joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Neigiamas grįžtamasis ryšys

Neigiamas grįžtamasis ryšys pasireiškia, kai proceso rezultatas veikia į patį procesą, taip, kad pokyčiai visada yra mažinami. Neigiamas grįžtamasis ryšys padaro sistemą save reguliuojančią, pvz., didėja jos stabilumas ir mažėja fluktuacijų reiškiniai. Neigiamas grįžtamasis ryšys yra plačiai naudojamas mechanikoje ir elektros inžinerijoje, tačiau taip pat pasireiškia ir gyvuose organizmuose.

Apžvalga 

Daugelyje fizikinių ir biologinių sistemų, kokybiškai skirtingi poveikiai gali priešintis vienas kitam. Pvz., biochemijoje, vienas rinkinys chemikalų sistemą vedą į duotą kryptį, tuo tarpu kitas veda į priešingą. Jeigu vienas arba abudu šie poveikiai yra netiesiniai, rezultatas yra pusiausvyros taškas.

Biologijoje šis procesas yra vadinamas homeostaze, tuo tarpu mechanikoje natūralesnis terminas yra pusiausvyra.

Inžinerijoje, matematikoje, fizikiniuose ir biologiniuose moksluose yra tie patys bendri terminai: atraktoriai, stabiliosios būsenos, tikrinės būsenos arba tikrinės funkcijos, pusiausvyros taškai ir pradžios taškai.

Neigiamas reiškia daugiklio ženklą matematiniuose grįžtamojo ryšio modeliuose.

Priešingai, teigiamas grįžtamasis ryšys, yra grįžtamasis ryšys, kuriama sistema atsako taip, kad jos dydis padidėja esant bet kokiam sutrikimui, ko pasekoje pradinės sistemos signalas sustiprėją, o ne stabilizuojasi.

Sistemos sandara 

Neigiamo grįžtamojo ryšio sistemos dalys:

 receptorius/jutiklis
 valdymo centras
 efektorius

Panaudojimas

Mechanikos inžinerija 

Neigiamas grįžtamasis ryšys pirmą kartą buvo realizuotas XVI a. su išcentriniu reguliatoriumi. Jo veikimo principas paprasčiausiai matomas Džeimso Vato garo variklyje. Du sunkūs rutuliai vertikaliame korpuse sukasi tuo pačiu greičiu kaip variklis. Kai jų greitis padidėja jie pasisuka aukštyn ir į išorę dėl išcentrinės jėgos. Tai sukelia mechanizmo pakėlimą, kuris uždaro garo išleidimo sklendę ir variklis lėtėja. Kai variklio greitis sumažėja per daug, tada rutuliai krenta dėl gravitacijos ir atidaro garo sklendę.

Valdomos sistemos 

Pavyzdžiai, kai neigiamasis grįžtamasis ryšys valdo sistemą yra: termostato valdymas, hormoninis reguliavimas ir gyvūnų temperatūros palaikymas

Paprasčiausias pavyzdys yra termostatas. Kai temperatūra apšildomame kambaryje pasiekia tam tikrą nustatytą ribą kambario šildymas yra išjungiamas ir temperatūra pradeda kristi. Kai temperatūra nukrenta iki mažiausios ribos, šildymas vėl įjungiamas. Numatytos ribos yra arti viena kitos, todėl palaikoma stabili temperatūra. Tie patys mechanizmai yra naudojami šaldymo sistemose, pvz., oro kondicionieriuje, šaldytuve ar šaldiklyje.

Biologija ir chemija 

Daugelis biologinių procesų naudoja neigiamą grįžtamąjį ryšį. Pvz., kūno temperatūros ir gliukozės lygio kraujyje palaikymas.

Kibernetika
Sistemų teorija
Absoliutus blogis: prakeikimas

Absoliutus blogis: prakeikimas ( arba Biohazard:Damnation) – CG Motion mokslinės fantastikos siaubo veiksmo animacinis filmas, paremtas kompiuterinių žaidimų „Resident Evil“ serijos motyvais.

Apie filmą 

Filmas sukurtas, kaip 2008 m. filmo „Absoliutus blogis: degeneracija“ tęsinys. Filmo kūrėjai: kompiuterinių žaidimų kompanija Capcom, kartu su Sony Pictures Entertainment. Filmas pradėtas platinti 2012 m. rugsėjo 15 d. PlayStation Network, Xbox Live ir Zune tinklais. Filme pasakojama tolimesnė kova su Žemėje siaunčiančiais virusais ir parazitiniais organizmais. Filmas kurtas Japonijoje, tačiau originalus įgarsinimas yra anglų kalba.

Veikėjai 

 Leonas S. Kenedis – specialus agentas, pasiųstas JAV vyriausybės į Rytų slavų respubliką padėti vietos vyriausybei kovoti su teroristais;
 Ada Vong – buvusi „Umbrella“ korporacijos agentė, dirbanti nežinomam užsakovui ir Rytų slavų respublikoje bandanti pavogti naujovišką Las Plagas parazitinį organizmą;
 Svetlana Belikova – Rytų slavų respublikos prezidentė, mokanti kovų menus. Jos vyriausybė yra sukūrusi naują bioteroristinį ginklą;
 Aleksandras Kozačenko – sukilėlių lyderis, pats užsikrečia Las Plagas organizmu, kad galėtų kontroliuoti BOW monstrus;
 Dži Di () – vienas sukilėlių, Aleksandro pagalbininkas;
ir kiti.

Siužetas 

2010 m. Buvusi sovietinė respublika tapo nepriklausoma valstybe Rytų slavų respublika. Joje suklestėjo korupcija, o valdžią perėmė oligarchai. Prieš valdžią kilo piliečių maištas. Prezidentės Svetlanos Belikovos iniciatyva buvo atstatyta taika valstybėje, tačiau maištininkų teritorijose radus daug vertingų iškasenų, karas atsinaujino. Nematydami išeities prieš stipresnes vyriausybės pajėgas, sukilėliai panaudoja tarptautiniu mastu uždrausta bioorganinį ginklą (BOW) – ypatingai stiprius ir greitus monstrus.

JAV ir Rusijos vyriausybės siunčia pagalbą Rytų slavų respublikai, kad ši galėtų susidoroti su teroristais (taip vadinami sukilėliai). Agentas Leonas Skotas Kenedis atsiduria valstybės sostinėje Polivlograde, tačiau tuo metu misija nutraukiama ir pareikalaujama Leono grįžti. Jis atsisako, nes sužino, kad sukilėliai naudoja nelegalų biologinį ginklą. BOW monstrai yra sunkiai kontroliuojami ir Leonas įtaria, kad kažkurie iš sukilėlių prisiima „motinėlės“ vaidmenį, tam kad galėtų BOW monstrus nukreipti prieš vyriausybines jėgas. Filmo eigoje Leonas sužinos, kad respublikos vyriausybė taip pat nėra tokia geranoriška, kaip teigia tarptautinei bendruomenei ...

Taip pat skaitykite 

 „Absoliutus blogis: išsigimimas“

Absoliutus blogis
2012 filmai
Anime
Marina (dailė)

Marina − marinistinis ( 'jūrinis') peizažas, meno kūrinys jūrų tematika. Menininkas, kurio specializacija ar didelė dalis kūrybos yra susijusi su jūros tema, vadinamas marinistu. Terminas dažniausiai siejamas su tapybos ir fotografijos darbais, tačiau gali būti praplėstas į kitas meno rūšis. Rašytojai Džozefas Konradas, Hermanas Melvilis kartais įvardijami marinistais, nes pagrindiniuose kūriniuose vaizdavo jūrininkų gyvenimą.

Istorija 
Marinistinio peizažo žanras susiformavo XVII a. Nyderlanduose. Tuo metu olandų jūrininkai varžėsi su britais dėl pasaulinio dominavimo jūrose. XIX a. romantizmo laikotarpiu marinos žanras suklestėjo. Romantikams jūra simbolizavo žmogiškųjų jausmų polėkius. Tuo metu kūrė žymiausiais marinistais įvardijami anglas Džozefas Melordas Viljamas Terneris (1775−1851) ir armėnų kilmės Rusijos tapytojas Ivanas Aivazovskis (1817−1900).

