joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Applause

„Applause“ – amerikiečių atlikėjos Lady Gaga pirmasis singlas iš trečiojo studijinio albumo „Artpop“ (2013). Dainą parašė Lady Gaga ir prodiuseris DJ White Shadow. Singlas „Applause“ Jungtinių Valstijų radijo eteryje pasirodė 2013 m. rugpjūčio 12 d..

Įrašymas 

„Applause“ singlas buvo parašytas ir prodiusuotas pačios atlikėjos ir DJ White Shadow. Įrašymo darbai vyko „Born This Way Ball“ turo metu 2012 metais. 2013 m. liepos mėn. Lady Gaga paskelbė, kad daina „Applause“ bus išleista kaip pirmasis albumo „Artpop“ singlas rugpjūčio 19 dieną, tačiau dėl nutekėjimo internete, daina buvo išleista savaite anksčiau.

Išleidimas 

2013 metų sausio mėnesį Lady Gaga savo socialinio tinklalapio Twitter paskyroje paskelbė dainos priedainio eilutes.  Liepos mėnesį dainų autorės socialiniame tinklalapyje Little Monsters buvo įkelta nuotrauka. Joje vaizduojama drobė, kurios viršuje parašytas žodis „Applause“, o apačioje „8-19-13“ – singlo išleidimo data. Liepos 28 dieną, dainų autorė ir prodiuserė, paskelbė, kad naująjį albumą bus galima iš anksto užsisakyti tą pačią singlo „Applause“ išleidimo dieną.

Liepos 28 dieną atlikėjos internetinėje svetainėje pasirodė pirmojo singlo iš albumo „Artpop“ reklaminis viršelis. Reklaminėje singlo nuotraukoje, kuri pasirodė liepos 26 dieną, Lady Gaga vaizduojama sėdinti ant kėdės, kuri yra padaryta iš įvairių kompiuterinių mikroschemų. Taip pat ji dėvi futuristinius akinius.

Video klipas 

Dainos muzikinį video klipą režisavo Inez van Lamsweerde ir Vinoodh Matadin. Jį ketinama išleisti 2013 m. rugpjūčio 19 d.

Gyvo garso pasirodymas 
Pirmą kartą daina gyvai atlikta 2013 m. rugpjūčio 25 d., per MTV video muzikos apdovanojimus.

Dainos versijos 

 Skaitmeninis parsisiuntimas
 „Applause“ – 3:32

 CD singlas
 „Applause“ – 3:32
 „Applause“ (Instrumental) – 3:32

 Skaitmeniniai remix
 „Applause“ (Empire of the Sun Remix) – 4:08
 „Applause“ (Viceroy Remix) – 4:27
 „Applause“ (Purity Ring Remix) – 3:04
 „Applause“ (Bent Collective Club Mix) – 7:26
 „Applause“ (DJ White Shadow Electrotech Remix) – 5:49
 „Applause“ (Fareoh Remix) – 4:52
 „Applause“ (DJ White Shadow Trap Remix) – 4:09
 „Applause“ (Goldhouse Remix) – 4:34

Top

Savaitės Top

Sertifikatai

Išleidimo istorija

Šaltiniai 

Lady Gaga dainos
Taimyro dolganų–nencų rajonas

Taimyro dolganų–nencų rajonas () arba Taimyrija – Krasnojarsko krašto rajonas, esantis šiaurinėje krašto dalyje; didžiausias visos Rusijos rajonas (didesnis už bet kurią Europos šalį). Administracinis centras – Dudinka. Šiame krašte esantis Norilsko miestas su apylinkėmis (Talnachas, Kajerkanas, Snežnogorskas) rajonui nėra pavaldus.

Taimyro rajonas sudarytas 2007 m., prijungus Taimyro (dolganų–nencų) autonominę apygardą prie Krasnojarsko krašto.

Geografija 

Rajonas ribojasi su Jakutija rytuose, su Jamalo nencų autonomine apygarda vakaruose, su Krasnojarsko krašto Turuchansko ir Evenkų rajonais pietuose. Taimyro rajonas užima 37 % Krasnojarsko krašto ir 5,14 % Rusijos ploto.

Taimyro rajonas įsikūręs daugiausia Taimyro pusiasalyje, taip pat apima rytinį Gydano pusiasalio pakraštį. Iš šiaurės skalauja Karos ir Laptevų jūros, giliai įsiterpiančios Jenisiejaus ir Chatangos įlankos; čia yra šiauriausia Azijos žemyno vieta – Čeliuskino kyšulys. Rajonui priklauso Šiaurinės Žemės salynas, Sibiriakovo, Susivienijimo, Kirovo salos. Taimyro pusiasalyje iškilę Byrangos kalnai, toliau pietuose plyti Šiaurės Sibiro žemuma, yra šiaurinė Putorano plynaukštės dalis.

Svarbiausios upės: Jenisiejus, Chatanga (su Cheta, Kotuju, Popigajumi), Piasina (su Dudypta), Taimyra. Gausybė ežerų (Taimyro, Piasino, Lamos, Changajaus, Nadudoturku, Labazo, Kokoros, Melkojės ir kt.).

Klimatas itin vėsus, atšiaurus: liepą temperatūra siekia +10–14 °C, sausį -32–40 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 450–500 mm.

Gyventojai 

Tautinė sudėtis (2002 m.):
 rusai – 58,6 %
 dolganai – 13,9 %
 nencai – 7,7 %
 nganasanai – 1,9 %
 evenkai – 0,8 %
 encai – 0,5 %
 kiti – 16,7 %

Pagrindinės gyvenvietės 
 Dudinka
 Diksonas
 Karaulas
 Chatanga
 Tuchardas
 Voroncovas
 Levinskije Peskai
 Leskinas
 Novorybnaja
 Nosokas
 Popigajus
 Syndaskas
 Ust Portas
 Nordvikas

Krasnojarsko kraštas
Rusijos rajonai
Salantų Laumės kūlis

Salantų akmuo, vadinamas Laumės kūliu (buvęs kultūros paminklas Nr. AR549) – mitologinis akmuo šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Salantuose, 0,1 km į pietryčius nuo kelio  (M. Valančiaus g.), į pietvakarius nuo Salantų parko, Salanto upėje.

Akmuo 
Akmuo masyvus, apskaldytas, juosvai baltas, dėmėtas, 1,5 m ilgio, 1,2 m pločio, 0,6 m aukščio (nuo upės dugno), gulėjo upelio vagoje, prie sietuvos, arčiau dešiniojo kranto. Šiuo metu užneštas upės smėlio.

0,2 km į šiaurės rytus yra Salantų akmuo su Laumės pėda.

Istorija 
Vietos gyventojų dėmesį akmuo atkreipė nuo seno. Jis buvęs didelis, lėkštės pavidalo, plokščiu paviršiumi, gulėjo Salanto upės pakraštyje ant akmenuoto dugno. Salantiškiai akmenį vadino Laumės kūliu.
Prieš Pirmąjį pasaulinį karą akmenskaldis Jonas Orvydas dalį akmens pleištais nuskėlė paminklui ir išvežė, o skeveldrą paliko.

1972–1984 m. akmuo buvo registruotas respublikinės reikšmės archeologijos paminklų sąraše (numeris AR549).

Padavimai ir pasakojimai 
 Ant akmens šiltais ir miglotais vakarais pasirodydavusios laumės, kurios čia skalbdavosi drabužius.
 Kartą prie akmens apsiskalbti su mažu vaiku atėjusi moteris. Parėjusi namo ji pastebėjo, kad prie Laumės kūlio palikusi vaikelį. Nubėgusi jo parsinešti, rado vaiką gražiai aprengtą ir saugomą laumės. Ši atidavė vaiką motinai, kuri grįžusi apie neįprastą nuotykį pasipasakojo kaimynėms. Apie tai išgirdusi viena turtinga kaimynė, prie akmens nunešė savo vaiką, tikėdamasi, kad Laumė ir jį gražiai papuoš. Tačiau nuėjusi jo pasiimti, rado laumę linguojančią nebegyvą ir nepapuoštą vaiką.
 Akmenį nešęs ir Salanto upėje pametęs velnias.
 Vakarais ir sutemus salantiškiai akmens vengė, kad nesutiktų laumės.
 Ne vienas, eidamas pro šalį po vidurnakčio, prie akmens pasiklysdavo ir ilgai klaidžiodavo nesėkmingai ieškodamas kelio į namus.
 Prie akmens buvusioje sietuvoje karštomis vasaros dienomis mėgo maudytis salantiškių vaikai. Tėvai jiems drausdavo čia maudytis, sakydami, kad laumės pagaus ir įtrauks į upę.
 Sietuvoje prie akmens nuskendo salantiškis Žylė, kuris, esą, po to vietoje laumės išlįsdavęs iš po akmens ir vaidendavosi praeiviams.

