Latvijos ir Lietuvos santykiai

Latvijos ir Lietuvos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Latvijos ir Lietuvos. Oficialūs tarptautiniai dvišaliai santykiai pradėti 1919 m. rugsėjo 8 d., Latvijai pripažinus Lietuvą de facto, praėjus beveik metams po šių valstybių nepriklausomybės paskelbimų, tačiau pirmieji kontaktai tarp šių vienintelių išlikusių baltų tautų siekia senus laikus.

Dabartinė Latvijos teritorija visą 1561–1772 m. laikotarpį (išskyrus trumpą švedų valdymą) priklausė LDK ir Abiejų tautų respublikai. Tarp vėlyvo XVIII a. ir 1918 m. abi šalys priklausė Rusijos imperijai. 1921 m. vasario 12 d. Latvija pripažino Lietuvą de jure. Dar kartą Latvija Lietuvą pripažino 1991 m. rugpjūčio 23 d., pati dar būdama formaliai SSRS sudėtyje, šešta po Moldavijos (SSRS sudėtyje), Islandijos, Danijos, Slovėnijos (Jugoslavijos sudėtyje), Rusijos (SSRS sudėtyje) ir Kroatijos. Tais pačiais metais atnaujinti diplomatiniai santykiai.

Lietuva savo šalies ambasadą turi Rygoje (dabartinis ambasadorius – Antanas Vinkus), o Vilniuje yra įsikūrusi Latvijos ambasada, dabartinis ambasadorius – Hardijs Baumanis.

Šalys turi bendrą 588 km ilgio sieną. Dalis latvių yra lietuvių kilmės. 2018 m. 1,2% (22 831) Latvijos gyventojų buvo lietuviai. 2022 m. Latvijoje gyveno 1361 Lietuvos pilietis, trečia gausiausia užsieniečių grupė po Rusijos ir Ukrainos piliečių. 1988–1995 m. Latvijos lietuviai aktyviai dalyvavo Latvijos liaudies fronto veikloje.

Tuo tarpu latvių skaičius tarp Lietuvos gyventojų buvo daug mažesnis - 2021 m. visuotinio surašymo duomenimis siekė 0,06% (1572). 2022 m. pradžioje Lietuvoje gyveno 1361 Latvijos pilietis.

Santykių istorija

Pirmieji kontaktai ankstyvuoju laikotarpiu ir viduramžiais 
Pirmieji lietuviai dabartinės Latvijos teritorijoje įsikūrė VII–XII a. Žinios apie lietuvių siaubiamuosius žygius dabartinėje Latvijos teritorijoje siekia XII a. XII–XIII a. būta daug kovų tarp latvių ir lietuvių.

Santykiai Tautų pavasario metu 

Tiek latvių, tiek lietuvių tarpe kylant tautinės savimonės idėjoms, santykių būta ne tokių glaudžių kaip tarp lietuvių ir baltarusių dėl skirtingos istorijos (Baltarusija buvusi viena pagrindinių LDK narių). Kita vertus, intensyvus bendravimas tarp lietuvių ir latvių vyko Rusijos universitetuose, taip pat Latvijos miestuose tokiuose kaip Ryga ir Liepoja, kuriuose daugiausia dėl darbo fabrikuose galimybių gyveno nemaža dalis lietuvių. Nepaisant kaimynystės, istoriškai santykiai tarp lietuvių ir latvių buvo ne tokie glaudūs kaip su lenkais, gudais ar vokiečiais, tačiau abipusis susidomėjimas išaugo per Tautų pavasarį, po kurio vis dažniau prisimintas kalbinis panašumas.

Plėtojantis pramonei XIX a. pabaigoje–XX a. pradžioje išaugo lietuvių imigracija į Latviją. Ieškoti darbo ir mokytis lietuviai vyko į Rygą, Liepoją, Bauskę, Mintaują, Ventspilį, kt. miestus

Santykiai nepriklausomybės kovų metu (1918–1920 m.) 
Nepaisant to, kad tiek lietuviai, tiek latviai siekė nepriklausomybės, santykius temdė nedideli teritoriniai ginčai. Be to, lietuviai lenkus nepriklausomybės kovose matė kaip savo priešus, latviai – daugiau kaip sąjungininkus, kurie prisidėjo prie pergalių prieš Raudonąją Armiją (nors būta kivirčų dėl Lenkijos pretenzijų į Latgalą). Teritoriniai ginčai visumoje nebuvo reikšmingi, tačiau vis dėlto viename mūšyje lietuviams ir latviams teko vieną kartą kautis skirtingose pusėse – Daugpilio mūšyje dėl Lietuvos teritorinių ambicijų į Daugpilį. Požiūris į santykius su Lenkija buvo taip pat viena iš priežasčių, neleidusių šalims labai glaudžiai bendradarbiauti didžiąją tarpukario dalį.

