joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Nightmare

Nightmare – penktasis studijinis amerikiečių sunkiojo metalo grupės „Avenged Sevenfold“ albumas, išleistas 2010 m. liepos 27 d. Tai – pirmasis grupės albumas, kuriame negroja būgnininkas James „The Rev“ Sullivan, miręs 2009 m., tačiau jis prisidėjo prie dainų kūrimo ir albume skamba jo balsas. Taip pat, tai – vienintelis albumas, kuriame groja buvęs grupės „Dream Theater“ būgnininkas Mike Portnoy. Albumo singlas „Nightmare“ pasiekė antrąją vietą JAV „Billboard“ roko singlų reitinge, o „Welcome to the Family“, „So Far Away“ ir „Buried Alive“ pateko į dešimtuką. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, tapdamas pirmuoju grupės įrašu, pasiekusiu reitingo viršūnę.

Dainų sąrašas 

2010 albumai
Ievos Simonaitytės literatūrinė premija

Ievos Simonaitytės literatūrinė premija – literatūrinė premija, teikiama kasmet nuo 1987 m. už kūrinius, atspindinčius Klaipėdos krašto ir Mažosios Lietuvos dvasią arba įprasminančius rašytojos Ievos Simonaitytės atminimą. Premija teikiama Klaipėdos apskrities viešojoje Ievos Simonaitytės bibliotekoje artėjant rašytojos gimtadieniui (sausio 23 d.).

Istorija 
Premija įsteigta 1987 m. Klaipėdos rajono „Jaunosios gvardijos“ kolūkiui ir Lietuvos rašytojų sąjungos Klaipėdos skyriui pasirašius steigimo sutartį. 1996 m. premijos konkurso organizavimą perėmė Klaipėdos apskrities viršininko administracija, Lietuvos rašytojų sąjungos Klaipėdos skyrius ir Klaipėdos apskrities viešoji I. Simonaitytės biblioteka. 2010 m. panaikinus Lietuvos apskričių administracijas, konkurso ir premijos organizavimą perėmė Klaipėdos apskrities viešoji I. Simonaitytės biblioteka, 2011 m. premijos laimėtojui skyrusi 4000 litų. 2012 m. pasirašyta rėmimo sutartis penkeriems metams su Rimanto Cibausko vadovaujama bendrove „Mūsų laikas“. 2016 m. premijos sutartis buvo pratęsta dar penkeriems metams, didinant sumą iki 2000 eurų.

Laureatai

Šaltiniai

Nuorodos 
 Ievos Simonaitytės premija iki 2007 m.

Simonaitytės
Sanja Vučič

Sanja Vučič (, g. 1993 m. rugpjūčio 8 d. Kruševace) – Serbijos dainininkė.

Gimė 1993 metais Kruševaco mieste Serbijoje. Jau nuo vaikystės atlikėja demonstravo savo muzikinį talentą, lankė muzikos mokyklos operinio vokalo klasę. Mokslų metu Sanja dainavo įvairiose grupėse, pavyzdžiui, etninės muzikos kolektyve Bele vile ir bažnyčios chore Sveti Knez Lazar, su kuriuo gastroliavo Vengrijoje, Baltarusijoje ir Lenkijoje. 2012 metais Sanja prisijungė prie grupės „ZAA“, įrašė albumą „What About“ bei aktyviai koncertavo regioniniuose festivaliuose.

2016 m. išrinkta atstovauti Serbijai 2016 m. „Eurovizijoje“ su daina „Goodbye (Shelter)“.

2017 m. prisijungė prie grupės „Hurricane“.

2020 m. „Eurovizijoje“ turėjo atstovauti Serbijai su grupe „Hurricane“, bet dėl koronaviruso pandemijos konkursas buvo atšauktas.

2021 m. grupė grįžo į „Euroviziją“ su daina „LOCO LOCO“ ir finale užėmė 15 vietą.

Išnašos

Nuorodos 
 Daina Goodbye (Shelter)

|-

Serbijos atlikėjai
Serbijos atstovai Eurovizijoje
2016 m. Eurovizijos dalyviai‎
Rykka

Christina Maria Rieder (g. 1986 m. kovo 13 d. Vankuveryje), geriau žinoma sceniniu vardu Rykka – Kanados–Šveicarijos dainininkė ir dainų autorė.

Nuo 15 metų pradėjo lankyti gitaros pamokas, pasirodydavo bendruomenės festivaliuose. Dvejus metus studijavo vokalą Vankuverio bendruomenės koledže. 2009 metais persikėlė į Torontą, kur įrašė albumą „Straight Line“, tuo metu dar save pristatinėjo Christina Maria vardu. 2010 m. pristatinėjo albumą Vokietijoje ir Šveicarijoje, pastarojoje gavo apdovanojimą. Vėliau pasirodė albumas „Kodak“, nuo 2012 metų dainininkė vadina save Rykka.

2016 m. vasarį laimėjo Šveicarijos nacionalinę atranką į 2016 m. „Euroviziją“ su daina „The Last of Our Kind“.

Diskografija

Albumai 
 2012 – Kodiak

Singlai 
 2012 – Map Inside
 2012 – The Brink
 2013 – Blackie
 2014 – Electric
 2015 – Movies
 2016 – The Last of Our Kind

Nuorodos 
 Oficiali svetainė (anglų k.)

|-

Kanados dainininkai
Šveicarijos atlikėjai
Šveicarijos atstovai Eurovizijoje
2016 m. Eurovizijos dalyviai‎
Sidabro standartas

Sidabro standartas – piniginės sistemos vienetas, kuris buvo susietas su konkrečiu sidabro svoriu. Šis standartas labai išpopuliarėjo po Bizantijos imperijos žlugimo ir tęsėsi iki XIX a. pabaigos. Nuo VIII a. iki XIV a. vyravo beveik visoje Europoje. XVI a., kai buvo atrastos didelės sidabro atsargos Sero Riko kasykloje Bolivijoje, sidabro standartas tapo plačiai naudojamas. Sidabrinės monetos daugumoje pasaulio vietų beveik 400 metų buvo naudojamos prekyboje. Nuo XIII a. iki XVIII a. naudotas ir Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje.

1704 m., įšventinus Anglijos karalienę Aną, Britų Vest Indija tapo viena pirmųjų pasaulyje, pradėjusių naudoti naują sistemą – aukso standartą. Po Napoleono karų Jungtinė Karalystė oficialiai priėmė aukso standartą ir jį įteisino 1821 m. Tuo pačiu metu kilo revoliucijos Pietų Amerikoje, sutrikdžiusios sidabro gavybą. To pasekoje aukso standartas populiarėjo daugelyje pasaulio šalių, pavyzdžiui, 1853 m. šį standartą priėmė Kanada (tuomet JK kolonija). 1873 aukso standartą ir aukso markes įteisino Vokietija. Per kitus 35 metus visos pasaulio šalys perėjo prie aukso standarto, išskyrus Kiniją, Honkongą ir Veichajaus miestą. 1935 m. oficialiai baigėsi sidabro standarto galiojimas, kai šios šalys irgi jo atsisakė.