Tyrimai 
1960 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (ekspedicijos vadovas Romas Olišauskas), 1994 m. – Vykintas Vaitkevičius.

Literatūra 
 Juozas Mickevičius. Apsaugokime ir užfiksuokime Žemaitijos laukuose akmenis su senovės liekanų žymėmis. – Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. – F. 5. – B. 40, s. v. 10. – L. 3
 Juozas Mickevičius. Archeologinės reikšmės akmenys. – Stalino vėliava – 1958 m. gruodžio 12-13 d.

Šaltiniai 

Kretingos rajono paveldas
Salantų regioninio parko paveldas
Lietuvos mitologiniai akmenys
Salantų akmuo su Laumės pėda

Salantų akmuo, vadinamas Laumės kūliu su Laumės pėda (registrinis kultūros paveldo objektas: unikalus kodas – , senas registro kodas – M215, senas kultūros paminklo Nr. AR548) – mitologinis akmuo šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Salantuose, 10 m į pietryčius nuo kelio  (M. Valančiaus g.) ir 0,25 km į pietvakarius nuo minėto kelio tilto per Salantą, upėje.

Akmuo 
Akmuo išsikiša iš upės dešiniojo kranto į vandenį. Jis apie 1,7 m ilgio, 1,4 m pločio, 0,85 m aukščio. Virš vandens paprastai kyšo iki 40 cm. Pakilus upės lygiui – rudenį ir pavasarį, atsiduria po vandeniu. Akmens paviršiuje yra „Laumės pėda“ vadinamas 17 cm ilgio, 3–8 cm pločio ir 5 mm gylio įdubimas

Teritorijos plotas – 0,0004 ha.

0,2 km į pietvakarius buvo Salantų Laumės kūlis.

Istorija 
Vietos gyventojų dėmesį akmuo atkreipė nuo seno. Jis vadinamas Laumės kūliu (), o jo paviršiuje esantis įdubimas – Laumės pėda.  

1972 m. paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu (AR548), 2003 m. įrašytas į kultūros vertybių registro mitologinių objektų sąrašą (registro kodas M215), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.

Padavimai  
 Kai dar Jėzus Kristus nebuvo pašventinęs Žemės ir akmenys buvę minkšti, prie Salanto atėjusi praustis Laumė ir atsistojusi ant akmens paliko jame savo pėdos žymę.

Tyrimai 
1958 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (ekspedicijos vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo moklsinis centras (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas), 1994 m. – Vykintas Vaitkevičius, 2013 m. – Julius Kanarskas.

Literatūra 
 Rimantas Matulis. Istoriniai akmenys. – Vilnius, 1990. – P. 58, eil. Nr. 74 
 Juozas Mickevičius. Apsaugokime ir užfiksuokime Žemaitijos laukuose akmenis su senovės liekanų žymėmis. – Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. – F. 5, b. 40, s. v. 10. – L. 8
 Vykintas Vaitkevičius. Mosėdžio ir Salantų apylinkių senosios šventvietės. – Liaudies kultūra – 1995, Nr. 3. – P. 13
 Vilnius Morkūnas. 1992 m. Kretingos rajono žvalgomosios archeologinės ekspedicijos ataskaita. – Vilnius, 1995. – Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka. – F. 28, ap. 1, b. 14

Šaltiniai

Nuorodos 
 
 Salantų akmuo su Laumės pėda: Kretingos krašto enciklopedija 

Kretingos rajono paveldas
Lietuvos mitologiniai akmenys
Salantų regioninio parko paveldas
Laivių, Salantų Laumės kūlis

Laivių, Salantų akmuo, vadinamas Laumės kūliu (registrinis kultūros paveldo objektas: unikalus kodas – , senas registro kodas – M261, senas kultūros paminklo Nr. AV500) – mitologinis akmuo šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Salantuose, 0,9 km į šiaurės vakarus nuo Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčios, Salanto upėje, po kelio  tiltu.

Akmuo 
Laumės kūlio vardu vadinami 3 vienas šalia kito esantys natūralūs akmenys, kuriuos vietos gyventojai laiko vieno akmens skeveldromis. Akmenys guli Salanto upėje, arčiau jos kairiojo kranto. Iš jų savo dydžiu išsiskiria du akmenys. Šiaurinis akmuo – 3,4 m pločio, 0,4 m storio ir 1,7 m aukščio. 80 cm į pietus nuo jo esantis II akmuo – 3,0 m pločio, 1,3 m storio ir 1,65 m aukščio. Nuo jo 60 cm į vakarus esantis III, mažiausias akmuo – 1,25 m ilgio, 0,5 m storio ir 0,6 m aukščio.

Teritorijos plotas – 40 m².

2,0 km į šiaurės rytus yra Laivių Laumės kūlis, 1,2 km į pietvakarius – Salantų akmuo su Laumės pėda, 0,1 km į šiaurės rytus - Laivių Kregždinkalnis.

Istorija 
Akmenys nuo seno atkreipė vietos gyventojų dėmesį. Jie manė, kad tai vieno, žaibo suskaldyto, akmens liekanos, kurias pavadino Laumės kūliu ().

Tarpukariu akmenys buvo Laivių kaimo ūkininko Prano Narkaus žemės sklype, o nutiesus Plungės–Skuodo kelią – atsidūrė Salantų miesto teritorijoje. 

1972 m. akmuo paskelbtas vietinės reikšmės archeologijos paminklu (AV500), 2003 m. įrašytas į kultūros vertybių registro mitologinių objektų sąrašą (registro kodas M261), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.

Padavimai ir pasakojimai 
 Akmenį buvo pamėgusios laumės, ateidavusios čia apsiskalbti. Kartą užėjus audrai į baigiančias skalbtis laumes trenkęs Perkūnas ir akmenį suskaldęs. 
 Senesnieji žmonės drausdavo prie akmenų eiti maudytis ir žvejoti vaikams ir paaugliams. Jie sakydavo, kad ten daug kas nuskęsta ir baidydavo, kad laumės gali įtraukti į vandenį.

Tyrimai 
1960 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (ekspedicijos vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo moklsinis centras (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas), 1994 m. – Vykintas Vaitkevičius, 1999 ir 2010 m. – Julius Kanarskas.

Literatūra 
 Rimantas Matulis. Istoriniai akmenys. – Vilnius, 1990. – P. 57, eil. Nr. 68 
 Vykintas Vaitkevičius. Mosėdžio ir Salantų apylinkių senosios šventvietės. – Liaudies kultūra. – 1995, Nr. 3. – P. 13
 Vilnius Morkūnas. 1992 m. Kretingos rajono žvalgomosios archeologinės ekspedicijos ataskaita. – Vilnius, 1995. – Lietuvos kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka. – F. 28, ap. 1, b. 14

Šaltiniai

Nuorodos 
 
  
Kretingos rajono paveldas
Lietuvos mitologiniai akmenys
Salantų regioninio parko paveldas
Serge Nyuiadzi

Seržas Komla Njuiadzis (g. 1991 m. rugsėjo 17 d.) – Togo futbolininkas, taip pat turintis ir Prancūzijos pilietybę, žaidžiantis puolėjo bei krašto saugo pozicijoje. Atstovavo Vilniaus „Žalgiris“ ir Marijampolės „Sūduvai“.

Karjera

OGC Nice 
Nyuiadzi pradėjo žaisti futbolą OGC Nice futbolo akademijoje. Atstovavo Prancūzijos U-17 ir U-19 futbolo rinktinėms. Daugiausiai žaidė OGC Nice rezervinėje komandoje. 2012 m. pavasarį paliko prancūzų klubą.

