joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Mano mylimas prieše

„Mano mylimas prieše“ – lietuvių režisieriaus sukurtas lietuviškas serialas, kurio premjera buvo 2010 metų kovo 1-ąją dieną.

Serialo tema 

Serialas prasideda Tomo brolio žūtimi. Augustas nusižudė, nes jį paliko jo mergina Milda, kilusi iš garsios šeimos. Tomas nori atkeršyti jo brolį “nužudžiusiai“ merginai. Tačiau atvykęs į garsiąją viešbučio savininko šeimą Tomas įsimylį vieną iš įvaikintų dukrų – Miglę. Kaip viskas klostytis lieka neaišku. Ar Tomas pasirinks kerštą, ar meilę?

Antrasis serialo sezonas neatsitiktinai pristatytas Grybų dvaro arklidėse, nuostabioje vietoje, į kurį persikels nemažai serialo veiksmo. Čia, žirgų, gamtos ir grožio apsuptyje, suksis dar galingesni aistrų verpetai. Turtingas žirgyno savininkas Ignas (akt. Jurgis Domaševičius) bandys suvilioti gražiąją veterinarijos gydytoją Miglę (akt. Vilija Matačiūnaitė) ir išskirti ją su savo teisėtu vyru Tomu (akt. Vaidotas Valiukevičius - Milanno).Įsimylėjusi jaunuolių pora - Tomas su Migle švenčia savo antrąsias vestuvių metines ir rengiasi ilgam bei laimingam gyvenimui. Tačiau tarp poros artimųjų atsiras norinčių kuo greičiau suardyti šią meilės idilę...

Aktoriai 

 Ramūnas Šimukauskas - Liudvikas, viešbučio rankos, akys ir širdis,
 Gediminas Girdvainis - Mykolas, „viešbutinkas“ iki pašaknų,
 Vilija Matačiūnaitė - Miglė, viena iš Mykolo globojamų seserų,
 Eglė Driukaitė - Milda, Miglės sesuo, jos priešingybė,
 Brigita Arsobaitė – Eglė, Miglės geriausia draugė ir bendramintė,
 Antanas Šurna - Algimantas, Mykolo advokatas ir draugas,
 Rimgaudas Karvelis - Leonas, proto balsas, viską matantis ir girdintis,
 Andrius Paulavičius - Hubertas, žmogus „be tabu“,
 Ramunė Kurienė - Livija, karjeros moteris, ištikima Mykolo pavaduotoja,
 Dalius Mertinas - Edmundas, vienišas patyręs daktaras,
 Janina Matekonytė - Adelė, pora su Mykolu,
 Dalia Michelevičiūtė - Liusė, viešbučio virtuvės šefė,
 Vaidotas Valiukevičius - Tomas, baigęs ekonomikos mokslus, linksmas, pašėlęs,
 Tomas Rinkūnas - Paulius, Mykolo sūnus, bandantis perimti tėvo verslą''.

Nuorodos 

Oficialus serialo puslapis

Serialo informacinis puslapis „Obuolyje“ 

Lietuvos televizijos serialai
Gerkonys (Rokiškis)

Gerkonys – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje. Seniūnaitijos centras.

Gyventojai

Šaltiniai 

Rokiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Martynonys

Martynonys – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 8 km į pietvakarius nuo Pandėlio, prie Lėvens aukštupio, susiliejęs su Lailūnais. Toliau šiaurėje – Martynonių miškas. Praeina vieškelis . Veikia biblioteka.

Istorija 

Kaimas minimas nuo 1744 m.

LTSR metais – „Tarybinės žemės“ kolūkio centrinė gyvenvietė. Veikė felčerių ir akušerių punktas, biblioteka, kultūros namai.

XXI a. pr. Martynonims priskirta Lailūnų kaimo dalis.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 1999 m. pritvirtinta ąžuolinė memorialinė lenta su bareljefu  (aut. L. Juozonis) prie daraktoriaus Leono Katelės (1886–1945) gryčios, kurioje buvo ir jo mokykla.

Šaltiniai 

Rokiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Lobnoro dykuma

Lobnoro dykuma () - dykuma, besidriekianti nuo Korlos miesto į rytus palei Kuruktagho papėdes į ankstesnįjį Tarimo baseiną Sindziange (tai Kinijos Uigūrų autonominis regionas). Šiaurės vakaruose yra Bagraškiolio ežeras (1030 m aukštyje). Lobnoro ežeras kitame gale yra 250 m žemiau. 

Praeityje dabartinė Lobnoro dykuma buvo milžiniška pelkė rytinėje Sindziango dalyje. XX a. pabaigoje išdžiūvus Tarimui susidarė nederlinga dykuma. Kai kur dar aptinkamos drėgnos vietos upių vagų vietose. Smarkūs vėjai ir slenkančios kopos tapo šimtų žmonių mirties priežastimi. 

Svenas Hedinas 1934 m. valtimi upėmis keliavo į Lobnoro ežerą. Tada jis matė daug gyvūnų. Vėliau statomos užtvankos sulaikė į Lobnoro ežerą tekančių upių vandenį, ir vietoj ežero liko druskinga lyguma.

Reljefas 
Dabar Lobnoro dykuma yra molingų ir smėlingų plotų mišinys. Molis daugiausia geltonas ar geltonai pilkas, kietas, su smulkaus žvyro priemaišomis. Jis sudaro terasas, gūbrius ir plokštiškus telkinius (jardangai), kurie sudaryti iš gana aiškiai išsiskiriančių sluoksnių. Vertikalūs jardangų šonai būna vėjo nušlifuoti, dažnai apačioje jie būna išgraužti labiau. 
Tokius darinius skiria lygiagretūs vėjo išgraužti grioviai, nuo 2 iki 6 m gylio, orientuoti vyraujančių vėjų kryptimi - iš šiaurės rytų į pietvakarius. Slenkančių smėlynų ar kopų yra tik pietuose, ties Astin-tagh kalvomis. 

Dykumos gyvūnija ir augalija skurdesnė negu Gobio. Šiaurinio pakraščio nendrynuose apsilanko laukiniai dvikupriai kupranugariai.

Smėlio audros 
Iš beveik visos dykumos teritorijos smėlį nupučia smarkūs pavasario vėjai, o vėjo skraidinamos smiltys veikia kaip  smėliasrautis. Pati dykuma yra dilinama, atplėštos dalelės nunešamos į Tarimo vandenis, sutekančius į ežerų sistemą. 
Daug smėlio perpučiama per nuolat besikeičiančią Tarimo vagą ir sugula į didžiules kopas, besitelkiančias rytinėje Taklamakano dykumos gale. Pavasarį pučiantys vėjai neša aibes dulkių, tad sudaro lyg dulkių skraistes.

Buvę ežerai 
Tokie požymiai, kaip:
 buvusių ežerų išvaizdos druskingos daubos, 
 ankstesnių ežerų krantų linijų pėdsakai, daugiau mažiau lygiagretūs ir koncentriniai,
 dideli gėlavandenių moliuskų (Linnea ir Planorbis genčių) telkiniai,
 žuvusių tuopų juostos,
 žuvusių eglūnų lopai,
 platūs išdžiūvę nendrynai,
 molio terasų ir kitų molio darinių pavėjiniuose šonuose esančios vandens raibulių žymės, 
rodo, kad regione anksčiau buvo daugiau ar mažiau platūs gėlavandeniai ežerai, dabar visiškai išdžiūvę.

Nuorodos 

 Lobnoro dykuma (Google Maps palydovinė nuotrauka)

Kinijos dykumos
Sindziango geografija
Butrimonių valsčius

Butrimonių valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietų Lietuvos teritorijoje. Centras – Butrimonys.

