joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Karasievekas (ežeras)

Karasieveko ežeras () – ežeras, Sūduvos aukštumoje, Vakarų Sūduvos aukštumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje ir Bakalariavos valsčiuje. Ežero pakrantėje įsikūręs Karaševo kaimas. Ežeras yra 161,5 m aukštyje virš jūros lygio. Šiaurės vakaruose ežeras jungiasi su Samanio ežeru. Taip pat netoliese yra Bakalarevskio ežeras.

Šaltiniai

 Lenkijos ežerų hidronimija (angl.), (lenk.) ;
 Aprašymas apie baidarių trasą einančią per ežerą (lenk.);
 Aprašymas apie ežerą (lenk.);
 Komisja Nazw Miejscowości i Obiektów Fizjograficznych: Hydronimy. Izabella Krauze-Tomczyk, Jerzy Ostrowski (oprac. red). T. 1. Cz. 2: Wody stojące. Warszawa: Główny Urząd Geodezji i Kartografii, 2006 m., s. 130. ISBN 83-239-9607-5.

Suvalkų apskrities ežerai
Bakalariavos valsčius
Vulkos valsčius

Vulkos valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje. Centras – Vulka, vėliau – Bakalariava.

Istorija 

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.

Carmečio Lenkijos Kongreso karalystės laikais valsčiaus teritorija priklausė Suvalkų apskričiai, Suvalkų gubernijai. 1870 m. gegužės 31 d. prie valsčiaus buvo prijungtas miesto teises praradusi Bakalariava, o iš valsčiaus 2 kaimai perduoti Konecburo valsčiui.

Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Tarpukario laikotarpiu valsčius priklausė Suvalkų apskričiai, Balstogės vaivadijai. 1952 m. liepos 1 d. valsčiuje buvo 26 kaimai. Vykdant Lenkijos valsčių reformą 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas. 1973 m. sausio 1 d. atkūrus valsčių sistemą, valsčius nebebuvo atkurtas.

Šaltiniai 

 Główny Urząd Statystyczny w Warszawie: Województwa centralne i wschodnie Rzeczypospolitej Polskiej – podział na gminy według stanu z dnia 1.IV 1933 roku, Książnica-Atlas, Lwów, 1933.
 Wykaz Gromad Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej według stanu z dnia 1.VII 1952 m., PRL, GUS, Warszawa.

Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Buvę Balstogės vaivadijos valsčiai
Buvę Suvalkų apskrities valsčiai
Vladislav Kondratovič

Vladislav Kondratovič (g. 1972 m. vasario 25 d. Nemėžyje, Vilniaus rajonas) – Lietuvos ir Vilniaus rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
2002 m. Vilniaus Gedimino technikos universitete baigė vadybą ir verslo administravimą.

Vilniaus rajono savivaldybės administracijos Investicijų skyriaus vedėjas.

Lietuvos lenkų rinkimų akcijos narys. 2011 m. Vilniaus rajono savivaldybės tarybos narys, mandato atsisakė. 

Nemėžio bendruomenės pirmininkas, Blaivios gyvensenos, sveikatos, sporto ir turizmo draugijos „Optimalietis“ prezidentas, Lietuvos sveikuolių sąjungos valdybos narys.

Žmona Natalija, vaikai Darjuš, Albert, Karol.

Įvertinimas 
 2010 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžius už pasiekimus socialinės infrastruktūros vystymo srityje.

Šaltiniai 

Vilniaus rajono politikai
Dauspudos valsčius

Dauspudos valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Augustavo apskrityje. Valsčiaus centras – Dauspuda, vėliau – Račkos. 5608 gyventojai (1946).

Istorija 

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. valsčiaus teritorija priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.

XIX a. 2-ojoje pusėję Lenkijos Kongreso karalystės laikais valsčiaus teritorija priklausė Augustavo apskričiai, Suvalkų gubernijai. 1870 m. gegužės 31 d. prie valsčiaus buvo prijungtos miesto teises praradusios Račkos.

Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį valsčius buvo priskirtas Lietuvos Respublikai, bet faktiškai tarpukario laikotarpiu priklausė Augustavo apskričiai, Balstogės vaivadijai.

Vykdant Lenkijos valsčių reformą 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas. 1973 m. sausio 1 d. atkūrus valsčių sistemą jo teritorija yra Račkų valsčiuje ir Augustavo valsčiuje.

Šaltiniai 
 
 Główny Urząd Statystyczny w Warszawie: Województwa centralne i wschodnie Rzeczypospolitej Polskiej – podział na gminy według stanu z dnia 1.IV 1933 roku, Książnica-Atlas, Lwów 1933 m.
 Aprašymas apie valsčių Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom XV, cz. 1 (Abablewo – Januszowo) z 1900 m. (lenk.)
 Wykaz Gromad Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej według stanu z dnia 1.VII 1952 m., PRL, GUS, Warszawa
 1954 m. valsčiaus panaikinimo įstatymas (lenk.) 
 1972 m. Lenkijos valsčių atkūrimo įstatymas (lenk.) 

Augustavo apskrities valsčiai
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Buvę Balstogės vaivadijos valsčiai
Račkų valsčius
Subačiaus naftos terminalas

Subačiaus naftos terminalas – AB  „Klaipėdos nafta" valdomas naftos terminalas, kuriame sandėliojami šviesieji naftos produktai. Kuro bazė užima 33 ha plotą, joje įrengti 42 rezervuarai, atvesta geležinkelio estakada, leidžianti vienu metu pumpuoti 28 cisternas kuro. Subačiaus kuro bazė yra „Klaipėdos nafta“ padalinys, teikiantis kuro saugojimo ir tvarkymo, biodegalų įpylimo į kurą, kuro kokybės rodiklių patikrinimo paslaugas. Kuro bazėje laikomos valstybės nuosavybėje esančios Lietuvos naftos produktų atsargos.

Istorija 
Kuro bazė įsteigta 1964 m. Kupiškio rajone, Kunčių kaime, šalia Subačiaus miesto. Sovietmečiu buvo įslaptinta įmonė. 1991 m. kuro bazę perėmė „Lietuvos kuras“. 1997 m. pertvarkant šią įmonę, buvo įkurta įmonė „Subačiaus kuro bazė“. 2001 m. pastaroji sujungta Vilniaus mazuto saugykla į Lietuvos naftos produktų agentūrą. 2012 m. kuro bazė perduota „Klaipėdos naftai“, pervadinta Subačiaus naftos terminalu.

Šaltiniai

Nuorodos 
Oficiali svetainė 

Lietuvos energetikos bendrovės
Subačius
Naftos terminalas
Vilija Filipovičienė

Vilija Filipovičienė (g. 1959 m. liepos 15 d. Irkutskas, Rusija) – Lietuvos ir Vilniaus rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja, LR Seimo narė.

Biografija 
Tremtinė, gimusi Rusijoje. Kartu su šeima į Lietuvą grįžo 1965 m. 1982 m. baigė Vilniaus universitetą, prekių žinovė.

Buvusi UAB „Ruvėja“ direktorė bei UAB „Aškinė“ komercijos konsultantė.

Darbo partijos(leiboristų) Vilniaus rajono skyriaus narė. 2011–2012 m. Vilniaus rajono savivaldybės tarybos narė.  

2012–2016 m. LR Seimo Darbo partijos frakcijos narė.  

Nuo 1992 m. statybos ir eksploatavimo bendrijos „Miglė“ narė, nuo 2012 m. vasario iki lapkričio mėn. – šios bendrijos valdybos narė.