CSKA Sofia 
2012 m. rugsėjį pasirašė su PFK CSKA Sofiâ klubu. Tų pačių metų rugsėjo 30 d. debiutavo pagrindinėje sudėtyje, prieš PFK Etʺr 1924 Veliko Tʺrnovo. Spalio 20 d. pelnė pirmą įvartį, derbio metu, prieš PFK Levski Sofiâ. 2013 m. birželio 12 d. paliko bulgarų klubą.

Vilniaus "Žalgiris" 
2013 m. pasirašė sutartį su "Žalgiriu". Atstovavo 2013, 2014 ir 2016 metų sezonuose.

1461 Trabzon
2016 m. atstovavo turkų klubui. Jame sužaidė 5 oficialias rungtynes.

Vilniaus "Žalgiris" 
2017 m. sugrįžo į FK Žalgiris. FK Žalgiris Vilnius 2017 m. rugsėjo 5 d. pranešė, kad Serge Nyuiadzi išnuomotas Džurdžu „Astra“ klubui. (Iki 2018 m. birželio 30 dienos.)

Marijampolės "Sūduva" 
2021 m. kovo viduryje sugrįžo į Lietuvą ir pasirašė kontraktą iki sezono pabaigos su Marijampolės „Sūduvos“ klubu.

Lietuvos futbolo taurės 2021 m. turnyro antrame etape (aštuntfinalyje) prieš FK Nevėžį pelnė abu rungtynių įvarčius ir svariai prisidėjo prie Marijampolės „Sūduvos“ pergalės.

2021 m. rugpjūčio 2 d. rungtynėse prieš Kauno žalgirį pelnė du įvarčius ir marijampoliečiai išsiveržė į priekį 2:1 bei 3:1, tačiau sūduviečiai neišsaugojo persvaros. Galutinis rungtynių rezultatas 3:3.

2021 m. rugpjūčio 15 d. rungtynėse prieš „Riterių“ klubą 79 min. pelnė ketvirtą rungtynių įvartį (1:3). Galutinis rezultatas 3:1 marijampoliečių naudai.

Statistika 
 A lygos statistika

Spalvų reikšmės: 
 Ekipa žaidė A lygoje;

Rinktinės 
Toge gimęs futbolininkas nuo aštuonerių gyveno Prancūzijoje, bei turi abiejų šalių pilietybes. 

Jaunių amžiaus grupėje S. Nyuiazdi buvo tarp kandidatų į Prancūzijos rinktinę, tačiau joje neįsitvirtino.

2021 m. gegužę pakviestas į Togo nacionalinę rinktinę.

Šaltiniai

Nuorodos 
 soccerway.com
 alyga.lt
 lietuvosfutbolas.lt
 fksuduva.lt

Togo futbolininkai
Užsienio futbolininkai Lietuvos komandose
Magdalena Tul

Magdalena Ewa Tul (g. 1980 m. balandžio 29 d., Gdanske, Lenkijoje) – lenkų dainininkė ir kompozitorė.

Karjera 
2011 m. ji buvo pasirinkta atstovauti Lenkijai 2011 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina „Jestem“. Ji nepasiekė finalo, užėmė 19-ąją vietą.

2012 m. ji dalyvauja Šveicarijos atrankoje į 2013 m. Eurovizijos dainų konkursą Malmėje, Švedijoje. Dainininkei pasiekti finalo nepavyko.

2013 m. ji tapo The Voice of Poland dalyve.

Diskografija

Albumai 
 2007 – V.O.H. – The Victory of Heart

Singlai 
 2004 – Full Of Life
 2006 – Find The Music
 2007 – Tryin'
 2010 – Nie ma jej
 2010 – Jestem
 2012 – Give It Up

Nuorodos 

 Oficiali svetainė

|-

Lenkijos atlikėjai
Lenkijos atstovai Eurovizijoje
2011 m. Eurovizijos dalyviai
Takuya Kanai

Takuya Kanai (g. 1992 m. sausio 29 d. Fukuoka) – japonų futbolininkas žaidžiantis saugo pozicijoje. 2013 m. sezone žaidė Vilniaus Žalgirio futbolo klube, po sezono su žaidėju sutartis nebuvo pratęsta.

Karjera 
Karjera pradėjo Nyderlandų mėgėjų Quick Boys '31/Venlo futbolo klube. Vilniaus Žalgirio klube debiutavo 2013 m. kovo 16 d. namų rungtynėse prieš FK Šiauliai.

Pasiekimai 
VMFD Žalgiris Vilnius
 2012-2013 m. LFF taurės laimėtojas
 2013 m. LFF Supertaurės laimėtojas
 2013 m. A Lygos laimėtojas

Šaltiniai 

Kanai
Kanai
Dahomėjos Respublika

Dahomėjos Respublika () buvo Afrikos valstybė, 1952–75 m. egzistavusi dabartinio Benino teritorijoje.

Istorija 

Nuo XIX a. pabaigos respublikos teritorija buvo valdoma kaip Prancūzijai priklausanti Dahomėjos kolonija. 1958 m. gruodžio 04 d. Dahomėja buvo reorganizuota į savivaldžią respubliką, priklausiusią Prancūzijos Bendrijai. Ši respublika 1960 m. rugpjūčio 1 d. tapo visiškai nepriklausoma.

Nuo pat susikūrimo valstybėje nenusistovėjo stabili politinė padėtis. Šalies politikoje, kaip ir daugumos kitų Afrikos valstybių atveju, vyravo regionalizmas, o atskiros etninės grupės diktavo savo politiką. Todėl svarbiausi respublikos lyderiai atstovavo skirtingus šalies regionus ir varžėsi tarpusavyje. Tarp jų svarbiausi buvo Hubert Maga iš Borgu istorinio regiono, apjungęs šiaurines Benino grupes, Sourou-Migan Apithy iš Porto Novo atstovavo pietrytinį Beniną, o Justin Ahomadégbé-Tomêtin – vis dar įtakingą Dahomėjos karalystės monarchiją.

Ši etninė nesantaika nulėmė, kad nuo 1963 m., kai buvo nuverstas pirmasis prezidentas Hubert Maga, respublikoje įvyko net 6 kariniai perversmai. Todėl prezidentų kaita buvo labai dažna. Paskutinis perversmas įvyko 1972 m., kurio metu į valdžią atėjo Benino liaudies revoliucinės partijos lyderis majoras Mathieu Kérékou. Jis pradėjo socialistinę politiką, mažino įtampą tarp etninių grupių, įtvirtino stabilumą. 1975 m. jis pakeitė šalies pavadinimą į Benino Liaudies Respubliką.

Prezidentai 
Iki 1960 m. nepriklausomybės Dahomėjos Respublikos valdytoju buvo René Tirant, kuris titulavosi aukštuoju komisaru (). Nuo 1960 m. prezidentų sąrašas buvo:
 1960–1963 Hubert Maga
 1963–1964 Christophe Soglo (laikinosios vyriausybės vadovas);
 1964–1965 Sourou Migan Apithy
 1965–1965 Justin Ahomadegbé (einantis pareigas)
 1965 Tahirou Congacou (einantis pareigas)
 1965–1967 Christophe Soglo (pakartotinai)
 1967 Jean-Baptiste Hachème
 1967 Maurice Kouandété
 1967–1968 Alphonse Alley
 1968–1969 Émile Zinsou
 1969 Maurice Kouandété (pakartotinai)
 1969–1970 Paul-Émile de Souza
 1970–1972 Hubert Maga (pakartotinai)
 1972 Justin Ahomadegbé (pakartotinai)
 1972–1975 Mathieu Kérékou

Benino istorija
Afrikos istorinės valstybės
Bazilijonai

Bazilijonai (OSBM ,  – graikų katalikų bažnyčių vienuolių ordinas, įkurtas 1631 m. rugpjūčio 20 d. Ordino būstinė – Romoje.

Istorija 
1772 m. ordinui priklausė daugiau nei 200 vienuolynų, daugiau nei tūkstantis vienuolių, šešios seminarijos, 20 mokyklų ir kolegijų, 4 spaustuvės.