XVII a. Nyderlandų marinistai 
Kai kurie iš žymesnių XVII a. Nyderlandų marinistų:

Lietuvių marinistai 
Lietuvių dailininkai, kurie vaizdavo jūrą:

Marinos

Nuorodos 

 Vieni garsiausių marinistinių peizažų
 Informacija apie parodą „SVEIKA, JŪRA! Marinistiniai peizažai XVII–XX a. tapyboje“
 Delfi interviu su Edgaru Malinausku
Little Mix

Little Mix - Didžiosios Britanijos merginų grupė, suformuota 2011 metais. Grupė buvo specialiai suformuota aštuntajame realybės šou „X Factor UK“ sezone ir tapo pirma konkursą laimėjusia grupe. Po pergalės, jos pasirašė kontraktą su Simon Cowell įrašų kompanija „Syco Records“ ir išleido penkis albumus.

Diskografija 
 „DNA“ (2012)
 „Salute“ (2013)
 „Get Weird“ (2015)
 „Glory Days“ (2016)
 "LM5 (2018)
 "Confetti" (2020)
"Between Us" (2021)

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Jungtinės Karalystės atlikėjai
Merginų grupės
Pop atlikėjai
Gyvenimas išnykus žmonijai

Gyvenimas išnykus žmonijai () – mokslo populiarinimo filmas, sukurtas televizijos kanalui History channel. Filme mokslininkai spėlioja apie tai kas atsitiktų mūsų planetai, gyvūnijai ir augalams jei joje išnyktų žmonija, taip pat apie tai kiek ilgai po žmonijos išnykimo egzistuos vieni ar kiti žymūs pastatai. Filmas kurtas pagal duomenis surinktus tyrinėjant nesenai žmonių apleistas teritorijas, taip pat vertinant galimas pasekmes, kilusias nesirūpinant pastatais ir miesto infrastruktūra.

Apleisto pasaulio hipotezė iliustruota kompiuteriniais modeliais, vaizduojančiais likimą tokių architektūros šedevrų kaip: Empire State Building, Bakingamo rūmai, Willis Tower, Space Needle, Aukso Vartų tiltas, Eifelio bokštas, Vestminsterio laikrodžio bokštas, Chrysler Building, Laisvės statula, Rašmoro kalnas, Burdž Chalifa, Taipei 101 ir Palaimintojo Vasilijaus soboras. Filme yra nemažai kategoriškų faktų, kurie nepatvirtinti patikimais šaltiniais. Visų pirma daugelyje pavojingų gamybinių objektų numatyta apsauginė automatika. Kai kuriuose siužetuose tai neįvertinta.
 
Filmas pasirodė 2008 m. sausio 21 d. Žiūrovų auditorija siekė 5,4 mln. žmonių, todėl „Gyvenimas išnykus žmonijai“ tapo pačiu populiariausiu filmu History Channel istorijoje. 2009 m., tame pačiame televizijos kanale pradėtas rodyti dokumentinis serialas pavadintas tuo pačiu pavadinimu.

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

2008 filmai
Dokumentiniai filmai
JAV filmai
Kabantis tiltas

Kabantis tiltas – tiltų konstrukcijos tipas.

Konstrukcija 
Tokio tipo tiltų konstrukcijos yra vienos iš veiksmingiausių tiltų konstrukcijų. Pagrindiniu laikančiuoju kabamojo tilto konstrukcijų
elementu laikomas parabolės apybrėžos tempiamasis lynas, atremtas į pilonus. Prie šio lyno per pakabas tvirtinama standumo sija, kurioje veikia nedideli lenkiamieji momentai. Vienas iš pagrindinių kabamųjų konstrukcijų trūkumų – didelis deformatyvumas, kurį lemia poslinkiai, sukeliami apkrovos poveikio. Be to, kabamųjų lynų tempimo jėgoms perimti turi būti įrengiami masyvūs inkariniai pamatai.

Kabančių tiltų konstrukcijos yra išraiškingos ir palyginus estetiškos.

Ryšys su kito tipo tiltais 
Progresuojant tiltų statybai kabantys tiltai davė pamatą kitų tipų tiltų atsiradimui: vantinis tiltas, poarkinis tiltas.

Paskirtis 
Gana plačiai naudojama pėsčiųjų tiltams. Tinkami transporto priemonėms. Nėra tokie stiprūs, todėl tinka tik lengvo svorio traukiniams.
Šlažų tiltas

Šlažų tiltas, arba Prezidento K. Griniaus tiltas – arkinis gelžbetoninis tiltas kelyje  per potvynių užliejamos zonos žemiausią vietą Šlažų kaime, Šilutės rajone, Nemuno deltos regioniniame parke.

Potvyniai 

Tiltas ypatingas tuo, kad nejungia dviejų kurios nors upės krantų, o skirtas tik polaidžio vandenims nutekėti. Kasmet pavasarį, kai Nemunas išsilieja, Rusnės apylinkių žemumos užliejamos potvynio vandens. Ant potvynio protakos pastatytas tiltas, kurio važiuojamoji dalis įrengta ant 13 arkų. Į pietus nuo tilto plyti Žalgirių miškas. Tilto prieigos kiekvieną pavasarį ženkliai apsemiamos. Apsemtoje teritorijoje įprastai skelbiama ekstremali situacija, nes vandens gylis ant apsemto kelio pasiekia 1 m ir daugiau. Dėl aukšto vandens lygio ir ledo lyčių važiuoti apsemtu ruožu įmanoma tik specialiosios paskirties transporto priemonėmis, todėl tiltas įprastam eismui būna laikinai uždaromas, jo prieigose įrengiamas policijos postas. Kol nebuvo Rusnės estakados per potvynius buvo organizuojama Šilutės-Rusnės perkėla.

Istorija 
Po 1923 m. sukilimo Klaipėdos kraštui tapus Lietuvos dalimi, nelengvus ekonomikos laikus išgyvenusi Lietuvos valdžia suskubo pastatyti tiltą užliejamoje teritorijoje.  1926 m. vasarą į naujo, 616 tūkst. litų  kainavusio tilto atidarymo iškilmes buvo atvykęs tuometinis Lietuvos Respublikos Prezidentas Kazys Grinius.  Jis buvo pirmasis iš prezidentų, į šį kraštą atvykęs po jo prijungimo prie Lietuvos. 1990 m. lapkričio 23 d. prie tilto buvo atidengta memorialinė lenta. 1995 m. objektas įtrauktas į Lietuvos Respublikos kultūrinio paveldo registrą, kaip turintis istorinę ir techninę reikšmę.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Nemuno deltos regioninio parko architektūros vertybės

Šilutės rajono savivaldybė
Lietuvos arkiniai tiltai
Anykščių geležinkelio tiltas

Anykščių stoties geležinkelio tiltas – geležinkelio tiltas Anykščiuose per Šventosios upę, Aukštaitijos siaurojo geležinkelio atkarpoje Panevėžys – Rubikiai. Tiltas pastatytas 1936–1937 m., yra reikšmingas inžinerinis ir kraštovaizdžio objektas, 1996 m.  įtrauktas į Kultūros  vertybių registrą. 

Tiltas yra šalia Anykščių geležinkelio stoties. Iki šių dienų, be siauruko tilto, beveik nepakitęs išliko visas stoties kompleksas: vandens bokštas, vandens kolonėlė, pagrindinis stoties pastatas, pakhauzas (prekių sandėlis), gyvenamieji namai, akmenimis grįsta prekių aikštė, bėgiai, iešmai. Priešingame, kairiajame Šventosios krante yra buvusi dvarvietė.

Istorija 

Vietoj seno medinio tilto 1936 m. pastatytas plieninis kniedytų sijų tiltas, nuo kurio atsiveria  miškų ir miesto bokštų vaizdai. Daliai tilto sumontuoti panaudotos nuo Merkio upės išmontuoto tilto santvaros. Kadangi Merkio upe ėjo Lietuvos-Lenkijos demarkacinė linija, viena dalis tilto atiteko Lenkijai, kita – Lietuvai. Tiltas per Antrąjį pasaulinį karą buvo susprogdintas, atstatytas pokaryje.