Istorija 

Valsčius žinomas nuo XIX a. 2-osios pusės, jame gyveno nemažai totorių. 1926 m. valsčiui perduotas Apuškonių viensėdis ir Česauka (Stakliškių valsčius), 1930 m. – Klydžionių kaimas (Pivašiūnų valsčius), 1931 m. – didžioji Pivašiūnų valsčiaus dalis (55 gyvenvietės), 1933 m. – Gonciūnai (Stakliškių valsčius).

Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Alytaus rajonui (3 apylinkės), Daugų rajonui (3 apylinkės) ir Jiezno rajonui (6 apylinkės).

|-
| 1869 m. || || 4896 || 733 kiemai  || || 69
|-
| 1874 m. || || 5667 || 594 kiemai  || 7 seniūnijos || 73
|-
| 1880 m. || || 6822 || 521 kiemas  || 7 seniūnijos || 73
|-
| 1885 m. || || 5044 || 588 kiemai  || 7 seniūnijos || 73
|-
| 1923 m. || 141 || 7488 || 1559 || ||
|-
| 1949-01-01  || 217 || || || 12 apylinkių  ||
|}

Vadovai 
 I. Skripkiūnys, viršaitis nuo 1886 m.

Suskirstymas

Gyvenvietės 

1936 m. valsčiuje buvę kaimai:

 Adamonių
 Ceraučiznos
 Čeruniškių
 Gerkiškių
 Gervėnų
 Griškonio
 Guščionio
 Jurglečankos
 Karvelninkų
 Kedainių
 Kružiūnų
 Kulabiškių
 Likiškių
 Mažiūnų
 Norgeliškių
 Naujasodžių
 Olendernios
 Paliepių
 Peckūnų
 Plasapnykų
 Punios mst.
 Pušėnų
 Radzvilonių
 Raižių
 Raubonių
 Silgionių
 Stanevos
 Strelčių
 Šudonių
 Tabalenkos
 Taučionių
 Trakininkų
 Vaisodžių
 Valiūnų
 Zagojų
</div>

Dvarai:
 Jurgelionių
 Plasapnykų
 Raganiškių

Palivarkai:
 Ardiškių
 Kaspariškių
 Kulabiškių
 Opačnosties
 Plasaupės
 Raižavos
 Stepanavos
 Vaikutiškių

Gyventojai

Tautinė sudėtis 

1923 m. gyveno 7488 žmonės:

 Lietuviai – 78,65% (5890);
 Žydai – 12,66% (948);
 Lenkai – 0,97% (73);
 Rusai – 0,29% (22);
 Baltarusiai – 0,08% (6);
 Kiti – 7,33% (549).

Žymūs žmonės 

|-
| 1918 || Likiškiai || Marija Baranauskienė, agronomė ||
|-
| 1928 || Olendernė || Jeronimas Kmieliauskas, tapytojas || 2008
|-
| 1940 || Gailiakiemis || Kazys Algirdas Kaminskas, inžinierius ||
|}

Šaltiniai 

Alytaus apskrities valsčiai
Trakų apskrities valsčiai
Augustinas Povilaitis

Augustinas Povilaitis (1900 m. vasario 24 d. Pašventyje, Jurbarko valsčius – 1941 m. liepos 12 d. Maskvoje) – tarpukario Lietuvos respublikos Saugumo departamento direktorius.

Biografija 
Gimė 11 vaikų šeimoje. Savanoriu įstojo į Lietuvos kariuomenę, dalyvavo nepriklausomybės kovose su bermontininkais, buvo sužeistas. Kaip savanoris gavo 15 ha žemės, prisipirkęs dar tiek pat, Giedrių kaime įkūrė pavyzdinį ūkį. Buvo abstinentas, su paskaitomis prieš alkoholizmą apvažinėjo visą Lietuvą.

1920–1927 m. saugumo policijos valdininkas. 1927–1931 m. Kriminalinės policijos valdybos direktoriaus asmeninis sekretorius. 1931–1934 m. Valstybės saugumo policijos viršininkas. 1933 m. eksternu baigė Kauno suaugusiųjų gimnaziją. 1934–1940 m. LR Vidaus reikalų ministerijos Valstybės saugumo departamento direktorius. 

1939 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakulteto Ekonomikos skyrių. Mėgo literatūrą, meną, rašė straipsnius periodiniams leidiniams „Lietuvos aidas“, „Vairas“, „Ūkininko patarėjas“, redagavo „Kriminalistikos žinyną“, skaitė paskaitas Radiofone.

1940 m. birželio 13 d. atleistas iš pareigų. Neatlaikiusi Maskvos spaudimo Lietuvos Vyriausybė sutiko, kad birželio 15 d. Kazys Skučas ir Augustinas Povilaitis būtų suimti (vad. Butajevo byla).  Abu iš Vokietijos pasienio buvo nuvežti į Kauną ir uždaryti į VI forto kalėjimą, tuomet vadintą drausmės batalionu, čia tardyti. 1941 m. birželio 23 d. SSRS Aukščiausiojo Teismo karinė kolegija nuteisė jį mirties bausme. 1941 m. liepos 12 d. sušaudytas Maskvos  Butyrkų kalėjime. 1993 m. reabilituotas.

Bibliografija 
 Neramios dienos: sukilimai Lietuvoje nuo nepriklausomybės atgavimo iki šių metų [1939] sausio mėn. 1 dienos. – Kaunas: Atmintis, 1996. – 29 p.: portr. – ISBN 9986-760-00-3

Įvertinimas 
 2006 m. Vyčio Kryžiaus ordino Didysis kryžius (po mirties)

Atminimo įamžinimas 
 Čikagos Šv. Kazimiero lietuviškose kapinėse pastatytas simbolinis atminimo paminklas (skulpt. Ramojus Mozoliauskas)
 1991 m. Kazimierui Skučui ir Augustinui Povilaičiui prie buvusios LR Vidaus reikalų ministerijos pastato Kaune atidengta paminklinė lenta, sukurtas televizijos filmas
1992 m. liepos 12 d. Žaliakalnyje ant namo (Perkūno al. 55) atidengta memorialinė lenta su bareljefu (skulpt. Bronius Zalensas)
 1994 m. Aleksoto mikrorajone, Birutėje, jo vardu pavadinta gatvė.
 1994 m. lapkričio 13 d. Veiveriuose, Kančių kalnelyje, Kazimiero Skučo ir Augustino Povilaičio atminimui atidengtas ir pašventintas stogastulpis
 1998 m. Pašvenčio kaime pastatytas paminklinis akmuo

Šaltiniai

Literatūra 
 Didžiosios tautos aukos. – 3-iasis leidimas (sud. Viktoras Ašmenskas). – Vilnius: Diemedžis, 2009. – 303 p.: portr. – ISBN 978-9986-23-155-4

Nuorodos 
 Į Ameriką – ieškoti Lietuvos, 2004-01-30

Vyčio Kryžiaus ordino Didžiojo kryžiaus kavalieriai
Lietuvos krašto apsaugos savanoriai
VSD vadovai
Lietuvos policininkai
Monografija

Monografija ( 'atskiras raštas') – skirtingai nei vadovas – išsamus darbas (leidinys); tyrinėjimas, skirtas vienam klausimui arba temai; mokslo publikacija. Tai gali būti koks nors išleistas mokslinis tyrimas, disertacija, habilitacija ar jos, kitokio (paprastai didelės apimties) darbo pagrindu parengtas veikalas, kūrinys. Neperiodinis ir netęstinis bibliografinis vienetas. Autorius – paprastai vienas asmuo. Gali būti ir kolektyvinė monografija.