Vis dėlto dėl bendro priešo Raudonosios Armijos, bendradarbiavimo būta dar vykstant nepriklausomybės kovoms. 1919 m. vasarį Latvijos ministras pirmininkas K.Ulmanis pasirašė sutartį su Lietuvos pramonės ir prekybos banku, o kovo mėn. sutarta dėl 5 milijonų markių paskolos iš Lietuvos. Už tai lietuviams buvo ypatingomis sąlygomis pagerinta prieiga prie Liepojos uosto, kas buvo itin reikšminga valstybei, tuo metu dar neturėjusiai priėjimo prie jūros.

Santykiai tarpukario laikotarpiu po viena kitos pripažinimo (1920–1940) 

Latvija konsulatą Klaipėdoje įsteigė dar 1920 m., kai Klaipėdos kraštas priklausė Ambasadorių konferencijai (t. y., priskirtas Prancūzijai). Išsprendus teritorinius ginčus santykiai tarp dviejų valstybių pradėjo šilti ir tarpukariu buvo geri. Nors rimtai nesvarstyta, tarp dalies to meto intelektualų lietuvių buvo populiari lietuvių ir latvių valstybių sąjunga. Šiai idėjai Lietuvoje pritarė Jonas Šliūpas, siūlęs bendrą valstybę, taip pat Kazys Pakštas, Petras Vileišis, Juozas Tumas-Vaižgantas, Oskaras Milašius, Stasys Šalkauskis ir kiti, Latvijoje – nacionalinis poetas Rainis. Kita vertus, Latvijoje ir Estijoje idėjos apie Baltijos vienybę buvo populiaresnės – vienas idėjos pagrindinių skatintojų – užsienio reikalų ministras Zigfrids Mejerovičs, jau pirmaisiais metais kalbėjęs apie Baltijos Antantės būtinybę.

1921 m. galop buvo išspręsti teritoriniai ginčai tarp dviejų valstybių ir pasirašyta sienos sutartis. Pagal sutartį Lietuva gavo Šventosios–Palangos pajūrio ruožą, Latvija – dalį šiauriausių Lietuvos gyvenviečių, taip pat – ginčytinų teritorijų (Aknysta, Budbergio valsčius). Latvijai teko didesnis plotas, nes pajūrio teritorija laikytina vertingesne nei žemyninė. Kita vertus, Mažeikiai po tarptautinės komisijos sprendimo liko Lietuvai, Latvijai – teritorijos Alūkstos apskrityje.

Po sienų nustatymo dvišaliai santykiai netruko vystytis tinkama linkme, nes tiek Lietuva, tiek Latvija buvo suinteresuotos glaudžiai bendradarbiauti. 1924 m. buvo bandyta spręsti lietuvių mokyklų Latvijoje klausimą, kuris liko neišspręstas. Po 1926 m. tautininkų perversmo ministro pirmininkui užėmus Augustinui Voldemarui, labai kritiškai vertinusiam glaudesnius santykius su kitomis Baltijos valstybėmis, santykiai atvėso. Santykiai vėl ėmė taisytis 1929 m., pasikeitus premjerui. Siekta normalizuoti prekybinius santykius ir 1929 m. pradėtas svarstyti prekybos sutarties su Latvija projektas.