Šaltiniai 

Vilniaus rajono politikai
Rebelheart

RebelHeart – viena ryškiausių Lietuvos roko grupių, surengusi daugiau kaip 1000 koncertų Lietuvoje, Baltijos Šalyse bei Vakarų Europoje. Grupė susikūrė 1992 metais, ir jau 1994 metais buvo laikoma vienu įdomiausių roko kolektyvų Lietuvoje, ypač po 1996 metais išleisto albumo „Ko pravirkai“ su tokiomis garsiomis dainomis kaip „Kelias pas tave“, „Ko pravirkai“ ir „Juodas lietus“.

Biografija 
Susikūrusi 1992 metais, jau nuo 1994 metų grupė nuolat buvo nominuojama prestižiniuose Lietuvos muzikiniuose apdovanojimuose BRAVO. Tris kartus Rebelheart buvo pripažinta geriausia Lietuvos roko grupe. Festivaliuose „Vasaros maratonas ‘98” bei „Gyvas sodas 2000“ Rebelheart taip pat buvo išrinkta kaip geriausia roko grupė. 1999 metais Rebelheart gavo Eurovizijos atrankos konkurso žiūrovų simpatijų prizą. Nuo 1996 metų Rebelheart yra dažnas svečias „Parama“ renginiuose bei baikerių suvažiavimuose. Nuo 1994 metų grupė taip pat daug gastroliuoja užsienyje.

Nariai 
Grupės nariai yra:
 Darius Mickus (vokalas, gitara)
 Dainius Urbanavičius (gitaros)
 Regimantas Turūta (bosinė gitara)
Buvę nariai:
 Kęstutis Jurkšaitis (būgnai) (1992 - 2022)

Diskografija 
Tikras garsas (1994)
 1. Down down down
 2. The way to you
 3. Say O. K.

Ko pravirkai (1996)
 1. Kelias pas tave
 2. Ko pravirkai
 3. Juodas lietus
 4. Nemeluok daugiau
 5. Draugai
 6. Lik viena
 7. Nežudyk
 8. Džekas skerdikas

Kam? (1997)
 1. Tralia-lia-lia
 2. Kas tau daros?!
 3. Kam?!
 4. Lapkričio 1-oji
 5. J. K. (Jėzus Kristus)
 6. Aš esu tavy!
 7. Greičių dėžė
 8. Lemtis
 9. N. I.G. (Nevemk iškėlęs galvą!)
 10. Antiasimiliacija
 11. Graužikai
 12. Rojus!

Tuštuma (1999)
 1. Tuštuma 1
 2. Piggy
 3. Ar išsaugosi mano meilę
 4. G. O. fuckers
 5. Kamanė
 6. Jie kanda
 7. Meilės daina
 8. Shiza
 9. Malda
 10. Tuštuma

Nuogai (2000, su Vilniaus styginiu kvintetu)
 1. Karštas Kraujas
 2. Juodas Lietus
 3. Šyza
 4. Ar Išsaugosi Mano Meilę
 5. Meilės Daina
 6. Antiasimiliacija
 7. Kiaulytė
 8. Geras seksas iš ryto
 9. Ko Pravirkai
 10. Kelias Pas Tave

Prie mažo namelio (2002, su Stasiu Povilaičiu)
 1. Intro
 2. (Prie mažo namelio) Sulaukt negalėsiu
 3. (Kvepia pušynai) Pavasaris gimtinėje
 4. Gal ir teks
 5. Ko pravirkai
 6. Kalėdų saulė
 7. Laimės vainikas
 8. (Aidi aidi) Aidi lopšinė
 9. Vėl švieski
 10. Laikas
 11. Kalėdų saulė

Geriausios tautos dainos (2005)
 1. Sulaukti Negalėsiu
 2. Kelias Pas Tave
 3. Tautiška Giesmė
 4. Per Vilniaus Miestą
 5. Grįžtu Namo
 6. Ant Kalno Mūrai
 7. Už Raseinių Ant Dubysos
 8. Juodas Lietus
 9. Ko Pravirkai
 10. I Don’t Wanna Miss A Thing
 11. Kaklelis Gerti Ištroško
 12. Vėl Švieski
 13. Kalėdų Saulė
 14. Ar Išsaugosi Mano Meilę
 15. Aš Nupirksiu Tau Namą
 16. Hurt

Šaltiniai 

Lietuvos roko atlikėjai
Vita Pimpienė

Vita Pimpienė (g. 1975 m. liepos 10 d. Ignalinos raj.) – muzikos pedagogė, Lietuvos ir Visagino savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija 
2006 m. Vilniaus pedagoginiame universitete baigė muzikos pedagogiką. Gyvena Visagine, yra Visagino Česlovo Sasnausko muzikos mokyklos mokytoja ekspertė. Žymiausi auklėtiniai: Ilja Aksionovas, Ona Kolobovaitė, Polina Kristina Mačerauskaitė, Viktorija Pak, Lina Gurina, Lidija Gurova. „Dainų dainelės“ vertinimo komisijos narė, TV projektų „2 minutės šlovės“, „Lietuvos supermiestas“, „Žvaigždžių duetai“ dalyvė.

Liberalų ir centro sąjungos Visagino skyriaus narė. Nuo 2011 m. – Visagino savivaldybės tarybos narė. 

Sutuoktinis Artūras, duktė Gabrielė.

Apdovanojimai 
 2016 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybė, Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerija už reikšmingiausius pedagogikos srities darbus, visuomenės demokratinės kultūros, bendražmogiškų ir pilietinių vertybių ugdymą suteikė Metų mokytojo vardą.

Šaltiniai 

Visagino politikai
Lietuvos muzikos pedagogai
Lietuvos metų mokytojai
Petapa

Petapa – miestas pietų Gvatemaloje, pietinis sostinės Gvatemalos priemiestis. Savivaldybės centras. Yra bažnyčia.

Gvatemalos miestai
San Chuan Sakatepekesas

Sakatepekesas – miestas pietų Gvatemaloje, šiaurės vakarinis sostinės Gvatemalos priemiestis. Savivaldybės centras. Išvystyta medienos pramonė, gėlininkystė.

Gvatemalos miestai
Vilja Kanalesas

Vilja Kanalesas – miestas pietų Gvatemaloje, 22 km į pietus nuo sostinės Gvatemalos. Išvystyta maisto pramonė, auginami ananasai.

Istorija 

Įkurtas 1912 m.

Gvatemalos miestai
Špilmano apdovanojimas

Špilmano apdovanojimas () - tai apdovanojimas skirtas už labai trumpai egzistuojančius kūrinius. Apdovanojimas pavadintas vokiečių menininkų grupės Szpilman vardu. Apdovanojimų tikslas skatinti kurti efemerinius kūrinius. Nuo 2003 m., kai buvo pradėtas rengti šis renginys tai yra vienintelis tokio tipo meno apdovanojimas už efemerinius kūrinius. Apdovanojimai vyksta kiekvienais metais. Apdovanojimą sudaro piniginė suma, kelionė į Cimochovizną, Lenkijoje ir didžiulė kiekvienais metais pereinanti nugalėtojams taurė. Vykstant apdovanojimams teisėjų komisija pasirenka septynis kandidatus ir išrenka vieną nugalėtoją. Apdovanojimai vyksta Berlyne, Vokietijoje.

Istorija

2003 m. Vokietijos, Ofenbacho ir Frankfurto prie Maino universitetų studentai įkūrė Špilmano apdovanojimus. Pradžioje galėjo dalyvauti tik žmonės iš Vokietijos, iš viso dalyvavo 17 dalyvių. 2004 m. buvo pakeistos taisyklės ir leista dalyvauti visos Europos žmonėms, iš viso dalyvavo 23 dalyviai. 2005 m. dalyvavo 173 dalyviai. Po metų buvo dar kartą pakeistos taisyklės ir konkurse galėjo dalyvauti dalyviai iš viso pasaulio. 2006 m. dalyvavo 358 dalyviai, 2007 m. 203, 2008 m. 298, 2009 m. 375. Dalyviai yra iš daugelio pasaulio šalių, tarp jų ir dalyviai iš Lietuvos.