Šaltiniai 

Pinigai
Sidabras
Gojaus Šv. Mikalojaus Stebukladario sentikių cerkvė

Gojaus Šv. Nikolajaus Stebukladario cerkvė – rusų stačiatikių (sentikių) maldos namai Šalčininkų rajone, Jašiūnų seniūnijoje, Gojaus kaime, apie 2 km į pietus nuo Jašiūnų, 1,5 km į pietvakarius nuo kelio . Priklauso Gojaus sentikių religinei bendruomenei. Šiuo metu bendruomenę sudaro apie 60 narių. Bendruomenei pirmininkauja Piotr Griaznov, jam talkina Antonina Jankovskaja.

2014 m. liepos 12 d. buvo švenčiamos sentikių bendruomenės įkūrimo Gojaus kaime 300–osios metinės. Šia proga baigėsi 2012 m. inicijuotas šventovės remonto projektas, taip pat pašventintas kiemelyje paminklas–kryžius, įamžinantis pirmųjų Gojaus sentikių atminimą. 

Vietos kapinėse palaidoti ir katalikai, ir stačiatikiai, ir sentikiai. Taip pat čia yra sovietų karių, žuvusių nukritus lėktuvui Antrojo pasaulinio karo metais.

Istorija 

Manoma, jog Gojaus sentikiai įsikūrė dvarininkų Balinskių žemėse. Ankstyvoji bendruomenės istorija beveik nėra žinoma. Ji XIX ir XX a. turėjo glaudžių ryšių su Daniliškių sentikių bendruomene, kuri yra seniausia Vilniaus krašte, susikūrusi XVIII a. Istoriniai dokumentai taip pat liudija, kad sentikiai jau XVII a. pabaigoje ir XVIII a. pradžioje kėlėsi iš Rusijos Toropeco ir Smolensko valsčių į dabartinės Lietuvos pietryčius.

1920 m. pabaigoje Gojaus bendruomenėje buvo 368 nariai, gyvenę Gojaus (28 namai) ir aplinkiniuose kaimuose. 1937 m. buvo baigta statyti naujoji cerkvė. Iki jos buvo meldžiamasi senojoje. Senoji medinė maldykla stovėjusi netoli tos vietos, kur stovi dabartinė.

Pokario metais bendruomenę sudarė apie 350 narių, 1950–1980 m. šis skaičius mažėjo. Kolektyvizacija lėmė, kad gyventojai kėlėsi į miestus, dalis iš jų persikėlė į Šalčininkus ir Vilnių.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
 Gojaus sentikių religinė bendruomenė
 Gojaus sentikių istorija
 Gojaus maldos namai (sobory.ru)
 Lietuvos sentikių kultūros paveldas 

Lietuvos sentikių cerkvės
Šalčininkų rajono bažnyčios
Ieva Serapinaitė

Ieva Serapinaitė (g. 1995 m. vasario 4 d.) – Lietuvos šiuolaikinė penkiakovininkė.

Biografija 
2011 m. Europos jaunių B amžiaus grupės čempionate Vengrijoje I. Serapinaitė pelnė bronzos medalį. Pasaulio jaunių čempionate I. Serapinaitė užėmė 17-ą vietą, bet iškovojo sidabrą merginų estafetėje ir bronzą merginų komandinėje įskaitoje (kartu su dvyne-seserimi Emilija Serapinaite ir Karolina Gužauskaite). 2012 m. Europos jaunių čempionate užėmė 11-ą vietą individualioje rungtyje bei iškovojo sidabro medalius moterų estafetėje ir moterų komandinėje įskaitoje. Tais pačiais metais vykusiame pasaulio jaunių čempionate I. Serapinaitė pelnė auksą individualioje rungtyje, sidabrą moterų estafetėje ir moterų komandinėje įskaitoje. 2013 m. Europos jaunimo čempionate užėmė 5-ą vietą bei pelnė sidabrą moterų komandinėje įskaitoje (kartu su Karolina Gužauskaitė ir Gintarė Venčkauskaitė). Tais pačiais metais penkiakovininkė dalyvavo dar ir jaunių amžiaus čempionatuose bei tapo pasaulio jaunių čempione.

2014 m. I. Serapinaitė pirmą kartą startavo pasaulio taurės etape, bet B grupės kvalifikacinėje grupėje liko 21-a ir į finalinį etapo raundą nepateko. 2015 m. Separinaitė atstovavo Lietuvai pasaulio taurės 1-ame ir 3-iame etapuose, bet visus kartus į finalą nepateko. Tais pačiais metais pasaulio čempionate I. Serapinaitė pelnė sidabro medalį moterų estafetėje (kartu su Lina Batulevičiūtė). 2016 m. I. Serapinaitė dalyvavo daugumoje pasaulio taurės etapuose: Kaire (1-as etapas) užėmė 8-ą vietą, Rio de Žaneire (2-as etapas) užėmė 15-ą vietą ir Romoje (3-ias etapas) užėmė 34-ą vietą. Surinkusi pakankamai taškų I. Serapinaitė buvo pakviesta dalyvauti pasaulio taurės finaliniame etape, kuriame pelnė bronzos medalį.

2017 m. baigė Vilniaus kolegiją, kineziterapijos studijas. 

Pirmasis treneris – Artūras Kalininas. Nuo 2022 m. treniruoja Lukas Kontrimavičius.

Šaltiniai

Nuorodos 
 pentathlon.org profilis

Lietuvos penkiakovininkai
Lietuvos olimpiečiai
Views

Views – ketvirtasis studijinis kanadiečių reperio Drake albumas, išleistas 2016 m. balandžio 29 d. Albumas turėjo vadintis „Views from the 6“, tačiau likus vos dienai iki išleidimo, buvo sutrumpintas iki „Views“. Pirmasis albumo singlas „Hotline Bling“ sulaukė didelio populiarumo visame pasaulyje, pasiekdamas antrąją vietą JAV „Billboard Hot 100“, trečiąją vietą Jungtinės Karalystės „UK Singles Chart“ reitinguose bei patekdamas į daugelį singlų dešimtukų. Antrasis singlas "One Dance
" taip pat sulaukė didelio pasisekimo, pasiekdamas antrąją vietą JAV bei pirmąją Jungtinėje Karalystėje.

Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmoje vietoje JAV „Billboard 200“ reitinge, per pirmąją savaitę pardavus 852 tūkstančius kopijų. Tai buvo šeštasis atlikėjo albumas, pasiekęs pirmąją reitingo vietą. Reitingo viršūnėje albumas išbuvo devynias savaites. „Views“ taip pat pasiekė pirmąją vietą Jungtinėje Karalystėjė ir Australijoje, taip pat pateko į daugelio šalių albumų dešimtukus.

2016 m. liepos mėnesio duomenimis, JAV parduota per 1.3 milijono "Views" kopijų.

Dainų sąrašas 

Drake albumai
2016 albumai
Thank Me Later

Thank Me Later – debiutinis studijinis kanadiečių atlikėjo bei reperio Drake albumas, išleistas 2010 m. birželio 15 d. Albume dainas kartu atlieka Nicki Minaj, Lil Wayne, Jay-Z bei kiti. Albumo singlas „Find Your Love“ sulaukė didelio populiarumo JAV, pasiekdamas penktąją „Billboard Hot 100“ reitingo vietą. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją savaitę vien JAV pardavus 447 tūkstančius kopijų, debiutavo pirmoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, tapdamas pirmuoju atlikėjo įrašu, pasiekusiu pirmąją vietą. 2015 m. rugpjūčio mėnesio duomenimis, JAV parduota per 1,8 milijono kopijų.

Dainų sąrašas 

Drake albumai
Debiutiniai albumai
2010 albumai
Dainavos koplyčia

Dainavos koplyčia – veikianti koplyčia Šalčininkų rajone, Dainavos seniūnijoje, Dainavos kaime, 8 km į šiaurę nuo Eišiškių, prie kelio . Priklauso Eišiškių Kristaus Karaliaus Žengimo į dangų parapijai. Pamaldos laikomos lenkų kalba, jos vyksta kas savaitę, žmonės susirenka šv. rožinio, gegužinės pamaldoms ir kitomis progomis.

Istorija  

Koplyčia kaimo gyventojų rūpesčiu ir lėšomis 1992 m. įrengta skverelyje, prie pagrindinės gatvės. Maldos namams pritaikytas apleistas poilsio namelio pastatas, anksčiau priklausęs vietos kolūkiui. Keli panašūs statiniai – mediniai nameliai  trikampiais fasadais – šioje vietoje sovietmečiu tarnavo kaip stovyklavietė, kurioje būdavo apgyvendinami į kolūkį atvykstantys talkininkai moksleiviai ir studentai. Beržais apaugęs sklypas ir dalis atviro lauko aplink koplyčią buvo sutvarkyti, aptverti metaline tvora, pastatytas didelis medinis kryžius.

1992 m. koplyčią pašventino vyskupas Audrys Juozas Bačkis. 

2015 m. koplyčia buvo remontuojama, padidinta prieangio aikštelė.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Dainavos seniūnija 

Šalčininkų rajono koplyčios
Mikniškių Šv. Jono Kronštatiečio koplyčia

Mikniškių Šv. Jono Kronštatiečio koplyčia – stačiatikių koplyčia Mikniškėse, Turgelių seniūnijoje, Šalčininkų rajone. Aštuonkampė mūrinė koplyčia iškilo 1940 m. Ji pastatyta Dievo Motinos ikonos „Visų liūdinčiųjų Džiaugsmas“ cerkvės šventoriuje. Koplyčioje palaidotas vietos stačiatikių dvasinis vadovas, šventikas Pontijus Rupyševas (?–1939).

Koplyčia pavadinta XIX a. stačiatikių bažnyčios ir visuomenės veikėjo Jono Kronštatiečio (, 1829–1908) vardu.

Istorija 

Pontijus Rupyševas tarnavo šventiku Rusijos kariniame Baltijos laivyne, buvo susitikęs su Jonu Kronštatiečiu. Atsitiktinai išvengė bolševikų represijų, laiku sėdęs į traukinį, vykusį į Latvijos pusę. Į Lietuvą atvažiavo 1921 m. Jis buvo Mikniškių dvaro sodyboje pastatytos cerkvės šventiku, 1922 m. Mikniškėse įkūrė stačiatikių bendruomenę. Jos aktyviomis narėmis buvo ir dvarininko Koreckio trys dukterys, kurios  pakeitė gyvenimo būdą, ėmė griežtai lai­kytis Bažnyčios įsakymų. Ilgainiui šventikas tapo labai populiarus, iki pat mirties 1939 m. lankydavo vyskupi­jos parapijas. Į Mikniškes plūdo tikintieji, pasiryžę asketiš­kam gyvenimui ir tikėdamiesi protojerėjaus Rupiševo dvasi­nio vadovavimo. Kilo Rupiševo kultas: jo nuotrau­kos cerkvėje, kapinėse ir tikinčiųjų namuose garbintos kaip ikonos, žmonės tikėjo stebuklinga gydomąja že­mės nuo jo kapo jėga.

Koplyčią pastatė 1940 m. bendruomenė už brolių ir seserų bei daugelio gerbėjų iš kitų vietovių lėšas. Išleista knyga „He ocтавлю вас сиротами“ pagal protojerėjaus rašytus dienoraščius.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
 Netikėta Lietuva: Mikniškių kaimo stačiatikiai, atlaikę J. Pilsudskį, kolchozus ir jų griūtį 

Šalčininkų rajono koplyčios
Lietuvos stačiatikių koplyčios
Rėžių akmuo

Rėžių akmuo, taip pat Didysis akmuo, Lietuvos tūkstantmečio akmuo – stambus riedulys Šalčininkų rajone, Butrimonių seniūnijoje, Rėžių kaime, 3 km į vakarus nuo Butrimonių. Riedulys slūgso atvirame lauke, netoli sodybos, 0,6 km į pietvakarius  nuo kelio . Informacinėmis rodyklėmis akmuo nepažymėtas. Pasiekiamas nuo plento ties vienkiemiu ir telekomunikacijų bokštu (netoliese taip pat yra autobusų stotelė, kaimo kryžius) pasukus pietų kryptimi į žvyrkelį ir pavažiavus tiesiai 0,8 km. Posūkyje ties šia kryžkele guli vidutinio dydžio, apie 1,5 m aukščio riedulys. 

Rėžių akmuo yra geologinis gamtos paminklas, paskelbtas valstybės saugomu Gamtos apsaugos komiteto prie Lietuvos TSR Ministrų Tarybos 1988 m. balandžio 15 d. įsakymu Nr. 31.