1931 m. sausio 24 d. Lietuvos ministras pirmininkas Juozas Tūbelis su oficialiu vizitu lankėsi Rygoje. Tarpukariu tiek Lietuvoje veikė aktyvi latvių, tiek Latvijoje veikė aktyvi lietuvių bendruomenė. XX a. trečiajame dešimtmetyje Latvijoje gyveno 25000 lietuvių bendruomenė, Lietuvoje – 16000 latvių bendruomenė. Siekiant palankiausių sąlygų viena kitos diasporų atžvilgiu premjero J. Tūbelio vizito metu tarp abiejų valstybių pasirašyta Lietuvos ir Latvijos mokyklų konvencija. Lietuvai tai buvo vienintelis tokio pobūdžio tarpvalstybinis susitarimas. 1931 m. Latvijos didžiuosiuose miestuose veikė šešios lietuviškos mokyklos – 4 Rygoje ir po vieną Liepojoje ir Mintaujoje. Tuo tarpu Žiemgaloje, kur gyveno beveik pusė Latvijos lietuvių diasporos, veikė tik viena savivaldybės išlaikoma mokykla Indicoje, trijų lietuviškų mokyklų būta privačių, o penkiose latviškose buvo taip pat mokoma lietuvių kalbos, buvo pateikti prašymai steigti aštuonias naujas lietuvių mokyklas Žiemgaloje ir Latgaloje. Lietuvos pasiuntinio buvo skųstasi dėl Latvijos valdžios nenoro steigti lietuviškų mokyklų Latgalos regione.

Ginčų dėl konvencijos ir lietuviškų mokyklų plėtros toliau kilo Latgalos regione. Konsulo Daugpilyje M. Savickio teigimu, „Lietuvos pasieny dedama pastangų greičiau pasiekti tikslo: paversti ten gyvenančius – latviškai galvojančiais piliečiais“. 1932 m. Latvijos švietimo ministerijai buvo pateikta 17, Lietuvos švietimo ministerijai – 13 prašymų steigti atitinkamai lietuvių ir latvių mokyklas, tačiau abi pusės buvo patenkinusios tik po vieną prašymą ir skundėsi kitos pusės nenoru vykdyti konvenciją.

1932 m. spalio pabaigoje Latvijoje jau veikė viena privati pradinė ir 10 valdžios išlaikomų lietuvių mokyklų, dar trijose latvių mokyklose lietuvių tautybės vaikai buvo mokomi lietuvių kalbos, Lietuvoje – 11 valdžios išlaikomų latviškų mokyklų ir viena, kur latvių tautybės vaikai buvo mokomi latvių kalbos. 1932 m. lapkričio 10 d. Latvijos pasiuntinybės pasiūlymas steigti abiejų šalių švietimo ministerijų atstovų komisiją tautinėms mokykloms Lietuvos buvo atmestas, vietoje to įteikta nota dėl Konvencijos vilkinimo. Latvijos atstovai į tai taip pat atsakė nota kaltindami Konvencijos vilkinimu.

Latvijos pusės pasiūlymas dėl komisijos vėl buvo peržiūrėtas ir priimtas jau 1933 m. pavasarį. Griežtos linijos šalininką B. Dailidę pasiuntinio vietoje pakeitė Juozas Urbšys, vėl buvo atsargiai imta svarstyti Baltijos valstybių sąjungos idėja. Suformuota komisija aplankė visas latvių mokyklas Lietuvoje ir lietuvių mokyklas Rytų Latvijoje. Lietuvių atstovai buvo nepatenkinti Konvencijos vykdymu Rytinėje Latvijoje ir reikalavo ištaisyti trūkumus. 1934 m. balandžio 26–28 d. mišri komisija posėdžiavo Rygoje ir per tris dienas priėmė keliolika su švietimu susijusių bendrų nutarimų.

1934 m. Latvijoje įvykdžius valstybinį perversmą ir į valdžią atėjus Karliui Ulmaniui, palaikiusiam sulatvinimo politiką, didesnės įtakos lietuvių diasporos švietimui tai nepadarė, ypač už Latgalos ribų (išimtis – Alūkstos apylinkės, iš kur lietuviai buvo iškeldinti). Nuo didesnės neigiamos įtakos veikiausiai apsaugojo 1934 m. rugsėjo 12 d. galop Ženevoje pasirašyta Baltijos valstybių santarvės ir bendradarbiavimo sutartis. Vis dėlto jau 1935 m. abi pusės pažėrė viena kitai kaltinimų dėl mokyklų konvencijos nevykdymo. Nepaisant mišrios komisijos posėdžiavimo Kaune, situacija nepagerėjo, o Lietuvos konsulo Daugpilyje teigimu, Latgaloje tik blogėjo. 1935 m. spalį Latvijos atstovai, siekdami paspausti lietuvius dėl Konvencijos vykdymo neoficialiai grasino denonsuoti Konvenciją, grasinimų nutraukti Konvenciją būta ir daugiau, pvz., 1936 metais. Siekdami nuramdyti Latvijos kolegas, švietimo ministerija – po galimai sąmoningo vilkinimo 1935 m. lapkričio 1 d. atidaryta nauja latvių mokykla Totorkalnyje. Tuo tarpu Latvijoje 1935 m. naujų lietuviškų mokyklų neatidaryta. 1936 m. rugsėjo 9 d. Latvija galop nutraukė Mokyklų konvenciją tiek su Lietuva, tiek su Estija, motyvuodama tuo, kad tai tik blogina santykius dėl atsiradusios trinties, taip pat dėl nuolatinių vokiečių ir lenkų mažumų priekaištų Latvijos valdžiai.