Techniniai duomenys 

Tiltas vienkelis, su 2 žemių pylimais abipus Šventosios upės ŠV-PR kryptimi, su ŠR pėsčiųjų dalimi ir laiptais, yra 96 m ilgio, 4,5 m pločio, 12 m aukščio. Statinio tūrinė erdvinė kompozicija sudaryta iš plieno kniedytų santvarų, 3 angų. Gelžbetonines atramas laiko poliniai pamatai. Bėgių kelio mediniai pabėgiai su medinėmis tvirtinimo sijomis.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Geležinkelio tiltas miestai.net portale

Geležinkelio tiltai Lietuvoje
Anykščių rajono paveldas
Tiltai per Šventąją
Anykščiai
Taip. Ne

„Taip. Ne“ (ankstesnis pavadinimas – „Taip ir Ne“) – intelektinis TV žaidimas, kuriame dalyviai bandydavo atspėti žodį, užduoti tam tikros tematikos klausimus, o žaidimo vedėjas Arūnas Valinskas į juos galėjo atsakyti tik „taip“ arba „ne“. Vedėjo asistentė – manekenė Renata Mikailionytė.

Istorija 
Pirmoji žaidimo laida eteryje pasirodė 1992 m. balandžio mėnesį Lietuvos televizijos eteryje. Ją A. Valinskas vedė kartu su humoristu Raimondu Bingeliu. Laida rodyta penktadieniais. 1992 m.
antroje pusėje laida rodyta LTV2 eteryje. 1993 m. viktorina tik su A. Valinsku pradėta rodyti „LitPoliinter“ televizijoje ir 1995 m. šiai tapus LNK, gyvavo iki 1997 m. gegužės mėn. Nuo tų pačių metų rudens iki 2000 m. gegužės mėnesio ši laida buvo rodoma Baltijos televizijos (vėliau persivadinusios į BTV) eteryje. Nuo 2012 m. rugsėjo mėn. iki 2013 m. gegužės 15 d. žaidimas „Taip. Ne“ vėl buvo rodomas BTV kanalu.  Laidos vedėju ir asistente išliko A. Valinskas ir R. Mikailionytė.

2014 m. sausio 16 d. – birželio 7 d. „Taip. Ne“ rodytas LRT televizijos eteryje, ten, kur ir prasidėjo šio žaidimo istorija.

Taisyklės 
Pradžioje vyko du pusfinaliai, kuriuose dalyvavo po dvi žaidėjų poras. Vedėjui paskelbus laidos temą, su kuria būdavo susiję visi atsakymai, poros uždavinėja klausimus, į kuriuos vedėjas galėjo atsakyti tik „taip“ arba „ne“. Vyko 3 raundai, kuriuose už teisingą atsakymą pora gaudavo vieną tašką, o laimėdavo surinkusioji 2 taškus. Po kiekvieno užduoto klausimo leista spėti ir jei nepataikoma, žaidėjas iškrisdavo, porininką (-ę) palikęs spėlioti vieną, bet ties kitu raundu galėjo sugrįžti. Jei nei vienai porai nepavykdavo atspėti, tuomet sekančio raundo atsakymas būdavo vertas 2 taškų. Už kiekvieną laimėtą tašką pora gaudavo prizus. Neatspėtus atsakymus, įskaitant ir neišnaudotą „Kas yra po gaubtu?“ klausimą (jei kuri nors pora iš eilės gaudavo 2 taškus) leista spėti žiūrovams. Tuomet finale susitikdavo pusfinaliuose laimėjusios poros. Finale nugalėjusi pora žaisdavo superfinale, kuriame milžiniško kauliuko pagalba pasirinkdavo vieną iš šešių didžiųjų prizų ir turėjo atspėti žodį per vieną minutę.

Papildomi faktai 
Žaidimo vinjetėje skamba dainininko Ovidijaus Vyšniausko balsas. Tradicinis laidos akcentas – vedėjo pabaigoje ištariamas „Atia!“

Žaidime ne kartą dalyvavę ir nugalėję eruditai Benjaminas Mašalaitis, Liucijus Ambraška, Saulius Jurkevičius ir kt. vėliau pasižymėjo ir daugybėje kitų viktorinų.

Šaltiniai 

BTV laidos
LNK laidos
LRT laidos
Televizijos žaidimai
Chiericati rūmai

Kjerikati rūmai () – renesanso stiliaus XVI a. rūmai Vičenzos mieste Italijoje. Vienas garsiausių architekto Andrea Palladio (1508−1580) kūrinių. Šiuo metu juose yra Vičencos miesto meno galerija.

Istorija 

Rūmus 1550 m. užsakė Vičencos didikas Girolamo Chiericati. Pastatą suprojektavo architektas Andrea Palladio. Rūmų statybos pradėtos 1551 m. ir sustojo 1557 m. su Girolamo Chiericati mirtimi. Jo sūnus ir paveldėtojas Valerio organizavo vidinių erdvių ištapymą freskomis. Galutinai rūmai užbaigti apie 1680 m. 1839 m. Vičencos miesto savivaldybė įsigijo pastatą iš Chiericati giminės ir įkurdino jame miesto paveikslų galeriją (Pinacoteca Civica). Pastatas buvo restauruotas architektų Berti ir Miglioranza. Muziejus atidarytas 1855 m. rugpjūčio 18 d. 

Rūmus galima aplankyti su bendru bilietu po Vičencos muziejus. Meno galerijoje yra žinomų italų dailininkų: Tintoretto, Giovanni Battista Piazzetta, Cima da Conegliano ir kitų, paveikslų. Numizmatikos kambarys, piešinių ir grafikos kambarys, skulptūrų kolekcija.

Rūmų vaizdai

Nuorodos 

 Kjerikati rūmai Palladio architektūros centre
 Vičencos muziejų tinklalapis
 italian-architecture.info tinklalapis 

Italijos rūmai
Italijos meno muziejai
Italijos renesanso architektūra
Vičenca
Ivankovo rajonas

Ivankovo rajonas () – administracinis Ukrainos vienetas esantis Kijevo srities šiaurėje. Administracinis rajono centras – Ivankovas.

Geofrafija 
Tai didžiausias Ukrainos rajonas, užimantis 3 616 km² plotą.

Didžiausios upės – Dniepras (Kijevo tvenkinys), Teterivas, Žereva, Murava.

Rajonas šiaurėje ribojasi su Baltarusija, pietuose su Borodjankos, vakaruose su Polesės ir Malino rajonais, rytuose su Kozeleco ir Vyšgorodo rajonais.

Šiaurinė rajono dalis patenka į Černobylio zoną.

Istorija 
Rajonas suformuotas 1923 m. 1988 m. į rajono sudėtį pateko panaikintas Černobylio rajonas ir Pripetės miestas.

Demografija 
2012 m. rajone gyveno 30 847 žmonės. Rajone yra 82 gyvenvietės.

Administracinis suskirstymas 
Valdžios institucijos:
 gyvenvietės – 1;
 kaimo – 26.
Gyvenviečių kiekis
 Rajono pavaldumo miestai – 1;
 Miesto tipo gyvenvietės – 1;
 Kaimai – 80.

Ukrainos rajonai
Absoliutus blogis: išsigimimas

Absoliutus blogis: išsigimimas ( arba Biohazard: Degeneration) – CG Motion mokslinės fantastikos siaubo veiksmo animacinis filmas, paremtas kompiuterinių žaidimų „Resident Evil“ serijos motyvais. „Sony Pictures Entertainment“ teigimu, tai yra pirmas pilnametražis filmas, kuris paremtas CGI judesio grafika.

Apie filmą 

Filmas sukurtas 2008 m., kompiuterinių žaidimų „Resident Evil“ serijos motyvais. Skirtingai nuo tuo pačiu žaidimu paremtų filmų „Absoliutus blogis“ serijų, animacinio filmo ir jo tęsinio „Absoliutus blogis: prakeikimas“ siužete nėra herojės Alisos, o veiksmas sukasi vien apie „Resident Evil“ žaimo protagonistus. Filmo premjera įvyko 2008 m. spalio 18 d. Tokijuje. Originalus įgarsinimas yra anglų kalba.