Apibūdinimas 

Akmuo surastas apie 1980–uosius metus. Vėliau jis visas buvo atkastas, iškastu gruntu suformuojant kalvelę lygioje vietoje. Įdubos aplink akmenį skersmuo – apie 40 m. Akmens paviršiuje yra skulptoriaus iškalti žodžiai apie Lietuvos vardo paminėjimą prieš 1000 metų Kvedlinburgo analuose, Vyčio ženklas, rūtos šakelė. Aplink objektą išdėstyta 11 stambių, iki 2 m aukščio akmenų, nutolusių lanku nuo didžiojo akmens įvairiais atstumais iki 50 m, simbolizuojančių aplinkinius piliakalnius. Aplinka sutvarkyta, įrengta poilsio vieta. Informacija apie paminklinį akmenį vietoje nepateikta (2016 m. gegužės mėn. duomenimis).

Duomenys 

 Sudėtis – mikroklininis granitas su biotitu
 Aukštis – 3,30 m
 Ilgis – 5,70 m
 Plotis – 4,67 m
 Perimetras – 16,36 m

Nuorodos 

 Saugomų teritorijų valstybės kadastras 
 Lietuvos geologijos tarnyba. Geotopai (išrašas) 

Šalčininkų rajono paveldas
Lietuvos gamtos paminklai
Lietuvos rieduliai
To the Sea

To the Sea – penktasis studijinis amerikiečių atlikėjo Jack Johnson studijinis albumas, išleistas 2010 m. birželio 1 d. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją savaitę JAV pardavus per 243 tūkstančius kopijų, debiutavo pirmoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, tapdamas trečiuoju Johnson albumu, pasiekusiu pirmąją vietą. Albumas taip pat pasiekė pirmąją vietą Australijoje, Kanadoje, Naujojoje Zelandijoje, Šveicarijoje bei Jungtinėje Karalystėje.

Dainų sąrašas 

2010 albumai
Saulius Prūsaitis

Saulius Prūsaitis (g. 1977 m. rugsėjo 28 d. Marijampolėje) – grupės „Happyendless“ lyderis ir vokalistas, 2012 m. pradėjęs solinę karjerą. Su „Happyendless“ dainuoja nuo 1999 m. Sukūrė muzikinį projektą „Lights“. Prisistato slapyvardžiu Face White (). Muzikinio konkurso „X Faktorius“ teisėjas. Kuravo įvairius atlikėjus (Grupės: RSP, 4 Roses, Roxy5; Merginos: Ieva Ščerbinskaitė, Neringa Gailiušaitė, Vaiva Kalinauskaitė, Iglė Bernotaitytė; Vaikinai: Aleksas Augaitis, Thomas Tumosa, Jonatanas Kazlauskas ir Rihards Bērziņš).

Gyvenimas 
Saulius Prūsaitis baigė Dailės mokyklą. Būdamas 19 metų, Saulius nusprendė išvykti į Jungtinės Karalystės sostinę Londoną. Gyveno 3,5 metų Anglijoje, kur dirbo atsitiktinius darbus, darbavosi statybų srityje.

2011 metų gegužę susituokė. Žmona vilnietė dizainerė Agnė Kuzmickaitė. Duktė Leonarda (pavadinta A. Kuzmickaitės mamos Leonardos Jekentaitės-Kuzmickienės garbei).

Diskografija

Soliniai albumai 
 2016 m. – Vaikas iš didelės raidės
 2018 m. – 39
 2019 m. – Kažkokioj Kavinėj

Koncertiniai turai

„Vaikas iš didelės raidės“ 
„Vaikas iš didelės raidės“ – pirmojo solinio albumo ir koncertinio turo pavadinimas.

Apdovanojimai

Šaltiniai

Nuorodos 
 Saulius Prūsaitis
 Interviu 
 Gėdinga S. Prūsaičio praeitis: vagiliavo prabangiose Londono parduotuvėse
 Biografija puslapyje promostar.lt

Lietuvos dainininkai
Tano Cimarosa

Tano Cimarosa (, 1922 – 2008) buvo iš Sicilijos kilęs italų aktorius, scenarijų autorius ir režisierius.

Jo brolis Michele Cimarosa (1929 – 1993) taip pat buvo aktorius.

Dalinė filmografija 
 Mūsų vyrai (1966)
 Komisaras Pepe (1969)
 Barbagia (1969)
 Pati gražiausia žmona (1970)
 Mergina Australijoje (1971)
 Visi krikštamotės sūnūs (1973)
 Nepaprasti italų nuotykiai Rusijoje (1973)
 Duona ir šokoladas (1974)

Nuorodos 

 IMDb profilis

Italijos aktoriai
Italijos kino režisieriai
Jančiūnų akmuo

Jančiūnų akmuo – stambus riedulys Šalčininkų rajone, Butrimonių seniūnijoje, Jančiūnų kaime, prie kelio  ir įvažiavimo į gyvenvietę (Kaštonų g.) kryžkelės. 

Jančiūnų akmuo yra Šalčininkų rajono savivaldybės saugomas geologinis gamtos paveldo objektas. Jis sovietmečiu buvo atgabentas iš melioruojamo lauko. Ant riedulio vertikalaus nutašyto šono (nuo plento pusės) yra iškaltas tekstas: „Kirovo kolūkis. Jančiūnų gyvenvietė pradėta statyti 1965“. Greta šio teksto (iš kairės pusės) ant riedulio matyti iškaltas simbolinis ženklas, kurį sudaro trys vertikalios javų varpos ir jas iš apačios juosianti krumpliaračio dalis.

Riedulio aplinka 

Paminklinis riedulys guli lygioje vietoje prie judraus plento kairiojo (pietrytinio) kelkraščio, nuo kurio nutolęs 3 m. Aplink akmenį pasėta veja. Šalia akmens, už 1 m, auga gana storas ąžuolas, kurio laja beveik uždengia visą riedulį. Už šio medžio, prie pat šaligatvio, esančio palei gatvę į gyvenvietę, anksčiau stovėjo masyvus cementinis 30 cm aukščio vazonas su gėlėmis. Paminklinio riedulio užnugaryje už pievutės (atitolusi maždaug 3 m ir kiek daugiau nuo riedulio) lanku tęsiasi sienelė: ji sumūryta naudojant cementą ir smulkius akmenis, jos ilgis 10,1 m, aukštis iki 41 cm, plotis 38-43 cm. Keliose vietose ši sienelė apirusi (išbyrėjus akmenims). Už jos auga kelios tujos ir tarp jų - akacijų gyvatvorė. Lentelės ar kitokio informacinio ženklo, kuris rodytų šį stambų riedulį esant geologijos paminklu, nematyti.