Šaltiniai 

Dalykinė literatūra
Leidiniai
2010 m. Bahreino Grand Prix

2010 m. Bahreino Grand Prix – pirmasis 2010 m. sezono Formulės 1 Grand Prix, kuris vyko kovo 12-14 dienomis Sakhiro trasoje. Šios lenktynės buvo pirmosios Lotus F1 Team, Hispania Racing F1 Team, Sauber ir Virgin Racing ekipoms bei Nicolas Hülkenbergui, Vitalijui Petrovui, Karunui Chandhokui, Bruno Sennaai ir Lucai Di Grassi.

2009 m. šiose lenktynėse nugalėjo Jenson Button su debiutavusia Brawn GP ekipa. 

2010 metų sausio mėnesį trasos organizatoriai nusprendė kiek pakeisti trasos konfigūraciją, tad šių metų lenktynės bus ilgesnėje trasos konstrukcijoje.

Treniruotės 
Pirmose penktadienio treniruotėse, kurios pradėjo 2010 m. sezoną, greičiausias buvo Force India lenktynininkas Adrianas Sutilas, nuvažiavęs naujos konfigūracijos trasos ratą per 1:56.583 min. Antras liko pirmas lenktynes su Scuderia Ferrari važiuojantis Fernando Alonso (1:56.766), trečias - lenkas Robertas Kubica su Renault (1:57.041).
Šiose treniruotėse pirmą kartą į trasą išvažiavo nauja Hispania ekipa, tačiau trasoje pasirodęs brazilas Bruno Senna nuvažiavo tik tris ratus.

Antrose penktadienio treniruotėse greičiu pasižymėjo vokietis Nico Rosbergas (1:55.409) antroje vietoje likusį britą Lewisą Hamiltoną aplenkęs beveik puse sekundės (1:55.854). Trečias liko N. Rosbergo komandos draugas kitas vokietis Michaelis Schumacheris (1:55.903).

Šeštadienio treniruotėse greičiausias buvo ispanas Fernando Alonso su Ferrari (1:54.099). N. Rosbergas (1:54.368) liko antras, o trečioje vietoje buvo australas Markas Webberis (1:54.500).

Kvalifikacija 
Pirmose sezono kvalifikacijos lenktynėse pirmąją vietą iškovojo vokietis S. Vettelis. Už jo išsirikiavo abu Ferrari lenktynininkai - Felipe Massa ir F. Alonso. Tik šioje kvalifikacijoje pirmą kartą trasoje pasirodė indas Karunas Chandhokas, kuris liko paskutinis.

Lenktynės 

Didžiąją lenktynių dalį (1-33 ratus) pirmavo vokietis Sebastian Vettel, tačiau dėl sugedusios degimo žvakės sulėtėjo bolidas ir lenktynininkas nukrito į ketvirtą vietą. Likusias lenktynes lyderio pozicijos niekam neužleido Fernando Alonso.

 Sébastien Buemi ir Jarno Trulli buvo klasifikuoti, nes nuvažiavo daugiau, kaip 90 % lenktynių distancijos.

Kita 

 Iš komandų naujokių tik Lotus baigė lenktynes.
 Fernando Alonso prisijungė prie Juan Manuel Fangio, Mario Andretti, Nigel Mansell ir Kimi Räikkönen kaip lenktynininkas, laimėjęs lenktynes debiutuodamas Ferrari komandoje.
 Lenktynėse startavo didžiausias lenktynininkų skaičius (24) nuo 1995 m.

Čempionato įskaitos po Bahreino GP 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

 Pastabos: pateikti tik penki geriausi rezultatai.

Šaltiniai

Nuorodos 

Formulės 1 Grand Prix
2010 sporte
Vladimiras Megrė

Vladimiras Megrė (Владимир Николаевич Мегре; g. 1950 m. liepos 23 d. Kuzničių k., Černigovo sr., Ukraina) – rusų rašytojas, žymios knygų serijos „Rusijos skambantys kedrai“ autorius.

Gimė kaip Vladimiras Puzakovas. Nuo 1974 m. dirbo Novosibirske fotografu. Perestroikos metu tapo Tarpregioninės verslininkų asociacijos prezidentu. Vedęs priėmė žmonos pavardę – Megrė. 1994–1995 m. rengė prekybinę ekspediciją Obės upe. Taigoje, paties teigimu, sutiko moterį vardu Anastasija, kuri gyvena harmonijoje su gamta. Šią savo patirtį ji perdavusi Megrė.

1996–2006 m. Vladimiras Megrė parašė 9 knygų seriją „Rusijos skambantys kedrai“ apie gyvenimą gamtoje, harmonijoje, nepriklausomybėje nuo civilizacijos. Jo idėjos susilaukė didelio palaikymo ne tik Rusijoje, bet visoje buvusioje TSRS, susiformavo anastazijiečių judėjimas. Pats Megrė dabar daugiausia užsiima konferencijų, paskaitų vedimu.

Anastasijos judėjimas 

Megrė knygų idėjos susilaukė didelio atgarsio tarp gamtą mylinčių žmonių. Tiek Rusijoje, tiek kitose šalyse susidarė „Skambančių kedrų“ judėjimas (dar vadinamas anastazijiečiais). Jo nariai propaguoja gyvenimą gamtos harmonijoje: Giminės Sodybos kūrimą gamtoje (Meilės Erdvėje), su bendraminčiais išperkant sklypus ir formuojant ekologiškas gyvenvietes. Siekiama kiek įmanoma išsiverst patiems iš gamtos (ekologinė žemdirbystė, rankiojimas: bitininkystė, grybavimas, riešutavimas, uogavimas, žolininkystė ir t. t.). Priešingai nei hipių judėjimas, anastazijiečiai didelį dėmesį skiria šeimos vertybėms, senovinių, ikikrikščioniškų tradicijų išsaugojimui. Religiniu požiūriu anastzijiečiams būdingos Naujojo amžiaus religijos, gamtameldystės idėjos, Lietuvoje senovės baltų ir Romuviečių idėjos.

Megrė pasekėjų yra visose NVS šalyse, daugelyje Šiaurės Europos šalių, įskaitant ir Lietuvoje. Taip pat (daugiausia tarp emigrantų) JAV, Jungtinėje Karalystėje, Kanadoje,  Australijoje ir kitur.

Bibliografija 

V. Megrė išleistos knygos:
 Anastasija (Анастасия)
 Skambantys Rusijos kedrai (Звенящие Кедры России)
 Meilės Erdvė (Пространство Любви)
 Pasaulio sukūrimas (Сотворение)
 Kas mes esame? (Кто же мы?)
 Giminės knyga (Родовая Книга)
 Gyvybės energija (Энергия Жизни)
 Naujoji Civilizacija/Meilės apeigos (Новая цивилизация/Обряды любви)
 Anasta (Анаста)

Taip pat skaitykite 

 Ekoanarchizmas

Šaltiniai

Literatūra 
 Religijų įvairovė Lietuvoje: portretai, kasdienybė ir šventės. VDU, Versus aureus, 2014 m. Skaitmeninė knyga.

Nuorodos 
 V. Megrė puslapis
 Rusijos Skambančių kedrų bendruomenė
 Lietuvos Skambančių kedrų bendruomenė

Megrė
Krokialaukio valsčius

Krokialaukio valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietų Lietuvos teritorijoje. Centras – Krokialaukis.

Istorija 

Minimas XVIII a. pabaigoje. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Kalvarijos apskričiai. Atkurtas po I pasaulinio karo, 1934 m. panaikintas, vėl atkurtas 1947 m. lapkričio 6 d. iš dalies Simno valsčiaus, dalies Alytaus valsčiaus ir dalies Miroslavo valsčiaus.

Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Simno rajonui (6 apylinkės).

|-
| 1923 m. || 90 || 3584 || 600 || ||
|-
| 1949-01-01  || 193 || || || 6 apylinkės  ||
|}

Suskirstymas

Gyventojai

Tautinė sudėtis 

1923 m. gyveno 3 584 žmonės:

 Lietuviai – 97,23% (3485);
 Vokiečiai – 1,95% (70);
 Lenkai – 0,69% (25);
 Kiti – 0,11% (4).