Nugalėtojai

 Julia Weidner (Vokietija), 2003 m.;
 Catrin Bolt (Austrija), 2004 m.;
 Albert Heta (Kosovas), 2005 m.;
 Martin Flemming (Vokietija), 2006 m.; 
 Doug Fishbone (Didžioji Britanija), 2007 m.; 
 Michal Sznajder (Lenkija), 2007 m.; 
 Kamila Szejnoch (Lenkija), 2008 m.;
 Hank Schmidt in der Beek (Vokietija), 2009 m.
 Sara Nuytemans & Arya Pandjalu (Nyderlandai & Nyderlandai), 2010 m.
 Jaroslav Kyša (Didžioji Britanija) 2011 m.; 
 Miná Minov (Bulgarija) 2012 m.;

Teisėjai

 Bernd Euler 
 Lise Harlev 
 Anna Henckel-Donnersmarck
 Leonard Kahlcke 
 Patrick Koch 
 Tina Kohlmann 
 Claus Richter 
 Tina Schott 
 Michal Sznajder 
 praėjusių metų nugalėtojas

Nuorodos

 http://www.award.szpilman.de/;
 http://www.art-magazin.de/szene/12784.html ;
 http://www.dzgonline.com/albertheta/;
 http://www.superultra.pl/ ;
 http://www.kamilaszejnoch.com/.

Meno apdovanojimai
Kukuvo valsčius

Kukuvo valsčius (, , vėliau gmina Kuków) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje. Centras – Kukuvas, vėliau – Vychodnė.

Istorija 

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII–XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.

Carmečiu Lenkijos Kongreso karalystės laikais valsčiaus teritorija priklausė Suvalkų apskričiai, Suvalkų gubernijai. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Tarpukario laikotarpiu valsčius priklausė Suvalkų apskričiai, Balstogės vaivadijai.

1933 m. gruodžio 14 d. iš Kukuvo valsčiaus buvo perduoti keli kaimai Pilypavo valsčiui. 1952 m. liepos 1 d. valsčiuje buvo 36 kaimai. Vykdant Lenkijos valsčių reformą 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas. 1973 m. sausio 1 d. atkūrus valsčių sistemą, valsčius nebebuvo atkurtas.

Šaltiniai 

 Główny Urząd Statystyczny w Warszawie: Województwa centralne i wschodnie Rzeczypospolitej Polskiej – podział na gminy według stanu z dnia 1.IV 1933 roku, Książnica-Atlas, Lwów, 1933.

Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Buvę Balstogės vaivadijos valsčiai
Buvę Suvalkų apskrities valsčiai
Ūtos valsčius

Ūtos valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje. Centras – Mažoji Ūta, vėliau – Tartokas.

Istorija 

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.

Lenkijos Kongreso karalystės laikais valsčiaus teritorija priklausė Suvalkų apskričiai, Suvalkų gubernijai. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Tarpukario laikotarpiu valsčius priklausė Suvalkų apskričiai, Balstogės vaivadijai. 1952 m. liepos 1 d. valsčiuje buvo 26 kaimai. Vykdant Lenkijos valsčių reformą 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas. 1973 m. sausio 1 d. atkūrus valsčių sistemą, valsčius nebebuvo atkurtas.

Tautinė ir religinė sudėtis 

Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą valsčiuje gyveno 4 752 žmonės, kurių tautinė sudėtis atrodė taip:.

 Lenkai – 99,4% (4 724);
 Rusai – 0,3% (18);
 Gudai – 0,1% (7);
 Lietuviai – 0,06% (3).

Religinė sudėtis atrodė taip:

 Katalikai – 95,1% (4 521);
 Sentikiai – 3,1% (151);
 Protestantai – 0,9% (43);
 Stačiatikiai – 0,7% (37).

Šaltiniai 

 Główny Urząd Statystyczny w Warszawie: Województwa centralne i wschodnie Rzeczypospolitej Polskiej – podział na gminy według stanu z dnia 1.IV 1933 roku, Książnica-Atlas, Lwów, 1933.
 Wykaz Gromad Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej według stanu z dnia 1.VII 1952 m., PRL, GUS, Warszawa.

Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Buvę Balstogės vaivadijos valsčiai
Buvę Suvalkų apskrities valsčiai
Daiva Kelečienė

Daiva Kelečienė (g. 1969 m. liepos 31 d. Utenoje) – Lietuvos ir Zarasų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1993 m. baigė Vilniaus universitetą, prekių ekspertė, 2003 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, teisininkė, 2007 m. Kauno technologijos universitete baigė viešąjį administravimą.

Lietuvos socialdemokratų partijos Zarasų rajono skyriaus narė. Nuo 2011 m. Zarasų rajono savivaldybės tarybos narė. 

2013 m. lapkričio 19 d. išrinkta Zarasų rajono savivaldybės mere.

Sutuoktinis Pavelas, vaikai Ignas, Matas.

Šaltiniai 	

Zarasų merai
Lietuvos teisininkai
Mario Jokič

Marijus Jokičius (g. 1990 m. rugsėjo 10 d.) – Kroatijos futbolininkas, žaidžiantis FK Žalgiris Vilnius komandoje krašto arba centro gynėjo pozicijoje.

Zagrebo „Dinamo“ mokyklos aulėtinis, žaidęs šio klubo jaunimo komandose iki 2009 metų. Iki 2010-ųjų pabaigos rungtyniavo Kroatijos antros lygos Zagrebo "Rudeš" klube. 2011 metais pasirašė kontraktą su Vilniaus „Žalgiriu“. Po sezono su žaidėju sutartis nebuvo pratęsta.  ir jis grįžo į Zagrebo "Rudeš" klubą. 

Buvo kviečiamas į Kroatijos U-16 ir U-17 rinktines.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Statistika iš www.futbolinis.lt

Kroatijos futbolininkai
Užsienio futbolininkai Lietuvos komandose
Alytus II

Alytus II (arba Alytaus senamiestis) – Alytaus miesto dalis, esanti kairiajame Nemuno krante. Dabartinis miesto centras, rotušės aikštė. Yra miesto sodas, Alytaus miesto teatras, kraštotyros muziejus, Alytaus Šv. Angelų Sargų bažnyčia, A. Matučio muziejus, „Nikės“ paminklas. Su Alytumi I jungia Antano Juozapavičiaus tiltas, prie jo stovi paminklas A. Juozapavičiui atminti.

Kartais Alytumi II vadinamas visas Alytus, esantis kairiajame Nemuno krante.

Istorija

Ėmė kurtis XV a. pabaigoje. Su Alytumi I susijungė 1915 m.

Šaltiniai

Alytaus miesto dalys
Arvydas Mockus

Arvydas Mockus (g. 1960 m. vasario 5 d. Jurbarke) – Lietuvos ir Šiaulių miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1978 aukso medaliu baigė Tauragės IV-ą vidurinę mokyklą, jaunųjų fizikų mokyklą „Fotonas“, jaunųjų matematikų mokyklą. 1983 m. su pagyrimu baigė Kauno A. Sniečkaus politechnikos institutą, inžinierius.