Bazilijonai Lietuvoje 
LDK gyveno ir dirbo vienas iš ordino šventųjų – Juozapatas Kuncevičius.

Lietuvoje veikė šie vienuolynai – Bazilionų, Kruonio ir Vilniaus.

Šaltiniai ir nuorodos 

 Bazilijonai Lietuvoje (XXI amžius)
 Bazilijonai (OSBM)

Katalikų vienuolių ordinai
Bajoralių senosios kapinės

Bajoralių senosios kapinės, vadinamos Kapeliais, Marų kapeliais (saugotinas kultūros paveldo objektas) – neveikiančios kapinės šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Bajoraliuose (Imbarės seniūnija), kairiajame Pestupio krante.

Kapinės 
Įrengtos pakilesnėje vietoje, netaisyklingo plano. Laidojimo žymių nėra. Teritorija dirvonuoja.

Teritorijos plotas – 0,1 ha.

Istorija 
Veikė XVII – XVIII a., vadinamos Kapeliais (). Jose laidoti Bajoralių kaimo gyventojai. Daug jų čia palaidota per 1710–1711 m. Didįjį marmetį. Kapines uždarius, XIX a. jose laidojo savižudžius (pakaruoklius) ir nekrikštytais mirusius kūdikius. Pasakojama, kad kapinėse vaidendavosi, vaikščiodavo ugnelės, stovėjo keli monumentalūs kryžiai ir koplytėlė, kurie XX a. pr. sunyko. Tarpukariu kapinės buvo Meškio žemėje.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Valstybės archeologijos komisijos medžiaga 

Kretingos rajono paveldas
Kretingos rajono kapinės
Vilniaus miesto klinikinė ligoninė

Vilniaus miesto klinikinė ligoninė – didžiausia ligoninė Vilniuje.

Pavadinimų kaita 

 1954–1987 m. Vilniaus miesto klinikinė ligoninė
 1987–1991 m. Vilniaus miesto 6-oji klinikinė ligoninė
 1991–2010 m. Vilniaus miesto universitetinė ligoninė
 Nuo 2010 m. Vilniaus miesto klinikinė ligoninė

Istorija 

1958 m. buvo pastatytas pirmasis korpusas. 1966 m. ligoninė buvo išplėsta.

1978 m. pabaigoje į Respublikinę vaikų ligoninę buvo iškelti Vaikų chirurgijos ir Vaikų traumatologijos–ortopedijos skyriai.

2004 m. buvo prijungti Šv. Jokūbo ligoninės akušerijos, neonatologijos ir ginekologijos skyriai. 2005–2007 m. ligoninės pastatai buvo rekonstruoti. 2011 m. prijungta Sapiegos ligoninė, o 2012 m. – Vilniaus universitetinė Antakalnio ligoninė, kuri tapo ligoninės Antakalnio filialu.

2020 m. dėl koronavirusinės ligos pandemijos ši ligoninė tapo atramine ir dalis jos patalpų buvo pertvarkyta.

Struktūra 

 Vidaus ligų klinika
 Kraujagyslių chirurgijos klinika
 Chirurgijos klinika
 Akušerijos ir ginekologijos klinika
 Vaikų ligų klinika

Direktoriai 

 Stasys Trepšys – 1958–1977 m.
 Vytautas Banevičius – 1977–1981 m.
 Romanas Rimkevičius – 1982–1991 m.
 Rimantas Keblas – 1991–2012 m.
 Henrikas Ulevičius – 2012–2014 m.
 Narimantas Markevičius – nuo 2014 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Ligoninės svetainė

Vilniaus ligoninės
Storoji Klaipėdos liepa

Storoji Klaipėdos liepa – viena iš seniausių liepų Lietuvoje, valstybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Vieno kamieno medis auga Klaipėdoje, šalia Minijos gatvės, netoli sankirtos su Bijūnų gatve.

Duomenys  

 Medžio rūšis – mažalapė liepa ().
 Kamienų skaičius – 1.
 Kamieno apimtis – 5,80 m.
 Medžio aukštis – 15 m.
 Lajos aukštis – 12 m.
 Svorio centras – pokrypis.
 Lapuotumas – 60% - 90%.
 Aukštis virš jūros lygio – 4 m.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

 Storoji Klaipėdos liepa - pirmoji gelbėtinų sąraše

Klaipėdos paveldas
Lietuvos gamtos paminklai
Bonifratrai

Bonifratrai (OSIdD, ) – Romos katalikų bažnyčios vienuolių ordinas, įkurtas 1540 m.

Pavadinimas kilęs iš lotynų kalbos () ir reiškia gailestingieji, gerieji broliai. Bonifratrai dažnai slaugo ligonius, ypač sergančius psichikos ligomis.

Istorija 
Vienuoliją 1540 m. įsteigė portugalas šv. Dievo Jonas. 1611 m. sausio 7 d. popiežius Paulius V brolijos narius pripažino tikraisiais vienuoliais.

Bonifratrai Lietuvoje 

1635 m. Lietuvoje bonifratrus įkurdino Vilniaus vyskupas Abraomas Vaina ir pavedė jiems Vilniaus Šv. Kryžiaus bažnyčią prie dabartinės Daukanto aikštės.

Vienuoliai Lietuvoje veikė iki 1843 m., vėliau trumpam buvo atnaujinę veiklą XX a. pirmoje pusėje.

Šaltiniai ir nuorodos 

 Vilniaus buvęs bonifratrų vienuolynas

Katalikų vienuolių ordinai
Gintaro įlanka

Gintaro įlanka – nedidelė Kuršių marių įlankėlė šiaurinėje Juodkrantės dalyje. Jos vardas siejamas su gintaro gavybos laikais praeityje.

Gintaro gavyba 

1855 m. ties Juodkrante begilinant laivybai Kuršių marių dugną, dumble aptikta gintaro. Šiuo atradimu netrukus susidomėjo įvairūs verslininkai. Pirmasis organizuotai kasti purvą iš marių dugno gintaro paieškoms ėmėsi buvęs malūnininkas, laivų savininkas, vėliau Klaipėdos smuklininkas Vilhelmas Stantynas. Pastarajam kompaniją palaikė pirkliai iš Dancigo, buvo įkurta gintaro kasimo bendrovė „V. Stantien and M. Becker“. Valdžia taip pat neliko nuošaly, nes gilino laivų plaukiojimo vagą tarp Klaipėdos ir nerijos pakrantės. Suvienijus jėgas, bendrovė ėmė turtėti.
 
Gintaro kasyba paskatino gyvenvietės augimą. Bendrovei reikėjo pigios darbo jėgos, todėl ji skatino į gintaro kasimą įsitraukti ir vietos gyventojus. Didėjant apimtims, į šiaurę nuo Juodkrantės buvo pastatyti erdvūs barakai, laivų remonto, narų aprangos dirbtuvės, įrengta uosto krantinė.
 
Gintaro kasimo darbai vykdavo tik vasarą – apie 30 savaičių per metus trimis pamainomis. Pakeltas iš marių dugno gintaras turėjo būti išvalytas, atskirtas nuo priemaišų. Nuo 1860 iki 1890 m. vidutiniškai per metus buvo iškasama apie 75 tūkstančius kg gintaro. Gintaro gavybai ėmus mažėti, 1890 m. kasimo darbų sutartis nebeatnaujinta, todėl kasimo darbai Juodkrantėje nutraukti.
 
Kasant įlankos uostą, marių dugne buvo rastas Juodkrantės lobis – įvairūs gintaro dirbiniai. 1860–1881 m. surinktas lobis priskiriamas vidurinio neolito ir bronzos amžiui. Jis  dažnai pavadinamas Ričardo Klebso vardo lobiu. „V. Stantien and M. Becker“ įmonės patarėjas, Karaliaučiaus universiteto profesorius Richardas Klebsas jį aprašė knygoje „Akmens amžiaus gintaro papuošalai“. Lobis tapo žinomas ir išgarsėjo pasaulyje, nes buvo eksponuojamas daugelyje užsienio šalių. Po Antrojo pasaulinio karo iš šio lobio liko vos keli radiniai: trys žmonių figūrėlės, falo formos kabutis, dvigubas ornamentuotas skridinys. Kartu su kitais išlikusiais lobio eksponatais jie saugomi Getingeno universitete.

