joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
David Campana Piquer

Davidas Kampana Pikeras (David Campana Piquer) – Ispanijos futbolo specialistas. 2017 m. gegužės mėn. atvyko į Lietuvą ir tapo „U. Utenio“ vyr. treneriu.

Biografija 
Treneris yra dirbęs „Barcelona“ ir Madrido „Atletico“ sistemose. Anksčiau treniravo „Malagos“ ir „Granados“ futbolo klubų jaunimo komandas.

Vadovavo „La liga“ trenerių bendradarbiavimo ir mainų projektui su Kinija.

2017 m. gegužės mėnesį tapo U. Utenio vyr. treneriu. Debiutavo „Utenio“ ir Kauno „Stumbro“ rungtynėse. Verta pažymėti, kad nuo XVII (17) turo žaidė visai kita sudėtis. Į komandą atvyko gausus būrys ispanų ir kitų legionierių, o žaidėjų su Lietuvos Respublikos pasais liko vos trys.  

2017 m. liepos 23 d. pirmą kartą Lietuvos futbolo istorijoje startinėje ekipos sudėtyje nebuvo nė vieno lietuvio.  

Po 2017 m. A lygos sezono „U. Utenio“ klubo vadovai pranešė, kad kitą sezoną (2018 m.) dalyvaus Pirmoje lygoje. Buvo atsisakyta David Campana Piquer paslaugų.

2018/19 m. sezone dirbo Ispanijoje Club Deportivo Alcalá. Ši komanda žaidė regioninėje Andalūzijos lygoje.

2019 m. birželio mėn. persikėlė į Armėniją ir tapo Prejer lygos dalyvio Vanadzoro „Loṙi“ vyr. treneriu. Šiame treneriu dirbo iki 2020 m. birželio 2 d. Iškovojo antrą vietą Premjer lygoje. 

Po sezono (2020 m. vasarą) buvo pakviestas dirbti į šalies čempionų FC Ararat-Armenia klubą.  Jame dirbo iki 2021 m. kovo mėn., kai buvo atleistas. Tuo metu jo vadovaujama ekipa Premjer lygoje buvo ketvirta.

Grįžo į Ispaniją ir tapo Atlético Porcuna CF treneriu. O 2022 m. vasarą perėjo į CD El Palo.

Statistika (FK Utenos Utenis)

Šaltiniai

Nuorodos 
 footballfacts.ru
 Transfermarkt
 Lapreferente

Ispanijos futbolo treneriai
SFC Etar Veliko Tarnovo

Veliko Tirnovo „Etar“ – Bulgarijos futbolo klubas iš Veliko Tirnovo.

Istorija 
Ankstesniais metais (nuo 1927-ųjų m.) mieste gyvavo klubas panašiu pavadinimu, bet neteko vietos elito divizione ir bankrutavo. Buvo įkurtas klubas su „švaria“ istorija.

Klubo įkūrimas 2013 m. 
Klubas įkurtas 2013 m. Iš pradžių žaidė žemesniuose divizionuose, o pastaruoju metu tapo profesionaliu futbolo klubu. 

2017–2018 m. sezone debiutavo Pirmoje lygoje (aukščiausioji šalies lyga).

2021–2022 m. sezone rungtyniavo Antroje lygoje ir liko ketvirtoje vietoje.

Apranga ir jos pokyčiai 
 Namuose rungtyniauja purpurine balta apranga.

Sezonai 
2017–2018 m. sezone debiutavo elito divizione.

|}

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 Globalsportsarchive

Etar Veliko Tarnovo
FK Inhulec

Petrovės „Inhulets“ – Ukrainos futbolo klubas iš Petrovės.

Istorija 
Klubas įkurtas 2013 m. Tuo metu naudotas pagrindinio rėmėjo pavadinimas. 

Nuo 2015 m. naudijamas "Inhulets" pavadinimas. 2016–2017 m. sezone debiutavo Pirmoje lygoje .

Nuo 2020–2021 m. žaidė aukščiausioje šalies lygoje. Debiutiniame sezone užėmė dvyliktą vietą. O 2021–2022 m. čempionatas buvo nutrauktas dėl karo.

Spalvinė gama

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose žaidžia geltona raudona apranga.

Logotipas 
2015–2017 metų „Inguleco“ emblema buvo įtraukta tarp dešimties blogiausių Ukrainos futbolo klubų logotipų („Tribune“ svetainėje).

Sezonai

Ukrainos varžybos 

|}

Sudėtis
Atnaujinta: 2022 m. kovo 19 d.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė

 Media
 facebook paskyra
 Youtube
 Instagram

 Duomenų bazės
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Globalsportsarchive

Ukrainos futbolo klubai
FK Hirnyk-Sport

Horišni Plavnių FC „Hirnyk-Sport“ – Ukrainos futbolo klubas iš Horišni Plavnių, Poltavos srities.

Istorija 
Klubas įkurtas 1989 m. 2014–2015 m. sezone debiutavo Pirmoje lygoje. Debiutas buvo sėkmingas ir komanda užėmė trečią vietą pirmenybėse. Tai geriausias pasiekimas klubo istorijoje. Sekančiais metais nesugebėjo prasibrauti į geriausiųjų dešimtuką.

Spalvinė gama 
Juoda, raudona ir balta – klubo spalvos.

Aprangos pokyčiai

Sezonai

Ukrainos varžybos 

|}

Sudėtis
2019 m. rugsėjo 9 d.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 SOCCERWAY
 Transfermarkt (Pirma lyga)

Ukrainos futbolo klubai
FC Kolos Kovalivka

Kovalivkos „Kolos“ – Ukrainos futbolo klubas iš Kovalivkos kaimo, esančio Kijevo srityje.

Istorija 
Klubas įkurtas 2012 m. Žaidė žemesniuose divizionuose, o vėliau tapo profesionaliu klubu ir debiutavo Pirmoje lygoje.

Spalvinė gama 
Balta ir mėlyna. Svečiuose žaidžia juoda apranga.

Logotipas

Sezonai

Ukrainos varžybos 

|}

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 Globalsportsarchive

Ukrainos futbolo klubai
FK Obolon

Kijevo „Obolon-Brovar“ – Ukrainos futbolo klubas iš Kijevo.

Istorija

Priešistorė 
Egzistavo kitas klubas FK Obolonʹ Kiïv, kuris buvo įkurtas 1992 m. Tuo metu vadinosi pagal pagrindinio rėmėjo pavadinimą. 

2012 m. įsiplieskė konfliktas tarp vieno iš rėmėjų ir klubo vadovybės. Galiausiai komanda buvo išformuota. 

2013 m. vasario 21 d. oficialiai pranešta, kad klubas nebedalyvaus jokiose varžybose.

Klubo įkūrimas 

2013 m. įkurtas naujas klubas "Obolon-Brovar" pavadinimu. 

Debiutavo 2015–2016 m. Pirmoje lygoje.

2020 m. pakito klubo pavadinimas. Nuo tada žinomas FK „Obolon“ pavadinimu.

Spalvinė gama 
Žalia ir balta.

Sezonai

Ukrainos varžybos 

|}

Žinomesni žaidėjai 
  Kirilas Siličius
  Oleksijus Ščebetunas

Šaltiniai

Nuorodos
 Oficiali klubo svetainė
 SOCCERWAY
 Transfermarkt (Pirma lyga)

Obolon-Brovar
Paulo Dybala

Paulas Brunas Esekielis Dibala (g. 1993 m. lapkričio 15 d.) – Argentinos futbolininkas, ginantis „AS Roma“ klubo garbę. Argentinos rinktinėje rungtyniauja nuo 2015 metų.

Savo profesionalo karjerą futbolininkas pradėjo Argentinos „Instituto Atlético Central Córdoba“ klube 2011 m. Po metų jis persikėlė žaisti į Italiją – prisijungė prie „US Città di Palermo“ komandos.

2013–2014 m. sezone su Palermo klubu žaidėjas tapo Serie B čempionu.

Nuo 2015 m. argentinietis rungtyniauja „Juventus“ klube. Su šiuo klubu P. Dibala tapo Serie A čempionu 2016, 2017, 2018 ir 2019m., taip pat trejus metus iš eilės (2016, 2017 ir 2018) laimėjo Italijos futbolo taurės varžybas. 2015 m. „Juventus“ su P. Dibala laimėjo supertaurę.