Duomenys 

 Aukštis – 2,39 m
 Ilgis – 4,02 m
 Plotis – 2,21 m
 Perimetras – 10,7 m
 Sudėtis – granitas su biotitu

Nuorodos 

 Saugomų teritorijų valstybės kadastras 
 Lietuvos geologijos tarnyba. Geotopai (išrašas) 

Šalčininkų rajono paveldas
Lietuvos gamtos paveldo objektai
Lietuvos rieduliai
My World 2.0

My World 2.0 – debiutinis studijinis kanadiečių atlikėjo Justin Bieber albumas, išleistas 2010 m. kovo 23 d. Tai – anksčiau išleisto debiutinio atlikėjo EP „My World“ tęsinys. Singlas „Baby“ sulaukė didelio populiarumo visame pasaulyje, pasiekdamas trečiąją vietą Jungtinės Karalystės „UK Singles Chart“ reitinge bei penktąją JAV „Billboard Hot 100“. Singlas „Eenie Meenie“ pasiekė devintąją vietą Jungtinėje Karalystėje.

„My World 2.0“ sulaukė daugiausiai teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją savaitę JAV pardavus 283 tūkstančius kopijų, debiutavo pirmoje „Billboard 200“ reitingo vietoje. Bieber tapo jauniausiu atlikėju, pasiekusiu pirmąją reitingo vietą, nuo Stevie Wonder 1963 m. išleisto albumo „Recorded Live: The 12 Year Old Genius“. 2015 m gruodžio mėnesio duomenimis, JAV parduota per 3.3 milijonai albumo kopijų.

Dainų sąrašas 

2010 albumai
Debiutiniai albumai
Sergejus Prokudinas-Gorskis

Sergejus Michajlovičius Prokudinas-Gorskis ( ; 1863 m. rugpjūčio 30 d. – 1944 m. rugsėjo 27 d.) buvo rusų chemikas ir fotografas. Jis yra geriausiai žinomas už savo novatorišką darbą su spalvota fotografija XX a. pradžioje Rusijoje.

Biografija 
Gimė bajorų kilmės karininko šeimoje. Mokėsi Imperatoriškajame Aleksandro licėjuje Sankt Peterburge. 1886–1888 m. klausė paskaitas Sankt Peterburgo universiteto fizikos ir matematikos fakultete. 1902 m. Vokietijoje mokėsi fotografijos. 1906 m. dalyvavo fotografijų parodose Romoje, Milane, Berlyne ir Paryžiuje. 1908 m. aplankė ir fotografavo rašytojų Levą Tolstojų jo sodyboje Jasnaja Poliana. 1909 m. imperatorius Nikolajus II leido S. Prokudinui-Gorskiui apsilankyti ir fotografuoti įvairias Rusijos sritis. 1909–1916 m. Sergejus Prokudinas-Gorskis fotografavo bažnyčias, vienuolynus, gamyklas, miestų ir kaimos vaizdus. 1912 m. fotografavo Vilniuje ir Kaune. 1910 kartu su šeima emigravo į Jungtinę karalystę. 1921 m. persikėlė į Prancūziją.

Nuorodos 
 Iliustruota S. M. Prokudino-Gorskio biografija (2011) anglų kalba 
 Prokudino-Gorskio nuotraukų kolekcija ir biografija rusų kalba Runivers.ru
 Vienas šimtas Prokudino-Gorskio spalvotų nuotraukų viename PDF – „Тhe Spektator“ žurnale 
 „Imperija, kuria buvo Rusija: Prokudino-Gorskio fotografinių įrašų atkūrimas“ – anglų kalba JAV Kongreso bibliotekos eksponatas
 Rusų duomenų bazė su visomis Prokudino-Gorskio nuotraukomis, tarp jų ir nerestauruotos
 Virš 60 Prokudino-Gorskio nuotraukų, restauruotų Alekso Gridenko per digichromatografiją
 „Rusijos imperija atskleidžia savo tikrąsias spalvas Londone“ (ang. The Russian empire reveals its true colours in London), 2014, rbth.com

Šaltiniai 

Rusijos chemikai
Rusijos išradėjai
Rusijos fotografai
B.o.B

Bobby Ray Simmons, Jr. (g. 1988 m. lapkričio 15 d.), geriau žinomas kaip B.o. B – amerikiečių reperis bei įrašų prodiuseris iš Dekuterio, Džordžijos. Atlikėjas išgarsėjo 2010 m., išleidęs debiutinį singlą „Nothin' on You“, sulaukusį didžiulio pasisekimo visame pasaulyje ir pasiekusi daugumos reitingų viršūnes. Debiutinis albumas „The Adventures of Bobby Ray“ buvo išleistas 2010 m. balandį ir taip pat pasiekė pirmąją vietą JAV. Šiuo metu yra išleidęs keturis studijinius albumus.

Diskografija 
 B.o.B Presents: The Adventures of Bobby Ray (2010)
 Strange Clouds (2012)
 Underground Luxury (2013)
 Psycadelik Thoughtz (2015)

Nuorodos 
 
 

JAV dainininkai
Hiphopo atlikėjai
B.o.B Presents: The Adventures of Bobby Ray

B.o. B Presents: The Adventures of Bobby Ray – debiutinis studijinis amerikiečių reperio B.o.B albumas, išleistas 2010 m. balandžio 27 d. Albumo sinlgas „Nothin' on You“ sulaukė didelio pasisekimo visame pasaulyje, pasiekdamas daugumos reitingų viršūnes, tarp jų – ir JAV ir Jungtinės Karalystės. Singlas „Airplanes“ pasiekė antrąją vietą JAV ir pirmąją Jungtinėje Karalystėje, o „Magic“ – dešimtąją vietą JAV.

„B.o. B Presents: The Adventures of Bobby Ray“ sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir, per pirmąją savaitę JAV pardavus 84 tūkstančius kopijų, debiutavo pirmoje „Billboard 200“ reitingo vietoje. 2012 m. balandžio mėnesio duomenimis, JAV parduota per 597 tūkstančiai albumo kopijų.

Dainų sąrašas 

2010 albumai
Debiutiniai albumai
Peptidinė nukleorūgštis

Peptidinė nukleorūgštis (PNR) – gamtoje natūraliai neaptinkamas polimeras, savo struktūra primenantis DNR ar RNR, tačiau besiskiriantis nuo jų savo karkasu. Šias struktūras sintetina mokslininkai ir naudoja įvairiuose biologiniuose, medicininiuose tyrimuose. Tai nėra rūgštis - taip ji pavadinta pabrėžiant panašumą su DNR ir RNR.
 
DNR ar RNR karkasą sudaro fosforo rūgšties liekanomis sujungtos deoksiribozės (DNR) ar ribozės, o PNR atveju – peptidiniais ryšiais sujungti N-(2-aminoetil)-glicinai. Heterociklinės bazės prie PNA karkaso prijungtos per metileninę -CH2- grupę. Nors pati PNR gamtoje natūraliai neaptinkama, jos struktūrinis vienetas (N-(2-aminoetil)-glicinas) sintetinamas melsvadumblių. 