Veikėjai 

 Leonas S. Kenedis – specialus agentas, pasiųstas JAV vyriausybės į Harvardvilį padėti vietos pajėgoms suvaldyti situaciją, kuri kilo po viruso T paskleidimo oro uoste;
 Kler Redfild – išsigelbėjusi iš Rakūno miesto. Ji paskyrė gyvenimą pagalbos teikimui nukentėjusiems nuo bioterorizmo;
 Ronas Devisas – JAV senatorius, vienas korporacijos „WilPharma“ akcininkų ir gynėjų viešojoje erdvėje;
 Frederikas Douningas – korporacijos „WilPharma“ mokslinių tyrimų skyriaus vyriausiasis vadovas;
 Andžela Miller – viena Harvardvilio policijos pareigūnių. Ji turi padėti Leonui S. Kenedžiui suvaldyti situaciją oro uoste;
 Kurtis Mileris – Andželos brolis, kovotojas prieš bioteroristinius tyrimus ir vyrausybę. Norėdamas atskleisti tiesą visuomenei jis apsikrečia G virusu.
ir kiti.

Siužetas 

Rakūno miestas buvo sunaikintas branduolinio sprogimo, tačiau mirtinas T virusas nebuvo sunaikintas. Jis paplito juodojoje rinkoje ir teroristinės organizacijos ar valstybės jį gali perimti. Grupė žmonių įsitikinę, kad žlugusios „Umbrella“ korporacijos pragaištingus tyrimus perėmė ir toliau vykdo vyriausybės remiama „WilPharma“ korporacija. Vyriausybė šią savo veiklą esą slepia.

2005 m. Į Harvardvilio miesto oro uostą atvyksta Kler Redfild. Prie oro uosto vyksta protesto akcija, nes protestantai sužinojo, kad atvyksta ir senatorius Ronas Deivisas, pagarsėjęs korporacijos „WilPharma“ rėmėjas. Kler susitinka su viena savo organizacijos moterų ir mergaite Rani. Netrukus oro uoste prieš senatorių Roną Deivisą pasirodo vienas protestuotojų, kuris imituoja T viruso apkrėstąjį. Kler išaiškina, kad jis tik apsimetėlis, tačiau pasirodo antrasis. Ir jis jau yra nebe apsimetėlis. 

Zombis užpuola policininką ir yra nušaunamas. Netrukus nušautasis prisikelia, o policininkas puola kitus žmones. Oro uoste kyla panika. Sumaišties metu Kler atpažįsta vieną antivyriausybinės organizacijos lyderių Kurtį Milerį. Tuo metu į oro uostą nukrenta lėktuvas, kuriame įvyko viruso T proveržis. Išsigelbėję nuo katastrofos Kler ir senatorius Ronas Deivisas pamato, kaip iš lėktuvo liekanų išlipa zombiai. Išsigelbėjusieji užsidaro viename oro uosto pastato sparnų. Uostas aptveriamas policijos. Situaciją sukontroliuoti atvyksta JAV specialusis agentas Leonas S. Kenedis ...

Taip pat skaitykite 

 „Absoliutus blogis: prakeikimas“

Absoliutus blogis
2008 filmai
Anime
Taihangšanas

Taihangšanas () – kalnagūbris Kinijoje, rytinėje Lioso plynaukštės dalyje, įeina į Šansi, Henano, Hebėjaus provincijų teritoriją. Kalnų grandinė tęsiasi virš 400 km šiaurės–pietų kryptimi ir iškyla į 1500–2000 m aukštį virš jūros lygio. Svarbiausia viršukalnė Siao Utaišanas (2882 m), esanti į vakarus nuo Pekino. 

Kalnai sudaryti iš nuosėdinių gneiso ir granito uolienų. Vakariniai šlaitai lėkšti, rytiniai – statūs. Kasama akmens anglis, asbestas, grafitas. Taihangšaną kerta 28 km ilgio Taihango geležinkelio tunelis, kuris yra ilgiausias šalyje.

Kinijos kalnai
Kurčiatovas (Kazachstanas)

Kurčiatovas () – Kazachstano miestas, esantis Rytų Kazachstano srityje, išsidėstęs kairiajame Irtyšiaus krante, tarp Semėjaus ir Pavlodaro miestų.

Miestas pavadintas Tarybų Sąjungos fiziko Igorio Kurčiatovo garbei, kuris gyveno ir dirbo Kurčiatove.

Demografija 
Tautybių pasiskirstymas (2010 m.):
 rusai – 5 746 gyv. (51,93 %)
 kazachai – 4 546 gyv. (41,08 %)
 ukrainiečiai – 216 gyv. (1,95 %)
 totoriai – 169 gyv. (1,53 %)
 vokiečiai – 154 gyv. (1,39 %)
 baltarusiai – 50 gyv. (0,45 %)
 kiti – 184 gyv. (1,66 %)

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Rytų Kazachstano srities miestai
Sen Benzė tiltas

Sen Benzė tiltas, arba Avinjono tiltas () – žymus viduramžių tiltas Avinjone pietų Prancūzijoje. Išlikusio tilto fragmentai kerta Ronos upę. Įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą 1995 m.

Statinio arkos yra elipsės formos, su ištęsta vertikalia ašimi. Tai buvo naujovė tiltų statyboje, leidusi įrengti iki 35 m ilgio tarpatramį, ilgesnį, nei romėnų arkinės konstrukcijos. Be to, atramos buvo su lytlaužomis iš abiejų pusių.

Istorija 

Tiltas buvo pastatytas 1171–1185 m., turėjęs apie 900 m pradinį ilgį, dažnai niokotas potvynių ir atstatinėtas. Šimtmečių bėgyje statinys tapo vis labiau keliančiu grėsmę saugumui, nes sugriuvusios akmens arkos buvo keičiamos medinėmis. Tiltas buvo strategiškai svarbi užtikrinta perėja per Roną kelyje tarp Liono ir Viduržemio jūros. Be to, jis jungė Romas popiežiaus kontroliuojamą anklavą su prancūzų monarchų teritorija. Abiejuose krantuose stovėjo sargyba, buvo renkami muito mokesčiai. Tiltas pagarsėjo XV a., sukūrus apie jį dainą „Sur Le Pont d’Avignon“.

Tiltą iš rikiuotės galutinai išvedė katastrofiškas 1668 m. potvynis, nunešęs didesnę tilto dalį. Nuo tada tiltas nebebuvo atstatomas, galiausiai liko keturios tilto arkos iš buvusių 22. Ant antrosios atramos išlikusi nedidelė Šv. Nikolajaus koplyčia.

Nuorodos 
 Sąrašas:UNESCO pasaulio paveldo objektai Europoje
 Sen Benzė tiltas
 Avinjono tilto istorija

Pasaulio paveldo sąrašas
Prancūzijos istorija
Avinjonas
Prancūzijos tiltai
Arkiniai tiltai
Vulingjuanas

Vulingjuanas () – gamtinė sritis pietryčių Kinijoje, Hunano provincijoje, Džangdziadzijės prefektūroje; Vulingšano kalnų dalis. Kraštas pasižymi unikaliu slėniu, kuriame stūkso ~3100 kvarcitinio smiltainio bokštų, iš kurių dalis pasiekia 800 m aukštį.

Vulingjuanas yra 270 km į šiaurės vakarus nuo Čangšos, netoli Džangdziadzijės miesto, Džangdziadzijės nacionalinio miško parke. Šis vaizdingas gamtos paveldo objektas 1992 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Kinijos geografija
Bulavajas

Bulavajas () – antras pagal dydį Zimbabvės miestas po sostinės Hararės. Bulavajas laikomas Zimbabvės pramonės ir verslo sostine. Mieste įsikūręs nacionalinis geležinkelio centras dėl savo patogios padėties – netoli yra Botsvana ir Pietų Afrikos Respublika. Mieste veikia Džošua Mkabuko Nkomo oro uostas.

Mieste yra 128 pagrindinės ir 48 vidurinės mokyklos.