2017 m. rugpjūčio 9 d. „Juventus“ klubas suteikė P. Dibalai 10-tą marškinėlių numerį.

2022 m. liepos 20 d. argentinietis pasirašė sutartį su Romos klubu.

Karjera rinktinėje

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Argentinos futbolininkai
FK Ruch Lʹvìv

Lvivo „Ruch“ – Ukrainos futbolo klubas iš Lvivo.

Istorija
Klubas įkurtas 2003 m. Žaidė mėgėjų lygoje, o vėliau tapo profesionaliu klubu. 

2016/2017 m. Antroje lygoje užėmė antrąją vietą ir pateko į Pirmą lygą. Debiutavo Pirmoje lygoje.

2019 m. oficialiai persikėlė į Lvivą.

Spalvinė gama 
Geltona ir juoda.

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose žaidžia geltona apranga.

Sezonai

Ukrainos varžybos 

|}

Sudėtis 
Atnaujinta; 2022 m. balandžio 5 d.

Šaltiniai

Nuorodos
 Oficiali klubo svetainė
 Globalsportsarchive

Ukrainos futbolo klubai
MFK Kremin Kremenčuk

Kremenčiugo „Kremin“ – Ukrainos futbolo klubas iš Kremenčiugo.

Istorija 
Klubas įkurtas 1959 m. Vėliau (1970 m.) likviduotas. 

1985 m. vėl atkurtas. 1999 m. klubas išformuotas.

2003 m. klubas atkurtas antrą kartą. 

2016/2017 m. Antroje lygoje užėmė trečiąją vietą ir pateko į Pirmą lygą. 

2017/18 m. debiutavo Pirmoje lygoje.

Spalvinė gama 
Balta ir mėlyna.

Klubo emblemos

Pasiekimai
 s pusfinalis (1996 m.)

Sezonai

Ukrainos varžybos 

|}

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo sveatinė
 SOCCERWAY

Kremin Kremenchuk
FK Balkany Zoria

Zorios „Balkany“ – Ukrainos futbolo klubas iš Zorios – bulgarų kaimo Budžiakos regione, Odesos srityje.

Istorija 
Klubas įkurtas 2007 m. etiniame bulgarų kaime, kuriame gyvena išeivių iš Bulgarijos palikuonys. 

Žaidė mėgėjų lygoje, tapo rajono čempionais, o vėliau siekė profesionaliaus klubo statuso.

2016/2017 m. Antroje lygoje užėmė ketvirtą vietą ir pateko į Pirmą lygą.

Debiutavo 2017/2018 m. Pirmoje lygoje. Joje žaidė kelis sezonus, bet nepavyko įsitvirtinti.

Spalvinė gama 
Mėlyna, balta ir juoda.

Logotipas

Apranga 
 Namų aprangos šiuo metu yra mėlynos spalvos. Svečiuose žaidžia juodomis aprangomis.

Sezonai

Ukrainos varžybos 

|}

Sudėtis 
Atnaujinta; 2019 m. rugsėjo 4 d.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo sveatinė
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 Transfermarkt

Balkany Zorya
Kunotas Vildžiūnas

Kunotas Vildžiūnas (g. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas skulptorius. Pagarsėjęs pakabintomis metalo skulptūromis virš Neries po Vilniaus tiltais.

Kūryba 

K. Vildžiūnas – kūrinių ciklo „Vilniaus ženklai“ autorius, papuošęs sostinės tiltus savo kūriniais. Skulptūros yra nerūdijančio plieno, nuo 5 iki 20 m dydžio. Po Žirmūnų tiltu buvo pakabintas „Karališkasis obuolys”, po Žaliuoju tiltu – „Grandinė”, po senuoju Žvėryno tiltu – „Laivas-pusmėnulis”, Baltąjį tiltą pervėrė „Spindulys–Ietis“. Skulptūrų ciklo bendraautorius skulptorius Martynas Lukošius, taip pat prie šio projekto dirbo Rytis Lopas ir Ričardas Orlovas.  Nors kūrėjas ir gavo leidimus iš Vidaus vandens kelių direkcijos ir Tiltų ekspertų centro, bet dėl skulptūrų buvo sunerimę  Neries upeiviai ir tiltų projektuotojai teigė, jog motorlaiviams buvo iššūkis saugiai prasilenkti su patiltėje kabančiu objektu, bet vėliau pastebėję, jog skulptūros traukia turistus, kaipmat pramoko meistriškai manevruoti Neryje, o pvz., pasak kelių kritikų ir žmonių save laikančių išsilavinusiais pusantros tonos sveriantis „Karališkasis obuolys” bet kuriam inžineriniam statiniui būtų nemenka estetinė apkrova.

K. Vildžiūno kūrinių yra modernizmo skulptūromis garsėjančiame Jeruzalės skulptūrų sode (Vilnius), Birštono centrinio parko skulptūrų take.

Įvertinimas 

 Sausio 13-osios atminimo medalis, 1996.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

 Facebook profilis
 Vilniaus tiltus papuoš plieninės skulptūros (nuotraukos)
 Iš Burbulo ir Vamzdžio gimtinės emigruoja skulptūros

Lietuvos skulptoriai
Ukrai

Ukrai – gyvenvietė pietų Latvijoje, Duobelės savivaldybėje, netoli sienos su Lietuva, 49 km iki Duobelės. Ukrų valsčiaus centras. 107 gyventojai (2021 m.). Gyvenvietė susiformavo buvusioje Ukrų dvaro žemėje.

Istorija 
Nuo XIII a. iki 1920 m. priklausė Lietuvai. 1921 m. kovo 20 d. sutartimi buvo nustatyta Lietuvos ir Latvijos valstybės siena. Pagal ją Lietuva atidavė Latvijai Ukrus, Skyronis ir Aknystą bei jų apylinkes mainais už Palangos valsčių ir pajūrio ruožą nuo Šventosios iki Palangos.

Šaltiniai 

Duobelės savivaldybės gyvenvietės
Aleksėjus Venediktovas

Aleksėjus Venediktovas (; 1955 m. gruodžio 18 d.) – rusų žurnalistas, radijo stoties „Echo Moskvy“ vadovas ir laidų vedėjas.

A. Venediktovas 1955 m. gimė Maskvoje. Jo senelis Nikolajus Venediktovas buvo NKVD narys, apdovanotas Raudonosios Žvaigždės ordinu. A. Venediktovo tėvas buvo jūrų karininkas.

1978 m. A. Venediktovas baigė Maskvos pedagoginį universitetą. Nuo 1990 m. jis pradėjo dirbti radijo stotyje „Echo Moskvy“. 1998 m. jis tapo radijo stoties vadovu, o nuo 2002 m. vadovauja radijo stoties dukterinei televizijai „Echo TV Russia“.

2012 m. A. Venediktovas pasitraukė iš radijo stoties tarybos narių, protestuodamas prieš holdingo „Gazprom-Media“ planus pakeisti visą tarybą. Vėliau A. Venediktovas teigė, kad radijo stotį nuo uždarymo užtarė Vladimiras Putinas.

Žurnalistas yra Rusijos Federacijos gynybos ministerijos visuomeninės tarybos narys, taip pat priklauso Maskvos tarybai. 

2022 m. radijo stočiai pradėjus viešinti informaciją apie 2022 m. Rusijos invaziją į Ukrainą, žiniasklaidos ir informacijos priemonių reguliavimo tarnyba „Roskomnadzor“ uždraudė „Echo Moskvy“ veiklą. A. Venediktovas su komanda transliacijas perkėlė į „Youtube“ kanalą „Zhivoi Gvozd“.

Šaltiniai 

Rusijos žurnalistai
NKVD 4-oji šaulių divizija

NKVD vidaus kariuomenės 4-oji šaulių divizija , Vetrovo divizija —  SSRS NKVD karinis junginys, veikęs TSRS-Vokietijos karo metu ir pokaryje, aktyviai dalyvavęs deportacijose ir kovoje su pasipriešinimu sovietų valdžiai.

Divizijos istorija 

Divizija suformuota 1943 metų rugsėjo 28 d. NKVD įsakymu nr. 001585  Krasnodaro krašte iš NKVD vidaus kariuomenės valdybos Šiaurės Kaukazo karinės apygardos karių. Divizijos štabo dislokacijos vieta - Krasnodaras.