Žymūs žmonės 

|-
| 1871 || Daugirdai || Tomas Naruševičius, inžinierius, diplomatas || 1927
|-
| 1898 || Šiugždai || Jonas Matulionis (1898), finansininkas, teisininkas || 1980
|-
| 1919 || Krekštėnai || Ambraziejus Jonynas, folkloristas, kultūrininkas || 2006
|-
| 1921 || Krekštėnai || Vaclovas Aliulis, kunigas || 2015
|-
| 1925 || Dingiškiai || Vincentas Baranauskas, ekonomistas ||
|-
| 1925 || Krekštėnai || Marija Aleškevičiūtė, dainininkė || 1979
|-
| 1926 || Cibiliekai || Ona Kuncienė, archeologė || 1999
|-
| 1930 || Maštalieriai || Albinas Lugauskas, mikrobiologas || 2017
|-
| 1938 || Santaika || Vidutis Pranciškus Kamaitis, inžinierius, šokėjas ||
|-
| 1949 || Daugirdai || Aldona Česaitytė-Nenėnienė, rankininkė || 1999
|}

Šaltiniai 

Alytaus apskrities valsčiai
Kalvarijos apskrities valsčiai
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Miroslavo valsčius

Miroslavo valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietų Lietuvos teritorijoje. Centras – Miroslavas.

Istorija 

Valsčius įkurtas XIX a. pradžioje, vėliau panaikintas, atkurtas 1868 m. vasario 20 d.

1941 m. birželį pražygiuojanti vokiečių kariuomenė nužudė 42 valsčiaus gyventojus. 1945 m. valsčiuje veikė Tauro apygardos Vytauto partizanų rinktinės partizanai. 1947 m. dalis valsčiaus perduota Krokialaukio valsčiui.

Miroslavo valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Alytaus rajonui (5 apylinkės) ir Simno rajonui (1 apylinkė).

|-
| 1880 m. || 13 877 margų || 4407 || || 
|-
| 1923 m. || 156 || 6684 || 1151 || ||
|-
| 1949-01-01  || 171 || || || 6 apylinkės  ||
|}

Suskirstymas

Gyventojai

Tautinė sudėtis 

1923 m. gyveno 6684 žmonės:

 Lietuviai – 93,67% (6261);
 Lenkai – 3,33% (223);
 Žydai – 1,85% (124);
 Vokiečiai – 0,52% (35);
 Kiti – 0,61% (41).

Žymūs žmonės 

|-
| 1888 || Tolkūnai || Ignas Starkus, dvasininkas || 1956
|}

Šaltiniai 

Alytaus apskrities valsčiai
Seinų apskrities valsčiai
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Metelių valsčius

Metelių valsčius (; ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje. Centras – Meteliai.

Istorija 

Valsčius įkurtas XIX a. 1-ojoje pusėje. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Seinų apskričiai. Valsčius panaikintas apie 1930–1933 m.

|-
| 1923 m. || 96 || 2859 || 541 || ||
|}

Gyventojai

Tautinė sudėtis 

1923 m. gyveno 2 859 žmonės:

 Lietuviai – 94,99% (2716);
 Žydai – 2,16% (62);
 Lenkai – 1,99% (57);
 Kiti – 0,83% (24).

Šaltiniai 

Alytaus apskrities valsčiai
Seinų apskrities valsčiai
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Juozas Vareikis

Juozas Vareikis (, 1894 m. spalio 18 d. netoli Vareikių, Jonavos rajonas – 1939 m. liepos 28 d. Maskvoje, Rusija) – lietuvių kilmės rusų revoliucionierius, sovietinis partinis veikėjas.

Biografija 
Baigęs Podolsko amatų mokyklą, dirbo gamykloje tekintoju. Nuo 1913 m. dalyvavo bolševikiniame judėjime. 1918 m. sausio-kovo mėn. buvo Donecko-Krivoj Rogo baseino srities Vykdomojo komiteto sekretorius, socialinio aprūpinimo liaudies komisaras (dirbo kartu su Klimentu Vorošilovu).

1918 m. birželio mėn. – 1920 m. rugpjūčio mėn. RKP(b) Simbirsko gubernijos komiteto pirmininkas. Čia jis žiauriai numalšino kairiųjų eserų sukilimą (apie šį J. Vareikio gyvenimo laikotarpį sukurtas bendras „Mosfilm“ ir Lietuvos kino studijos filmas „Dulkės saulėje“, 1977 m., rež. Marijonas Giedrys). 1921–1923 m. Baku Tarybos pirmininko pavaduotojas (čia jo pastangomis pradėta pirmojo SSRS tramvajaus statyba).

Nuo 1923 m. RKP(b) Kijevo gubernijos komiteto sekretorius, RKP (b) Vidurinės Azijos biuro sekretorius, VKP(b) CK spaudos skyriaus vedėjas, žurnalo „Молодая гвардия“ redaktorius, VKP(b) CK narys. Nuo 1928 m. Centrinės Juodžemio zonos srities komiteto I sekretorius, nuo 1934 m. birželio mėn. VKP(b) Voronežo srities, nuo 1935 m. kovo mėn. Stalingrado srities komitetų I sekretorius. Nuo 1937 m. sausio mėn. VKP(b) Tolimųjų Rytų krašto komiteto I sekretorius.

Nors J. Vareikis pats buvo aktyvus stalininių represijų organizatorius, tai jo neišgelbėjo: 1937 m. spalio mėn. suimtas, 1939 m. liepos 29 d. nuteistas mirties bausme ir tą pačią dieną sušaudytas. 1956 m. reabilituotas. 

1967 m. „Baltijos“ laivų statykloje pastatytas žvejybinis laivas „Juozas Vareikis“.

Šaltiniai 

TSRS politikai
Rusijos revoliucionieriai
Azerbaidžano lietuviai
Nedzingės valsčius

Nedzingės valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietų Lietuvos teritorijoje. Centras – Nedzingė.

Istorija 

Valsčius įkurtas XIX a., panaikintas XX a. tarpukariu apie 1933 m.

|-
| 1869 m. || || 2300 || 412 kiemų  || || 39
|-
| 1874 m. || || 2290 || 307 kiemai  || 6 seniūnijos || 40
|-
| 1880 m. || || 3353 || 268 kiemai  || 6 seniūnijos || 43
|-
| 1885 m. || || 4469 || 427 kiemai  || 6 seniūnijos || 43
|-
| 1923 m. || 107 || 3322 || 661 || ||
|}

Vadovai 
 I. Voščinas, viršaitis nuo 1884 m.

Suskirstymas

Gyventojai

Tautinė sudėtis 

1923 m. gyveno 3322 žmonės:

 Lietuviai – 87,29% (2900);
 Lenkai – 9,75% (324);
 Žydai – 1,47% (49);
 Rusai – 0,99% (33);
 Kiti – 0,48% (16).

Šaltiniai 

Alytaus apskrities valsčiai
Trakų apskrities valsčiai
Socialinis teisingumas

Socialinis teisingumas - principas, kuriuo remiantis, gėrybės tam tikroje visuomenėje, bendruomenėje (pa)skirstomos, (pa)dalijamos „teisingai“, t. y. laikantis teisingumo. Kaip reikalavimas žinomas nuo pat Antikos (Aristotelis etc.). Ypač svarbiu tapo industrializacijos metais, XIX a. Popiežius Pijus XI savo enciklikoje „Apie visuomenės tvarką“ („Quadragesimo anno“) svarstė socialinio teisingumo klausimus. Pasak Hajeko, socialinis teisingumas yra tuščias politinis terminas (Friedrich August von Hayek, Socialinio teisingumo miražas // The Mirage of Social Justice, London 1976 m.). Kaip teisės principas kai kuriose valstybėse yra sudėtinė socialinės valstybės (principo) dalis.