1983 m. Šiaulių televizorių gamyklos inžinierius, 1984–1989 m. Šiaulių komjaunimo komiteto trečiasis, antrasis, pirmasis sekretorius, rinkimuose rėmė Sąjūdžio Šiaulių miesto taryba. 1989 m. Sąjūdžio miesto tarybos narys, atsakingas už jaunimo reikalus, pirmasis šalyje panaikino Šiaulių komjaunimo organizaciją ir pasitraukė iš politikos. Jo iniciatyva buvo surengtas mitingas prieš Zoknių karinį aerodromą. Laikraščių „Nelabai įdomus mūsų momentas“, „Grožis, jėga, sveikata“ steigėjas ir leidėjas, Šiaulių televizijos steigėjas. Buvo įkūręs vieną pirmųjų Lietuvoje jaunimo kavinę „Aušrinė“, kur vykdavo teminiai vakarai.  UAB „Arvirida“ direktorius; LR Seimo nario E. Žakario padėjėjas-sekretorius. 

Nuo 2004 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių skyriaus narys. 2008–2011 m. ir nuo 2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys. 
Verslo darbdavių konfederacijos tarybos narys. Vaikai Daumantas, Dovaldė.

Nuo 2012 m. Seimo narys.

Šaltiniai  

Šiaulių politikai
Lietuvos inžinieriai
Jurzdikas (Anykščiai)

Jurzdikas – Anykščių miesto dalis, esanti į pietvakarius nuo miesto centro, kairiajame Šventosios krante už Anykščių bažnyčios. Stovi senųjų miesto kapinių koplyčia, yra žydų kapinės, Anykščių kapinės, karių kapinės.

Žymūs žmonės

Anykščių Jurzdike gimė rašytojas Antanas Baranauskas.

Šaltiniai

Anykščių miesto dalys
Ažupiečiai (Anykščiai)

Ažupiečiai (arba Užupiečiai) – Anykščių miesto dalis, esanti į šiaurės vakarus nuo miesto centro, dešiniajame Šventosios krante. Buvusi šiaurės rytinė Ažupiečių kaimo dalis. Šiaurėje prieina geležinkelis. Yra A. Baranausko ir A. Vienuolio muziejus, įsikūrę daug pramonės įmonių. Su miesto centru jungia Vyskupo Antano Baranausko tiltas.

Šaltiniai

Anykščių miesto dalys
Nikolai Mašitšev

Nikolajus Mašitševas (g. 1988 m. gruodžio 5 d.) – rusų kilmės Estijos futbolininkas, žaidžiantis krašto saugo pozicijoje Marijampolės Sūduvos ekipoje.

2009–2010 m. rungtyniavo Vilniaus „Vėtroje“.

Laimėjimai 
 Meistriliiga: 2005 m.
 Estijos futbolo taurė: 2006 m.

Mašitšev
Biržų senamiestis

Biržų senamiestis – Biržų miesto dalis, esanti tarp Agluonos (vakaruose) ir Apaščios upių. Stovi Biržų Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia, Biržų evangelikų reformatų bažnyčia, Biržų pilis su „Sėlos“ muziejumi, kultūros namai.

Istorija

Senoji miesto dalis suformuota Valakų reformos metu XVI a. prie tvirtovės pagal stačiakampio formos planą, 1661-1662 m. išplėsta pagal architekto T. Krel-Spinovskio planą. Miestas su tvirtove sudarė Renesanso epochai būdingą kompleksą, vienintelį tokį išlikusį Lietuvoje. 1923 m. miestas plėstas. Per Antrąjį pasaulinį karą beveik sunaikintos istorinės dalies architektūra neatkurta. Dalis senamiesčio yra kultūros paveldas. 

Senamiestyje vyrauja sovietinio stiliaus 1-3 aukštų mūriniai pastatai, yra keturkampė aikštė, susidariusi išplėtus kvadratinę Rotušės aikštę. Čia stovi romantizmo neobaroko krypties Biržų Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia, pastatyta 1861 m. (archit. Tomas Tišeckis). Jos interjeras modifikuotų klasicizmo formų. Netoli aikštės yra ir neogotikinė Biržų evangelikų reformatų bažnyčia, pastatyta 1874 m. Mieste taip pat buvo Biržų evangelikų liuteronų bažnyčia.

Aikštėje stovi Laisvės paminklas, pastatytas 1931 m. (skulpt. Robertas Antinis), 1946 m. nugriautas, 1990 m. atstatytas (skulpt. Robertas Antinis), tačiau ne savojoje, o kitoje vietoje. 1976 m. pastatyta poeto Juliaus Janonio paminklinė skulptūra (skulpt. Konstantinas Bogdanas).

Šaltiniai

Biržų miesto dalys
Senamiesčiai
Baltašiškė

Baltašiškė – Druskininkų miesto dalis, esanti kairiajame Nemuno krante priešais Ratnyčios žiotis. Su miestu jungia Druskininkų tiltas ir Parko tiltas. Pro Baltašiškę eina plentas , atsišakoja keliai  ir . Šiaurėje teka Snaigupėlė, vakaruose Avirė. Yra uždara slidinėjimo trasa „Snow“ arena.

Istorija 

XIX a. pabaigoje Baltašiškės kaimas buvo Leipalingio valsčiuje, Liškiavos parapijoje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Druskininkų miesto dalys
Kalviškės (Druskininkai)

Kalviškės (arba Melnyčia) – šiaurės rytinė Druskininkų miesto dalis, įsikūrusi dešiniajame Nemuno krante, prie kelio į Neravus. Druskininkų tiltas jungia su Baltašiške.

Šaltiniai

Druskininkų miesto dalys
Kloniškės (Druskininkai)

Kloniškės – pietinė Druskininkų miesto dalis, esanti kairiajame Ratnyčios krante. Tai miesto pramonės ir komunalinio ūkio pastatų rajonas, išsidėstęs pačioje atokiausioje pietinėje miesto dalyje, kairiajame Ratnyčios upelės krante, šalia Gardino gatvės.

Yra Amatų mokykla. Vakaruose prieina Druskininkų miškas.

Šaltiniai

Druskininkų miesto dalys
Raigardas

Apie slėnį prie Nemuno žr. Raigardo slėnis.

Raigardas – pietinė Druskininkų miesto dalis, esanti į pietvakarius nuo Ratnyčios gyvenvietės, kairiajame Ratnyčios upelio krante. Vyrauja kolektyviniai sodai, sodininkų bendrija apie Raigardo gatvę.

Etimologija

Vietovė pavadinta pagal Raigardo gatvę ir Raigardo slėnį, kuris yra nutolęs už kelių kilometrų į vakarus, dešiniajame Nemuno krante.

Šaltiniai

Druskininkų miesto dalys
Druskininkų senamiestis

Senamiestis – centrinė Druskininkų miesto dalis, įsikūrusi Ratnyčėlės kairiajame krante ir Nemuno dešiniajame krante. Telkšo Druskonis. Urbanistikos paminklas. Teritorija išsiplėtusi apie senąsias gydyklas kairiajame Ratnyčios krante.

Yra Druskininkų miesto muziejus, Čiurlionio muziejus, žydų muziejus, kultūros ir poilsio parkas, Druskininkų Senosios miesto kapinės. Šventyklos – Druskininkų Švč. Mergelės Marijos Škaplierinės bažnyčia ir Druskininkų stačiatikių cerkvė. Senamiestyje taip pat įsikūrusi Druskininkų Ryto gimnazija, Druskininkų Senamiesčio vidurinė mokykla.

Šaltiniai

Druskininkų miesto dalys
Senamiesčiai
Lietuvos urbanistikos paminklai
Barkūnai

Barkūnai – pietvakarinė Jurbarko miesto dalis, prie Barkūnų gatvės. Pramonės rajonas. Įsikūrusi UAB „Lukšių pieninė“ (Jurbarko skyrius), UAB „Jurbarko komunalininkas“, VĮ „Regitra“ Jurbarko filialas. Priklauso Jurbarko miesto seniūnijos Kalnėnų seniūnaitijai.