Oficialiomis divizijos funkcijomis buvo Šiaurės Kaukazo, 1-ojo Pabaltijo, 2-ojo Baltarusijos ir 3-ojo Baltarusijos frontų užnugario, karinio ryšio apsauga ir vidaus tvarkos išlaisvintose teritorijose apsauga, kova su priešo diversinėmis žvalgybinėmis grupėmis. Divizija naudota kovai su pasipriešinimu Šiaurės Kaukaze, lenkų pogrindžio organizacijomis Lietuvoje - Armija Krajova ir Nacionalinėmis karinėmis pajėgomis, Lietuvos laisvės kovotojais. 

1944 m. sausio-vasario mėn. veikė Čečėnijoje. Pagrindinės pajėgos buvo dislokuotos Grozne, 137 šaulių pulkas - Sunžoje. 1944 m. vasario 23 - kovo 20 d. vykdė čečėnų ir ingušų deportaciją iš Čečėnų-ingušų ATSR į Kazachstaną. Po deportacijų pabaigos grįžo į dislokacijos vietą Krasnodare.

1944 m. gegužės 12-19 d. 25, 40 ir 290 šaulių pulkai dalyvavo Krymo totorių deportacijoje.

1944 m. rugpjūčio 12 d. divizija gavo nurodymą persibazuoti į Lietuvos teritoriją. Divizijos štabo dislokacijos vieta tapo Vilnius. 1944-1945 m. dalyvavo 1764 operacijose ir turėjo 1413 kovinių susidūrimų su Lietuvos partizanais ir Armija Krajova.

Nuo 1944 m. gruodžio 24 iki 1945 m. sausio 7 d. kartu su 136 NKVD vidaus kariuomenės šaulių pulku ir pasieničių padaliniu dalyvavo Armijos Krajovos dalinio, vadovaujamo "Komaro", sunaikinime Kernavo ežero apylinkėse (Trakų rajone).

Vilniuje divizija liko ir po Antrojo pasaulinio karo pabaigos. Divizijos daliniai aktyviai kovojo su Lietuvos partizaniniu pasipriešinimo judėjimu iki divizijos išformavimo 1951 m. rugpjūčio 12 d.

Vadai 
 Generolas majoras Pavelas Vetrovas (1943.10.10 - 1946)
 Generolas majoras Ivanas Pankinas (1948 — 1950)
 Pulkininkas Ivanas Babincevas (1951 — 1951.08.12)

Nuorodos 

NKVD
Lust for Life

Lust for Life – ketvirtasis studijinis amerikiečių atlikėjos Lana Del Rey albumas, išleistas 2017 m. liepos 21 d. Albumo singlas „Love“ pasiekė antrąją vietą JAV „Billboard“ roko dainų reitinge, o „Lust for Life“ – ketvirtąją. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją savaitę JAV pardavus 107 tūkstančius kopijų, debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, tapdamas antruoju atlikėjos įrašu, pasiekusiu reitingo viršūnę. Albumas taip pat pasiekė pirmąją vietą Jungtinėje Karalystėje.

Dainų sąrašas 

2017 albumai
Zacharijus Niemčevskis

Zacharijus Niemčevskis (, slapyvardis Kielus, 1766 m. netoli Žemaičių Naumiesčio, Vainutas, Abiejų Tautų Respublika  – 1820 m. Vilnius, Rusijos imperija) – Vilniaus universiteto taikomosios matematikos profesorius.

Biografija

Zacharijus Niemčevskis gimė 1766 m. Šilutės raj., netoli Žemaičių Naumiesčio, Vainute. Baigė Kražių gimnaziją. Dirbo kelis metus mokytoju Gardine.

Įstojo į Vilniaus universitetą. Buvo Pranciškaus Norvaišos mokinys. 1794 m. gavo filosofijos mokslų daktaro laipsnį.

1797 m. Zacharijus Niemčevskis paskirtas Vilniaus universiteto taikomosios matematikos viceprofesoriumi.

1802-1807 m. tobulinosi Paryžiuje, Italijoje, Šveicarijoje. Parašė apie Lietuvą ir lietuvių kalbą prancūzų geografo Konrado Malto Bruno knygai du skyrius. Pabrėžė lietuvių kalbos svarbą istorijos mokslui. Vėliau pritarė minčiai leisti lietuvių kalbos vadovėlius gimnazijoms. Zacharijus Niemčevskis mokėjo lietuvių, lenkų, lotynų, prancūzų, italų kalbas.

Grįžęs į Lietuvą Z.Niemčevskis toliau dirbo Vilniaus universitete, kur dėstė matematinę analizę. 1810 m. išrinktas taikomosios matematikos profesorium.

1817 m.-1820 m. Zacharijus Niemčevskis buvo universiteto Matematikos fakulteto dekanu. Matematiką dėstė iki pat mirties.  Jo mokiniais buvo Adomas Mickevičius, Tomas Zanas, Ignas Domeika.
Buvo masonų ložės „Uolusis lietuvis” ir Šubravcų draugijos narys.

Savo straipsnius publikavo žurnale „Dziennik wilenski”, parengė prancūzų trijų matematikos vadovėlių vertimus, iš kurių išleistas Silvestro Fransua Lakrua „Integralinio ir diferencinio skaičiavimo pradmenys”.

Zacharijus Niemčevskis mirė 1820 m. gruodžio 10 d. Vilniuje, palaidotas Bernardinų kapinėse. Testamentu paskyrė 5349 rublius Kražių gimnazijos stipendijai įsteigti.

Nuorodos 

 Vilniaus universiteto dėstytojai
FK Čerkaščina

Čerkasų „Čerkaščina“ – Ukrainos futbolo klubas iš Čerkasų.

Istorija 
Klubas įkurtas 2010 m. Čerkasų gubernatoriaus Serhijaus Tulubo iniciatyva. Jo originalus pavadinimas buvo "Slavutič".

2011 m. dalyvavo mėgėjų lygoje. Vėliau klubas gavo profesionalaus klubo licenciją ir 2011/2012 metų sezone žaidė Antroje lygoje. 

Nuo tada „Dnipri“ sirgaliai klubo vadovybę įtikinėdavo pasikeisti pavadinimą ir būti "Dnipro".

2014 m. liepos mėn. Čerkasų "Slavutič" susijungė su kitu klubu FK Zorâ Bilozirija ir tapo Čerkasų "Slavutič-Zoria" (Slavutych-Zorya Cherkasy). Tačiau greitai buvo pasiduota "Dnipro" sirgalių spaudimui ir įtikinėjimams, o klubas dar kartą pervadintas. Šį kartą tapo "Čerkaskij Dnipro".

2014/2015 m. sezone tapo Antros lygos nugalėtojais ir iškopė į Pirmą lygą.

2019 m. dar kartą pakeistas pavadinimas ir vadinamas FK Čerkaščina.

Pastaba. Nuo 1955 m. Čerkasuose gyvavo "Dnipro" klubas, kuris bankrutavo 2009 m. Būtent po šio klubo žlugimo įsikūrė "Slavutič". Šie du "Dnipro" neturi nieko bendro. Jų atskira istorija, tačiau sirgaliai išsireikalavo "Dnipro" vardo. Dabar naudojamas "Čerkaskij Dnipro" pavadinimas. Buvo pakeistas "Slavutič" logotipas ir naudojamas "Dnipro" pavadinimas bei logo, kuriame puikuojasi 1955 m. data. tai įneša šiokios tokios paniavos.

Spalvinė gama 
Balta ir mėlyna. Raudona ir mėlyna.

Logotipas

Sezonai

Ukrainos varžybos 
 "Slavutič"

|}
 "Čerkaskij Dnipro"

|}
 "Čerkaščina-Akademija"

|}
 "Čerkaščina"

|}

Šaltiniai

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė

Čerkaskij Dnipro
Aukštoji našlaitė

Aukštoji našlaitė (Viola elatior) – našlaitinių (Violaceae) šeimos našlaičių (Viola) genties augalas. Tai labai reta rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Biologija 

Tai daugiametis 15–30 cm aukščio žolinis augalas. Stiebas status, kaip ir visas augalas, apaugęs trumpais plaukeliais, tolygiai lapuotas. Lapai 3–7 cm ilgio, lancetiški arba kiaušiniškai lancetiški, pamate nukirsti arba negiliai širdiški; prielapiai labai stambūs, lapiniai, lancetiški, apatinėje dalyje įpjaustytai dantyti, viršutinėje lygiakraščiai. Viršutiniai prielapiai ilgesni už lapkočius, o viduriniai tokio pat ilgio.