Pramogos 

Gintaro įlankoje organizuojami tradiciniai Kuršių nerijos nacionalinio parko direkcijos sumanyti renginiai, vykstantys per Jonines ir Rudens lygiadienį. Nendrinių ugnies skulptūrų liepsnos atgaivina senąsias baltų tradicijas. Prasidėjusios nuo pavienių deginimų per Jonines bei Rudens lygiadienį, šios akcijos išaugo iki tarptautinių simpoziumų. Tarptautinio baltų skulptorių simpoziumo metu sukurtos nendrinės skulptūros virsta ugnies skulptūromis ant vandens. Gintaro įlankoje puiki užuovėja, nėra stiprios srovės, taigi skulptūras lengva pastatyti, o atviri vartai į Kuršių marias suteikia vaizdingų reginių. Kasmet sukuriamos naujos nendrinės skulptūros bei kulminacinis renginys prie įlankos pritraukia vis daugiau svečių. Analogo Lietuvoje neturinti nendrinių skulptūrų ekspozicija įtaisoma ant vandens, po atviru dangumi.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

 Gintaro įlanka
 Gintaro įlanka vėl pasipuošė nendrinėmis skulptūromis 

Juodkrantė
Gintaras
Kuršių marios
Notsė

Notsė – Togo miestas Plynaukštės regiono pietuose, Haho prefektūros centras.

Notsė buvo įkurta apie XV a. eve genčių, kurios migravo iš Tado karalystės į vakarus. Čia įsikūrė pirmoji ir pati svarbiausia eve istorijoje Notsės karalystė, valdoma sudievinto valdovo mavufia. XVII a. pradžioje miestas turėjo dvigubas sutvirtintas sienas, daug gyventojų, kurie dalijosi į 7 kvartalus, ir galėjo surinkti penkis tūkstančius karių. XVII a. dėl ypač žiauraus karaliaus Agorkoli priespaudos iš Notsės pabėgo daug jo gyventojų, kurie pasklido dabartinio pietų Togo ir pietryčių Ganos teritorijose – vadinamajame Evelande. Visų jų protėvyne laikoma Notsė.

XIX a. pabaigoje karalystė ir miestas atiteko vokiečiams, kurie įjungė jį į Togolandą. 1916 m. Togolandą padalinus, Notsė atiteko Prancūzijos Togolandui. Po Togo nepriklausomybės yra vienas iš Togo miestų.

Mieste yra katedra. Svarbiausias turistų traukos objektas – didžiausia eve šventė Agbogbo-za.

Togo miestai
Juodupėnų senosios kapinės

Juodupėnų senosios kapinės, vadinamos Markapiais, Kapeliais, Senkapiais (valstybės saugoma regioninio reikšmingumo lygmens kultūros vertybė: unikalus kodas – , senas registro kodas – L565) – neveikiančios kapinės šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Juodupėnuose (Imbarės seniūnija), 0,39 km į šiaurės rytus nuo kelių  ir Narmantai–Juodupėnai kryžkelės, Juodupio kairiajame krante.

Kapinės 
Įrengtos upelio slėnyje stūksančioje per 3 m aukščio, 46 x 35 m dydžio, ovalo pavidalo, šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi pailgoje kalvoje. Jas juosia akmenų pylimas, kurio aukštis vakarų pusėje siekia 0,8 m, o plotis – 1,10 m. Vakarinėje dalyje, ties viduriu yra apie 1,5 metro pločio vartų vieta. Rytų pusėje tvoros akmenyje iškaltas įrašas: „P / FRAN / 1846“. 

Kapinių paviršius nelygus, žemėja link kraštų. Laidojimo žymių nėra. Šiaurinėje dalyje stovi masyvus, betoninis, monumentalus kryžius su įrašu: priekyje – „DIEVE, LAIMINK MŪSŲ ŠALĮ!“, nugarinėje pusėje – „1939“. Centrinėje dalyje pastatyti du metaliniai, kaltiniai, ornamentuoti kryžiai. Prie vieno kryžiaus stiebo pritvirtinta skydo formos plokštė su įrašu: „GERBKIME BOČIŲ KAPINES“, o prie kito kryžiaus – apskrita plokštė su Aušros Vartų Švč. Mergelės Marijos, Gailestingumo motinos bareljefu ir įrašu: „O Marija Dievo Motina, priglausk kūdikėlius kurie žūna negimę / Ir amžinoji šviesa Jiems tešviečia Teilsisi amžinybėje“.

Teritorijos plotas – 0,13 ha, perimetras – 128 m.

Istorija 
Įrengtos XVI a., vadinamos Maro kapais, Senkapiais, Kapeliais (). Veikė iki XVIII a. pab. – XX a. pr. Laidoti Juodupėnų gyventojai. Kapines uždarius, XIX a. – XX a. pr. retsykiais laidoti Juodupėnų, Urbaičių, Kirkšių, Palšių kaimų savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai, užkrečiamų ligų aukos. 

1846 m. kapinės apjuostos akmenų pylimu, kurio vakarinėje pusėje pastatyti stulpinės konstrukcijos mediniai vartai, o rytų pusėje esančiame akmenyje iškalta pylimo įrengimo data.

Nuo seno kapinėse stovėjo koplytėlė ir keli ąžuoliniai monumentalūs kryžiai, kurių paskutiniai nugriuvo 1968 m. Mirusiųjų atminimui kaimo pavasarininkai 1939 m. pastatė masyvų betoninį kryžių, o Petras Giedra 1996 m. – porą metalinių, ornamentuotų kryžių.

Pasakojama, kad kapinėse vaidendavosi: pasirodydavo šmėklos, iš kapinių keliu eidavusios ugnies liepsnelės.

1997 m. įrašytos į kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (kodas L565), 2005 m. pripažintos valstybės saugoma vertybe. Memorialinį vertingųjų savybių pobūdį turintis kultūros paveldo objektas.

Tyrimai 
1989, 2000, 2013 ir 2015 m. kapines žvalgė Julius Kanarskas, 1995 m. – Kultūros paveldo centras (Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė), 2015 m. – Loreta Jatulionytė-Brezgienė.

Šaltiniai

Nuorodos 
 
 Viliojata Gembutienė. Juodupėnų ir aplinkinių kaimų mažoji architektūra. – Juodupėnai, 2007. – L. 40–42

Kretingos rajono paveldas
Kretingos rajono kapinės
Salantų regioninio parko paveldas
Batas (Anglija)

Batas () – miestas Somerseto grafystėje, Pietvakarių Anglijoje. Nutolęs 156 km į vakarus nuo Londono ir 21 km į pietryčius nuo Bristolio. 2001 m. duomenimis, mieste gyveno 83 992 gyventojai. Miestas yra turistų traukos objektas dėl išlikusių romėnų vonių, taip pat teatrų, muziejų ir kitų kultūros ir sporto pastatų, pritraukiantis 3,8 milijonus dieninių miesto svečių per metus, daugiau kaip milijonas turistų pasirenka pernakvoti viešbučiuose. Taip pat turi du universitetus, kelias mokyklas ir koledžus. Didelis paslaugų sektorius. Informacijos ir komunikacijos technologijų pramonė.

1987 m. Batas buvo įrašytas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą. 2021 m. miestas dar kartą buvo įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą kaip dalis objekto „Didžiosios Europos spa: Badenas prie Vienos; Spa, Františkovy Laznės, Karlovi Varai, Marianske Laznės, Viši, Bad Emsas, Baden Badenas, Bad Kisingenas, Montecatini Terme ir Batas“ (kartu su kitomis šešiomis valstybėmis).

Istorija 
Miestas buvo įkurtas romėnų apie 60 m. (kai kurie šaltiniai nurodo ankstesnę datą) kaip kurortas, lotynišku pavadinimu Aquae Sulis (). Bato abatijoje 973 m. Edgaras Taikusis buvo karūnuotas Anglijos karaliumi.

Miesto statutas buvo suteiktas 1590 m. Elžbietos I. 1889 m. gavo administracinę nepriklausomybę nuo Somerseto.