Literatūra 
 John Rawls, Teisingumo teorijos (Original: A Theory of Justice), 1971, ISBN 3-518-06737-0
 Bernd Rüthers, Das Ungerechte an der Gerechtigkeit, 3. Auflage, Tübingen 2009
 Sinn, Hans-Werner, The selection principle and market failure in systems competition, in: Journal of Public Economics 66 (1997), S. 247–274 
 Hans-Werner Sinn, The New Systems Competition, CESifo, 2002 (online)

Šaltiniai 

Socialinė teisė
Teisingumas

ru:Справедливость#Социальная справедливость
Vakarų Baltijos laivų statykla

Vakarų Baltijos laivų statykla – akcinė bendrovė, viena didžiausių Klaipėdos įmonių.

Istorija 
Gamykla įsteigta 1952 m. TSRS Laivų statybos ministerijos sprendimu. Pirmasis laivas pastatytas 1958 m. Pagrindinė produkcija buvo žvejybiniai laivai Baltijos jūros ir Arkties vandenyno laivynams. Laivų statykla "Baltija" buvo suprojektuota ir pastatyta serijinei laivų ir plūduriuojančių dokų gamybai. Statykla "Baltija", kaip ir kitos laivų statybos įmonės buvusioje TSRS, be laivų statymo cechų turėjo mechaninio surinkimo cechus su universalia įranga, taip pat mažajėgius liejimo ir transporto cechus ir t. t. Laivų projektai buvo gaunami iš projektavimo institutų. Buvusioje TSRS visų laivų statybos įmonių veiklos planavimo klausimus spręsdavo sąjunginė Laivų Statybos ministerija. Tam buvo sutelktos žymios mokslininkų bei specialistų pajėgos. Įmonėms likdavo tik "iš viršaus" priimtų programų įgyvendinimas. Todėl įmonių specialistai buvo ugdomi tam, kad sugebėtų gerai įvykdyti "centro" planus.

Iki 1990 m. buvo pastatyti 122 žvejybiniai traleriai, 57 didieji žvejybiniai traleriai-šaldytuvai, 66 vidutiniai „Barenco jūra“ tipo  traleriai Arktikos laivynams, 55 „Moriana“ tipo žuvies apdorojimo laivai-refrižeratoriai Kaspijos jūros ir Tolimųjų Rytų laivynams, 69 upinės/jūrinės baržos, 4 upiniai keltai vietiniam upių laivynui. Nauja įmonės veiklos kryptis tapo bendradarbiavimas su danų laivų statyklą "Odense A/S". 

Pagrindinę eksportuojamos produkcijos dalį sudarė plieniniai plaukiojantys dokai. Iš  viso buvo pastatyti 65 dokai, kurie iki šiol eksploatuojami Bulgarijoje, Kuboje, Vokietijoje, Suomijoje, Islandijoje, Indonezijoje, Mozambike, Singapūre, Rumunijoje, Lenkijoje.

Dabartis 
Nuo 1997 m. gamykla priklausė Odensės laivų statyklai (Odense Steel Shipyard Ltd.), A.P. Moller-Maersk Group narei. Gamykloje galima statyti iki 115×19,7 m dydžio laivus. Gaminami laivų korpusai, blokai, antstatai. Gamykla įsikūrusi Klaipėdoje, Pilies g. 8. 

Nuo 2010 m. UAB „Vakarų Baltijos laivų statykla“ vardu įmonė tapo Estijos kapitalo grupei „BLRT Grupp“ priklausančios AB „Vakarų laivų gamyklos“ dalimi. Bendrovė gamina laivų antstatus, korpusų struktūrines dalis, yra pastačiusi vilkikų, jūrinių platformų tiekimo laivų. Per paskutinį XX a. deš. surinkti „Asta“ tipo šeši prekybos laivų korpusai „Lietuvos jūrų laivininkystei“, prisidėta prie „Algirdas“ tipo laivų statybos. 1994–1996 m. pastatyti sausakrūviai „Vytautas“ ir „Gediminas“. Per 50 metų statykloje pastatyta virš 450 laivų ir dokų.

Vadovai 
Vitalij Podliaskij (iki 1983)
Georgij Kruk (1983-1991)
Viktoras Stulpinas (1991-2010)
Jevgenij Petrov (2010 - 2012)
Vitalij Frolov (2012 -)

Šaltiniai 

Baltijos laivų statykla/Baltija Shipbuilding Yard. Sud. K.Demereckas, Klaipėda, 2002.
Laivų statykla
Klaipėdos uostas
Klaipėdos įmonės
Laivų statyba
Pagrabuosčiai

Pagrabuosčiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, Videniškių seniūnijoje, 5 km į pietvakarius nuo Molėtų, prie Grabuostos ir Lėgaus upelių (Siesarties intakai). Pro kaimą eina plentas . Toliau vakaruose stūkso Liesėnų piliakalnis.

Istorija 

1652 m. kaimas minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Nosėnai

Nosėnai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, Videniškių seniūnijoje.

Istorija 
Minimas 1554 m. Balninkų seniūnijos inventoriuje. 1652 m. kaimas minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje. Tada jame gyveno Kristoforas Bivainėlis, Jurgis Mikalionis.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Pumpučiai (Molėtai)

Pumpučiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, Videniškių seniūnijoje.

Istorija 
1645 m. kaimas priklausė Videniškių dvarui. Jame gyveno Andrius ir Stanislovas Pumpučiai. 1652 m. kaimas minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje. Tada jame gyveno Jonas Pumputis.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Ažušiliai (Videniškiai)

Ažušiliai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje.

Istorija 

1652 m. kaimas minimas Videniškių bažnyčios krikšto metrikų knygoje. Jame gyveno Jonas Vaščiūnėlis, 1658 m. – Samuelis Veršelis ir kt.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Batėnai

Batėnai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, Videniškių seniūnijoje.

Istorija 
1652 m. kaimas jau minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Vilijočiai

Vilijočiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje.

Kapinės 
Kaimo senosios kapinės, esančios kaimo vakarinėje dalyje, 0,8 km į šiaurės rytus nuo Siesarties upės, į pietus nuo Vilijočių-Varniškių kelio, dėl savo istorinės vertės yra įrašytos Lietuvos Respublikos kultūros paveldo registrą.

Istorija 
1645 m. kaimas priklausė Videniškių dvarui.

1652 m. kaime gyvenantis Jonas Dabkūnas paminėtas Videniškių krikšto metrikų knygoje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Simančiai

Simančiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, Inturkės seniūnijoje.

Istorija 
1652 m. kaimas minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje [de Simunciu]. 1698 m. Molėtų krikšto metrikų knygoje minima Anna Simunciowa de Simuncie.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Kazlai (Molėtai)

Kazlai – kaimas Molėtų rajono savivaldybės į šiaurę nuo Alantos. Kaimo turizmo sodyba „Duobys“.

Istorija 

1598 m. buvo Alantos dvaro ir valsčiaus kaimas, priklausęs Alantos klebonui. Alantos bažnyčios nuosavybe kaimas buvo XVI–XVIII a.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Paąžuoliai (Alanta)

Paąžuoliai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, į rytus nuo Klabinių kaimo.

Istorija 

1598 m. buvo Alantos dvaro Armoniškių valsčiaus kaimas. Tuomet vadintas Paąžuoliais arba Klabiniais.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Sikūniai

Sikūniai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, Alantos seniūnijoje.

Istorija 

1653 m. minimas „de Sicun” Videniškių krikšto metrikų knygoje. Priklauso Alantos parapijai.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Pečiuliai (Molėtai)

Pečiuliai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, Luokesos seniūnijoje į vakarus nuo Inketrio upelio.