Žydi gegužės–liepos mėnesiais. Žiedai stambūs, iki 2 cm ilgio. Vainiklapiai šviesiai mėlyni, su tamsiai mėlynais ruoželiais ir balsvu pamatu. Plinta sėklomis, kurias gali išnešioti ir skruzdėlės. Dėžutė briaunota, smailiaviršūnė, plika.

Paplitimas ir augavietės 
Natūraliai paplitusi Skandinavijoje, Atlantinėje, Vidurio ir Rytų Europoje, Vakarų Sibire, Šiaurinėje Azijoje. Lietuvoje labai reta, aptikta Prienų bei Vilniaus apylinkėse.

Auga drėgnuose miškuose bei krūmuose, pamiškėse, upių slėniuose, užliejamose pievose.

Apsauga 
Aukštoji našlaitė įrašyta į saugomų augalų sąrašus 1981 m.  Augalas nyksta naikinant buveines – kertant bei sausinant miškus, keičiant upių slėnius.

Literatūra 
 Lietuvos TSR Flora, Lietuvos TSR mokslų akademija (dab. Lietuvos mokslų akademija), Vilnius, Mokslas, 1971, IV tomas, 716–717 p.

Šaltiniai 

Našlaitiniai
2017 m. pasaulio BMX čempionatas

2017 m. pasaulio BMX čempionatas – 22-asis geriausių pasaulio BMX dviračių sporto čempionatas, kuris vyko birželio 25 d. – birželio 29 d. JAV mieste Rok Hilyje.

Skirtingai negu 2016 m. čempionato programoje neliko individualių lenktynių laikui.

Medalininkai

Suaugusieji

Jaunimas

Medalių lentelė

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Pasaulio BMX čempionatai
2017 sporte
Liūninė našlaitė

Liūninė našlaitė (Viola uliginosa) – našlaitinių (Violaceae) šeimos našlaičių (Viola) genties augalas. Tai labai reta rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Biologija 

Tai daugiametis 6–20 cm aukščio žolinis augalas. Šakniastiebis ilgas, plonas, šliaužiantis, padengtas rudų prielapių, su požeminėmis palaipomis. Lapai plačiai širdiški (išoriniai) iki kiaušiniškų (viduriniai), širdišku pamatu ir kiek nusmailėjusia viršūne, karbuoti arba pjūkliški, gausiai nusėti rudų liaukų, pliki arba su pavieniais plaukeliais viršutinėje pusėje. Lapkočiai ilgi, sparnuoti; prielapiai kiaušiniški arba lancetiški, iki 1 cm ilgio, priaugę ligi pusės prie lapkočio.

Žydi balandžio–gegužės mėnesiais. Žiedkočiai tokio ilgio kaip lapai arba ilgesni. Žiedai stambūs, iki 3 cm ilgio. Taurėlapiai lancetiški, buki. Vainikėlis tamsiai violetinis, su šviesesniu, tamsiai ruožuotu viduriu. Vaisius – dėžutė, pailgai kiaušiniška, buka, nežymiai briaunota. Plinta sėklomis bei vegetatyviniu būdu.

Paplitimas ir augavietės 
Natūraliai paplitusi Atlantinėje, Vidurio ir Rytų Europoje, Balkanuose. Lietuvoje labai reta, aptikta Vilniuje bei Darbėnų apylinkėse.

Auga pelkėtuose miškuose, durpingose pievose, pelkėse, drėgnose pamiškėse, krūmuose.

Apsauga 
Liūninė našlaitė įrašyta į saugomų augalų sąrašus 1981 m.  Augalas nyksta naikinant buveines – kertant bei sausinant miškus, šlapias pievas bei pelkes, teršiant.

Literatūra 
 Lietuvos TSR Flora, Lietuvos TSR mokslų akademija (dab. Lietuvos mokslų akademija), Vilnius, Mokslas, 1971, IV tomas, 720–721 p.

Šaltiniai 

Našlaitiniai
Riestasėklė vandenė

Riestasėklė vandenė (Elatine hydropiper) – vandeninių (Elatinaceae) šeimos vandenių (Elatine) genties augalas. Tai labai reta rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Biologija 
Tai vienmetis augalas. Stiebas siūliškas, šliaužiantis, ties bambliais įsišaknijantis, 1–4 cm ilgio. Lapai priešiniai, pailgai elipsiški, kotuoti, 0,5–1 cm ilgio bei 1–1,5 mm pločio; prielapiai maži, vos pastebimi, 0,3–0,5 mm ilgio.

Žydi birželio–rugsėjo mėnesiais. Žiedai labai maži, bekočiai arba ant labai trumpų žiedkočių prisegti pavieniui lapų pažastyse. Taurelė iš 4 dalių, 0,7 mm ilgio ir 0,3 mm pločio.Vainiklapiai 4, rausvi arba balti, elipsiški arba ovališki, 1 mm ilgio ir 0,5 mm pločio. Kuokeliai 8, trumpesni už vainiklapius. Vaisius – dėžutė, 1,5–2 mm skersmens, suplotai apvali, keturlizdė. Sėklos rusvos, 0,3 mm ilgio.

Paplitimas ir augavietės 
Natūraliai paplitusi Europos ir Vakarų Azijos šalto ir vidutinio klimato juostose. Lietuvoje labai reta, aptikta Šilutės rajone.

Auga šlapiuose ir vandens apsemtuose krantuose, tvenkiniuose, upėse ir upeliuose.

Apsauga 
Riestasėklė vandenė įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą nuo 1989 m.  Augalas nyksta sausinant ar kitaip pertvarkant vandens telkinių pakrantes ir joms užželiant stambiais pakrančių augalais.

Nuorodos 
 Riestasėklės vandenės mokslinis lotynų kalba pavadinimas ir sinonimai per Theplantlist.org  (anglų k.)''

Literatūra 
 Lietuvos TSR Flora, Lietuvos TSR mokslų akademija (dab. Lietuvos mokslų akademija), Vilnius, Mokslas, 1971, V tomas, 730–731 p.

Šaltiniai 

Vandeniniai
2017 m. Barselonos teroro išpuoliai

2017 m. Barselonos teroro išpuoliai įvyko 2017 m. rugpjūčio 17 d. Barselonoje. Pirmasis išpuolis įvyko Ramblos gatvėje, kuomet į čia esančią pėsčiųjų minią įsirėžė sunkvežimis. Šio įvykio metu žuvo 16 žmonių, dar 130 sužeista. Du įtariamieji po šio įvykio pabėgo.

Vėliau vietos policija informavo suėmusi 2 įtariamuosius, dar vienas žuvo per susišaudymą. Amako naujienų agentūra paskelbė, kad išpuolius įvykdė Islamo valstybės kovotojai.

Naktį prieš šį išpuolį Alkanaro mieste kilo sprogimai, kurių metu žuvo moteris. Vietos valdžia pranešė, kad šie sprogimai yra susiję su rugpjūčio 17 d. išpuoliais. 

Praėjus dviem valandoms po sunkvežimio įsirėžimo į minią Ramblos gatvėje, viename Barselonos rajone į policijos užkardą įsirėžė lengvasis automobilis. Įvykus susišaudymui vairuotojas buvo nušautas ir sunkiai sužeistas policininkas.

Rugpjūčio 18 d. rytą policija Kambrilio mieste nušovė 5 vyrus, kurie, kaip įtariama, buvo pasiruošę dar vienam išpuoliui ir dėvėjo mirtininkų liemenes. Šio įvykio metu mažiausiai 6 civiliai ir 1 policijos pareigūnas sužeisti.

Šaltiniai 

2017 metai
Terorizmas Ispanijoje
Barselona
1988 m. rugpjūčio 23 d. Sąjūdžio mitingas

1988 m. rugpjūčio 23 d. Sąjūdžio mitingas – 1988 m. rugpjūčio 23 d. Vingio parke vykęs Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio surengtas Molotovo-Ribentropo pakto metinių minėjimas. Mitinge dalyvavo apie .