Broliški miestai 
  Aberdynas, Didžioji Britanija
  Durbanas, PAR
  Polokvanė, PAR
  Katima Mulilas, Namibija

Zimbabvės miestai
Mutarė

Mutarė (iki 1982 m. buvo žinomas kaip Umtali) – ketvirtas pagal dydį Zimbabvės miestas. Jame gyvena apie 170 000 gyventojų. Mutarė yra Manikalando provincijos sostinė.

Mutarė buvo įkurtas 1897 m. kaip sargybos postas. Jis yra vos 8 km nuo Mozambiko sienos.

Zimbabvės miestai
Gveru

Gveru (Gweru; iki 1982 m. Gvelas (Gwelo)) – miestas vidurio Zimbabvėje, į pietus nuo Kvekvės; Midlandso provincijos administracinis centras. Mieste gyvena apie 145 000 gyventojų ir jis yra penktas pagal dydį šalies miestas. Eina geležinkeliai ir plentai į Bulavają, Hararę. Netoli miesto yra karinis Tornhilo oro uostas. Išvystyta metalo apdirbimo, tekstilės, avalynės, statybinių medžiagų, maisto pramonės. Apylinkėse kasama auksas, deimantai, asbestas, chromo rūda, klintis. Eksportuojama galvijai, kukurūzai, vilnamedžiai, tabakas.

Istorija 
Miestas įkurtas 1894 m., o pilnas miesto teises gavo 1971 m.

Šaltiniai 

Zimbabvės miestai
Kvekvė

Kvekvė (Kwekwe), iki 1983 m. vadinosi Kvė Kvė (Que Que) – miestas centrinėje Zimbabvėje, į pietvakarius nuo Hararės. 2004 m. duomenimis, mieste gyveno kiek daugiau nei 99 000 gyventojų. Eina geležinkelis ir plentas į Gveru. Kvekvė yra metalo ir trąšų gamybos centras šalyje, taip pat išvystyta maisto pramonė. Apylinkėse kasama auksas, geležies rūda. Veikia Nacionalinis Zimbabvės kalnakasybos muziejus.

Istorija 
Miestas buvo įkurtas 1898 m. kaip aukso kasybos centras. Gyventojai pradėjo kurtis 1902 m. Miesto teisės suteiktos 1928 m.

Šaltiniai 

Zimbabvės miestai
Plinkšių dvaras

Plinkšių dvaras – parkas ir buvusio Pliaterių dvaro statinių kompleksas Plinkšių kaime, Mažeikių rajone.

Istorija 
XVIII a. pradžioje Plinkšės jau vadinamos palivarku. Inventoriuose fiksuota nauja troba, naujas svirnas, naujai perstatyta arklidė, perstatytas tvartas, geras kluonas, sena, bet gera „odryna“. 

1717 m. Plinkšes kartu su Kuršėnais valdė Žemaitijos kunigaikštystės stalininkas Jokūbas Gruževskis. 

1720 m. pjauti sienojai trobos, kluono, svirno, tvarto statybai, minimi kokliai. 

1721 m. minima kepyklos statyba. 1751 m. dokumentuose Plinkšės jau vadinamos dvaru. 

XIX a. viduryje dvarą įsigijo (pasakojama, kad išlošė kortomis) Pliateriai. Dvaro sodyboje, šalia ežero, išlikęs grafo Konstantino-Broel Pliaterio (g. 1847 m. Šateikiuose, m. 1899 m. Plinkšėse) kapas (antkapio autorius A.Volz). Manoma, kad apie 1870–1880 m., galbūt po savo vedybų 1876 m. jis Plinkšėse ėmė statyti savo rezidenciją. Spėjama, kad darbams vadovavo vokietis Rozenbankas iš Liepojos. Dvaras stačiakampio plano, dviejų aukštų su aukštu rūsiu.

Po grafo mirties 1899 m. dvarą paveldėjo vyresnioji dukra Olga Pliaterytė, ištekėjusi už Lenkijoje gyvenusio Kašovskio-Ilnickio. Iki 1914 m. rūmuose buvo 30 įvairios formos ir dydžio patalpų. Reprezentacinės salės ir gyvenamieji kambariai - pirmajame aukšte, o svečių – antrajame.  Po I pasaulinio karo (nuo 1918 m.) dvarą valdė įgaliotinis D`Ersevilis. Kai O.Kašauskienė mirė, jis tapo ir jos dukters Marijos globėju. 

1934 m. dvaro centrą nupirko Žemės ūkio ministerija ir čia įsteigė žemės ūkio mokyklą (vėliau reorganizuota į technikumą, kuris 1977 m. uždarytas).

1981 m. dvaro kompleksas perduotas „Mažeikių naftai”, kuri 1983-1987 m. parko teritorijoje pastatė profilaktoriumą.

2004 m. birželio 22 d. dvaro ansamblis aukcione parduotas Šiaulių „Gubernijos“ alaus daryklos antrinei įmonei „Šiaulių Baltija“.

Nuorodos 

 Plinkšių dvaro sodybos fotofiksacija (Lietuvos dvarų duomenų bazė) 

Mažeikių rajono dvarai
Klasicizmo architektūra Lietuvoje
Robert Mugabe

Robertas Gabrielis Mugabė (g. 1924 m. vasario 21 d. – 2019 m. rugsėjo 6 d.) – antrasis Zimbabvės prezidentas, šaliai vadovavęs 1987−2017 m. Kaip vienas judėjimo prieš baltaodžių valdymą lyderių, į vadovaujamus postus R. Mugabe rinktas nuo 1980 m. Iki 1987 m. politikas buvo šalies ministru pirmininku.

Biografija 
R. Mugabė gimė 1924 m. vasario 21 d. ir buvo trečias iš šešių vaikų šeimoje. Jis baigė Maristų brolijos ir Jėzuitų mokyklas.

Aukštuosius mokslus R. Mugabė baigė Hararės (1953 m.), Gveru (1954 m.) ir Tanzanijoje (1955–1957 m.). Vėliau jis baigė dvi teisės studijas, o daktaro laipsnis buvo skirtas jau būnant šalies premjeru.

Politinė karjera 
1960 m. R. Mugabė prisijungė prie Nacionalinės demokratų partijos, o 1963 m. perėjo į Zimbabvės Afrikos nacionalinę sąjungą. Nuo 1975 iki 1987 m. politikas vadovavo šiai sąjungai.

Nuo 1987 m. R. Mugabė tapo Zimbabvės Afrikos nacionalinės sąjungos – Patriotinio fronto lyderiu.

Nuo 1980 iki 1987 m. R. Mugabė tapo atkurtos valstybės pirmuoju ministru pirmininku.

1987 m. ministro pirmininko pareigos buvo panaikintos, o R. Mugabė tapo antruoju šalies prezidentu, pakeitęs Kanaaną Bananą. Šiose pareigose R. Mugabė buvo perrinktas 1990, 1996, 2002 ir 2008 m.

2009 m. ministro pirmininko postas vėl buvo atkurtas. Paskutiniuose rinkimuose šalies prezidento varžovu tapo šalies ministras pirmininkas Morganas Cvangirajus, kuris laikytas pagrindiniu opozicijos lyderiu šalyje.

2017 m. lapkričio 21 d. R. Mugabė atsisakė prezidento pareigų po to, kai armija įsikišo į šalies valdymą, jis buvo nušalintas iš partijos lyderio posto ir šalies parlamente jam pradėta rengti apkaltos procedūra.

Išnašos 

|-

|-

Zimbabvės prezidentai
Kurčiatovas

Kurčiatovas () – Rusijos miestas, savarankiškas Kursko srities municipalinis darinys (miesto apygarda), administracinis Kurčiatovo rajono centras.

2010 m. gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyveno 42 691 žmogus.

Miestas išsidėstęs šalia Seimo upės, Kursko tvenkinio krante, 37 km nuo Kursko. Miestas įkurtas 1968 m., statant Kursko atominę elektrinę. Pavadintas fiziko Igorio Kurčiatovo garbei.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Miesto Dūmos tinklalapis

Kursko srities miestai
Šuazelis (sala)

Šuazelis () − vulkaninės kilmės sala Saliamono Salų salyne. Tai didžiausia šio salyno sala.