Po Konvencijos nutraukimo atsirado prielaidos latvinimui, Latvijos valdžia neneigė, jog ateityje besitikinti vis mažesnės lietuvių bendruomenės Latvijoje, kaip ir Lietuvoje – vis mažesnės latvių bendruomenės, nors Lietuvos (ir Estijos) neskubino konvencijos denonsuoti. 1936 m. gruodį vykusioje eilinės Baltijos valstybių užsienio reikalų ministrų konferencijos dienotvarkėje klausimo dėl konvencijos nebuvo. Lietuva denonsavimui nenoromis pritarė tik 1937 m. pavasarį. Vietoje to įsipareigota išlaikyti status quo. 1939 m. Latvijoje veikė 11 pagrindinių lietuvių mokyklų, Rygos lietuvių gimnazija ir 8-iose latvių mokyklose lietuvių tautybės vaikams buvo dėstoma lietuvių kalba, susidurta su tokiomis pat problemomis Daugpilyje kaip ir anksčiau.

Santykiai okupacijų metais 
Sovietų Sąjungai reokupavus Lietuvą ir Latviją ir didelei daliai vietinių gyventojų pasitraukus į Vakarus, vyko gan aktyvus politinis ir kultūrinis bendradarbiavimas tarp lietuvių, latvių, taip pat estų išeivių. Dar 1946 m. Hamburge karo pabėgėlių buvo įkurtas Pabaltijo universitetas. Universitetas veikė iki 1949 m., dekanų tarpe buvo tiek latvių, tiek lietuvių. Bendradarbiavimas, nors nedidelio masto, vyko ir okupuotose valstybėse – yra žinių, kad Rokiškio krašto partizanai 1944 m. pabaigoje pasitraukė į Latvijos miškus ir kurį laiką šliejosi prie latvių partizanų. Kitas miško brolis Juozas Streikus dažnai veikė išvien su Jekabpilio ir Aknystos vietovėse besibazuojančiais latvių partizanais, siekė apsijungimo tarp latvių ir lietuvių partizanų. Alūkstėje veikė Zarasų krašto partizanai.

1955 m. Stepono Kairio iniciatyva JAV buvo organizuota Lietuvos, Latvijos ir Estijos socialdemokratų konferencija.

Santykiai tarp okupuotų Baltijos šalių buvo mažiau glaudūs, tačiau 1979 m. lietuvių, latvių ir estų disidentams pavyko pasirašyti memorandumą, smerkiantį Molotovo-Ribentropo paktą. Nors dauguma signatarų buvo lietuviai, antrą didžiausią dalį sudarė latviai.

SSRS ėmus vadovauti Michailui Gorbačiovui ir ėmus demokratizuoti SSRS, tiek Lietuvoje, tiek Latvijoje įsikūrė nepriklausomybės siekiančios organizacijos – Sąjūdis ir Latvijos liaudies frontas. Jos glaudžiai tarpusavyje bendradarbiavo. Vilniaus sporto rūmuose vykstant Pirmajam Sąjūdžio suvažiavimui 1988 m. spalio 22–23 dienomis, jame kalbėjo ir Latvijos liaudies fronto atstovas Janis Gaigals. Kiek anksčiau Lietuvos, Latvijos ir Estijos žalieji ir Sąjūdis surengė bendrą protesto akciją „Apkabinkime Baltiją“, kurioje dalyvavo apie 100 tūkst. Žmonių. Sąjūdžio mitinguose minioje nebuvo neįprastos Latvijos tautinės vėliavos.

1988 m. lapkričio 8 d. Lietuvos, Latvijos, Estijos nepriklausomybininkai Rygoje nutarė priešintis SSRS Konstitucijos pataisų projektui ir rinkti parašus prieš. Tai davė rezultatų, nes Lietuvoje pasirašė 1,8 mln., Latvijoje – 1,1 mln., Estijoje – beveik 1 mln. žmonių. Parašai perduoti SSRS AT priimamojo atstovams.