Mitingą norėta surengti Katedros aikštėje, kur nuo rugpjūčio vidurio vyko Lietuvos laisvės lygos protestai ir bado streikas reikalaujant politinių kalinių paleidimo. Lietuvos komunistų partijos Centrinis komitetas vengė Sąjūdžio mitingui skirti šią aikštę, todėl renginiui siūlė Vingio parką. Sąjūdžio vadovybė su pasiūlymu sutiko išsiderėjusi kelias minutes televizijos eterio pranešti apie vietos pasikeitimą. Pranešimą per televiziją perskaitė Vytautas Landsbergis, pranešime paminėdamas Josifo Stalino–Adolfo Hitlerio sąmokslą bei jų nusikaltimus.

Mitinge kalbėjo Sąjūdžio pirmininkas V. Landsbergis, užsienio reikalų ministras Vladislovas Mikučiauskas. Istorikas Gediminas Rudys pabrėžė neapribotos diskusijos apie tariamą 1940 m. Lietuvos socialistinę revoliuciją būtinybę, kadangi, anot istoriko, to meto Lietuvoje nebūta revoliucinės situacijos požymių. Istorikas Liudas Truska taip pat pabrėžė įtarimus dėl 1940 m. revoliucijų Baltijos valstybėse. Antanas Buračas išreiškė protestą prieš sąjungines žinybas, ypač Ignalinos AE III bloko statybą. A. Buračas ragino apsvarstyti siūlymus rengti naują respublikos konstituciją. Idėjai palaikymą išreiškė tuometinis LTSR AT pirmininkas Lionginas Šepetys, pažymėjęs, jog vykstanti TSRS reformacija prives prie tapimo federacine valstybe.

Kalbas sakė kultūros atstovai rašytojai Vytautas Petkevičius, Virgilijus Čepaitis, Kazys Saja, poetai Sigitas Geda, Jonas Kalinauskas aktorius Ramūnas Abukevičius, filosofas Arvydas Juozaitis, kompozitorius Julius Juzeliūnas, kino režisierius Arūnas Žebriūnas, kunigas Edmundas Atkočiūnas. Justinas Marcinkevičius reikalavo sąjunginėje spaudoje paskelbti Molotovo-Ribentropo paktą su slaptaisiais protokolais.

Mitingo metu parodytas įrašas, kuriame 1938–1940 m. Lietuvos užsienio reikalų ministras Juozas Urbšys pasakojo apie susitikimą su Stalinu Maskvoje bei susitikimo metu Stalino išreikštus ultimatyvius reikalavimus Lietuvai. Mitingo metu giedota „Tautiška giesmė“.

Mitingas baigėsi prieš vidurnaktį žvakių uždegimu aukų atminimui. Dalis renginio dalyvių su žvakėmis atėjo į Katedros aikštę susitikti su bado streiko dalyviais, kur Vidaus reikalų ministro Lisausko nurodymu buvo apsupti milicijos ir kariuomenės. Bandantys pasiekti badaujančiuosius buvo atstumiami milicininkų, kilo susistumdymas. Lisauskas, po vidurnakčio susitikęs su V. Landsbergiu, įsakė nedideles grupes žmonių prileisti prie streiko dalyvių pakaitomis. Apie trečią valandą nakties žmonės pradėjo skirstytis ir įtampa atslūgo.

Šaltiniai 

1988 metai
Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdis
Lietuvos istorija (1945-1990 m.)
Protesto akcijos
Sarata

Sarata () – miesto tipo gyvenvietė pietų Ukrainoje, Odesos srities pietvakariuose. Rajono centras.

Istorija 
1822 m. pavasarį grupė vokiečių naujakurių apsistojo šioje vietoje ir įkūrė koloniją. Šioje nausėdijoje buvo 63 šeimynos ir 9 vienišiai be šeimų. Jų vedlys buvo pastorius Ignacas Lindlas.

Nausėdiją jie pavadino Sarata, taip pat, kaip vadinosi pro tą vietą pratekanti upė.

Pavadinimo kilmė 
Rumuniškai sarata reiškia „druskingas“. Upė vadinosi „druskingoji“.

Gyventojai 
 2001 m. – apie 5200
 2015 m. – 4326

Odesos srities gyvenvietės
Palumpių dvaras

Palumpių dvaras  yra Palumpiuose, Lumpėnų seniūnijoje, Pagėgių savivaldybėje, įsikūręs prie nedidelio Lumpės upelio, maždaug 120 m nuo Lumpėnų – Vilkyškių kelio.

Dvaro sodyboje XIX a. antrosios pusės – XX a. pradžios pastatai – rūmai, arklidė, karvidė, svirnas, pietryčių kumetynas, šiaurės vakarų kumetynas, ūkvedžio namas, parko fragmentai.

Rašytiniuose šaltiniuose Palumpių dvaras minimas nuo 1660 m. (kitų šaltinių duomenimis – net nuo 1542 m.). Iki mūsų dienų išlikusių dvaro pastatų architektūra – prūsiškojo ir istorizmo laikotarpio „plytų“ stiliaus. Palumpių dvarelio mūriniai rūmai išsiskiria labai retai Lietuvoje pasitaikančiu neomarinistiniu frontonu. Iškilęs pagrindiniame fasade jis – ryškiausias rūmų akcentas, traukiantis akį savo grakščiai banguotu kontūru. Rūmai, manoma, statyti XIX a. antrojoje pusėje.

Dvaro parko fragmentai išlikę sodybos centrinėje dalyje, aplink rūmus ir į šiaurės rytus nuo jų, stačiame Lumpės upės šlaite.

Nuotraukų galerija

Šaltiniai 

Pagėgių rajono dvarai
Gotlando komunikatas

Gotlando komunikatas – 1989 m. rugpjūčio 6 d. Gotlande (Švedija), Kathamarsvike Lietuvos ir išeivijos pasirašytas dokumentas, kuriame teigiama, jog „Visų pasaulio lietuvių gyvybinis tikslas yra nepriklausomos Lietuvos valstybės atkūrimas“.

Komunikatas pasirašytas baigiantis XXXVI Europos lietuvių studijų savaitei. Susitikime, organizuotame ir finansuotame Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto (VLIK), dalyvavo apie 150 žmonių. Planuota pakviesti ir tuometinį LKP CK pirmąjį sekretorių Algirdą Brazauską. Dokumento tekstą parengė Jonas Pajaujis, redagavo Antanas Buračas. Dokumentą pasirašė Kazys Bobelis, A. Buračas, Česlovas Kudaba, Vytautas Landsbergis, Pasaulio lietuvių bendruomenės Valdybos pirmininkė Irena Lukoševičienė, Kazimieras Motieka, Antanas Terleckas ir Justas Vincas Paleckis, tuometinis LKP CK Ideologinio skyriaus vedėjas. Pastarasis pasirašymo metu abejojo, ar gali tai daryti be LKP leidimo, bijojo nepatogion padėtin pastatyti A. Brazauską.

Nesutariama, kiek komunikato egzempliorių buvo pasirašyta. K. Bobelio nuomone buvo du egzemplioriai, kurių vienas liko pas jį, kitas – pas A. Buračą. J. V. Paleckio teigimu egzempliorių buvo tiek, kiek pasirašiusiųjų.

Gotlando komunikato pagrindu Europos Parlamentas priėmė kelias rezoliucijas. Po komunikato pasirašymo A. Buračas, Viktoras Petkus ir kiti pradėjo bendrauti su VLIK. Komunikatą kritikavo „Pravda“, „Sovetskaja Rossija“ ir kiti Maskvos laikraščiai, iš TSKP pašalintas J. V. Paleckis.

Priešistorė 
1979 m. rugpjūčio 23 d. Pabaltijo valstybių patriotai ir antisovietiniai veikėjai pasirašė 45 pabaltijiečių memorandumą, protesto pareiškimą prieš Molotovo-Ribentropo paktą, kurį adresavo JTO Generaliniam Sekretoriui Kurtui Valdheimui. Memorandumu pasiekta tai, kad 1983 m. sausio 13 d. Europos Parlamentas priėmė rezoliuciją dėl padėties Lietuvoje, smerkiančią TSRS įvykdytą nepriklausomų Pabaltijo valstybių okupaciją ir aneksiją.