Istorija 

1653 m. minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Papiškiai (Giedraičiai)

Papiškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, Giedraičių seniūnijoje.

Istorija 

XVI a. kaimas priklausė Nemenčinės bažnyčiai. 1653 m. minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje. Gyveno Adomas Mikalonėnas, Petras Vilkagalvėnas.

XVIII–XIX a. Vilniaus universiteto kaimas. XIX a. pradžioje Vilniaus universitetas 10 metų bylinėjosi su Suginčių dvaro dvarininkais Michailovskiais, priglaudusiais Suginčių dvare iš Papiškių kaimo (Videniškių par.) pabėgusį baudžiauninką Kazimierą Meškį ir jo šeimą (dar 1654 m. tame kaime minimas Jurgis Meškonis).

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Narušiškis

Narušiškis – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, Balninkų seniūnijoje.

Istorija 

Minimas 1554 m. Balninkų inventoriuje (jame gyveno Jokubas ir Petras Narušėnai), taip pat 1654 m. – Videniškių krikšto metrikų knygoje (gyveno Jurgis Narušėnas, Danielis Maigys ir kt.). XVI–XVII a. kaimo vardas buvo Narušiai. 1670 Narušių dvaro valdytojas buvo Mykolas Križanavičius.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Kuveniai

Kuveniai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, Giedraičių seniūnijoje.

Istorija 

Kaimo vardas minimas 1584 m. Ambraziškių dvaro inventoriuje. Taip pat 1653 m. minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje. Gyveno Martynas Gečelis, Jurgis Kuvenėlis, Stanislovas Gulbelė, 1654 m. Andrius Kurmelis ir kt.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Vėdarai (Molėtai)

Vėdarai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, Giedraičių seniūnijoje prie Kamastos ežero, Kamastos kraštovaizdžio draustinyje.

Istorija 

1654 m. minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Sičiūnai (Molėtai)

Sičiūnai – kaimas Molėtų rajone, Giedraičių seniūnijoje, į šiaurės vakarus nuo Giedraičių, prie pat Molėtų r. ribos.

Istorija 

1653 m. kaimas minimas „de Sicuny” Videniškių krikšto metrikų knygoje. Tada kaime gyveno Kazimieras Sičiūnas, Andrius Mėginis ir kt.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Laumėnai (Molėtai)

Laumėnai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, Giedraičių seniūnijoje, į šiaurės rytus nuo Giedraičių.

Istorija 

1654 m. kaimas minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje. Gyveno Kristupas Bubinėlis.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Lėliai (Molėtai)

Lėliai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Molėtų, keli šimtai metrų į pietus nuo kelio . Šiauriau kaimo telkšo Rituškis, rytų pusėje – Dvilypių ežeras. Aplink gausu smulkių ežerėlių, pelkaičių, miškelių. Šiaurėje teka Siesartis.

Istorija 
1654 m. kaimas minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje.

Gyventojai 

Žymūs žmonės
 Lėliuose 1884 m. spalio 4 d. gimė kompozitorius, choro dirigentas, pedagogas, Valstybės teatro vyr. chormeisteris Julius Štarka.

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Nemajūnų valsčius

Nemajūnų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje. Centras – Nemajūnai.

Istorija

Valsčius įkurtas po I pasaulinio karo, panaikintas 1933 m. gruodžio 29 d. Nemajūnų valsčiaus teritorija atiteko naujam Birštono valsčiui (didžioji dalis) ir Jiezno valsčiui (mažoji dalis – 8 kaimai ir viensėdžiai).

|-
| 1923 m. || 100 || 3512 || 702 || ||
|}

Tautinė sudėtis

1923 m. gyveno 3 512 žmonės:

 Lietuviai - 99,03% (3478);
 Žydai - 0,42% (15);
 Lenkai - 0,37% (13);
 Kiti - 0,17% (6).

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
|1924 || Mišiškės || Jonas Palionis, kalbininkas || 2021
|-
| 1927 || Šūtupis || Vytautas Galinis (1927), botanikas || 1999
|-
| 1930 || Matiešionys || Jonas Kazlauskas (1930), kalbininkas || 1970
|-
| 1930 || Vėžionys || Juozas Jaruševičius (1930), aktorius || 2001
|}

Šaltiniai 

Alytaus apskrities valsčiai
Eduardas Ozarskis

Eduardas Ozarskis (, 1908 m. sausio 1 d. Rygoje, Latvija – 1981 m. rugpjūčio 6 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius, sovietinis partinis veikėjas.

Biografija 
1934 m. baigė Maskvos aviacijos institutą, inžinierius mechanikas. 1934–1938 m. Raudonosios armijos karinių oro pajėgų valdybos karinis atstovas Maskvoje. 1938–1944 m. gamyklos Maskvoje vyr. mechanikas, cecho viršininkas, direktorius.

1944 m. kaip lietuvių kilmės darbuotojas atsiųstas į Lietuvą. 1944–1946 m. LKP(b) CK sekretoriaus pavaduotojas pramonės reikalams. 1946–1947 m. LKP(b) CK sekretorius kadrų reikalams. 1947–1950 m. LKP(b) CK sekretorius.

1950–1953 m. LKP Kauno srities komiteto I sekretorius. 1953–1954 m. LKP CK pramonės ir transporto skyriaus vedėjas. 1954 m. LSSR MT pirmininko pavaduotojas, 1954–1957 m. LSSR MT I pavaduotojas. 1957–1958 m. Lietuvos ekonominio-administracinio rajono Liaudies ūkio tarybos pirmininkas. 1958–1960 m. LSSR MT pirmininko I pavaduotojas. 1961–1965 m. patarėjas prie LSSR MT. 1965–1973 m. LSSR vietinės pramonės ministras.

1946–1952 m., 1954–1960 m. ir 1966–1976 m. LKP CK narys, 1946–1949 m. ir 1954–1960 m. LKP CK biuro narys. 1947–1955 m. ir 1967–1975 m. LSSR AT, 1950–1954 m. ir 1958–1962 m. SSRS AT deputatas.  Palaidotas Antakalnio kapinėse.

Įvertinimas 
 Lenino ordinas
 Darbo raudonosios vėliavos ordinas
 1965 m. LTSR nusipelnęs inžinierius

Šaltiniai 

Lietuvos TSR ministrai
Stilijanas Petrovas

Stilijanas Petrovas (; g. 1979 m. liepos 5 d.) – Bulgarijos futbolininkas, žaidžiantis saugo pozicijoje. Nuo 2003 m. yra Bulgarijos vyrų futbolo rinktinės kapitonas.

2006-aisiais Bulgarijos rinktinės kapitonu tapo Dimitaras Berbatovas, tačiau 2010-aisiais jam pasitraukus iš Bulgarijos rinktinės, kapitonu vėl buvo paskirtas S. Petrovas.

2003-aisiais Petrovas buvo išrinktas Bulgarijos metų futbolininku, 2005-aisiais – Glazgo „Celtic“ metų futbolinku, o 2009-aisiais Aston Villa komandos sirgaliai išrinko jį šios komandos metų futbolininku.

2011-aisiais futbolininkui buvo diagnozuota leukemija, tačiau bulgaras komandos fanams pažadėjo išgyti ir grįžti į aikštę.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Nuorodos 

Petrovas, Stilijanas
Josemaría Escrivá de Balaguer

Josemaría Escrivá de Balaguer (1902 m. sausio 9 d. – 1975 m. birželio 26 d.) – katalikų kunigas, Opus Dei (liet. Dievo Darbas) prelatūros įkūrėjas, 2002 metais spalio 6 d. paskelbtas šventuoju.