1989 m. gegužės 12–14 d. Sąjūdžio ir Latvijos, Estijos liaudies frontų atstovai susirinko į Baltijos Asamblėją Taline, kur diskutuota dėl ekonominio savarankiškumo ir suvereniteto siekio, paskelbtos kelios rezoliucijos, pirmąkart paminėtas nepriklausomybės siekis, judėjimų pirmininkų pasirašyta bendradarbiavimo sutartis, įsteigta Baltijos Taryba. Būtent Baltijos Taryba liepos 15 d. priėmė nutarimą nutiesti „gyvąją grandinę“ nuo Talino iki Vilniaus ir ją pavadinti Baltijos keliu. Šis nutarimas praktiškai realizuotas 1989 m. rugsėjo 23 d. – 650 km nusidriekusioje grandinėje stovėjo 2 mln. lietuvių, latvių ir estų.

SSRS liaudies deputatai iš Lietuvos, Latvijos ir Estijos 1989 m. rugsėjo 30 d. įkūrė Baltijos parlamentinę grupę su tikslu koordinuoti vieningus veiksmus parlamentiniu keliu siekiant Baltijos valstybių nepriklausomybės.

Lietuvai jau atkūrus nepriklausomybę, o Latvijai ir Estijai paskelbus suvereniteto aktus, 1991 m. kovo 17 d. SSRS vyko SSRS referendumas dėl federacijos atnaujinimo, kurį boikotavo visos Baltijos šalys.

Santykiai tarp atkurtos Lietuvos Respublikos ir Latvijos (1991 m.–dabar) 

1921 m. sienų įstatymu numatyta valstybės siena atkurta 1993 m. birželio 29 d. „Sutartimi dėl valstybės sienos atstatymo tarp Lietuvos Respublikos ir Latvijos Respublikos“. Nuo to laiko tarp valstybių buvo pasirašytos dar 21 dvišalė sutartis.

Nepaisant išoriškai gerų santykių, kultūrinis bendradarbiavimas išlieka gan vangus, šalių ministrai kartais visai nederina užsienio politikos. Politiškam bendradarbiavimui yra įkurta Baltijos Asamblėja. Švenčiant Lietuvos ar Latvijos nepriklausomybės dienas, paprastai pakeliamos visų trijų Baltijos šalių vėliavos, dažnai dalyvauja visų trijų Baltijos šalių prezidentai.

Abiejų šalių ekonominiai rodikliai – panašūs. Latvija ir Lietuva pagal plotą viena kitai yra panašiausios valstybės (Latvijos plotas – 64 589 km², Lietuvos – 65 300 km²).

Švietimo, mokslo ir technologiniai mainai 
Tarpukario laikotarpiu Studentų atstovybės iniciatyva būta studentų mainų tarp Latvijos ir Lietuvos – lietuviai iš Vytauto Didžiojo universiteto vykdavo atlikti praktikos į latviškas įmones, latvių studentai – į lietuviškas. Lietuviams stipendijas skirdavo Lietuvos Susisiekimo, Vidaus reikalų ir kitos ministerijos.
 	
Latvijoje veikia lituanistikos specialistus rengianti aukštojo mokslo institucija – Latvijos universiteto Latvistikos ir baltistikos skyriaus Lituanistikos centras. Analogiškai Vytauto Didžiojo universitete Lietuvoje veikia Letonikos centras.

Vyksta nemažai akademinių mainų tarp Latvijos ir Lietuvos universitetų.

Ekonominis bendradarbiavimas  
Prekybos balanse vyrauja eksportas iš Lietuvos į Latviją. 2016 m. prekybos apyvarta tarp šalių siekė 4,21 mlrd. eurų. Latvija yra ketvirta pagal apimtį prekybos partnerė.
 	
 Eksportas sudaro 2,23 mlrd. eurų; Latvija yra eksporto partnerė nr. 2 
 Importas sudaro 2,69 mlrd. eurų; Latvija yra importo partnerė nr. 4. Daugiausiai importuojama elektros mašinos ir įrenginiai, mineralinis kuras, mineralinės alyvos. Taip pat reikšmingą importo dalį sudaro mašinos ir mechaniniai įrenginiai, antžeminio transporto priemonės, medikamentai.
 