1989 m. kovo 11 d. Virdžinijoje (JAV) Pasaulio lietuvių bendruomenės ir VLIK susitikime V. Bieliauskas ir K. Bobelis pasirašė aktą, teigiantį, kad organizacijų tikslas yra suvereni Lietuvos valstybė.

Vertinimas 
2004 m. gegužės 6 d. Seime surengtoje konferencijoje „Nacionalinio susitarimo galimybės Gotlando komunikato šviesoje“ Česlovas Juršėnas ir Vytenis Andriukaitis pažymėjo, jog komunikatu buvo parodytas konfrontuojančių Lietuvos politinių jėgų susitarimas. K. Motieka išskirtiniu bruožu pavadino J. V. Paleckio parašą, reiškusį, kad LKP neprieštarauja Lietuvos nepriklausomybei. Konferencijos metu A. Terleckas neigė komunikato pasirašymo metu buvus nacionalinį susitarimą: buvo trukdoma A. Terlecko kelionė į Gotlandą, tarp dalyvių skleista dezinformacija.

Šaltiniai 

1989 metai
Tarutynė

Tarutynė () – miesto tipo gyvenvietė pietų Ukrainoje, Odesos srities pietvakariuose. Rajono centras.

Istorija 
Miesto ištakos siekia 1814 m., kai regionas atiteko 1812 m. Rusijos imperijai pagal Bukarešto taikos sąlygas.

Į ištuštėjusias teritorijas pradėjo keltis naujakuriai iš kitų regionų. Pirmieji kolonistai buvo vokiečiai.

Tartutynė tapo pirmąja vokiečių kolonija pietinėje Besarabijoje. Juos viliojo galimybė 50 metų nemokėti jokių mokesčių ir būti atleistiems nuo karinės tarnybos. Be vokiečių kolonistų nausėdijoje kūrėsi žydai, bei lenkai.

1856–1862 m. miestas atiteko Moldavijai, o 1862–1877 m. buvo Rumunijos teritorijoje. 1877–1917 m. valdė Rusijos imperija. 1918–1940 m. teritoriją okupavo Rumunijos karalystė. 1940–1941 m. laikinai regioną ir miestą užėmė sovietų kariuomenė.

1941 m. vasarą rumunai, padedami nacistinės Vokietijos, užgrobė miestą ir išlaikė jį iki 1944 m. savo valdžioje. Nuo 1944 m. miestas užimtas sovietų, vėliau prijungtas prie Ukrainos TSR.

1991 m. Ukraina paskelbė šalies nepriklausomybę, o miestas tapo Ukrainos dalimi.

Gyventojai 
 1827 m. – 926 gyv. (678 vokiečiai, 248 lenkai)
 1904 m. – 4270 gyv. (3000 vokiečių, 1020 žydai)
 1966 m. – 4000 gyv.
 2001 m. – 6000 gyv.
 2015 m. – 6037 gyv.

Šaltiniai 

Odesos srities gyvenvietės
2017 m. pasaulio imtynių čempionatas

2017 m. pasaulio imtynių čempionatas – geriausių pasaulio imtynių sportininkų čempionatas, kuris vyko rugpjūčio 21 d. – rugpjūčio 27 d. Prancūzijos sostinėje Paryžiuje.

Vyrų graikų-romėnų imtynės

Vyrų laisvo stiliaus imtynės

Moterų laisvo stiliaus imtynės

Lietuva čempionate 

Vyrų graikų-romėnų imtynės

Moterų laisvosios imtynės

Vyrų laisvosios imtynės

Medalių lentelė

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Pasaulio imtynių čempionatai
2017 sporte
Tatarbunarai

Tatarbunarai () – miestas pietų Ukrainoje, Odesos srities pietvakariuose, prie Kogilniko upės, netoli Juodosios jūros. Rajono centras.

Istorija 
Iki 1621 m. šias teritorijas valdė Moldavijos kunigaikščiai. 1621–1812 m. visas Budžakas priklausė Osmanų imperijai.

Miesto ištakos siekia 1637 m. Tuo metu šioje teritorijoje klajojo Budžako Orda, o klajokliai įsikūrė, nes vietovėje buvo gėlo vandens šaltinis. Tiurkų kalbomis „bunar“, reiškia šaltinis, versmė, fontanas. Vietovė dėl to ir gavo tokį pavadinimą – „Totorių šaltinis“. Visoje Budžako teritorijoje, kuri buvo netoli Juodosios jūros, vanduo yra ypač sūrus, šuliniai būdavo kasami labai gilūs, kad pasiektų gėlą vandenį. O natūralus gėlo vandens šaltinis buvo labai patogus, ir davė pradžią gyvenvietei. O ilgainiui turkai ir totoriai/nogajai čia pastatė įtvirtinimus ir tvirtovę.

1770 m. per turkų-rusų karą Tatarbunarų tvirtovę užėmė rusai. O vėliau buvo atiduotas turkams.

Nuo 1812 m. miestelis buvo valdomas rusų (atiteko Rusijos imperijai pagal Bukarešto taikos sąlygas). 1856–1862 m. miestas atiteko Moldavijai, o 1862–1877 m. buvo Rumunijos teritorijoje.

1877–1917 m. valdė Rusijos imperija. 1918–1940 m. teritoriją okupavo ir aneksavo Rumunijos karalystė. 1940–1941 m. laikinai regioną ir miestą okupavo sovietų kariuomenė.

1941 m. vasarą rumunai, padedami nacistinės Vokietijos užgrobė miestą ir išlaikė jį iki 1944 m. savo valdžioje. 

Nuo 1944 m. miestas užimtas sovietų, o vėliau buvo prijungtas prie sovietinės Ukrainos.

1991 m. Ukraina paskelbė šalies nepriklausomybę, o miestas tapo Ukrainos dalimi.

Pavadinimo kilmė 
Tatar reiškia totorius, o bunar – šaltinis, gėlo vandens versmė, fontanas. Taigi, Tatarbunarai, būtų „Totorių šaltinis“.

Gyventojai 
 1816 m.- 365 gyv.
 1818 m.- 901 gyv.
 2016 m.- 10 988 gyv.

Nuorodos 
 Тунманн И. Крымское ханство.
 Челеби Э. Книга путешествий.
 Огонь и кровь Татарбунар или Татарбунарское восстание в Бессарабии. Юнко Александра. 

Odesos srities miestai
Konak Belediyespor

Izmiro „Konak Belediyespor“ – Turkijos futbolo klubas iš Izmiro. Moterų futbolo klubas, šalies čempionių komanda.

Istorija
Klubas įkurtas 2006 m. Nuo 2012/2013 m. sezono, kai pirmą kartą tapo čempionėmis neužleidžia pozicijų Turijoje.

2017 m. rugpjūčio 28 d. susitiko su FC Gintra. Tai buvo Moterų čempionų lygos, kvalifikacinio turnyro 1-os atrankos grupės rungtynės. Nugalėtojomis tapo lietuvaitės,
kurios įveikė varžoves 3-1 ir pateko į kitą etapą. Turkėms šis pralaimėjimas reiškė pasitraukimą iš tolimesnių kovų. 
Turkėms turnyras baigėsi grupės varžybose.

Pasiekimai
Statistika: lyga ir pasiekimai ().

Apranga

Sudėtis 
Atnaujinta; 2017 m. rugpjūčio 24 d.
Treneris:  Ali Alanç

Šaltiniai

Nuorodos 
 facebook paskyra
 Globalsportsarchive

Turkijos moterų futbolo ekipos
Petrovė

Petrovė () – miesto tipo gyvenvietė pietų Ukrainoje, Kirovohrado srities pietvakariuose, prie Inhuleco upės. Rajono centras.

Istorija 
Miestelis įsikūręs buvusio Zaporožės hetmanato teritorijoje. 1734 m. Zaporožę užgrobė Rusijos imperija ir prisijungė prie savo valdų. 1772 m. pirmą kartą minima vietovė Petrovės vardu. Tuo metu prie Inhuleco upės kūrėsi gyvenvietė ir nuolat augo. 1963 m. suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas.

