šaltiniai 
 Guyatt, Nicholas. Providence and the Invention of the United States, 1607–1876, pp. 47, 260.# Strong, Reverend Josiah, D.D. Our Country: Its Possible Future and Its Present Crisis 1885, pp. vii, 149, 158, 179, 219.
 Lawrence Davidson: Christian Zionism as a Representation of American Manifest Destiny 
 Rodrigue Tremblay: The myth of Manifest Destiny, Take Two 
 Snodgrass, Judith. Presenting Japanese Buddhism to the West, pp. 27, 282.
 Caldwell, Wilber W. American Narcissism: The Myth of National Superiority, p. 91.
 Anders Stephanson: Manifest Destiny: American Expansion and the Empire of Right 

JAV istorija
Jemeno Liaudies Respublika

Jemeno Liaudies Demokratinė Respublika – istorinė socialistinė valstybė Arabijos pusiasalyje. 1990 m. su Jemeno Arabų Respublika susijungė į dabartinį Jemeną.

Istorija 

Pietų Jemenas susiformavo nuo XIX a. pabaigos britų užimtose srityse, kurios buvo paverstos kolonijinėmis valdomis. Britų įtaka regione pradėjo augti, kai 1893 m. sausio 13 d. jie užėmė Adeno uostą. Iki 1937 m. Adenas buvo valdomas kaip Britų Indijos dalis, vėliau įsteigta Adeno kolonija. Iš Pietų Jemeno teritorijų aplink Adeną buvo suformuotas Pietų Arabijos Protektoratas.

1963 m. Adenas ir didesnė dalis Pietų Arabijos Protektorato tapo Pietų Arabijos Federacijos dalimi, tokiu būdu suvienijant Pietų Jemeną.

1963 m. spalio 14 d. du nacionaliniai frontai „Laisvės okupuotam Jemenui frontas“ ir „Nacionalistų frontas“ pradėjo ginkluotą pasipriešinimą britų kontrolei ir laikinai blokavo Sueco kanalą. 1967 m. britų kariuomenė pradėjo trauktis. Jemeno Liaudies Demokratinė Respublika tapo nepriklausoma valstybė, o „Nacionalistų frontas“ – valdančiąja partija.

1969 m. „Nacionalistų frontas“ pakeitė šalies pavadinimą į Pietų Jemeno Liaudies Respubliką. Visos šalies politinės partijos buvo sujungtos į „Jemeno socialistų partiją“. Naujoji Pietų Jemeno valdžia užmezgė glaudžius ryšius su Sovietų Sąjunga, Kuba, Kinija ir Palestina.

1990 m. Pietų Jemenas ir Šiaurės Jemenas susijungė į dabartinį Jemeną.

Ekonomika 
Pietų Jemenas daugiausiai eksportavo naftą, vaisius, žuvis, galvijus ir grūdus.

Administracinis suskirstymas 

Pietų Jemenas buvo suskirstytas į 6 gubernijas.

Šaltiniai 

Jemeno istorinės valstybės
Mūza Rubackytė

Mūza Marija Rubackytė-Golay (g. 1959 m. gegužės 19 d. Kaune) – Lietuvos pianistė, muzikos pedagogė, kultūros veikėja.

Biografija 
Kilusi iš muzikų šeimos. Prosenelė buvo pianistė, senelis – mėgėjų orkestro įkūrėjas ir dirigentas, matematikas. Mama ir teta – pianistės, tėvas – operos dainininkas. 

Gyveno Kaune, Žaliakalnyje, Lietuvių gatvėje. 1965–1973 m. mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio meno mokykloje. 1973–1976 m. studijavo LSSR konservatorijoje (Jurgio Karnavičiaus klasėje). 1978 m. baigė Maskvos Piotro Čaikovskio konservatoriją (J. Fliero klasę), 1978–1981 m. šios konservatorijos asistentūrą stažuotę (M. Voskresenskio klasę). 

1978–1987 m. LSSR konservatorijos Fortepijono katedros dėstytoja, nuo 1987 m. docentė. Nuo 1989 m. Europos konservatorijos Paryžiuje (Prancūzija) profesorė, nuo 2003 m. LMA profesorė.

Lietuvos muzikų sąjungos narė.

Meninė veikla 
Pirmą kartą kaip pianistė koncertavo būdama 7 metų LSSR filharmonijoje: atliko Haidno koncertą kartu su Sauliaus Sondeckio Lietuvos kameriniu orkestru. Būdama 13 metų laimėjo Lietuvos nacionalinį jaunųjų atlikėjų konkursą. 1981 m. Budapešte laimėjo Grand prix Listo-Bartoko konkurse. Sovietmečiu gastroliavo Vengrijoje, VDR, Islandijoje, Bulgarijoje, Čekoslovakijoje ir kt.

Įrašai 

Įgrojo daugelį plokštelių, tarp jų daugiau nei 12 kompaktinių, 2 M. K. Čiurlionio fortepijoninės muzikos kompaktines plokšteles, įgrotos Marco Polo firmoje, pripažintos vienos iš geriausių JAV (1994 m.). Trigubas albumas F. Liszt „Klajonių metai“ () gavo tarptaut. pripažinimą ir „Chicago tribune“ bei „BBC magazine“ suteiktą aukščiausią įvertinimą.
 Muza Rubackyte Années de Pelerinage of F. Liszt 3 CDs
 Muza Rubackyte F. Liszt Piano Works
 Muza Rubackyte F. Schubert/F. Liszt, F. Liszt
 Muza Rubackyte 19 Sonata of D. Scarlatti
 Muza Rubackyte „Parcours Satanique" de F. Liszt. Lyrinx
 Muza Rubackyte & Tedi Papavrami. J. Brahms: Sonata for Piano & Violin
 The Romantic Double Bass. Hans Roelofsen (Double Bass) & Muza Rubackyte (piano).
 F. Liszt: Etudes Vol.1.
 M. K. Ciurlionis: Piano works Vol.1
 M. K. Ciurlionis: Piano works Vol.2
 Muza Rubackyte „Live" Portrait (2004)
 Muza Rubackyte „Live" from the Opera House of Santiago, Chile (2005)
 Muza Rubackyte „Live" from Wigmore Hall, London (2006)
 D. Shostakovitch: 24 Preludes & Fugues. Brilliant Classics (2007)
 Muza Rubackyte „Live" from National Theatre of Marseille „La Criée“ (2007)
 Muza Rubackyte C. Franck – Piano Works (2008)
 Muza Rubackyte & Vilnius String Quartet. C. Franck Chamber Music, String Quartet & Piano Quintet (2008)

Įvertinimas 
 1985 m. LSSR nusipelniusi artistė
 1997 m. DLK Gedimino 3 laipsnio ordinas 
 1998 m. Garbės medalis „Už nuopelnus Lietuvos kultūrai“
 2006 m. Vyriausybės kultūros ir meno premija 
 2006 m. projekto „LT tapatybė“ prizas už tai, kad garsina Lietuvą pasaulyje
 2006 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija
 2008 m. „Auksinio disko“ laureatė

Šaltiniai

Nuorodos 
 Asmeninė M. Rubackytės svetainė 

Lietuvos nacionalinės kultūros ir meno premijos laureatai
Lietuvos pianistai
Nacionalinės M.K. Čiurlionio menų mokyklos auklėtiniai