Žinomiausi Latvijos investuotojai Lietuvoje – „airBaltic“, „BTA draudimas“, „Citadele bankas“, „Baltic Media Alliance“.
 
Pagal tiesioginių užsienio investicijų Lietuvoje dydį Latvija yra 14-a (investicijos siekia 247,82 mln. eurų). Savo ruožtu Lietuvos tiesioginių Lietuvos investicijų užsienyje dydis Latvijoje – trečias (investicijos siekia 327,52 mln. eurų).

Pilietiniai mainai

Pasiuntinių sąrašas

Pasiuntiniai Latvijoje 
 1924–1927 m. – Jonas Aukštuolis
 1927–1928 m. – Kazys Bizauskas
 1928–1933 m. – Bronius Edmundas Dailidė
 1933–1934 m. – Juozas Urbšys
 1934–1937 m. – Vytautas Vileišis
 1937–1938 m. – Jurgis Savickis
 1938–1939 m. – Kazys Bizauskas
 1939–1940 m. – Pranas Dailidė
 1993–1995 m. – Algirdas Žvirėnas
 1995–1999 m. – Rimantas Karazija
 1999–2004 m. – Petras Vaitiekūnas
 2004–2006 m. – Osvaldas Čiukšys
 2006–2008 m. – Antanas Vinkus
 2008–2011 m. – Antanas Valionis
 2011–2016 m. – Ričardas Degutis
 nuo 2016 m. rugpjūčio mėn. – Artūras Žurauskas.

Pasiuntiniai Lietuvoje 
 Vilis Bandrevičs (1919–1922; nuo 1919 m. lapkričio 1 d. reikalų patikėtinis, nuo 1921 m. kovo 14 d. reziduojantis ministras)
 Ludvigs Sēja (1923–1924)
 Antons Balodis (1924–1928)
 Roberts Liepiņš (1928–1933)
 Ludvigs Ēķis (1934)
 Ludvigs Sēja (1934–1940)
 Alberts Sarkanis (1990–1996 m., nuo 1990 m. reikalų patikėtinis, nuo 1993 m. ambasadorius)
 Atis Sjanīts (1996–2000)
 Maira Mora (2000–2004)
 Armands Gūtmanis (2004–2005)
 Hardijs Baumanis (2006–2010)
 Mārtiņš Virsis (2010–2015)
 Einars Semanis (2015–2019)
 Indulis Bērziņš (nuo 2019 m.)

Latvijos ordinų kavalieriai lietuviai ir Lietuvos ordinų kavalieriai latviai 

Už nuopelnus Lietuvai nuo 1992 m. iki 2021 m. gruodžio apdovanoti 86 Latvijos piliečiai (įteikti 93 medaliai).