Sportas 
Pastaruoju metu gyvenvietę garsina futbolo klubas „Inhulecas“, kuris buvo įkurtas 2013 m. ir tapo profesionaliu klubu. O 2016/2017 m. debiutavo Ukrainos futbolo Pirmoje lygoje.

Gyventojai 
 1989 m. – 9844.
 2013 m. – 7530.

Išnašos 

Kirovohrado srities gyvenvietės
Horišni Plavniai

Horišni Plavniai () – miestas centrinėje Ukrainoje, Poltavos srities pietvakariuose, prie Kamianskės tvenkinio; Kremenčiuko priemiestis. Rajono centras.

Istorija 
Įkurtas 1960 m. prie Dniepro ir vadinosi Komsomolsku prie Dniepro (Комсомольск-на-Днепре). Gyvenvietė labai sparčiai augo ir 1972 m. buvo suteiktos miesto teisės, pervadintas tiesiog į Komsomolską (Комсомольск). 2016 m. gegužės 19 d. Komsomolskas pervadintas į Horišni Plavnius (Aukštutinius Plavnius).

Sportas 
Pastaruoju metu gyvenvietę garsina futbolo klubas „Hirnyk-Sport“, kuris 2014/2015 m. sezone debiutavo Pirmoje lygoje.

Gyventojai 
 2016 m. – 52 167 gyv.

Poltavos srities miestai
Kovalivka

Kovalivka () – kaimas centrinėje Ukrainoje, Kijevo srities pietvakariuose, prie Kamenkos upės. Vasylkivo rajono gyvenvietė.

Istorija 
Kaimas įsikūrė 1501 m., kai Kijevo sritis priklausė Lietuvos didžiajai kunigaikštystei.

Po Liublino unijos priklausė Lenkijos karalystei, o nuo 1795 m. Rusijos imperijai.

1991 m. Ukraina paskelbė nepriklausomybę ir kaimas priklauso Ukrainai.

Geografija 
Kaimas yra prie Kamenkos upės, kuri yra Rosės intakas.

Sportas 
Pastaruoju metu gyvenvietę garsina futbolo klubas „Kolos“, kuris buvo įkurtas 2012 m. ir tapo profesionaliu klubu. O 2016/2017 m. debiutavo Ukrainos futbolo Pirmoje lygoje.

Infrastruktūra 
 „Koloso“ stadionas, kuriame namų rungtynes žaidžia „Koloso“ futbolo klubas.
 Picerija „Dream Land“.
 Restoranas „Земля мрії“.
 Mokykla/gimnazija.
 Viešbutis „Либідь“.
 Viešbutis „Лілея“.

Gyventojai 
 2001 m. – 1646 gyv.

Kijevo srities gyvenvietės
Galite mane vadinti Tėtuku

Galite mane vadinti Tėtuku () – 2016 metų rusiškas filmas, komedija.

Filmas sukasi apie pagrindinius herojus: tėtuką (vadina Jurijus Stojanovas), dukrą (Nastia Zadorožnaja) ir jos vaikiną Pašą (Romanas Polianskis).

Siužetas 

Vera nusprendžia supažindinti savo vaikiną su tėčiu. Jie vyksta į svečius. Atvykęs ir susipažinęs su Tėtuku, Paša atidžiai stebi aplinką, kurioje atsidūrė. Vaikinas įtikinamas, kad Borisas Semionyčius yra kriminalinis autoritetas, pravarde „Tėtukas“. Vyksta keisti dalykai, o jaunuolis pasidaro irzlus, nepatiklus ir paranojiškas. Galiausiai, jis įtikinamas, kad įvyko vietinio deputato žmogžudystė, kurios liudininku ir dalyviu tapo Pavelas. Tada jis kreipėsi į vietinę policiją. Galiausiai išsiskyrė su Vera. Po kurio laiko dukra nusprendė aiškintis, kodėl taip keistai elgėsi visi jos buvę vaikinai. Paaiškėja, kad jos tėvukas juos įbaugindavo „krikštatėviškomis“ pasakaitėmis. Vera sugalvojo planą. Ji tėvukui pristatė naują išrinktąjį Vasilijų. Vasia treninguotas verslininkas, kurias iš karto nepatiko Tėveliui. Į dukrą kreipdavosi lyg žemo intelekto mulkis, vadino ją „skanute“. Tėtukas kreipėsi į pažįstamą policininką, o ir gavo atsakymą, kad Vasia yra rimtas banditas. Po tokių naujienų Borisas ima gailėtis, kad atsikratė Pašos.

Aktoriai 
 Aktorius – veikėjas
 Jurijus Stojanovas () – pensininkas Borisas Semionyčius, našlys, vienturtės dukros tėvelis.
 Anastasija Zadorožnaja () – Vera, vienturtė tėtuko dukrelė.
 Romanas Polianskij () – Paša, Veros vaikinas.
 Anna Kamenkova () – tėtuko kaimynė Nina Aleksandrovna.
 Antonas Eskinas () – Vasia, treninguotas verslininkas.

Kūrėjai 
 Prodiuseriai Armenas Davitianas (Армен Давитян), Ilona Lakoba (Илона Лакоба)
 Režisierius Anarijus Mamedovas (Анарио Мамедов).
 Scenaristai Julija Šalimova (Юлия Шалимова).
 Operatorius Aleksėjus Strelovas (Алексей Стрелов).

Šaltiniai

Nuorodos 
 kinopoisk.ru
 kino-teatr.ru
 baskino

2016 filmai
Rusijos filmai
Komedijos
2017 m. pasaulio šiuolaikinės penkiakovės čempionatas

2017 m. pasaulio šiuolaikinės penkiakovės čempionatas – 61-asis geriausių pasaulio šiuolaikinės penkiakovės čempionatas, kuris vyko rugpjūčio 21 d. – rugpjūčio 29 d. Egipto sostinėje Kaire.

Medalininkai

Vyrai

Moterys

Mišrios rungtys

Medalių lentelė

Lietuva čempionate 

Individualios varžybos

Estafetės

Komandinės įskaitos

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Pasaulio šiuolaikinės penkiakovės čempionatai
2017 sporte
Bulvių košė

Bulvių košė – košė gaminama iš nuluptų, virtų, sutrintų bulvių. Geriausiai tam tinka krakmolingos bulvės. 

Dažniausiai patiekiama kaip garnyras, rečiau kaip pagrindinis patiekalas. Pagardinama pienu, sviestu, sūriu, grietine, kumpio gabalėliais, alyvuogių ar kitu augaliniu alieju. Taip pat paskaninama druska, pipirais, svogūnais, svogūnų laiškais, česnakais, laiškiniai česnakais, krienais, garstyčiomis, tarkuotais muskato riešutais, krapais, petražolėmis, kalendromis, mairūnais ir kitais prieskoniniais augalais, daržovėmis.

Bulviniai patiekalai
Košės
Everything Now

Everything Now – penktasis studijinis kanadiečių indie rock grupės „Arcade Fire“ albumas, išleistas 2017 m. liepos 28 d. Albumo singlas „Everything Now“ pasiekė vienuoliktąją vietą JAV „Billboard“ roko dainų reitinge. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją savaitę JAV pardavus 100 tūkstančių kopijų, debiutavo pirmoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, tapdamas trečiuoju grupės įrašu, pasiekusiu reitingo viršūnę. Albumas taip pat pasiekė pirmąją vietą įvairiose šalyse, tarp jų – ir Jungtinė Karalystė bei Kanada.

Dainų sąrašas 

2017 albumai
2017 m. pasaulio baidarių ir kanojų irklavimo sprinto čempionatas

2017 m. pasaulio baidarių ir kanojų irklavimo sprinto čempionatas – tarptautinės baidarių ir kanojų irklavimo federacijos organizuotas geriausių pasaulio baidarių ir kanojų irklavimo sprinto sportininkų čempionatas, kuris vyko rugpjūčio 23 d. – rugpjūčio 27 d. Čekijos Ūsčio krašto kaime Račicėje.