Kadangi PNR neturi neigiamai įkrautų fosforo rūgšties liekanų, tai ryšys tarp PNR ir DNR yra stipresnis, nei tarp dviejų DNR grandžių, tarp kurių dėl dviejų neigiamai įkrautų karkasų pasireiškia elektrostatinė stūma. PNR ir PNR ryšys yra dar stipresnis, negu tarp PNR ir DNR. Didelis pliusas pritaikant PNR terapijoje yra tai, PNR/PNR struktūra lengviau praeina pro ląstelės membraną, nes neturi krūvio. PNR/PNR stabili struktūra, nes ją sunkiau atpažįsta baltymus degraduojančios proteazės ar nukleorūgštis degraduojančios nukleazės.

Yra hipotezė, kad prieš DNR/RNR pasaulį buvo PNR pasaulis. Esant 100°C (giliai vandenyje tokia gali būti), temperatūrai, PNR spontaniškai polimerizuojasi, todėl nesunku paaiškinti kaip galėjo atsirasti pirmosios grandinės

Šaltiniai 

Nukleorūgštys
Marek Kuchciński

Marekas Tadas Kučinskis (, g. 1955 m. rugpjūčio 9 d. Peremyšlyje) – lenkų politikas, Lenkijos Seimo maršalka (nuo 2015 m. lapkričio 12 d.).

M. Kučinskis nuo 2001 m. yra penkių kadencijų Lenkijos Seimo narys, kurį laiką vadovavo Teisės ir Teisingumo partijos parlamentiniam klubui, 2010–2015 m. buvo Seimo vicemaršalka.

Lenkijos Seimo nariai
Lenkijos Seimo pirmininkai
Polifonija (choras)

Valstybinis kamerinis choras „Polifonija“ – Lietuvos valstybinis choras Šiauliuose.

Istorija 
Kolektyvas įkurtas 1974 m. gruodžio 31 d. Tai buvo pirmasis tuometinio senosios muzikos ansamblio koncertas, kuris išaugo į kasmet rengiamus naujametinius koncertus. Sigito Vaičiulionio įkurtas senosios muzikos ansamblis vienintelis Lietuvoje tada dainavo Renesanso ir Baroko epochų kompozitorių kūrinius. 1979 m. choras pavadintas „Polifonija“. 1986 m. „Polifonija“ tapo Lietuvos valstybinės filharmonijos Šiaulių valstybiniu kameriniu mišriuoju choru. 1998 m. „Polifonija“ atsiskyrė nuo Šiaulių filharmonijos ir tapo atskira koncertine organizacija. 2004 m. Kolektyvas šventė savo trisdešimties metų jubiliejų. Kolektyvą palikus ilgamečiams jo vadovams Danutei ir Sigitui Vaičiulioniams, „Polifonijai“ vadovavo Gediminas Ramanauskas. 2011 m. Choro vadovo pareigas užėmė Tomas Ambrozaitis. 2015 m. Tomas Ambrozaitis tapo choro meno vadovu ir vyriausiuoju dirigentu. Nuo 2015 metų laikinai vadovo pareigas užėmė Aurelija Čižauskaitė-Butkaliuk. 2016 m. Meno vadovo ir dirigento pareigas užėmė Egidijus Kaveckas. Įstaigos vadove tapo Nijolė Saimininkienė.

Platus choro repertuaras apima kūrinius nuo Renesanso iki šiuolaikinės muzikos. Choras yra koncertavęs su Lietuvos nacionaliniu ir valstybiniu simfoniniais orkestrais, Lietuvos kameriniu ir Šv. Kristoforo orkestrais, Klaipėdos valstybinio muzikinio teatro ir kameriniu orkestrais, „Vilnius Sinfonietta“, Lietuvos kariuomenės orkestru, valstybiniu pučiamųjų instrumentų orkestru „Trimitas“, Baltarusijos valstybiniu kameriniu, Lvovo filharmonijos (Ukraina), Sankt Peterburgo valstybiniu simfoniniu (Rusija) orkestrais, o taip pat su tokiais ansambliais kaip „Musica humana“, „Senosios muzikos akademija“ (Rusija) ir kitais garsiais muzikos kolektyvais.

Įstaigos vadovai 
 Sigitas Vaičiulionis, Danutė Vaičiulionienė – 1974 – 2006 m.;
 Gediminas Ramanauskas – 2006 – 2011 m.;
 Tomas Ambrozaitis – 2011 – 2015 m.;
 Aurelija Čižauskaitė – Butkaliuk – 2015–2016 m.
 Nijolė Saimininkienė – nuo 2016 m.
Lietuvos chorai
Šiaulių kultūra
Julius Jucikas

Julius Jucikas (g. 1989 m. spalio 20 d. Šilutėje) – Lietuvos krepšininkas.

Krepšininkas karjerą pradėjo 2009 m. „Šilutės“ krepšinio klube. 2015 m. liepos 6 d. pasirašė sutartį su „Vilniaus Rytu“. Po dviejų nenusisekusių sezonų, kuriuos Jucikas daugiausiai leisdavo ant atsarginių suolelio, abipusiu susitarimu sutartis buvo nutraukta.

2017 m. liepos 15 d. Jucikas pasirašė sutartį su Latvijos klubu „Ventspilio Ventspils“. Tą patį sezoną (2017–2018 m.) „Ventspils“ tapo Latvijos krepšinio lygos čempionais, o Jucikas buvo vienu naudingiausių komandos žaidėjų.

2018–2019 m. sezone krepšininkas žaidė „Aomorio Watts“ klube, o nuo 2019 m. žaidė „Juventus“ klube.

Apdovanojimai 
 Lietuvos krepšinio lygos (LKL) bronzos medalio laimėtojas 2017 m.
 Latvijos krepšinio lygos čempionas 2018 m.

Šaltiniai 

Jucikas,Julius
Sangėliškių koplyčia

Sangėliškių koplyčia – veikianti  Šalčininkėlių Šv. Jurgio parapijos koplyčia Sangėliškių kaime, Šalčininkų rajone, prie kelio , 4,2 km į rytus nuo Šalčininkėlių. Šv. mišios laikomos lenkų kalba, du kartus per mėnesį. 

Koplyčią supa senųjų kaimo kapinaičių tvora, laisvai sudėta iš lauko riedulių, apsodinta senais medžiais. Į koplyčią patenkama pro naujai išmūrytus raudonų plytų vartus. Šventoriuje yra senų antkapių su geležiniais kryžiais. 200 m į rytus nuo koplyčios, link Kamenos upelio, stūkso mišku apaugusio Sangėliškių piliakalnio liekanos.