Josemaría Escrivá 1925 metais kovo 28 d. buvo įšventintas į kunigus, o 1928 m. spalio 2 d. įkūrė „Opus Dei" (liet. Dievo Darbas) pilnas pavadinimas: „Šventojo Kryžiaus ir Opus Dei prelatūra“ kurią šiuo metu sudaro apie 80 000 žmonių iš penkių žemynų. Prelatūros būstinė su prelato Bažnyčia yra Romoje. Nuo tada jo darbas sutapo su šiuo „Dievo Darbo" istorija ir plėtra. „Opus Dei" nuo pat pradžių pelnė vyskupijos vyresnybės ir Šventojo Sosto pritarimą. 1982 m. lapkričio 28 d. popiežiaus paskelbtas asmenine prelatūra.

Josemaría Escrivos kanonizacija buvo švenčiama Romoje 2002 m. spalio 6 d., iškilminga ceremonija subūrė daugiau nei 300 000 maldinikų iš viso pasaulio.

Kunigai
Ispanijos teologai
Sąjunga (JAV)

Jungtinių Valstijų pilietinio karo metu, Sąjunga buvo vadinama federalinė Jungtinių Amerikos Valstijų valdžia. Jungtines Valstijas tuo metu palaikė 23 valstijos, kurios nedalyvavo kitų vienuolikos valstijų bandyme atsiskirti nuo JAV ir sudaryti Amerikos Valstijų Konfederaciją. Nepaisant to, kad Sąjungos valstijas sudarė tiek JAV vakaruose esančios valstijos, tokios kaip Kalifornija, Oregonas, o po 1864 metų ir Nevada, tiek valstijos laikomos JAV vidurio vakarų dalimi, Sąjunga tiek pilietinio karo metu, tiek ir dabar yra dažnai vadinama tiesiog Šiaurės valstijomis („Šiaurė”).

Išnašos 

JAV istorinės valstybės
JAV pilietinis karas
Akrė (upė)

Akrė () – upė Pietų Amerikoje, Amazonijoje; Puruso dešinysis intakas. Prasideda Peru, Madre de Dioso departamente. Teka į šiaurės rytus, aukštupyje sudaro Peru-Brazilijos, vėliau Bolivijos-Brazilijos sieną. Toliau teka Brazilijos teritorija, Akrės ir Amazonės valstijomis, sudaro senvages ir meandras. Įteka į Purusą ties Boka do Akrės gyvenviete.

Didžiausi intakai: Šapuri, Antimaris, Šumari, Brankas. Upė laivuojama 480 km nuo žiočių ruože, o lietinguoju laikotarpiu (sausis-gegužė) – dar toliau. Pagrindinės gyvenvietės prie Akrės: Injaparis, Kobicha (Bolivija), Asizis, Brazilėja, Rio Brankas, Boka do Akrė.

Vietiniai indėnai injapariai upę vadina Akiri (Aquiry). XIX a. pab. – XX a. pr. Akrė buvo labai svarbi kaučiuko eksporto arterija.

Brazilijos upės
Bolivijos upės
Peru upės
Pivašiūnų valsčius

Pivašiūnų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje. Centras – Pivašiūnai.

Istorija

Valsčius įkurtas 1918 m., po Lietuvos nepriklausomybės paskelbimo. 1930 m. Klydžionių kaimas perduotas Butrimonių valsčiui, o 1931 m. Pivašiūnų valsčius panaikintas – didžioji jo dalis atiteko taip pat Butrimonių valsčiui.

|-
| 1923 m. || 132 || 4500 || 885 || ||
|}

Tautinė sudėtis

1923 m. gyveno 4 500 žmonės:

 Lietuviai - 75,88% (3415);
 Lenkai - 20,37% (917);
 Rusai - 1,75% (79);
 Kiti - 1,97% (89).

Šaltiniai

Alytaus apskrities valsčiai
Agnė Sereikaitė

Agnė Sereikaitė (g. 1994 m. spalio 19 d. Vilniuje) – Lietuvos greitojo čiuožimo trumpuoju taku (šorttreko) čiuožėja.

Biografija 
Sportuot pradėjo 2004 m. Vilniuje. Buvę treneriai – Antanas Vilčinskas ir Virginija Vilčinskaitė-Ogulevičienė, Jarmil Hruza, Miroslav Boiadjiev, Evita Krievane, Stuart Horsepool.

2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Seraikaitė tapo pirmąja Lietuvos atstove greitojo čiuožimo trumpuoju taku olimpiniu žaidynių istorijoje. 500 m rungtyje Sereikaitė savo čiuožime liko trečia ir į kitą etapą nepateko. Tuomet ji teigė, jog pati padarė klaidą posūkyje. Bendroje įskaitoje sportininkė liko 24-a. 1000 m rungtyje sportininkė buvo diskvalifikuota ir liko be galutinės vietos. 1500 m distancijos atkrentamosiose varžybose Sereikaitė užėmė 3-ią vietą ir pateko į kitą etapą bei pagerino asmeninį rekordą. Pusfinalyje Sereikaitė dar kartą pagerino asmeninį rekordą, bet į finalą nepateko ir galutinėje įskaitoje liko 16-a. Išrinkta nešti Lietuvos vėliavą olimpiados uždarymo ceremonijoje.

2015 m. sausį Europos greitojo čiuožimo trumpuoju taku čempionate iškovojo bronzos medalį 1000 m nuotolyje ir tapo pirmąja Lietuvos čiuožėja laimėjusia medalį tokio rango varžybose.

2018 m. spalį pranešė apie sportinės karjeros pabaigą.

Pasiekimai

Šaltiniai 

 sportresult.com

Lietuvos čiuožėjai trumpuoju taku
Lietuvos olimpiečiai
Smilgių Šv. Jono Krikštytojo sentikių cerkvė

Smilgių Šv. Jono Krikštytojo cerkvė stovi Smilgiuose (Šiaulių rajonas).

Istorija 
1909 m. pastatyti Smilgių šv. Jono Krikštytojo sentikių maldos namai (cerkvė). Tai nesudėtingos architektūros, geltonos spalvos gyvenamojo namo tipo medinis pastatas su nedideliu bokšteliu-varpine. Dėl vertingų senovinių ikonų ne kartą apvogti.
2009 m. švenčiant Smilgių kaimo 100-metį maldos namai restauruoti ir perdažyti.
Pirmasis maldos namų popas – Michailas Dorondovas ().

Kapinės 

1913 m. įsteigtos Smilgių sentikių parapijos kapinės.

Nuotraukos

Taip pat skaitykite 
 Šiaulių Dievo Motinos Dangun ėmimo cerkvė

Lietuvos sentikių cerkvės
Šiaulių rajono bažnyčios
Seirijų valsčius

Seirijų valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietų Lietuvos teritorijoje. Centras – Seirijai.

Istorija 

Valsčius įkurtas 1800 m. kaip Prūsijos domenas. Carmečiu atkurtas 1867 m. ir iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Seinų apskričiai. 1868 m. vasario 20 d. prijungtas Bestraigiškės valsčius. 1870 m. gegužės 31 d. prie valsčiaus buvo prijungti Seirijai, iš kurių atimtos miesto teisės.

Seirijų valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Lazdijų rajonui (8 apylinkės) ir Veisiejų rajonui (2 apylinkės).

|-
| 1923 m. || 213 || 8275 || 1560 || ||
|-
| 1949-01-01  || 305 || || || 10 apylinkių  ||
|}

Suskirstymas

Gyventojai

Tautinė sudėtis 

1923 m. gyveno 8275 žmonės:

 Lietuviai – 84,16% (6965);
 Žydai – 10,63% (880);
 Vokiečiai – 1,87% (155);
 Lenkai – 1,71% (142);
 Rusai – 1,08% (90);
 Kiti – 0,51% (43).