 Andris Aramins (2002 m. sausio 4 d., Sausio 13-osios atminimo medalis) 
 Olgerts Talivaldis Auns (2003 m. vasario 3 d., Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Karininko kryžius) 
 Daina Avotinia (2008 m. vasario 5 d., Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Karininko kryžius) 
 Laimutė Baluodė (2002 m. sausio 4 d., Sausio 13-osios atminimo medalis ir 2011 m. vasario 7 d. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Karininko kryžius) 
 Regina Beliavska (2002 m. sausio 4 d., Sausio 13-osios atminimo medalis) 
 Artis Bertulis (2001 m. kovo 13 d., LDK Gedimino ordino Karininko kryžius) 
 Martins Bondars (2001 m. kovo 13 d., LDK Gedimino ordino Karininko kryžius) 
 Peteris Brūveris (2011 m. vasario 7 d., Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius) 
 Jovita Budzinauskienė (2002 m. sausio 4 d., Sausio 13-osios atminimo medalis) 
 Jovita Joana Budzinauskienė (2003 m. birželio 25 d., Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius) 
 Ints Calitis (2003 m. sausio 8 d., Vyčio Kryžiaus ordino Karininko kryžius) 
 Andris Caunė (2013 m. sausio 31 d., Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius)
 Aleksandras Demčenka (1992 m. sausio 9 d., Sausio 13-osios atminimo medalis) 
 Algimantas Eičinas (2002 m. sausio 4 d., Sausio 13-osios atminimo medalis)
 Aivaras Endzinš (2006 m. gruodžio 7 d., Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžius) 
 Biruta Flanderė (2002 m. sausio 4 d., Sausio 13-osios atminimo medalis)
 Imantas Freibergs (2001 m. kovo 13 d., LDK Gedimino ordino Didysis kryžius) 
 Valdis Girgensons (2002 m. sausio 4 d., Sausio 13-osios atminimo medalis)
 Ivars Guodmanis (2008 m. vasario 5 d., Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro didysis kryžius)
 Anatolijus Gorbunovas (1992 m. sausio 9 d., Sausio 13-osios atminimo medalis ir 2001 m. kovo 13 d., LDK Gedimino ordino Didysis kryžius) 
 Raimondas Graubė (2013 m. lapkričio 7 d., Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžius)
 Vaidilutė Indrelienė (2002 m. sausio 4 d., Sausio 13-osios atminimo medalis)
 Robertas Indriks (2000 m. balandžio 3 d., Kariuomenės kūrėjų savanorių medalis) 
 Nils Jansons (2001 m. kovo 13 d., LDK Gedimino ordino Riterio kryžius) 
 Zigrida Dalia Jureviča (2002 m. sausio 4 d., Sausio 13-osios atminimo medalis)
 Darija Juškeviča (2001 m. kovo 13 d., LDK Gedimino ordino medalis ir 2002 m. sausio 4 d., Sausio 13-osios atminimo medalis) 
 Sandra Kalnietė (2004 m. balandžio 21 d., LDK Gedimino ordino Komandoro didysis kryžius)
 Aigars Kalvytis (2001 m. kovo 13 d., LDK Gedimino ordino Komandoro kryžius)
 Rimvydas Kazlauskas (2002 m. sausio 4 d., Sausio 13-osios atminimo medalis) 
 Sigita Kazlovska (2002 m. sausio 4 d., Sausio 13-osios atminimo medalis)
 Jonas Klisevičius (2002 m. sausio 4 d., Sausio 13-osios atminimo medalis)
 Venta Kocerė (2009 m. birželio 26 d., Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ medalis) 
 Girts Kondrats (2007 m. birželio 14 d., Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius)
 Vilnis Krėslinš (2004 m. vasario 6 d., Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius) 
 Girts Valdis Kristovskis (2001 m. kovo 13 d., LDK Gedimino ordino Komandoro kryžius) 
 Juozas Kružikas (2002 m. sausio 4 d., Sausio 13-osios atminimo medalis)
 Janina Kursytė (2001 m. kovo 13 d., LDK Gedimino ordino Riterio kryžius) 
 Gunaras Kūtris (2012 m. birželio 14 d., Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžius)
 Peteris Lakis (2001 m. kovo 13 d., LDK Gedimino ordino Riterio kryžius) 
 Dacė Markus (2011 m. vasario 7 d., Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Karininko kryžius)
 Stefans Masjulianis (2002 m. sausio 4 d., Sausio 13-osios atminimo medalis)
 Maira Mora (2001 m. kovo 13 d., LDK Gedimino ordino Komandoro kryžius) 
 Evalds Mugurevičs (2013 m. sausio 31 d., Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius) 
 Valdis Muktupavels (2001 m. kovo 13 d., LDK Gedimino ordino Riterio kryžius)
 Jadvyga Neimanė (2002 m. sausio 4 d., Sausio 13-osios atminimo medalis)