Šaltiniai

Jurbarko miesto dalys
China Construction Bank

China Construction Bank – bene didžiausias Kinijos vyriausybės valdomas komercinis bankas.

Jis buvo įsteigtas 1954 m. 2005 m. „China Construction Bank“ pritraukė 8 mlrd. JAV dol. kapitalo išplatindamas pirminę viešąją akcijų emisiją Honkongo vertybinių popierių biržoje, o 2007 m. dar papildomai pritraukė 7,6 mlrd. JAV dol. kapitalo išplatindamas antrinę viešąją akcijų emisiją Šanchajaus vertybinių popierių biržoje. 2009 m. „China Construction Bank“ turėjo 1,4 trln. JAV dol. turto.

Kinijos bankai
Universalieji bankai
Artūras Visockas

Artūras Visockas (g. 1968 m. sausio 19 d. Kelmėje) – verslininkas, sportininkas, Šiaulių miesto meras nuo 2015 m., Lietuvos ir Šiaulių miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1986 m. baigė Šiaulių 10-ąją vidurinę mokyklą, 1993 m. – Šiaulių pedagoginį institutą.

2004–2015 m. IĮ „Foto202“ direktorius.

Nuo 2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys; išsikėlė savarankiškai, 2011 m. už jį balsavo 2718 rinkėjų. 

Nuo 2015 m. Šiaulių miesto meras.

Orientavimosi sporto klubo „Sakas“ įkūrėjas. Iki 2013 m. sporto klubo "Sakas" narys, nuo 2014 m. sporto klubo "Igtisa" narys. Įvairių orientavimosi sporto varžybų nugalėtojas bei prizininkas.

Vienas talkų „Darom“ iniciatorių, daugelį metų savo lėšomis tvarkydavo (kol netapo meru) Salduvės parką ir Talkšos ežero pakrantes bei centrinį miesto parką.

2005 m. TV3 žinių projekto „Lietuvos garbė“ nugalėtojas nominacijoje „Metų kaimynas".

2006 m. LNK televizijoje vykusiame tradiciniame labdaros telemaratone „Gerumo diena“ A.Visockui buvo įteiktas „Gerumo sparno“ garbės apdovanojimas už vaikų namų auklėtinių globą. 

Dienraščio „Šiaulių naujienos“ skaitytoju A. Visockas išrinktas „populiariausiu 2011 metų šiauliečiu“. 

2015 m. išrinktas Šiaulių miesto meru. 2019 m. perrinktas antrai kadencijai. 

Žmona Edita, vaikai Matas ir Ugnius.

Šaltiniai 

Šiaulių politikai
Lietuvos pedagogai
Lietuvos orientacininkai
Šiaulių merai
Zenonas Stundžia

Zenonas Stundžia (g. 1954 m. sausio 31 d. Pagaigalėje, Švenčionėlių rajonas) – Lietuvos ir Šiaulių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1972 m. baigė Utenos rajono Saldutiškio vidurinę mokyklą. 1981 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius radijo konstruktorius, technologas. 2003 m. Šiaulių universitete baigė paveldosaugą.

1977 m. Panevėžio gamyklos „Ekranas“ inžinierius konstruktorius, 1978–1983 m. Šiaulių eksploatacinio techninio ryšių mazgo inžinierius, vyresnysis inžinierius, 1983–1995 m. Daugėlių statybinių medžiagų gamybinio susivienijimo meistras. 1995–1997 m. Kuršėnų miesto seniūno pavaduotojas, 1997 m. Šiaulių rajono savivaldybės kontrolierius, 1997–2000 m. Šiaulių apskrities viršininkas. Nuo 2001 m. Kultūros paveldo departamento Šiaulių teritorinio padalinio vyr. valstybinis inspektorius.

1995 m., 1997–1998 m., 2003 m. ir 2011 m. (atsisakė mandato) Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys. 

1992 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos, partijos Lietuvos krikščionys demokratai, 2008 m. Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Šiaulių rajono skyriaus narys.

Sutuoktinė Delfina, vaikai Donata, Jolita.

Šaltiniai 

Šiaulių rajono politikai
Lietuvos inžinieriai
Lietuvos apskričių viršininkai
Yliškės

Yliškės – Kauno miesto teritorija, esanti į pietus nuo miesto centro, Aleksote į šiaurę nuo Kazliškių, pietiniame Aleksoto aerodromo pakraštyje. Vyrauja nuosavi namai.

Šaltiniai

Kauno miesto teritorijos
Salotos

Salotos – šaltas užkandis, kurio pagrindą sudaro įvairios smulkintos daržovės arba vaisiai ir uogos.

Lietuvių kalboje termiškai apdorotų daržovių salotos vadinamos mišrainėmis.

Salotų rūšys 
 Žaliosios salotos. Vartojamos šviežios daržovės.
 Įvairių daržovių salotos. Vartojami švieži ir konservuoti produktai, užpilti įvairiais užpilais. 
 Vaisių salotos arba saldžiosios salotos. Vartojami švieži ir konservuoti vaisiai.

Gamyba 
Daržovių salotoms gaminti naudojamos šviežios, termiškai apdorotos bei konservuotos daržovės: salotos, agurkai, morkos, pomidorai, įvairūs kopūstai, ropės, špinatai, svogūnai, paprika ir daugelis kitų, taip pat žalumynai (krapai, petražolės, svogūnų laiškai), grybai. Užpilamos salotos grietine, augaliniu aliejumi, majonezu, actu. Pagardinimui tinka druska, cukrus, citrinos rūgštis, prieskoniai, krienai, garstyčios, virti kiaušiniai, sūris.

Vaisių salotos gaminamos taip pat kaip ir daržovių, tik parenkami joms tinkami užpilai ir prieskoniai. Vartojami švieži, džiovinti ir konservuoti vaisiai bei uogos.

Vartojimas 
Salotos valgomos kaip atskiras patiekalas – šaltas užkandis arba kaip garnyras prie mėsos, žuvies, bulvių patiekalų.

Vaisių salotos patiekiamas kaip užkandis ir kaip desertas, priklausomai nuo vartojamų vaisių bei užpilų.

Šaltiniai 

Užkandžiai
Daržovių patiekalai
Vaisių ir uogų patiekalai
Baltoji mišrainė

Baltoji mišrainė – mišrainė, kurios pagrindą sudaro virtos pjaustytos bulvės ir kietai virti pjaustyti kiaušiniai. Taip pat dedama žaliųjų žirnelių, raugintų agurkų, viskas uždaroma majonezu. Kartais dar dedama virtos mėsos arba daktariškos dešros. Dažniausiai patiekiama prie šaltų mėsos patiekalų arba valgoma kaip garnyras.

Baltoji mišrainė yra vienas pagrindinių rusiškos virtuvės patiekalų, plačiai paplitęs ir kitose buvusios TSRS šalyse. Baltoji mišrainė yra tradicinis naujametinio stalo patiekalas. Rusijoje ši mišrainė dar vadinama Olivjė vardu, pagal XIX a. prancūzų virėją Liusjeną Olivjė (Lucien Olivier), kuriam priskiriama šio patiekalo autorystė. Už Rusijos ribų mišrainė vadinama „rusiškomis salotomis“.

Užkandžiai
Daržovių patiekalai
Rusiška virtuvė
Berdigestiachas

Berdigestiachas (, ) – gyvenvietė Rusijoje, Jakutijoje, 185 km į vakarus nuo Jakutsko, prie Matos upės. Gorno uluso administracinis centras. Pro gyvenvietę eina Jakutsko-Mirno kelias (būsimasis Viliujo federalinis plentas). Yra aerodromas.