Salos plotas yra 2971 km². Aukščiausias taškas − Maetambės kalnas (1067 m). Gyventojų − 20 000 (1999). 

Šuazelis yra pati šiauriausia Saliamono Salų sala. Į vakarus nuo Šuazelio išsidėsčiusi Papua Naujosios Gvinėjos sala Bugenvilis. Salas skiria Bugenvilio sąsiauris. Į rytus nuo Šuazelio − Santa Isabelės sala. Į pietus nuo Šuazelio išsidėsčiusios Velja Laveljos ir Naujosios Džordžijos salos.

Istorija 
1568 m. salą atrado ispanų keliautojas Alvaras de Mendanja de Neira ir pavadino ją San Markosu. Tačiau ispanų keliautojas net nebuvo išlipęs į krantą. 1768 m. salą pakartotinai atrado prancūzų keliautojas Luisas Antuanas de Bugenvilis ir pavadino ją Prancūzijos užsienio reikalų ministro Etjeno Fransua Šuazelio garbei.

Iki XIX a. Šuazelio sala europiečiams ypatingo susidomėjimo nekėlė, o santykiai su kaimyninėmis salomis buvo gana priešiški. 1886 m. saloje buvo nustatytas Vokietijos imperijos protektoratas, o 1899 m. − Britanijos imperijos protektoratas. 1916 m. Šuazelyje įsiplieskė karas tarp vietinių genčių, kuris tęsėsi iki 1921 m.

II Pasaulinio karo metais Šuazelyje buvo išsilaipinę ir japonų ir amerikiečių kariai. Tačiau nuo esminių karinių veiksmų, sala buvo pernelyg nutolusi.

1978 m. Šuazelio sala tapo nepriklausomos Saliamono Salų valstybės sala.

Nuorodos 
Saliamono Salų salos (anglų k.)
Šuazelio salos bendruomenė (anglų k.)

Saliamono Salų salos
Vaivorykštės tiltas (Kėdainiai)

Vaivorykštės tiltas – arkinis pėsčiųjų tiltas per Nevėžį Kėdainiuose. Tiltas jungia miesto centrą su kairiajame Nevėžio krante esančia miesto dalimi, kurioje yra didžiausios Kėdainių kapinės.

75 metrų ilgio ir 3,2 metrų pločio tiltas kartu su 800 metrų pėsčiųjų taku, besidriekiančiu nuo Josvainių g. iki Kauno g., pastatytas per pusantrų metų. Statinys savo išraiškinga architektūra įsilieja į bendrą Kėdainių urbanistinį vaizdą ir puikiai tarnauja gyventojų poreikiams. Dėka originalių ir tik šiam tiltui būdingų arkų tiltas primena vaivorykštės lanką Nevėžio pievose. Atidarius tiltą, buvo paskelbtas konkursas tinkamiausiam tilto pavadinimui sugalvoti. Du mėnesius kėdainiškiai aktyviai rinko pavadinimą naujajam tiltui, konkurso organizatoriams parašydami per 150 elektroninių laiškų bei skambindami telefonu. Daugiausiai kėdainiškių pasiūlė tiltą pavadinti „Vaivorykštės“ vardu. Tarp siūlytų pavadinimų antroje vietoje pagal populiarumą buvo „Ramybės“, trečioje – „Svajonių“ pavadinimai. 

Tilto statybas lydėjo projektuotojų klaidos ir savivaldybės darbuotojų neatidumas. Prasidėjus tilto statyboms iš savivaldybės biudžeto buvo skirta apie 2,27 mln. litų, o įpusėjus darbams paaiškėjo, kad dėl projektuotojų klaidų ir neteisingai numatytos objekto sąmatos, pritrūkta virš 280 tūkst. litų. Trūkstamus pinigus rajono taryba atriekė iš savivaldybės biudžeto. 

Tiltą pastatė susisiekimo infrastruktūros bendrovės „Tiltra Group“ valdomos įmonės „Kauno tiltai“ ir „Kėdainių automobilių keliai“. Statinio architektūrinės idėjos autorius – Kėdainių rajono savivaldybės architektas Vytautas Kundrotas.

Nuorodos 
 Naujas Kėdainių tiltas gavo „Vaivorykštės“ vardą
 Naujasis pėsčiųjų tiltas Kėdainiuose pavadintas „Vaivorykšte“

Lietuvos arkiniai tiltai
Kėdainių statiniai
Pėsčiųjų tiltai
Tiltai per Nevėžį
Stephane Mallarmé

Stephane Mallarmé (gim. 1842 m. gegužės 18 d. – 1898 m. rugsėjo 9 d.) – prancūzų poetas ir kritikas. Tikras vardas Étienne Mallarmé. Gimė Paryžiuje, Prancūzija. Buvo vedęs (1863 m. rugpjūčio 10 d.) Maria Christina Gerhard. Turėjo dukrą (Stéphanie Françoise) Geneviève Mallarmé.

Veikla 
Poeziją laikė raktu, atveriančiu duris i pažinimą, teigė kad pažinimas turėtų atspindėti daiktų vidinę prigimtį, o poetinė kalba turi būti suprantama tik ypatingai pasišventusiems. Jo paties labai sunkiai suprantami eilėrasčiai pasižymi dideliu žodiniu muzikalumu. Žinomiausias kūrinys – „Fauno popietė“ (1876 m.), kuriai Claude Debussy parašė preliudą. Stephane Mallarmé buvo vertinamas kaip simbolistinės poezijos atstovas.

Šaltiniai 
Barbara Johnson, „Translator’s Note“ to Stéphane Mallarmé, Divagations, trans. Johnson, Cambridge, MA: Harvard University Press, 2007, pg. 301

Prancūzijos rašytojai
Isao Takahata

Isao Takahata (; 1935 m. spalio 29 d. – 2018 m. balandžio 5 d.) – Japonijos kino režisierius, animatorius, scenaristas ir prodiuseris. Pelnė tarptautinį kritikų pripažinimą už anime filmų režisūrą. Vienas iš kino studijos „Studio Ghibli“ bendraįkūrėjų. Jo režisuotas animacinis filmas „Jonvabalių kapas“ kino kritiko Roger Ebert pripažintas vienu geriausių visų laikų karo tematikos filmu.

Biografija 
I. Takahata gimė Udžijamadoje (dabar Isė). Buvo jauniausias iš septynių vaikų. 1943 m. persikėlė gyventi į Okajamą, kur tėvas vadovavo vietos aukštajai mokyklai. Po šios mokyklos baigimo I. Takahata 1954 m. įstojo į Tokijo universitetą ir 1959 m. baigė prancūzų literatūros studijas. Tuo metu susipažino su prancūzų scenaristo Žako Preverto kūryba ir pamatė Polio Grimo filmą „Karalius ir paukštė“, kuriam Ž. Prevertas buvo parašęs scenarijų. Ši įtaka buvo lemiama, paskatinusi I. Takahatą dirbti animacijos srityje. 2006 m. jis publikavo savo paties į japonų kalba verstas Ž. Preverto eiles. Kuomet Takahata ieškojo darbo savo universitete, jo draugas jam pasiūlė priimti režisieriaus padėjėjo darbą „Toei Animation“ animacijos studijoje. Pirmieji jo savarankiški režisūriniai darbai buvo kelios TV serialo „Kenas, berniukas-vilkas“ (1963−65 m.) serijos. Pirmasis jo režisuotas pilnametražis filmas buvo 1968 m. anime „Hols: Prince of the Sun“, kuris netapo komerciškai sėkmingu, todėl Takahata buvo pažemintas pareigose. Kad sukurti Pepės Ilgakojinės animacinį filmą, 1971 m. Takahata kartu su Joiči Kotabe (Yoichi Kotabe) ir Hajao Mijadzakiu paliko „Toei Animation“ ir įsidarbino „A Production“ (dab. „Shin-Ei Animation“) studijoje. Nepavykus gauti teisės režisuoti filmą, įsimintus Švedijos miestų Stokholmo ir Visbio vaizdus jie vėliau pavaizdavo anime filme „Kikės siuntų tarnyba“ (1989 m.). 1971 m. kartu su Mijadzakiu režisavo keletą TV anime serialo „Lupin III“ serijų. 