Istorija 

Sangėliškių kapinėse buvo laidojami vietos turtingi ir paprasti žmonės. Koplyčioje išlikusi atminimo lentelė su pavardėmis: Franciszek  Zniszczyński (miręs 1876 m.) ir Monika (z Andruszkiewiczów) Zniszczyńska (mirusi 1895 m.). Šalia koplyčios išlikę apie 30 antkapių, seniausi nuo 1859 m., tarp jų su pavardėmis: Łukaszewicze, Stankiewicze, Jagiełłowie.  Prie koplyčios yra Armijos Krajovos karių masinė kapavietė. 1945 m. vasario mėn. kaimo apylinkėse mūšyje su NKVD kariuomene  žuvo apie 20 Česlovo Stankevičiaus „Komaro“ būrio karių, kuriuos vėliau palaidojo vietos gyventojai.  Kapavietė po 1991 m. pažymėta antkapiniu paminklu.

Sovietmečiu koplyčia neveikė, stovėjo uždaryta. Teritorija vietinių žmonių buvo minimaliai prižiūrima. Apie 1988 m. vietos kolūkio „Už taiką“ pirmininko Pavelo Griaznovo (g. 1942 m.) rūpesčiu koplyčia buvo remontuojama. Seniai neveikiančios kapinaitės 1998 m. buvo išvalytos ir sutvarkytos, koplyčia suremontuota. Ta proga į atnaujintą koplyčią atvyko pėsčiomis piligrimų žygio „Liublinas-Vilnius-Šalčininkėliai-Sangėliškės“ dalyviai, kurie atnešė ir padovanojo švč. Mergelės Marijos paveikslą. Per iškilmingas mišias altoriuje pakabintą paveikslą pašventino parapijos klebonas Juzefas Narkunas. Nuo to laiko kasmet iš Šalčininkėlių čia atvyksta piligrimų.

Architektūra 

Medinė koplyčia stačiakampio plano,  užsibaigianti trisiene apside. Priekiniame fasade – keturių kolonų portikas su trikampiu frontonu. Dvišlaitis stogas dengtas skardos lakštais, virš kraigo priekyje iškyla kvadratinis varpinės bokštelis su jame pakabintu varpeliu. Bokštelį vainikuoja didelis geležinis kryžius.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Sangiełowszczyzna – Miejsce Pamięci Narodowej (kurierwilenski.lt)

Šalčininkų rajono koplyčios
Tabariškių koplyčia

Tabariškių kapinių Nukryžiuotojo Kristaus koplyčia stovi Tabariškių kaimo veikiančiose kapinėse, Turgelių seniūnijoje, Šalčininkų rajone, prie kelio , 0,9 km į vakarus nuo pasienio su Baltarusija.

Renovuota medinė koplyčia yra 2013–2014 m. įgyvendinto projekto „Medinis kultūros kelias“ objektas, kuriuo siekiama skatinti turizmą kaimo vietovėse. Ji įamžina buvusių Tabariškių savininkų Skarbek–Važinskių giminės, besirūpinusios šiomis žemėmis, vardus. Tabariškių Šv. arkangelo Mykolo parapijoje stovinti koplyčia kultūros paminklo statuso neturi.

Istorija 

Istoriniuose šaltiniuose minima, kad koplyčia yra medinė, su prancūziška spyna, 14 alkūnių ilgio ir 5 alkūnių pločio, altoriuje – Nukryžiuotojo paveikslas, pastatyta 1794 m. Antonijaus Važinskio, pašventinta Tabariškių klebono Marko Rostiko. 

Šalčininkų rajono savivaldybės pastangomis 2014 m. koplyčia buvo restauruota ir spalio 10 d. pašventinta Tabariškių klebono Valdemaro Ulčukevičiaus, praėjus 220 metų po pirmosios konsekracijos.

Tabariškių kapinių koplyčios renovacija vyko pagal programą „Leader“. Objektas buvo įtrauktas į renovuojamų objektų sąrašą kultūrinio turizmo maršrute „Medinė architektūra Vilniaus ir Šalčininkų rajonuose” ir po teigiamo paraiškos įvertinimo gavo lėšų iš ES struktūrinių fondų.

Nuorodos 

 Atnaujintos Tabariškių koplyčios pašventinimas
 Kultūrinio turizmo maršrutas „Medinė architektūra Vilniaus ir Šalčininkų rajonuose”
 Tabariškių koplyčia iki remonto, 2011 m. (panoramio.com)

Šalčininkų rajono koplyčios
Kamena

Kamena – upė daugiausia Lietuvoje, Šalčininkų rajone; Visinčios dešinysis intakas (Merkio baseinas). Prasideda Gudijoje, Ašmenos rajone, pelkėtuose miškuose prie Lukšėnų (Лукшаны) kaimo. Teka pradžioje į šiaurę pelkėtomis vietovėmis, paskui suka į vakarus. Įteka į Visinčią 42,8 km nuo jos žiočių, ties Gasčionimis.

Intakas – Juodupis (dešinysis).

Vaga Lietuvoje daugiausia ištiesinta (savaiminė tik tarp Akmenynės ir Sangėliškių). Prie upės yra įsikūrę Jankūnai, Slabada, Akmenynė, Sangėliškės.

Upėvardis slaviškos kilmės () ir reiškia „akmenuota upė, akmena“.

Šaltiniai 

Šalčininkų rajono upės
Turgelių koplyčia

Turgelių Šv. Felikso de Valua koplyčia – mauzoliejinė Kobylinskių šeimos koplyčia, stovinti Turgelių kaimo veikiančiose kapinėse, Šalčininkų rajone, 18 km į šiaurę nuo Šalčininkų, prie kelio į Mikniškes.
 

Pavadinta trinitorių ordino įkūrėjo Felikso de Valua () vardu. Netoli koplyčios yra Vilniaus universiteto rektoriaus teisininko, ekonomisto Simono Malevskio (1760-1832) kapas.

Koplyčia yra architektūros paminklas, įtrauktas į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ).

Istorija 

Dvarininkų Jozefo ir Kotrynos Kobylinskių šeimos memorialinė koplyčia pastatyta 1850 m. Kobilinskiai į šias vietas atkeliavo 1834 m., įsigiję Merkinės dvarą. Koplyčia stūkso Turgelių Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų parapijos kapinių kalnelyje gausių palaidojimų apsuptyje.

Turgelių bažnyčios statybos metais XX a. pradžioje koplyčioje buvo laikomos pamaldos.

Architektūra 

Koplyčios statinys yra rotondinio tūrio, su kupolu, darnių formų, vėlyvojo klasicistinio stiliaus pastatas su priestatais. Rotondinę koplyčią gaubiantis kupolas užbaigtas kvadratiniu bokšteliu, o du žemesni stačiakampiai priestatai dengti dvišlaičiais stogeliais. Vietinė statybinė medžiaga – lauko akmenys klasicistinį statinį papildo liaudiška išraiška.