Veikia gimnazija, vidurinė mokykla, sporto, šokių, muzikos mokyklos, yra ligoninė, paštas, degalinė, kavinė. Veikia krašto muziejus, Didžiojo Tėvynės karo muziejus.

Jakutijos gyvenvietės
Vaidas Pavilonis

Vaidas Pavilonis (g. 1960 m. spalio 19 d. Stoniškiuose, Šilutės rajonas) – Lietuvos ir Šilutės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, buvęs vicemeras.

Biografija 
1979 m. baigė Šilutės žemės ūkio technikumą, zootechnikas.
2007 m. Klaipėdos universitete baigė rekreaciją ir turizmo vadyba.

2018 Aleksandro Stulginskio universitete baigė Laukinių gyvūnų populiacijos, jų valdymas,medžioklystės magistro studijas.

Seimo nario padėjėjas - sekretorius. Nemuno deltos regioninio parko direktorius. Europarlamento nario padėjėjas, aplinkosaugos klausimais.

Darbo partijos, partijos Tvarka ir teisingumas Šilutės rajono skyriaus narys, Šilutės skyriaus pirmininkas. Nuo 2011 m. Šilutės rajono savivaldybės tarybos narys.  Iki 2012 m. birželio 13 d. vicemeras (meru buvo Virgilijus Pozingis).

Žmona Diana, vaikai Neringa, Justina.

Šaltiniai 	

Šilutės vicemerai
Lietuvos zootechnikai
Prendzeliava

Prendzeliava – pietinė Kauno miesto teritorija, esanti į šiaurės rytus nuo Rokų ir į pietryčius nuo Panemunės.

Istorija 

Prie Kauno prijungta XX a. pabaigoje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kauno miesto teritorijos
Povilas Tunaitis

Povilas Tunaitis (1961 m. balandžio 10 d. Pagėgiuose – 2018 m. rugsėjo 21 d.) – Lietuvos ir Šilutės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1986 m. baigė Kauno milicijos mokyklą, juristas.

2011–2018 m. Šilutės rajono savivaldybės tarybos narys. 

Darbo partijos Šilutės rajono skyriaus narys, nuo 2013 m. priklauso Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungai.

Žmona Liudmila-Sandra, vaikai Karolis, Karina, Kornelija.

Šaltiniai 	

Šilutės politikai
Mažviliai

Mažviliai – buvęs kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Avilių II, prie Mažvilių ežero.

Istorija

Panaikintas 1986 m.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panaikintos Zarasų rajono savivaldybės gyvenvietės
Elena Davidavičienė

Elena Davidavičienė (g. 1955 m. rugpjūčio 23 d. Rubikonyse, Širvintų rajonas) – Lietuvos ir Širvintų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1987 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, ekonomistas organizatorius.

1997–2011 m. Širvintų rajono savivaldybės administracijos direktorė.

Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narė. 2011 m. Širvintų rajono savivaldybės tarybos narė, mandato atsisakė. 

Sutuoktinis Stepas, vaikai Arūnas, Marius.

Šaltiniai 	

Širvintų politikai
Lietuvos ekonomistai
Laistų Sodybos

Laistų Sodybos – pati piečiausia Klaipėdos miesto dalis, buvusi šiaurinė Laistų kaimo dalis. Šiauriniu pakraščiu teka Smeltalė, pietiniu eina geležinkelis.

Šaltiniai 

Klaipėdos miesto dalys
Konecburo valsčius

Konecburo valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje. Valsčiaus centras – Konecburas, vėliau – Bakaniukas, po to – Jegluvekas (dabar Konecburo dalis).

Istorija 

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII–XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.

Lenkijos Kongreso karalystės valsčius priklausė Suvalkų apskričiai, Suvalkų gubernijai. 1870 m. gegužės 31 d. valsčiaus perduoti 2 kaimai iš Vulkos valsčiaus.

Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Tarpukario laikotarpiu valsčius priklausė Suvalkų apskričiai, Balstogės vaivadijai. 1952 m. liepos 1 d. valsčiuje buvo 15 kaimų. Vykdant Lenkijos valsčių reformą 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas. 1973 m. sausio 1 d. atkūrus valsčių sistemą, valsčius nebebuvo atkurtas.

Šaltiniai 

 Główny Urząd Statystyczny w Warszawie: Województwa centralne i wschodnie Rzeczypospolitej Polskiej – podział na gminy według stanu z dnia 1.IV 1933 roku, Książnica-Atlas, Lwów, 1933.
 Wykaz Gromad Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej według stanu z dnia 1.VII 1952 m., PRL, GUS, Warszawa.

Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Buvę Balstogės vaivadijos valsčiai
Buvę Suvalkų apskrities valsčiai
Žardė (Klaipėda)

Žardė – buvęs kaimas, dabar Klaipėdos miesto teritorija, esanti į pietryčius nuo miesto centro. Kaimą mena Žardės piliakalnis.

Istorija 

Žardės pilis minima XIII–XIV amžiuje.

XX a. kaimas buvo Klaipėdos rajone, prie Klaipėdos miesto prijungtas 1997 m. kovo 12 d.

Gyventojai

Šaltiniai 

 
 

Panaikintos Klaipėdos miesto savivaldybės gyvenvietės
Klaipėdos miesto teritorijos
Virkučiai

Virkučiai – Klaipėdos miesto teritorija, esanti į šiaurę nuo miesto centro, kairiajame Danės krante. Kartais tapatinama su Tauralaukiu.

Istorija 

Anksčiau buvo kaimas, bet XX a. pabaigoje prijungta prie Klaipėdos.

Gyventojai

Šaltiniai 

Klaipėdos miesto teritorijos
Stasė Nedzinskienė

Stasė Nedzinskienė (1950 m. vasario 15 d. Trakų rajonas – 2011 m. kovo 31 d. Alytuje) – Lietuvos pedagogė, poetė, visuomenės veikėja.

Biografija 
Mokėsi Trakų rajono Gudakiemio aštuonmetėje mokykloje, Trakų internatinėjeo mokykloje. 1974 m. baigė Vilniaus universitetą, fizikos mokytoja, mokytoja ekspertė, švietimo administratorė.

Nuo 1989 m. Alytaus Panemunės vidurinės mokyklos direktoriaus pavaduotoja. 

Vaikai Laimis, Linas, Antanas.

Įvertinimas 
2008 m. Lietuvos metų mokytojo premija.

Šaltiniai  

Lietuvos pedagogai
Lietuvos poetai
Mockavos-Suvalkų geležinkelio linija

Mockavos-Suvalkų geležinkelio linija () - geležinkelio linija pietų Lietuvoje ir šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų ir Seinų apskrityse. Linija jungia Mockavos kaimą ir Suvalkų miestą. Tai dalis tarptautinės geležinkelio E75 linijos: Varšuva-Balstogė-Sokulka-Augustavas-Suvalkai-Trakiškės-Lietuva. Linija taip pat yra dalis projekto Rail Baltica: Varšuva-Kaunas-Ryga-Talinas-Helsinkis.

Stotys ir stotelės

 Mockavos geležinkelio stotis;
 Trakiškių geležinkelio stotis;
 Lovuočių geležinkelio stotelė;
 Kaletniko geležinkelio stotelė;
 Lipniako geležinkelio stotelė;
 Suvalkų geležinkelio stotis.