Šaltiniai 

Anglijos miestai
Somerseto gyvenvietės
Didžiosios Britanijos kurortai
Sibirinė lašiša

Sibirinė lašiša (Hucho taimen) arba taimenis – lašišinių (Salmonidae) šeimos žuvų rūšis. Paplitusi Rusijos upėse ir gėlavandeniuose pratakiuose ežeruose: nuo Pečioros ir Kamos baseinų vakaruose iki rytų Jakutijos ir Tolimųjų Rytų (Amūro, Janos, Aldano baseinai). Taip pat gausi Mongolijoje.

Kūno ilgis iki 2 m, sveria iki 80 kg. Neršia nedideliuose kalnų upeliuose. Neršto metu išleidžia 10–34 tūkst. ikrų. Iš jų žuvytės išsirita per mėnesį.

Sibirinė lašiša yra nykstanti, įtraukta į Rusijos raudonąją knygą.

Šaltiniai 

Lašišažuvės
Tanel Padar

Tanel Padar (g. 1980 m. spalio 27 d.) – Estijos dainininkas.

2001 metais Padar kartu su grupe 2XL ir Dave Benton laimėjo 2001 m. Eurovizijos dainų konkursą su daina „Everybody“.

Nuo 2003 m. yra grupės „The Sun“ narys.

Diskografija

Albumai 
 2005 – The Greatest Hits
 2005 – Veidi valjem kui vaikus
 2006 – 100% Rock’n'roll
 2007 – The Sun Live
 2007 – Veidi valjem kui vaikus II
 2008 – Here Comes The Sun
 2008 – Unisex
 2010 – RING

Nuorodos 

 Grupės „The Sun“ oficiali svetainė

Estijos dainininkai
Eurovizijos nugalėtojai
Estijos atstovai Eurovizijoje
2001 m. Eurovizijos dalyviai
Juodkrantės civilinės kapinės

Juodkrantės civilinės kapinės – veikiančios kapinės Juodkrantėje, Neringos savivaldybėje, įsikūrusios gyvenvietės šiaurinėje dalyje, Miško ir L. Rėzos gatvių kampe. Užima 0,8022 ha plotą.

Šių kapinių vakarinėje dalyje,  5-6 m į šiaurės rytus nuo Miško g. esanti Juodkrantės evangelikų liuteronų senųjų kapinių dalis 1996 m. įtraukta į LR Kultūros paveldo registrą (kodas 22440).

Šaltiniai 

Juodkrantė
Neringos kapinės
Puerto Maldonadas

Puerto Maldonadas () – miestas Peru pietryčiuose, prie Madre de Dioso upės ir jos intako Tambopatos, vienas svarbiausių vakarų Amazonijos miestų; departamento ir provincijos centras. Yra upinis uostas, Padre Aldamiz tarptautinis oro uostas, tiltas per Madre de Diosą, atidarytas 2012 m. (Tarpokeaninio greitkelio dalis). Verčiamasi medienos kirtimu ir apdirbimu, prekyba vaisiais, maisto pramone. Vystomas turizmas.

Istorija 

1901 m. Peru vyriausybės nurodymu iš Sandijos į Madre de Dioso regioną išvyko Juan Villalta. Jo ekspedicija tyrinėjo kraštą, o 1902 m. įkūrė gyvenvietę, kurią pavadino ankstesnio šio krašto tyrinėtojo Faustino Maldonado garbei. 1912 m. Puerto Maldonadas tapo naujo Madre de Dioso departamento administraciniu centru. Ilgą laiką buvo svarbus kaučiuko pramonės centras. Miesto statusas suteiktas 1985 m.

Peru miestai
Filipas Kirkorovas

Filipas Bedrosovičius Kirkorovas (; 1967 m. balandžio 30 d. Varnoje, Bulgarijoje) – Sovietų Sąjungos ir Rusijos dainininkas, dainų autorius ir įrašų prodiuseris.

Aštuonis kartus premijos „Ovation“ nugalėtojas, penkis kartus apdovanojimų „World Music Awards“ nugalėtojas už populiariausio Rusijos dainininko nominaciją, konkursų „Золотой граммофон“, „Стопудовый хит“, „Серебряная калоша“ laureatas, metinio festivalio „Песня года“ laureatas.

Dėl viešo pritarimo Krymo okupacijai nuo 2021 m. sausio 19 d. įtrauktas į Lietuvoje nepageidaujamų asmenų sąrašą. Šis draudimas atlikėjui galios 5 metus.

Diskografija

Studijiniai albumai 

 1990 – Filipp (Филипп)
 1991 – Ty, ty, ty (Ты, ты, ты)
 1991 – Nebo i zemlia (Небо и земля)
 1992 – Takoj-siakoj (Такой-сякой)
 1994 – Ja ne Rafael (Я не Рафаэль)
 1995 – Skaži Solncu: "Da! " (Скажи Солнцу: „Да!“)
 1996 – Sindbad-Morehod (Синдбад-Мореход)
 1998 – S liubovju k Jedinstvennoj (С любовью к Единственной)
 2000 – ČeloFilija (ЧелоФилия)
 2001 – Magico Amor (albumas ispanų kalba)
 2001 – Vliublionnyj i bezumno odinokij (Влюблённый и безумно одинокий)
 2003 – Neznakomka (Незнакомка)
 2004 – Duety (Дуэты)
 2007 – For You
 2010 – DruGOY (ДруGOY)

Singlai 

 2000 – Ogon i voda (Огонь и вода)
 2000 – Kilimandžaro (Килиманджаро)
 2001 – Diva
 2001 – Ty poveriš? (Ты поверишь?)
 2001 – Ja za tebia umru (Я за тебя умру)
 2001 – Marija (Мария)
 2002 – Žestokaja liubov (Жестокая любовь)
 2005 – Kak sumasšedšij ja (Как сумасшедший я, su Sakis Rouvas)
 2009 – Žara (Жара)

Išnašos

Nuorodos 

 Oficiali svetainė

Rusijos dainininkai
Pop dainininkai
Rusijos atstovai Eurovizijoje
1995 m. Eurovizijos dalyviai‎
Mokegva

Mokegva (, ) – miestas Peru pietuose, Kostoje, netoli Andų pašlaičių, Mokegvos slėnyje, 1144 km nuo Limos. Mokegvos departamento administracinis centras. Pro miestą eina Panamerikos plentas, taip pat keliai į Puną, Arekipą, Ilą. Apylinkėse kasamas molibdenas, varis, sidabras, auksas. Yra vario metalurgijos gamykla. Mokegvos slėnyje auginami vaisiai, alyvuogės.

Yra Giustavo Eifelio suprojektuota ginklų aikštė, XVIII a. Šv. Dominyko katedra, Šv. Pranciškaus bažnyčios liekanos, XVIII a. miesto valdytojo rūmai. Apylinkėse į Vario, Tihuanako kultūrų archeologinių vietų.

Istorija 

Gyvenvietė įkurta 1541 m. kaip Villa de Santa Catalina de Guadalcázar del Valle de Moquegua. Pavadinimas kilo nuo upės ir galimai reiškia „drėgną vietą“. 1868 m. Mokegvą suniokojo žemės drebėjimas, 1880 m. – čiliečių antpuolis.

Peru miestai
Ilas (Peru)

Ilas (, ) – miestas Peru pietuose, Mokegvos departamente (didžiausias jo miestas), uostas Ramiojo vandenyno pakrantėje. Įsikūręs tarp Ilo upės ir Koleso kyšulio. Keliai į Mokegvą, Takną, Moljendą. Ilas yra galutinis Interokeaninio plento, jungiančio Ramųjį vandenyną ir Amazoniją, taškas. Ile yra karinio Peru laivyno bazė. Ilo uosto reikmėmis naudojasi Bolivija. Veikia vario metalurgijos gamykla. Yra Šv. Jeronimo bažnyčia (1871 m.), XIX a. pirsas, Peru laivyno ir El Algarrobal muziejai.

Istorija 

Iki XX a. Ilas buvo nedidelis miestelis, kurio gyventojai vertėsi alyvuogių auginimu. Iškilo apylinkėse pradėjus vario gavybą. Buvo nutiestas geležinkelis į Mokegvą, Ile vykdytas vario rūdos apdirbimas ir eksportas.