Lietuva čempionate 
Kanojos

Baidarės

Medalininkai

Vyrai

Moterys

Neįgaliųjų irklavimas

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Pasaulio baidarių ir kanojų irklavimo sprinto čempionatas
2017 sporte
Didžioji džioveklė

Didžioji džioveklė (Orobanche elatior) – džioveklinių (Orobanchaceae) šeimos džioveklių (Orobanche) genties bechlorofilis parazitinis augalas. Ši rūšis yra labai reta, todėl įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Biologija 

Tai daugiametis 10–75 cm aukščio augalas, gausiai apaugęs trumpais, rudais liaukiniais plaukeliais. Stiebas rusvas arba rausvas, iki 8 mm skersmens, sustorėjusiu pamatu, trikampiškai kiaušiniškais ir lancetiškais, gana gausiais lapais.

Žiedynas ilgas, negausiažiedis. Pažiedės lancetiškos, tokio pat ilgio kaip žiedai. Taurelės segmentai rudi, odiški, plaukuoti, kiekvienas su 2 danteliais. Vainikėlis rausvai gelsvas, iki 2 cm ilgio, kiek plaukuotas; viršutinė lūpa dviskiautė, apatinė – triskiautė; skiaučių kraštai smulkiai dantyti. Kuokeliai prisegti 3–6 mm atstumu nuo vamzdelio pamato, jų koteliai prie pamato tankiai apaugę paprastais plaukeliais, o viršutinė dalis plika arba liaukinga; apatiniai kuokeliai ilgesni už viršutinius. Liemenėlis liaukingas; purka geltona.

Žydi nuo birželio iki rugpjūčio mėnesio. Dauginasi sėklomis, kurias išnešioja vėjas ar vanduo.

Parazituoja ant didžiagalvių bajorių (Centaurea scabiosa) šaknų ir kai kurių kitų graižažiedžių.

Paplitimas ir augavietės 
Natūraliai paplitusi Vakarų ir Vidurio Europoje, Rytų Europos
pietinëje dalyje, Pietvakarių ir Centrinėje Azijoje. Lietuvoje labai reta, aptikta Trakų, Panevėžio, Kėdainių rajonuose.

Auga sausose ir normalaus drėgnumo upių ir upelių šlaitų pievose, ten, kur auga parazituojami augalai. Šviesomėgis.

Apsauga 
Didžioji džioveklė į Lietuvos raudonąją knygą įrašyta 2007 m. 

Augalui grėsmę kelia parazituojamų augalų nykimas bei nešienaujamos ir neganomos pievos, kurių storas sudžiūvusios žolės sluoksnis neleidžia didžiosioms džioveklėms augti ir žydėti.

Literatūra 
 Lietuvos TSR Flora, Lietuvos TSR mokslų akademija (dab. Lietuvos mokslų akademija), Vilnius, Mokslas, 1971, V tomas, 494–495 p.

Nuorodos 
 Didžiosios džioveklės mokslinis lotynų kalba pavadinimas ir sinonimai per theplantlist.org (anglų k.)''

Šaltiniai 

Džiovekliniai
Parazitiniai augalai
2017 m. pasaulio bokso čempionatas

2017 m. pasaulio bokso čempionatas – geriausių pasaulio bokso sportininkų čempionatas, kuris vyko rugpjūčio 25 d. – rugsėjo 2 d. Vokietijos mieste Hamburge. Čempionate vyko tik vyrų bokso varžybos kadangi moterų varžybos vyksta atskirai.

Medalių lentelė

Medalininkai

Lietuva čempionate

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Pasaulio bokso čempionatai
2017 sporte
Vokietijos sportas
Varškėčiai

Varškėčiai (; ; ) – kepti varškės blynai, patiekiami su  grietine, uogiene, džemu, medaus ar obuolių padažu. Tešloje taip pat gali būti razinų dėl papildomo skonio. Lenkijos paveldo patiekalas. Populiarūs rusiškoje, baltarusiškoje, latviškoje, lietuviškoje, serbiškoje ir ukrainietiškoje virtuvėse. Rusijoje jie taip pat žinomi kaip tvorozhniki (творожники).

Varškėčiai yra pagaminti iš varškės, sumaišytos su miltais, kiaušiniais, cukrumi, kartais pridedant vanilės ekstrakto. Minkšta tešla virsta į blynus, kurie kepami paprastai su augaliniu aliejumi. Išorė tampa traški, o vidus – minkštas. Varškėčiai yra saldūs ir dažniausiai pateikiami pusryčiams ar desertui. Savo paprastumu ir puikiu skoniu varškėčiai tapo labai populiarūs Rytų Europoje.

Pavadinimas varškėčiai (сырники) yra kilęs iš žodžio  ar žodžio . Abiem kalbomis tai reiškia „sūris“. Nors šiuolaikinė žodžio prasmė сыр rusų kalboje reiškia geltoną sūrį, originali žodžio prasmė slavų kalboje reiškė minkštą baltą sūrį, panašų į dabartinį varškės sūrį, kuris dar vadinamas  ir . Taigi, žodis сырники kilo iš senos prasmės žodžio syr, reiškusio minkštą baltą sūrį.

Nuorodos 

 Varškėčių receptas (su nuotraukomis) (rus.)
 Kitas varškėčių receptas (su detaliomis nuotraukomis) (rus.)
 Michele A. Berdy virtuvės straipsnis apie varškėčius su receptu (angl.), Russia Beyond the Headlines

Desertai
Rytų Europos virtuvė
Degučių sentikių maldos namai

Degučių sentikių maldos namai (koplyčia) – naujai pastatyta medinė sentikių koplyčia Zarasų rajone, Degučių kaime, Saulėtekio g. 38. Koplyčia stūkso šiaurės rytiniame Degučių pakraštyje, į pietus nuo veikiančių senųjų sentikių kapinių. Pastatyta už suaukotas lėšas, dovanotame privačiame sklype. Šioje vietoje stovi sentikių atminimo kryžius.

Istorija 

1756–1851 m. Degučių vienuolynas buvo Baltijos šalių sentikių dvasiniu centru. Čia suvažiuodavo tūkstančiai maldininkų, stovėjo nakvynės namai, senelių prieglauda. 1799 m. Tito Tanajevo () rūpesčiu pastatyta Švč. Dievo Motinos Užtarytojos soborinė didžioji maldykla (cоборная большая моленна во имя Покрова Пресвятой Богородицы). 1851 m. carinė valdžia likvidavo vietos sentikių bendruomenę. 

2007 m. degutiškių sentikių iniciatyva sutvarkytos kapinės, restauruota ir įrengta kapinių koplyčia.

2014 m. buvusios sentikių šventovės vietoje (Saulėtekio g. gale) pašventintas paminklinis atminimo kryžius (поклонный крест), įrengtas informacinis stendas. 

2015 m. Lietuvos sentikių aukščiausioji taryba informavo degutiškius, kad kapinių koplyčia įregistruota Raistiniškių bendruomenės vardu. 2017 m. birželio 7 d. pradėta statyti nauja koplyčia. Maldos namai iškilmingai pašventinti 2017 m. spalio 28 d.

Architektūra 

Medinė koplyčia stačiakampio plano, įrengtas centrinis bokštelis su kupolu (atvežtas iš Baltarusijos) ir kryžiumi, su keturiais kokošnikais. Rąstinį pastatą dengia daugiašlaitis skardos lakštų stogas. Statinys tradicinės rusų architektūros (arch. Ričardas Narbutas).

Šaltiniai

Nuorodos 

 Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
 Degučių sentikių bendruomenė (''Дегуцкая (Дегучяйская) община)
 В Литве староверы из села Дегучай обращаются к единоверцам за помощью
 Староверы Литвы возрождают часовню. Это богоугодное дело не всем по душе
 Naujus maldos namus Degučių sentikių bendruomenė pasistatė savomis jėgomis (youtube.com)

Degučiai (Zarasai)
Lietuvos stačiatikių koplyčios
Zarasų rajono koplyčios
Rainbow (albumas)

Rainbow – trečiasis studijinis amerikiečių atlikėjos Kesha albumas, išleistas 2017 m. rugpjūčio 11 d. Tai – pirmasis atlikėjos įrašas per penkerius metus, nuo 2012 m. išleisto albumo „Warrior“. Albumas sulaukė labai gerų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją savaitę JAV pardavus 117 tūkstančių kopijų, debiutavo pirmoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, tapdamas antruoju atlikėjos įrašu, pasiekusiu reitingo viršūnę.

Dainų sąrašas

2017 albumai