Mockava-Suvalkai
Seinų apskritis
Suvalkų apskritis
Geležinkelių transportas Palenkės vaivadijoje
Lenkijos geležinkelio linijos
Valius Ąžuolas

Valius Ąžuolas (g. 1979 m. balandžio 28 d. Kruopiai, Akmenės rajonas) – Lietuvos ir Akmenės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1998 m. baigė Kruopių vidurinę mokyklą. Studijavo Aleksandro Stulginskio universitete, kur 2018 m. įgijo Agroekologijos magistro laipsnį.

1997–2016 m. ūkininkas.

2011–2016 m. Akmenės rajono savivaldybės tarybos narys.  Nuo 2016 m. Seimo narys.

Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Akmenės rajono skyriaus narys.

Lietuvos jaunųjų ūkininkų sąjungos tarybos narys, Žemės ūkio rūmų prezidiumo narys, Ūkininkų sąjungos narys, Kruopių bendruomenės narys

Žmona Sandra, vaikai Ignas, Marta.

Šaltiniai  

Akmenės politikai
Seimo nariai
Gibų Šventos Onos bažnyčia

Gibų Šv. Onos bažnyčia () - bažnyčia atidaryta 1912 metais Gibų kaime. 1913-1941 m. bažnyčia priklausė sentikiams. Nuo 1982 m. bažnyčia priklauso katalikams. 1980 m. kovo 3 d. bažnyčia buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.

Nuorodos

 Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.).

Literatūra

 Jarosław Skrzypczak, Piotr Wiśniewski: Diecezja Ełcka. Bydgoszcz: Pomorska Oficyna Wydawniczo-Reklamowa, 2009 m. ISBN 9788360051832.  

Gibų valsčius
Luko vyskupijos bažnyčios
Bažnytiniai paminklai Palenkės vaivadijoje
Medinės bažnyčios Palenkės vaivadijoje
Bažnyčios Palenkės vaivadijoje
Pokrovsko valsčius

Panašiu vardu vadinosi dabartinės Baltarusijos teritorijoje buvęs Sabackinės valsčius.

Pokrovsko valsčius (; ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje, Suvalkų gubernijoje, Seinų apskrityje. Valsčiaus pavadinimas kilęs nuo netoli Pogoželeco kaimo esančio Pokrovsko kaimo, bet valsčiaus centras buvo Gibų kaimas. Po II pasaulinio karo 1945 m. dalis buvusio valsčiaus kaimų atiteko Lietuvai (Kuodžiai) ir Baltarusijai (Kalėtai ir Rinkaičiai). Dalis buvusio valsčiaus kaimų priklauso ir Krasnapolio valsčiui.

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Lenkijos Kongreso karalystės laikais valsčiaus teritorija priklausė Suvalkų gubernijai, Seinų apskričiai.

Pagal 1889 m. surašymą valsčius dar egzistavo, tačiau jau 1921 m. Porkovsko valsčiaus teritorija buvo Gibų valsčiuje, dalis teritorijos priskirta Krasnapolio valsčiui. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai.

Gyvenvietės 

Apie 1900 m. valsčiuje buvo:
 Adamowe-Łączki, Aleksiejówka, Białogóry, Białorzeczka, Białowiersnie, Budwiecie, Budzewizna, Chrystyanowo, Ciemny-Las, Daniłowce, Demianówka, Dworzysko, Frącki, Giby, Głębocki-Bród, Głuszczyn al. Gremzdy Ruskie, Gremzdówka, Hańcza, Iwanówka, Jeziorki Małe, Jeziorki Wielkie, Kalety, Kiecie, Kielmin, Kiryłszczyzna, Kodzie, Konstantynówka, Krasne, Lasanka-Danilewo, Lasanka-Orzechowo, Lejmelewizna, Lipiny, Macharcie, Masłowiste, Morgi, Muły Nikolskie, Olszanka, Orzechowo, Podpogorzelec, Pogorzelec, Pokrowsk, Pomorzanka, Pomorze-Małe, Pomorze-Wielkie, Posiejanka, Poworotnie, Przykalety, Rygol, Rynkowce, Siemietki, Sierski-Las, Sosnówka, Stanowisko, Strzelcowizna, Studzianka, Studzianny-Las, Świerguszki, Tartaczysko, Tartak, Tobołowo wieś i folwark, Wielki-Bórk, Wierchowina, Wierśnie, Wierśnianka, Wilkokuk, Wysoki-Most, Zelwa.

Šaltiniai

Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Seinų apskrities valsčiai
Alnų valsčius

Alnų valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje, Suvalkų gubernijoje, Seinų apskrityje. Valsčiaus centras – Alnai, vėliau – Kučiūnai. Valsčiui priklausė dalis dabartinės Lietuvos teritorijos.

Istorija 

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Lenkijos Kongreso karalystės laikais valsčiaus teritorija priklausė Suvalkų gubernijai, Seinų apskričiai.

1877 m. prijungtas Klevų valsčius. Alnų valsčius panaikintas apie 1890 m., 1921 m. jo teritorijoje žymimas Berznyko valsčius.

Šaltiniai 

Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Seinų apskrities valsčiai
Alnas (ežeras)

Alno ežeras () – ežeras Sūduvos aukštumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Seinų apskrityje ir Seinų valsčiuje. Šalia vandens telkinio yra Alnukų, Aradnykų ir Krasnagrūdos kaimai. Vandens paviršius yra 131,3 m aukštyje virš jūros lygio. Priklauso karšinių ežerų grupei, be karšių jame veisiasi kuojos, karpiai ir lydekos. Upokšniu jungiasi su šiauriau esančiu Galadusio ežeru. Vandens telkinys yra prie pat Lietuvos ir Lenkijos valstybinės sienos, apie 80 % jo pakrančių tankiai apaugusios nendrėmis ir viksvameldžiais.

Pavadinimo kilmė
Tikėtina, kad ežero pavadinimo kilmė yra tokia pati kaip ir į jį įtekančios Alnos upės, t. y. nuo žodžių Alėti, Alnėti, Almėti, kas reiškia "rėkauti, lalėti" arba "smarkiai tekėti, gurgėti". Priesaga n rodo gurgėjimo, alėjimo vietą.

Šaltiniai

Literatūra

 Pojezierze suwalsko-augustowskie, 2004 m.; 
 Przewodnik wedkarski S-MAN 2000 m.

Nuorodos

 Ežero nuotraukos .

Seinų apskrities ežerai
Seinų valsčius
Krasnavo valsčius

Krasnavo valsčius (; ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje. Valsčiaus pavadinimas kilęs nuo Krasnavo kaimo, bet valsčiaus centras buvo Rimkežerių kaimas, vėliau – Galiniai. Dalis valsčiaus kaimų buvo dabartinės Lietuvos teritorijoje.

Istorija 

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII–XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.

Lenkijos Kongreso karalystės laikais valsčiaus teritorija priklausė Suvalkų apskričiai, Suvalkų gubernijai. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1919–1924 m. valsčius priklausė Seinų apskričiai, Balstogės vaivadijai. 1925 m. sausio 1 d. valsčius buvo perkeltas į Suvalkų apskritį. 1952 m. liepos 1 d. valsčiuje buvo 22 kaimai. Vykdant Lenkijos valsčių reformą 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas. 1973 m. sausio 1 d. atkūrus valsčių sistemą, valsčius nebebuvo atkurtas.

Tautinė ir religinė sudėtis 

Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą valsčiuje gyveno 3009 gyventojai, iš kurių 64,1 % (1931) lietuviai, 31,8 % (958) lenkai, 2,7 % (84) vokiečiai, 0,6 % (21) žydas, 0,4 % (13) rusų ir 0,06 % (2) gudai. Religinė sudėtis atrodė taip: 93,9 % (2827) katalikai, 4,2 % (128) protestantai, 0,9 % (28) judėjai ir 0,4 % (14) stačiatikių.