2014 m. I. Takahatos režisuotas filmas „Princesė Kaguja“ buvo nominuotas „Oskaro“ apdovanojimui, 2015 m. režisierius apdovanotas Prancūzijos menų ir literatūros ordinu. I. Takahata mirė 2018 m. balandžio 5 d. nuo plaučių vėžio.

Filmografija 
Žymesni Takahatos kūriniai:

Televizija 
 1971: Lupin III: Part 1 (7, 8, 10, 11, 13–23 anime serijos; rež.)
 1974: Heidi, Girl of the Alps (rež.)
 1976: 3000 Leagues in Search of Mother (rež.)
 1978: Future Boy Conan (rež.)
 1979: Anne of Green Gables (rež.)

Kinas 
 1968: Hols: Prince of the Sun (rež.)
 1972: Panda! Go, Panda! (rež.)
 1980: 3000 Leagues in Search of Mother (rež.)
 1982: Gauche the Cellist (rež.)
 1983: Little Nemo: Adventures in Slumberland (rež.)
 1984: Nausicaä of the Valley of the Wind (prodius.)
 1986: Castle in the Sky (prodius.)
 1988: Grave of the Fireflies (rež.)
 1989: Kiki's Delivery Service (muzikos rež.)
 1991: Only Yesterday (rež.)
 1994: Pom Poko (rež.)
 1999: My Neighbors the Yamadas (rež.)
 2003: Winter Days (vienas iš daugelio autorių)
 2013: The Tale of Princess Kaguya

Išnašos 

Japonijos animatoriai
Japonijos kino režisieriai
Finn

Finn – vienvietė sportinė burvaltė.

Istorija 
„Finn“ klasę 1949 m. sukūrė kanojų dizaineris iš Švedijos Rickard Sarby specialiai 1952 m. vasaros olimpinėms žaidynėms. Nuo to laiko klasė įtraukta į visas olimpines žaidynes ir tapo viena populiariausių olimpinių buriavimo klasių.

2024 m. Finn klasė išbraukta iš olimpinės programos.

Olimpiniai čempionai

Šaltiniai

Nuorodos 
 Tarptautinė Finn klasės asociacija
 sailboatdata.com

Burlaiviai
Olimpinės laivų klasės
Isė (Japonija)

Isė (), anksčiau Udžijamada (宇治山田) – miestas Japonijos Honšiu saloje, Mijės prefektūros rytuose. Yra šintoistų Didžioji Isė šventykla, Isė-Šimos nacionalinis parkas.

Istorija 
Miesto istorija tiesiogiai susijusi su Didžiaja Isė šventykla, kurią sudarė dvi atskiros dalys, viena nuo kitos išsidėsčiusios per 6 km. Gyvenvietės ėmė kurtis aplink šias dvi šventyklas. Edo laikotarpiu Isė buvo populiarus piligrimystės maršrutas. Aplink vidinę šventyklą įsikūrusi gyvenvietė buvo pavadinta Udži, o tolėliau esanti – Jamados pavadinimu. Edo laikotarpiu šiogūnatas Jamadoje įsteigė magistratą.

Meidži laikotarpyje, 1889 m., šios dvi gyvenvietės buvo sujungtos į vieną savivaldos vienetą, pavadintą Udžijamada. Šis pavadinimas išsilaikė 66 metus ir lig šiol tebenaudojamas kaip sinonimas. 1906 m. suteiktas miesto statusas. 1909 ir 1930 m. mieste nutiestos dvi geležinkelio linijos, jungusios su Osakos ir Nagojos miestais. 1931 m. atidaryta Udžijamados traukinių stotis. Antrojo pasaulinio karo pab. miestą bombardavo JAV B-29 bombonešiai. To pasekoje, sudegė apie 39 % miesto. 1955 m. pavadinimas pakeistas į Isė. To priežastis buvo išvengti pavadinimų painiavos tarp šio ir vėliau įkurtų Udžio (Kioto prefektūra) bei Jamados (dab. Kama, Fukuokos prefektūra) miestų. 1959 m. miesto apylinkes nusiaubė nuožmus taifūnas.

Miesto simboliai 
Oficialus miesto medis yra sakura (Oyane-zakura).

Išnašos 

Mijės prefektūros miestai
Širvėnos ežero tiltas

Širvėnos ežero tiltas – pėsčiųjų tiltas, ilgiausias Lietuvoje, nutiestas per dirbtinį Širvėnos ežerą ties Biržais. Tiltas yra Biržų regioniniame parke, jungia Biržų miestą su šiauriniame ežero pakraštyje esančiu Astravo dvaru. Jo medinis takas nutiestas ant laikančiųjų metalo sijų.

Širvėnos pakrantė pasiekiama iš Atgimimo g. Biržuose. Tai seniausias Lietuvoje dirbtinis ežeras, kuris susidarė 1575 m. užtvenkus Apaščios ir Agluonos upelius, ruošiantis Biržų tvirtovės statyboms. Kitoje ežero pusėje, kuri pasiekiama pėsčiomis perėjus medinį tiltą, baltumu šviečia restauruotų Astravo (grafų Tiškevičių) dvaro rūmų kompleksas.

Vieno garsiausių Biržų krašte statinio ilgis – 525 m, plotis – 2,45 m, sąmatinė vertė – 336 tūkst. Lt, atiduotas eksploatuoti – 1987 m., rekonstruotas – 2003 m. 2012–2013 m. buvo planuojama iki tilto nutiesti modernius pėsčiųjų ir dviračių takus su reikiama infrastruktūra (apšvietimas, suoliukai, informaciniai ženklai, poilsio aikštelės, dviračių stovai), pritaikytais ir neįgaliesiems.

2019 m., trumpiau nei per metus, tiltas rekonstruotas: įrengtas naujas medinis paklotas, turėklai, tilto apšvietimas, vaizdo stebėjimo įranga. Tiltu pasiekiamas 2020 m. vasarą atnaujintas dvaro parkas.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

 Pėsčiųjų lieptas per Širvėnos ežerą
 Šiaurės Lietuvos paveldas

Lietuvos tiltai
Pėsčiųjų tiltai
Biržai
Fudžis (upė)

Fudžis () – upė centrinėje Japonijoje, teka Jamanašio ir Šidzuokos prefektūrose. Kartu su Mogamio ir Kumos upėmis yra viena greičiausiai tekančių šalies upių.

Prasideda 2685 m aukštyje virš jūros lygio Nokogiri kalno viršūnėje Akaišio kalnuose. Sruvendama iki Ičikavamisato miestelio, kur susikerta su Fuefuki upe, upė vadinama Kamanaši () pavadinimu, vėliau tampa žinoma kaip Fudži upė. Paskiau tekėdama vakarine Fudži kalno papėde įteka į Ramiojo vandenyno Surugos įlanką.

Upės apylinkėse 1180 m. vyko Fudžigavos mūšis, vienas pirmųjų svarbiausių Genpei karo mūšių. Sengoku laikotarpiu feodalas Takeda Šingen upės atkarpoje, kurioje ji vadinta Kamanaši pavadinimu, įrengė dideles užtvankas, kurios leido užtvindyti buferines zonas, taip reguliuojant padarytą žalą. Šios užtvankos vis dar egzistuoja ir vadinamos Shingen-zutsumi (信玄堤). Edo laikotarpiu valdant Tokugavos šiogūnatui potvyniai ir toliau buvo kontroliuojami 1674 m. naujai įrengtomis užtvankomis, kurios nukreipdavo vandens srovę atokiau nuo apgyvendintų plotų.

Edo ir ankstyvajame Meidži laikotarpiuose upe nuo Surugos įlankos iki Kajaus žemės buvo intensyviai plukdomos prekės. Atidarius Tokaido, Čūo ir Fudži geležinkelio linijas, prekyba upe smuko ir nuo 1923 m. nebevykdyta.

Upės aukštupyje yra įrengta keletas hidroelektrinių.

Japonijos upės
Algirdas Vileikis

Algirdas Anatolijus Vileikis (1933 m. sausio 29 d. Kaune – 2020 m. liepos 23 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius, sovietinis partinis veikėjas.