 Artis Pabriks (2008 m. birželio 26 d., LDK Gedimino ordino Komandoro didysis kryžius) 
 Andrejs Pildegovičs (2001 m. kovo 13 d., LDK Gedimino ordino Karininko kryžius) 
 Ilga Preimatė (2001 m. kovo 13 d., LDK Gedimino ordino Riterio kryžius) 
 Vytautas Pronckus (2002 m. sausio 4 d., Sausio 13-osios atminimo medalis)
 Dita Putnaerglė (2001 m. kovo 13 d., LDK Gedimino ordino Riterio kryžius) 
 Imants Rakins (2002 m. gegužės 10 d., Sausio 13-osios atminimo medalis) 
 Albinas Rašytinis (2000 m. balandžio 3 d., Kariuomenės kūrėjų savanorių medalis)
 Romualds Ražuks (2001 m. kovo 13 d., LDK Gedimino ordino Riterio kryžius, 2002 m. sausio 4 d., Sausio 13-osios atminimo medalis ir 2011 m. vasario 7 d. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Karininko kryžius) 
 Janis Reiniks (2004 m. vasario 13 d., LDK Gedimino ordino Komandoro kryžius)
 Maris Riekstinš (2001 m. kovo 13 d., LDK Gedimino ordino Karininko kryžius) 
 Aiva Rozenberga (2001 m. kovo 13 d., LDK Gedimino ordino Riterio kryžius)
 Kristians Rozenvalds (2004 m. vasario 6 d., Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius)
 Janis Rudaks (2002 m. sausio 4 d., Sausio 13-osios atminimo medalis)
 Vytautas Sabaliauskas (2002 m. sausio 4 d., Sausio 13-osios atminimo medalis)
 Albertas Sarkanis (1992 m. sausio 9 d., Sausio 13-osios atminimo medalis ir 1996 m. gegužės 22 d. LDK Gedimino ordino Komandoro didysis kryžius)
 Atis Sjanytis (2001 m. kovo 13 d., LDK Gedimino ordino Komandoro kryžius)
 Knuts Skujenieks (2001 m. kovo 13 d., LDK Gedimino ordino Komandoro kryžius)
 Bronislavs Spridzans (2002 m. sausio 4 d., Sausio 13-osios atminimo medalis)
 Andris Spruogis (2001 m. kovo 13 d., LDK Gedimino ordino medalis) 
 Romualdas Stabingis (2002 m. sausio 4 d., Sausio 13-osios atminimo medalis) 
 Anna Stafecka (2011 m. vasario 7 d., Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius) 
 Janis Stradinš (2011 m. vasario 7 d., Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžius)
 Alfonas Sukovskis (1994 m. vasario 10 d., LDK Gedimino ordino medalis)
 Jūratė Šidlauskienė (2002 m. sausio 4 d., Sausio 13-osios atminimo medalis) 
 Roberts Štelmahers (2005 m. gegužės 3 d., Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius) 
 Stasys Tautavičius (2002 m. rugsėjo 16 d., Žūvančiųjų gelbėjimo kryžius)
 Muodris Tenisonas (2003 m. vasario 3 d., LDK Gedimino ordino Riterio kryžius) 
 Jonas Tomkvaitis (2002 m. sausio 4 d., Sausio 13-osios atminimo medalis)
 Aldona Treija (2000 m. vasario 11 d., LDK Gedimino ordino medalis ir 2002 m. sausio 4 d., Sausio 13-osios atminimo medalis)
 Guntis Ulmanis (1996 m. gegužės 2 d., Vytauto Didžiojo ordino Didysis kryžius)
 Meldra Usenko (2009 m. birželio 26 d., Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ medalis) 
 Valdemaras Valkiūnas (2001 m. kovo 13 d., LDK Gedimino ordino Riterio kryžius) 
 Vaira Vykė-Freiberga (2001 m. kovo 13 d., Vytauto Didžiojo ordino Didysis kryžius) 
 Andris Vilks (2001 m. kovo 13 d., LDK Gedimino ordino Karininko kryžius) 
 Inese Vitkus (2002 m. gegužės 10 d., Sausio 13-osios atminimo medalis) 
 Juris Zakis (2001 m. kovo 13 d., LDK Gedimino ordino Karininko kryžius) 
 Lilita Katlerė (2011 m. vasario 7 d., Vytauto Didžiojo ordino Didysis kryžius)
 Valdis Zatleris (2011 m. vasario 7 d., Vytauto Didžiojo ordino su aukso grandine)
 Gaidis Andrejs Zeibots (2001 m. kovo 13 d., LDK Gedimino ordino Karininko kryžius) 
 Juris Ziemelis (2003 m. sausio 8 d., Vyčio Kryžiaus ordino Karininko kryžius) 
 Andrejs Žagars (2011 m. vasario 7 d., Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Karininko kryžius)

 
Apdovanotųjų lietuvių sąrašas nėra pilnas.
 Kazys Bizauskas, Trijų žvaigždžių I laipsnio ordinas.
 Silvestras Žukauskas, Lačplėšio karo II laipsnio ordinas.
 Juozas Urbšys, Trijų žvaigždžių I laipsnio ordinas (apdovanotas 1934 m.)
 Prezidentas Algirdas Brazauskas – Trijų Žvaigždžių ordino Didysis kryžius (apdovanotas 1996 m.)
 Prezidentas Valdas Adamkus – Trijų Žvaigždžių ordinas su Grandine ir Didžiuoju kryžiumi (apdovanotas 2001 m.)

Šaltiniai

Taip pat žiūrėkite 
 Latvijos lietuviai