Peru miestai
2013 m. Belgijos Grand Prix

2013 m. Belgijos Grand Prix – 11-tos 2013 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko rugpjūčio 23-25 dienomis Spa-Francorchamps trasoje.

Kvalifikacija

Lenktynės

Čempionato įskaitos 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

 Pastabos: pateikti tik penki geriausi rezultatai.

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2013 sporte
Mojobamba

Mojobamba (, ) – miestas šiaurės Peru, prie Majo upės, Jungaso krašte; San Martino departamento administracinis centras. Keliai į Tarapotą, Beljavistą, Čačapoją. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (ryžiai, kava, kukurūzai, cukranendrės, tabakas, kakava). Alkoholio pramonė, gaminamos skrybėlės. Apylinkėse išgaunama nafta, auksas, trykšta karštosios versmės. Mojobamba garsi kaip orchidėjų auginimo centras. Greta miesto yra vaizdingų krioklių, ežerų, urvų, požeminių upių.

Istorija 

Senovėje kraštas buvo Čačapojo kultūros įtakoje, vėliau užimtas inkų. 1540 m. Chuanas Peresas de Gevara įkūrė Santiago de los Ocho Valles de Moyobamba gyvenvietę. Tai seniausias ispanų miestas, įkurtas Amazonijoje. Kolonijiniais laikais tai buvo svarbus prekybinis centras, iš čia vyko krikščioniškos misijos į aplinkines džiungles. 1857 m. Mojobambai suteiktas miesto statusas, 1897 m. tapo Loreto departamento sostine, o 1906 m. – naujai sukurto San Martino departamento sostine. 2005 m. miestas nukentėjo nuo žemės drebėjimo.

Peru miestai
Tarapotas

Tarapotas (, ) – miestas Peru šiaurinėje dalyje, San Martino departamente (didžiausias jo miestas), prie Kumbasos upės (į šiaurę nuo Hualjagos); provincijos centras. Yra oro uostas, keliai į Mojobambą, Jurimaguasą, Huanuką. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (kava, kakava, vaisiai, manijokai, ryžiai, kukurūzai); maisto, tekstilės pramonė. Vystomas turizmas. Apylinkėse yra vaizdingų krioklių ir lagūnų. Veikia San Martino valstybinis universitetas, kelių kitų universitetų filialai.

Istorija 

Tarapotą 1782 m. įkūrė vyskupas Baltazar Jaime Martínez de Compagnon y Bujanda. Ilgą laiką tai buvo nedidelis miestelis Lamaso miesto įtakos srityje. XX a. išaugo į svarbų prekybinį centrą, aplenkė departamento sostinę Mojobambą.

Peru miestai
Hera Björk

Hera Björk Þórhallsdóttir (g. 1972 m. kovo 29 d. Reikjavike) – Islandijos dainininkė.

Biografija 
Hera gimė Reikjavike, Islandijoje. Ji dalyvavo „Dansk Melodi Grand Prix 2009“ su daina „Someday“, užėmė antrą vietą ir 2009 m. laimėjo OGAE antrojo šanso konkursą. Ji atstovavo Islandijai 2010 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina „Je ne sais quoi“ („Nežinau kas“).

2013 metais dalyvavo Viña del Mar tarptautinėje dainų šventėje Čilėje. Ji atstovavo Islandijai tarptautiniame konkurse ir laimėjo geriausios dainos kategorijoje.

2010 m. Eurovizija 

Hera 2010 m. dalyvavo Eurovizijoje, kuri vyko Osle, Norvegijoje, su daina „Je ne sais quoi“. Pirmame pusfinalyje užėmė 3-iąją vietą su 123 taškais. Aukščiausius balus skyrė Belgija (12 taškų), Malta, Moldova, Lenkija (10 taškų), Rusija, Graikija, Albanija (8 taškai). Tačiau Hera finale surinko tik 41 tašką ir užėmė 19 vietą, gavusi maksimalų taškų skaičių (12 taškų) tik iš Belgijos.

Nuorodos 

 Oficiali svetainė

|-

Islandijos muzikai
Islandijos atstovai Eurovizijoje
2010 m. Eurovizijos dalyviai
Imbarės Medsėdžiai

Imbarės Medsėdžiai – buvęs kaimas šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 4 km į pietus - pietvakarius nuo Salantų, Salanto kairiajame krante.

Etimologija 

Pavadinimas žemaičių tarme Imbaries Medsiedē reiškia Imbarės miško viensėdžius ( – ;  – ). Rašytiniuose šaltiniuose vietovardis rašomas , , .

Geografija 

Plytėjo į rytus nuo Salanto upės, dabartinio Imbarės kaimo pietvakarinėje - vakarinėje dalyje, prie kelio . Vakariniame pakraštyje auga Ožkinio krūmų, rytuose – Biržtvos miškas. Reljefas lygus, nežymiai kalvotas. Šiaurėje ir vakaruose ribojosi su Imbarės kaimo, pietuose - pietryčiuose – su Imbarės dvaro žemėmis. Į vakarus driekėsi Salanto slėnyje buvusios Imbarės dvaro ganyklos ir šienaujamos pievos.

Istorija 

Susiformavo XIX a. Imbarės dvaro ir kaimo ganyklų ir miško žemėje. Iš pradžių tai buvo vienos, vėliau – kelių vienkieminių sodybų užusienis, priklausęs Imbarės kaimo bendruomenei. XX a. pradžioje tapo savarankišku kaimu, kuriame 1923 m. buvo 11 ūkių ir 54 gyventojai. Lietuvos žemės reformos metu apie 1927 m. prijungtas prie Imbarės kaimo.

Gyventojai

Literatūra 
 Julius Kanarskas. Imbarės žemė: žvilgsnis į 755 metų praeitį. - Kretinga: Kretingos muziejus, 2008

Šaltiniai 

Panaikintos Kretingos rajono savivaldybės gyvenvietės
Rokiškė

Rokiškė – buvęs kaimas šiaurinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurės rytus nuo Grūšlaukės ir 7 km į šiaurės vakarus nuo Salantų.

Etimologija 

Pavadinimas kilo iš asmenvardžio Rokas. Vietovardis rašomas , , , , .

Geografija 

Kaimo žemės driekėsi lygumoje, tarp Jakštaičių, Narmantų ir Jakštaičių miškų. Jos ribojosi su Narmantais, Jakštaičiais, Urbaičiais, Buginiais ir Dirgaliu.

Istorija 

Susiformavo XIX a. pradžioje. Pirmąkart paminėtas 1846 m.

1846 m. buvo 4, 1866 m. – 5, 1923 m. – 7 kiemai.

Sovietinė melioracija kaimą sunaikino. 1986 m. išbrauktas iš Lietuvos gyvenamųjų vietovių apskaitinių duomenų.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Irena Šeškevičienė. Spalvingi Rokiškės žemaičių gyvenimai. - Pajūrio naujienos - 2009 m. rugsėjo 18 d.

Panaikintos Kretingos rajono savivaldybės gyvenvietės
Urbaičiai

Urbaičiai – buvęs kaimas šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 5 km į šiaurės rytus nuo Grūšlaukės ir 6 km į šiaurės vakarus nuo Salantų.

Etimologija 

Pavadinimas kilo iš asmenvardžio Urbaitis (Urbio sūnus) daugiskaitos formos. Vietovardis rašomas , , , , .

Geografija 
Kaimo žemės driekiasi lygumoje, ribojosi su Jakštaičiais, Juodupėnais ir Rokiške, pietų pusėje siekė Juodupėnų mišką.

Istorija 
Susiformavo XVII a. Pirmąkart paminėtas 1750 m. XVII–XIX a. priklausė Grūšlaukės dvarui. Dvasiniais gyventojų reikalais nuo 1630 m. rūpinosi Salantų bažnyčios kunigai.

1750, 1821, 1843 ir 1846 m. buvo po 5, 1866 m. – 6 kiemai, 1923 m. – 8 kiemai.

Sovietinė melioracija kaimą sunaikino. 1986 m. išbrauktas iš Lietuvos gyvenamųjų vietovių apskaitinių duomenų.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panaikintos Kretingos rajono savivaldybės gyvenvietės
Paupio ąžuolas

Paupio ąžuolas – Klaipėdos savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Paupio ąžuolas auga Klaipėdoje, Paupių rajone, Jaunystės g. 24. Šalia, tų pačių garažų kaimynystėje, auga saugomas Storasis uosis. 