Biografija 
1950–1951 m. treniravo Biržų gimnazijos merginų krepšinio komandą. 1957 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1957–1959 m. Ukmergės kelių statybos organizacijos darbuotojas. 1959–1965 m. LSSR automobilių transporto ir plentų ministerijos skyriaus vyr. inžinierius, viršininkas, valdybos viršininkas. 1965–1971 m. Vilniaus miesto Spalio rajono Vykdomojo komiteto pirmininkas. 1968 m. treniravo Vilniaus „Žalgirio“ (Vilniaus statybos tresto) merginų krepšinio komandą. 1971–1974 m. Vilniaus miesto Vykdomomo komiteto pirmininko pavaduotojas, I pavaduotojas, 1974–1990 m. pirmininkas. 1981 m. baigė Visuomeninių mokslų akademiją prie SSKP CK. 1990–2002 m. LR Susisiekimo ministerijos skyriaus vedėjas ir Tarptautinių santykių departamento direktorius. 

Nuo 1976 m. LKP CK narys. Nuo 1974 m. LSSR AT deputatas. Nuo 1975 m. LSSR AT Prezidiumo narys.

Bibliografija 
 Vilnius Tarybų Lietuvos sostinė. – Vilnius: Mintis, 1986. – 101 p.
 Déjà vu. Vilnius, 1974–1990: knyga apie vilniečių gyvenimą, miesto paslaptis pagal paskutinio sovietmečio Vilniaus mero Algirdo Vileikio pasakojimą / Inga Liutkevičienė. – Vilnius: I. Liutkevičienė, 2012. – 256 p.: iliustr. – ISBN 978-609-408-332-7

Įvertinimas 
 1983 m. LTSR nusipelnęs inžinierius
 2003 m. Vilniaus miesto savivaldybės medalis „Už nuopelnus Vilniaus sportui“

Šaltiniai 

Lietuvos TSR politiniai veikėjai
Lietuvos kelių inžinieriai
Vilniaus merai
Džajadeva

Džajadeva (, ) – XIII a. indų poetas, kilęs iš dabartinės Orisos ir kūręs sanskritu. Žymus savo epine poema „Gytagovinda“, kurioje pasakojama apie dievo Krišnos ir gopės Radhos meilės žaismus. Tai svarbus kūrinys indų vaišnaviškoje bhakti tradicijoje.

Džajadeva gimė brahmanų šeimoje Orisoje, netoli Purio miesto. Konarko apylinkėse mokėsi sanskrito poezijos, vėliau vedė Padmavati (devadasę). Orisoje tuo metu buvo paplitęs Krišnos (Madhava) kultas, nulėmęs Džajadevos religines pažiūras. Džajadevos biografiniai faktai nėra gerai žinomi, daugelis jų rasta šventyklų įrašuose arba vėlesnių autorių paminėjimuose.

Be Gytagovindos Džajadeva dar sukūrė įvairių poetinių kūrinių, keletą sikhų švenraščio „Guru Granth Sahib“ himnų, prisidėjo prie Orisos klasikinės muzikos vystymo.

Indijos poetai
Borisas Nemcovas

Borisas Nemcovas (, 1959 m. spalio 9 d. Sočyje – 2015 m. vasario 27 d. Maskvoje) – rusų mokslininkas, politikas, visuomenės veikėjas, verslininkas.

Prieš tapdamas politiku, B.Nemcovas tyrinėjo plazminės fizikos, akustikos ir hidrodinamikos problemas, yra 60-ties mokslinių straipsnių autorius, fizikos-matematikos mokslų kandidatas, išradėjas (jo sukurtas akustinis lazeris naudojamas kosminiuose laivuose).

Biografija 
1991–1997 m. B.Nemcovas buvo Nižnij Novgorodo srities gubernatorius, 1990–1993 m. – Rusijos Valstybės Dūmos deputatas, 1994–1997 m. – Rusijos Federacijos Tarybos narys.

1997 m. kovo mėn. paskirtas Rusijos ministro pirmininko V.Černomyrdino pirmuoju pavaduotoju, kartu buvo Rusijos kuro ir energetikos ministras. Kitoje S.Kirijenkos vyriausybėje (1998 m. balandžio – rugpjūčio mėn.) buvo vicepremjeras.

Nuo 2000 m. – Rusijos dešiniosios opozicijos veikėjas, aktyvus V.Putino politikos kritikas. 2000–2003 m. buvo Rusijos valstybės dūmos pirmininko pavaduotojas nuo Dešiniųjų jėgų sąjungos frakcijos.

2011–2012 m. organizavo masinius opozicijos protesto mitingus Maskvoje. Kartu su kitais paskelbė devynis pranešimus apie korupciją V.Putino aplinkoje.

Nuo 2012 m. buvo Rusijos respublikonų-liaudies laisvės partijos pirmininkas.

Vėlų 2015 m. vasario 27 d. vakarą nušautas Maskvos centre.

Nuorodos 
 Asmeninė B.Nemcovo svetainė

Šaltiniai 

Rusijos vicepremjerai
Rusijos energetikos ministrai
Rusijos Federacijos tarybos nariai
Rusijos Valstybės dūmos nariai
Rusijos fizikai
Teherano metropolitenas

Teherano Metro () – metropoliteno sistema Teherane, Irano sostinėje. Sistemą sudaro keturios maršrutų linijos ir dar dvi linijos statomos nuo 2007 m.

Linija yra standartinės geležinkelio vėžės, dalinai po žeme. Bilieto kaina – 1200 IRR, nepaisant nukeliauto atstumo. Senjorai metro naudojasi nemokamai. Teherano metropoliteno linijose pirmi, paskutiniai ir priešpaskutiniai vagonai yra skirti moterims, nenorinčioms važiuoti viename vagone kartu su vyrais. Tačiau moterys gali sėdėti ir kituose vagonuose.

Teherano Metro kiekvieną dieną nudojasi daugiau nei 2 milijonai keleivių. 2010 m. įvykdyta 459 milijonai reisų.

Maršrutai

Maršrutas 1 
Maršrutas, kurio spalva žemėlapiuose raudona, šiuo metu yra 28,1 km ilgio, iš kurių 14,9 km yra po žeme. Šiame maršrute yra 26 stotelės, iš kurių 18 yra požeminės, o 8 – ant žemės. 2005 m. duomenimis, pirmasis maršrutas per dieną gali pervežti 650 tūkst. keleivių. Tarukiniai kiekvienoje stotelėje sustoja 20-30 sekundžių. Visi traukiniai susideda iš 7 vagonų, kuriuose gali tilpti 1 300 keleivių (sėdint ar stovint). Traukiniai pasiekia didžiausią 80 km/h greitį.

Pirmasis maršrutas iš esmės kursuoja šiaurės-pietų kryptimis.

Galerija

Šaltiniai 

Metropolitenas
Iranas
Šernų tiltas

Šernų tiltas – metalinis, su atskiromis medžio konstrukcijomis tiltas  per Miniją ties Šernų kaimu Klaipėdos rajone. Statinys yra kelio  atkarpoje tarp Šernų ir Ketvergių. Architektūrinis inžinerinis kultūros paveldo objektas.  2006 m. įrašytas į LR nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą  (unikalus kodas ).

Istorija 

Tiltas buvo pastatytas 1871 m. ir atsiėjo 3 000 talerių. 

1988 m. per Miniją ties Šernais nutiesus naują gelžbetoninį tiltą, senasis metalo ir medžio konstrukcijų tiltas buvo uždarytas. Klaipėdos rajono paveldosaugininkai įtraukė senąjį tiltą į registrą kaip vietinės reikšmės kultūros paminklą, ryškų kraštovaizdžio akcentą, istoriniu požiūriu vertingą ir saugotiną. 

Po 117 metų trukusios eksploatacijos senasis tiltas buvo paliktas be priežiūros, supuvo medinės konstrukcijos, aktyvi korozija ėmė gadinti plieno konstrukcijas.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Šernų tilto godos

Lietuvos tiltai
Klaipėdos rajono savivaldybė