Žymūs žmonės 

|-
| 1887 || Avižieniai || Petras Aravičius, valstybės veikėjas, teisininkas || 1942
|-
| 1920 || Noragėliai || Algirdas Matukonis, inžinierius technologas || 2013
|}

Šaltiniai 

Alytaus apskrities valsčiai
Seinų apskrities valsčiai
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Mosėdžio valsčius

Mosėdžio valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Mosėdis.

Istorija 

Valsčius minimas nuo XVI a. Caro laikais įkurtas 1861 m., 1905 m. lapkričio 29 d. valstiečiai pašalino carinę valsčiaus valdybą. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Salantų rajonui (3 apylinkės) ir Skuodo rajonui (7 apylinkės).

|-
| 1923 || 275 || 10 023 || 2196 || ||
|-
| 1949-01-01  || 276 || || || 10 apylinkių  ||
|}

Vadovai 
 J. Jonušas, vykdomojo komiteto pirmininkas, 1941? m.

Suskirstymas

Gyventojai

Tautinė sudėtis 

1923 m. gyveno 10 023 žmonės:

 Lietuviai - 97,45% (9767);
 Žydai - 1,75% (175);
 Latviai - 0,4% (40);
 Kiti - 0,41% (41).

Žymūs žmonės 

|-
| 1898 || Giršinai || Ona Galdikaitė, vienuolė, poetė || 1990
|-
| 1905 || Šatės || Liudas Balvočius, žurnalistas || 1984
|-
| 1926 || Šaukliai || Vacys Milius, etnologas || 2005
|-
| 1927 || Arsla || Ona Kublickienė, veterinarijos gydytoja || 2005
|}

Šaltiniai 

LDK valsčiai
Kretingos apskrities valsčiai
Telšių apskrities valsčiai
Ordesos ir Perdido kalno nacionalinis parkas

Ordesos ir Perdido kalno nacionalinis parkas () – Ispanijos valstybinis parkas esantis, šiaurės rytų Ispanijoje, Pirėnų kalnuose, Hueskos provincijoje, Aragono regione. Įkurtas 1918 m. rugpjūčio 16 d.

Nuotraukos

Nuorodos 
 Web oficial de este Parque Nacional del Ministerio de Medio Ambiente
 Web oficial de la flora y vegetación del Parque Nacional de Ordesa y Monte Perdido
 Web sobre el Parque Nacional de Ordesa y Monte Perdido, Rutas, Fotografías, Flora y Fauna. Alojamientos, Noticias, Cultura y Deporte
 Parque Nacional de Ordesa y Monte Perdido. Espacios protegidos en España
 Información sobre los glaciares del Parque Nacional de Ordesa y Monte Perdido

Ispanijos nacionaliniai parkai
Simno valsčius

Simno valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietų Lietuvos teritorijoje. Centras – Simnas.

Istorija

Minimas XVI a., carmečiu įkurtas XIX a. amžiuje. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Kalvarijos apskričiai. 1870 m. gegužės 31 d. prie valsčiaus buvo prijungtas Simno miestelis, o 3 kaimai iš Simno valsčiaus perduoti Kirsnos valsčiui.

1945 m. valsčiuje veikė Tauro apygarda. 1947 m. dalis Simno valsčiaus perduota Krokialaukio valsčiui. Simno valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Simno rajonui (9 apylinkės).

|-
| 1923 m. || 147 || 7161 || 1348 || ||
|-
| 1949-01-01  || 191 || || || 9 apylinkės  ||
|}

Vadovai
 P. Urbonas, vykdomojo komiteto pirmininkas 1941 m.

Suskirstymas

Gyventojai

Tautinė sudėtis 

1923 m. gyveno 7161 žmonės:

 Lietuviai - 84,66% (6063);
 Žydai - 9,24% (662);
 Lenkai - 5,18% (371);
 Kiti - 0,90% (65).

Žymūs žmonės

|-
| 1886 || Kriokininkai || Kazys Klimavičius, pedagogas || 1972
|-
| 1896 || Ostampas || Matas Menčinskas, skulptorius, tapytojas || 1942
|-
| 1919 || Krekštėnai || Ambraziejus Jonynas, tautosakininkas || 2006
|-
| 1925 || Čiurlionys || Julijona Jakubynaitė, agronomė || 2018
|-
| 1929 || Pakašavas || Bronius Makštutis, inžinierius energetikas || 2019
|-
| 1933 || Barčiai || Vytautas Karvelis, pedagogas, psichologas || 2011
|}

Šaltiniai 

Alytaus apskrities valsčiai
Kalvarijos apskrities valsčiai
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Ūdrijos valsčius

Ūdrijos valsčius (; ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje. Centras – Ūdrija.

Istorija 

Valsčius žinomas nuo XVIII a. pabaigos. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Kalvarijos apskričiai. Panaikintas 1939 m.

|-
| 1923 m. || 78 || 3223 || 596 || ||
|}

Tautinė sudėtis 

1923 m. gyveno 3 223 žmonės:

 Lietuviai – 97,89% (3155);
 Vokiečiai – 1,02% (33);
 Lenkai – 0,31% (10);
 Kiti – 0,77% (25).

Šaltiniai 

Alytaus apskrities valsčiai
Kalvarijos apskrities valsčiai
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Daujėnų valsčius

Daujėnų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje. Centras – Daujėnai.

Istorija 

Valsčius įkurtas XX a., panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Pasvalio rajonui (6 apylinkės).

|-
| 1923 m. || 126 || 3401 || 672 || ||
|-
| 1949-01-01  || 136 || || || 6 apylinkės  ||
|}

Suskirstymas

Gyvenvietės 

1923 m. surašytos gyvenvietės:

 Balčiškių k.
 Baliečių k.
 Baluškių dv.
 Baluškių k.
 Barklainių k.
 Baukų k.
 Berklainių k.
 Čekiškio k.
 Daujėnų mstl.
 Dolinavos (Adolinos) vs.
 Druciškių (Vaškinskų) k.
 Dumbliunėlių k.
 Dvareliškių vs.
 Galinių vs.
 Gervinų k.
 Girsūdų k.
 Gumbės vs.
 Januškų dv.
 Kenelių (Kenešių) vs.
 Kliučiškių vs.
 Levaniškių k.
 Liukpetrių k.
 Maliupių k.
 Mažionių k.
 Melėnų k.
 Mesteliškių k.
 Mikėnų k.
 Patrakių k.
 Petrovkos I k.
 Petrovkos II k.
 Porijų k.
 Pulciniškio k.
 Puteikių k.
 Rukšlalaukio k.
 Šakarnių k.
 Smilgių k.
 Smiltynės k.
 Staponiškių vs.
 Storiškių k.
 Suveidziškių vs.
 Valakų k.
 Vizorių dv.
 Vizorių k.
 Žydonių k.
</div>

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1843 || Baukai || Motiejus Kaziliauskas, knygnešys, kunigas || 1920
|-
| 1903 || Pulciniškis || Bronius Baginskas, agronomas || 1991
|}

Šaltiniai 

Biržų apskrities valsčiai
Pasvalio apskrities valsčiai
Krinčino valsčius

Krinčino valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje. Centras – Krinčinas.

Istorija 

Valsčius įkurtas 1919 m., panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Pasvalio rajonui (8 apylinkės).

|-
| 1923 m. || 144 || 5473 || 1218 || ||
|-
| 1949-01-01  || 151 || || || 8 apylinkės  ||
|}

Suskirstymas

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1899 || Aukštuoliai || Juozas Lomanas, filosofas, kunigas || 1959
|-
| 1913 || Dagilynė || Vilhelmas Janiselis, tautodailininkas, fotografas || 2007
|-
| 1939 || Žvirgždė || Mykolas Karčiauskas, rašytojas, vertėjas ||
|}

Šaltiniai 

Biržų apskrities valsčiai
Pasvalio apskrities valsčiai