Medis paskelbtas saugomu 2006 m. vasario 23 d., siekiant išsaugoti įspūdingų matmenų paprastąjį ąžuolą (Quercus robur L.).

Duomenys 

 Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (Quercus robur L.).
 Kamienų skaičius – 1.
 Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 3,6 m.
 Medžio aukštis – 18,7 m.
 Amžius – apie 200 metų.
 Lajos plotis – 21 m.

Nuorodos 

 Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
 Saugomi medžiai Klaipėdoje 

Klaipėdos paveldas
Bibliotekos ąžuolas

Bibliotekos ąžuolas – Klaipėdos savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Medis paskelbtas saugomu 2006 m. vasario 23 d., siekiant išsaugoti įspūdingų matmenų paprastąjį ąžuolą (Quercus robur L.). Bibliotekos ąžuolas auga Klaipėdoje, H. Manto g. 25, šalia Klaipėdos apskrities viešosios I. Simonaitytės bibliotekos.

Duomenys 

 Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (Quercus robur L.).
 Kamienų skaičius – 1.
 Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 3,15 m.
 Medžio aukštis – 19,6 m.
 Amžius – apie 200 metų.
 Lajos plotis – 18 m.

Nuorodos 

 Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
 Saugomi medžiai Klaipėdos mieste 

Klaipėdos paveldas
Aurela Gaçe

Aurela Gačė (; g. 1974 m. spalio 16 d., Vliorėje) – albanų dainininkė. Tris kartus tapo konkurso „Festivali i Këngës“ nugalėtoja. Šiuo metu ji gyvena Niujorke, JAV.

Aurela atstovavo Albanijai 2011 m. Eurovizijoje Diuseldorfe su daina „Feel the passion“.

Diskografija

Albumai 
 1998: Oh nënë
 1998: The Best
 2001: Tundu bejke
 2001: Superxhiro
 2008: Mu thanë sytë
 2012: Paraprakisht

Singlai 
 1993: „Pegaso“
 1994: „Nuk mjafton“
 1995: „Nata“
 1996: „Me jetën dashuruar“
 1997: „Pranvera e vonuar“
 1997: „Fati ynë shpresë dhe marrëzi“
 1998: „E pafajshme jam“
 1999: „S’jam tribu“
 2000: „Cimica“
 2001: „Jetoj“
 2007: „Hape veten“
 2008: „Bosh“
 2009: „Mu thanë sytë“
 2009: „Jehonë“ (su West Side Family)
 2010: „Origjinale“ (su Dr. Flori & Marsel)
 2010: „Kënga ime“
 2011: „Feel the Passion“
 2011: „CA$H“ (su Mc Kresha)
 2012: „Tranzit“
 2012: „Boom Boom Boom“
 2012: „Ja ke nge“
 2013: „Shpirt i shpirtit tim“
 2013: „Dua“

Nuorodos 

 Oficiali svetainė

|-

Albanijos muzikai
Albanijos atstovai Eurovizijoje
2011 m. Eurovizijos dalyviai
Skvero ąžuolas

Skvero ąžuolas – Klaipėdos savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Medis paskelbtas saugomu 2006 m. vasario 23 d., siekiant išsaugoti įspūdingų matmenų paprastąjį ąžuolą (Quercus robur L.).

Skvero ąžuolas auga Klaipėdoje, S. Daukanto-I. Kanto g. skvere, prie memorialo, skirto Klaipėdos politi­niams kaliniams ir tremtiniams atminti.

Duomenys 

 Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (Quercus robur L.).
 Kamienų skaičius – 1.
 Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 3,53 m.
 Medžio aukštis – 25,2 m.
 Amžius – apie 200–220 metų.
 Lajos plotis – 24 m.

Nuorodos 

 Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
 Saugomi medžiai Klaipėdos mieste 

Klaipėdos paveldas
Plačiašakis ąžuolas

Plačiašakis ąžuolas – Klaipėdos savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Medis paskelbtas saugomu 2006 m. vasario 23, siekiant išsaugoti įspūdingų matmenų paprastąjį ąžuolą (Quercus robur L.). Jis pasižymi išskirtiniu amžiumi, matmenimis, estetiniu bei dendrologiniu požiūriu.  

Plačiašakis ąžuolas auga Klaipėdoje, J. Janonio g. 3 (netoli sankirtos su H. Manto g.).

Duomenys 

 Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (Quercus robur L.).
 Kamienų skaičius – 1.
 Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 3,4 m
 Medžio aukštis – 21 m.
 Amžius – apie 180  metų.
 Lajos plotis – 21 m.

Nuorodos 

 Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
 Saugomi medžiai Klaipėdos mieste 

Klaipėdos paveldas
Storasis uosis

Storasis uosis – Klaipėdos savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Medis paskelbtas saugomu 2006 m. vasario 23 d., siekiant išsaugoti įspūdingų matmenų paprastąjį uosį (Fraxinus excelsior L.). 

Storasis uosis auga Klaipėdoje, Paupių rajone, Jaunystės g. 24. Šalia auga kitas saugomas medis – Paupio ąžuolas.

Duomenys 

 Medžio rūšis – paprastasis uosis (Fraxinus excelsior L.).
 Kamienų skaičius – 1.
 Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 4,05 m.
 Medžio aukštis – 25,5 m.
 Amžius – apie 200 metų.
 Lajos plotis – 20 m.

Nuorodos 

 Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
 Saugomi medžiai Klaipėdos mieste 

Klaipėdos paveldas
Shayla LaVeaux

Šeila LeVjuks (, tikrasis vardas – Dana Casey; g. 1969 m. gruodžio 27 d. Denveris, JAV) – pornografinių filmų aktorė.

Biografija 
Šeila gimė Denveryje, Kolorado valstijoje. Augo tik su motina ir jau paauglystėje pasižymėjo maištingu charakteriu. Būdama 15 metė mokyklą ir įniko į kvaišalus, kuriems užsidirbti ėmė šokti striptizą įvairiuose vakarėliuose. 

1990 m. ji ištekėjo už Jameso Wieserio. Pora vadovavo striptizo klubui ir turėjo nedidelį knygyną, kuriame prekiavo suaugusiems skirta literatūra. Norėdama padaryti verslui didesnę reklamą, Šeila nusprendė, kad tam geriausiai tiktų jos pačios fotosesijos įvairiuose žurnaluose bei nutarė šokti striptizą savo pačios klube.

Klube „Shotgun Willie“ ji sutiko Alexis DeVell, tuo metu jau vaidinusią pornografiniuose filmuose. Nors Alexis turėjo draugą, o Šeila buvo ištekėjusi, tarp jų užsimezgė intymūs santykiai. 1992 m. Alexis pakvietė ją į Los Andželą, kur Šeila turėjo galimybę iš arti išvysti pornografijos užkulisius. Kuriant juostą „Curious“ ir vienai aktorių negalint atlikti savo vaidmens, jis buvo pasiūlytas Šeilai ir ši sutiko. Netrukus ji pasirodė dar viename filme – „Lesbian Love Connection“ – ir sulaukė pasiūlymo pasirašyti ilgalaikę sutartį.

Kurį laiką Šeila, Alexis padedama, slėpė nuo vyro apie savo naująją veiklą, tačiau nuolatinės kelionės iš Denverį į Los Andželą negalėjo ilgai būti nepastebėtos ir galiausiai Šeila prisipažino vyrui.

1996 m. pora persikėlė į Los Andželą, kur jos vyras taip pat ėmė filmuotis pornografinėse juostose. Jie buvo įkūrę savo kompaniją „Shayla Productions“, glaudžiai bendradarbiavusią su „Jill Kelly Productions.“

Šeila keletą kartų buvo nutraukusi savo karjerą, tačiau po pertraukos vėl sugrįždavo. Iki 2013 m. ją buvo galima išvysti daugiau kaip 240 filmų.

Apdovanojimai

Šaltiniai

Nuorodos 

 IMDb profilis
 Oficiali svetainė
Oficialus „blogas“

JAV aktoriai
Pornografijos aktoriai