Šaltiniai 

 Główny Urząd Statystyczny w Warszawie: Województwa centralne i wschodnie Rzeczypospolitej Polskiej – podział na gminy według stanu z dnia 1.IV 1933 m. roku, Książnica-Atlas, Lwów 1933 m.
 Wykaz Gromad Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej według stanu z dnia 1.VII 1952 m., PRL, GUS, Warszawa
 1924 m. valsčiaus perkėlimo į Suvalkų apskritį įstatymas (lenk.) 
 1954 m. valsčiaus panaikinimo įstatymas (lenk.) 
 1972 m. Lenkijos valsčių atkūrimo įstatymas (lenk.) 

Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Buvę Balstogės vaivadijos valsčiai
Seinų apskrities valsčiai
Buvę Suvalkų apskrities valsčiai
Klevų valsčius

Klevų valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje, Suvalkų gubernijoje, Seinų apskrityje. Valsčiaus centras – Klevai.

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta - jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Lenkijos Kongreso karalystės laikais valsčiaus teritorija priklausė Suvalkų gubernijai, Seinų apskričiai.

1877 m. panaikintas prijungiant prie Alnų valsčiaus. Panaikintas apie 1890 m., 1921 m. jo teritorijoje žymimas Berznyko valsčius. Dalis valsčiaus kaimų pateko į Krasnapolio valsčių.

Šaltiniai

 
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Seinų apskrities valsčiai
Mažeikių senamiestis

Senamiestis – centrinė Mažeikių miesto dalis, apie kurią kūrėsi miestas. Yra Mažeikių Senamiesčio pagrindinė mokykla.

Mažeikių miesto dalys
Senamiesčiai
Viačeslavas Malyševas

Viačeslavas Malyševas (, g. 1902 m. gruodžio 16 d. Syktyvkare – 1957 m. vasario 20 d. Maskvoje) – tarybinis valstybės ir politinis veikėjas, vienas žymiausių karinės pramonės vadovų, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.

Biografija 
1924 m. baigė Velikije Lukų geležinkelių technikumą, dirbo šaltkalviu, tarnavo Raudonojoje Armijoje, buvo traukinio mašinistas.

1934 m. baigė Maskvos N.Baumano vardo technikos institutą, dirbo inžinieriumi, 1938 m. tapo Kolomnos V.Kuibyševo vardo gamyklos direktoriumi.

1939 m. paskirtas TSRS Sunkiųjų mašinų gamybos liaudies komisaru, 1940 m. – TSRS vidutinių mašinų gamybos liaudies komisaru, 1941-1942 m. ir 1943-1945 m. buvo TSRS tankų pramonės liaudies komisaras (tuo mat metu 1940–1944 m. buvo ir TSRS Liaudies komisarų tarybos pirmininko pavaduotojas). Stalinas labai vertino V. Malyševo organizacinius sugebėjimus, karo metais į savo kabinetą jį buvo išsikvietęs 107 kartus (daugiausiai iš visų tuometinių liaudies komisarų) ir po karo, skirtingai nei daugelį kitų karo metų vadovų, paliko svarbiose pareigose:  1945-1947 m. V.Malyševas vadovavo atominės bombos kūrimo projektui, buvo TSRS transporto mašinų gamybos ministras, nuo 1948 m. – TSRS Ministrų Tarybos Valstybinio naujos technikos diegimo komiteto pirmininkas, nuo 1950 m. – TSRS laivų gamybos ministras.

Stalinas savo valdymo pabaigoje didelę grupę perspektyvių vadovų įtraukė ir į TSKP valdymą. V.Malyševas 1952 m. spalio mėn. tapo TSKP CK Politinio biuro nariu, tačiau iškart po Stalino mirties 1953 m. kovo mėn. iš jo pašalintas ir iki liepos mėn. buvo TSRS tarnsporto ir sunkiųjų mašinų gamybos ministras, o po to – Vidutinių mašinų gamybos ministras. 1955-1957 m. vadovavo TSRS Valstybiniam naujos technikos komitetui. Nuo 1947 m. iki 1953 m. kovo mėn. ir nuo 1953 m. gruodžio mėn. iki 1956 m. kartu su vadovavimu ministerijoms vėl buvo TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko pavaduotojas.

TSRS Aukščiausioji Tarybos 1-4 šaukimų deputatas, Socialistinio darbo didvyris (1944 m.), dukart Stalino premijos laureatas, generolas pulkininkas (nuo 1945 m.). Apdovanotas keturiais Lenino ordinais, Suvorovo bei Kutuzovo ordinais.

Mirė nuo spindulinės ligos. Palaidotas prie Kremliaus sienos Maskvoje.

Šaltiniai 

TSRS politikai
Mockų-Trakiškių geležinkelio pasienio punktas

Mockų-Trakiškių geležinkelio pasienio punktas () – buvęs Lietuvos-Lenkijos valstybinės sienos pasienio punktas šalia Mockų, Kalvarijos savivaldybėje, Marijampolės apskrityje iš Lietuvos pusės ir šalia Trakiškių, Palenkės vaivadijoje, Seinų apskrityje, Punsko valsčiuje iš Lenkijos pusės. Per sieną vyksta traukiniai: Vilnius-Šeštokai-Varšuva. 2007 m. kovo 9 d. tarp Lietuvos ir Lenkijos buvo pasirašyta sutartis, kuri numatė kad šis pasienio punktas bus Rail Baltica geležinkelio linijos dalis. 2007 m. gruodžio 21 d. įgyvendinant Šengeno sutartį pasienio patikra buvo panaikinta. Nuo pasienio punkto iki Trakiškių geležinkelio stotelės yra 3,4 km.

Taip pat skaitykite 

 Lietuvos ir Lenkijos valstybinės sienos perėjimo punktai

Kalvarijos savivaldybė
Punsko valsčius (Lenkija)
Lietuvos ir Lenkijos pasienio punktai
Paliepgiriai

Paliepgiriai – buvęs kaimas Palangos miesto savivaldybės šiaurėje, į rytus nuo kelio . Kitoje kelio pusėje yra Palangos oro uostas.

Gyventojai

Išnašos 

Palangos miesto dalys
Panaikintos Palangos miesto savivaldybės gyvenvietės
Vilimiškė (Palanga)

Vilimiškė – pietinė Palangos miesto dalis, esanti į vakarus nuo kelio . Buvusi Vilimiškės kaimo dalis.

Istorija

XX a. tarpukariu Vilimiškės kaimas buvo Kretingos apskrityje. Sovietmečiu vakarinė dalis kaimo prijungta prie Palangos, o rytinė dalis liko Kretingos rajone.

Šaltiniai

Palangos miesto dalys
Panaikintos Palangos miesto savivaldybės gyvenvietės
Valerijus Rancevas

Valerijus Rancevas (g. 1974 m. gegužės 24 d. Rokiškis) – Lietuvos ir Rokiškio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Mokėsi Rokiškio 3-čiojoje vidurinėje mokykloje, 1995 m. baigė Panevėžio aukštesniąją technikos mokyklą, 2005 m. – Utenos kolegiją, 2014 m. –Šiaulių universitetą.
 
2011–2014 m. Rokiškio rajono savivaldybės mero patarėjas verslui ir investicijoms. 2014–2018 m. Rokiškio rajono savivaldybės administracijos direktorius. Nuo 2019 m. Rokiškio rajono savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojas

2009–2011 m. ir 2018–2019 m. Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narys.

Šaltiniai 	

Rokiškio politikai
Lietuvos inžinieriai
Lietuvos pedagogai