Kitos panašios, apvalaus plano koplyčios:
 Didžiokų koplyčia (Molėtų raj.)
 Nariūnų koplyčia (Zarasų raj.)

Šaltiniai

Nuorodos 

 Turgelių seniūnija 
 Kaplica grobowa Kobylińskich (nuotraukos)

Šalčininkų rajono koplyčios
Turgeliai
Liencas

Liencas () – viduramžių miestelis Tirolyje, Austrijoje. Lienco apskrities administracinis centras. Įsikūręs Iselo ir Dravos upių santakoje, Rytinių Alpių dalyje, tarp Aukštojo Tauerno šiaurėje ir Pietinės Klintinies Alpių pietuose. Populiacija – 12 046 žmonės (2016 m. sausio 1 d. duomenys).

Vietovėje žmonių gyventa nuo Bronzos amžiaus. Maždaug nuo 300 m. pr. m. e. gyveno keltai. Pirmą kartą paminėtas 1030 m., kaip Luenzina.

Miestų partnerystė 
  Goricija, Italija
  Džaksonas, Vajomingas, JAV
  Selčukas, Turkija

Galerija

Austrijos miestai
Vaindlo

Vaindlo (; ) – nedidelė sala Suomijos įlankoje, Baltijos jūroje. Šiauriausias Estijos taškas. Nutolusi 26 km į šiaurę nuo šalies krantų. Salos plotas – 6,2 hektarai. Vaindlo priklauso Vihulos kaimo savivaldybei, kuri yra Vakarų Viru apskrityje.

Gyvūnija 
Saloje peri upinės žuvėdros, poliarinės žuvėdros, lututės, didžiosios zylės, jūriniai bėgikai, raguotajieji vieversai, plėšriosios medšarkės, geltonosios startos bei kiti paukščiai.

Istorija 
Iki 1721 m. sala priklausė Švedijai. Pagal tais metais pasirašytą Ništato taikos sutartį, ji atiteko Rusijai. Antrojo pasaulinio karo metu šalia salos vyko aktyvūs karo veiksmai. Sala vėl priklauso Estijai, jai atkūrus valstybingumą. 1718 m. saloje buvo pastatytas medinis švyturys. Vėliau jo vietoje, 1871 m. pastatytas naujas švyturys, vadinamas Vaindloo tuletorn, kurį prižiūri šalies Jūros administracija (). Taip pat saloje yra 50 m sargybos bokštas su radaru, kuriame įsikūręs šalies pasienio sargybos postas. Turistai į salą neįleidžiami.

Galerija 

Estijos salos
Riebalų gaudyklė

Riebalų gaudyklė (atskirtuvas) () − įrenginys, kuris atskiria riebalus, aliejus, taukus ir kitas riebalines medžiagas iš gamybinių nuotekų. Į kanalizaciją patenkantys riebalai ten esančių mikroorganizmų šiek tiek ardomi (anaerobinio skaidymo būdu), tačiau nelabai greitai. Daugelis riebalų atšalę sukietėja. Kanalizacijos vamzdžiuose susikaupę tokie riebalai juos dažnai užkemša, o jei ir neužkemša, pratekėję gali sutrikdyti nuotekų valymo įrenginių darbą.   Be to, jei riebalų šalinama daugiau, jų kiekis gali viršyti nuotekų valymo įrengimų galimybes.

Didžiausia leidžiama riebalų koncentracija 
Didžiausia leidžiama riebalų koncentracija išleidžiant į nuotekų surinkimo sistemą 100 mg/l vidutiniame paros mėginyje.

Didžiausia leidžiama riebalų koncentracija išleidžiant į gamtinę aplinką 10 mg/l vidutiniame paros mėginyje.

Veikimo principas 
Veikia grynai pagal fizikinį gravitacijos dėsnį (pagrįsti tankio skirtumais), t. y. sunkiosios nuotekų sudedamosios dalys nusėda ant skirtuvo dugno, o lengvosios, pvz., gyvuliniai riebalai ir aliejai, iškyla į paviršių.

Išvalytos nuotekos išleidžiamos į nuotekų surinkimo tinklus.

Gaudyklė turi automatinį signalizacijos bloką su davikliu. Daviklis signalizuoja apie įrenginyje susikaupusių riebalų kiekį. Pasiekus atitinkamą jų kiekį, daviklis siunčia signalus į dispečerinę ir praneša apie tai, jog reikia šalinti susikaupusius riebalus. Riebalų sluoksnis negali būti didesnis negu 15 cm.

Riebalų panaudojimas 
Riebalų gaudyklėje surinktų riebalų panaudojimo galimybės šiuo metu menkos. Juos panaudoti daug sunkiau nei atskirai surinktus kepime panaudotus riebalus. Tipiško restorano gaudyklė per metus sukaupia nuo 140 iki 180 kg riebalų.

Naudojimo sritys 
 Viešbučiai
 Restoranai
 Maisto patiekimo sritys
 Valgyklos
 Mėsos parduotuvės
 Mėsos perdirbimo įmonės
 Ligoninių virtuvės
 Maisto konservavimo fabrikai
 Pusgaminių produktų gamyklos
 Traškučių ir kitų traškių produktų
 Mokymo įstaigos
 Aliejaus rafinavimo įmonės

Parinkimas 
Riebalų atskirtuvas parenkamas pagal standarto LST EN 1825:2005 reikalavimus. Nominalaus dydžio parinkimas priklauso nuo valomų nuotekų sudėties, kiekio ir turi remtis šiais parametrais:
 Didžiausias nuotekų debitas;
 Maksimali nuotekų temperatūra;
 Atskiriamų riebalų/aliejų tankis;
 Skalbimo priemonių ir valiklių naudojimas.

Montavimas 
 Pastatomos patalpoje;
 Užkasamos į žemę.

Medžiagiškumas 
 Polietilenas;
 Nerūdijantis plienas;
 Stiklo pluoštas;
 Gelžbetonis.

Nuorodos 
 LST EN 1825-2 Riebalų skirtuvai. 2 dalis. Vardinio dydžio parinkimas, įrengimas, naudojimas ir priežiūra. Vilnius, 2003.
 Nuotekų tvarkymo reglamentas. Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2007 m. spalio 08 d. įsakymas Nr. D1-515 [žiūrėta 2016 gegužės 9]. Internetinė prieiga: https://www.e-tar.lt/portal/lt/legalAct/TAR.924BBACA8125
 Riebalų atskirtuvo parinkimas [interaktyvus]. 2009. UAB „Švarus vanduo“ [žiūrėta 2016 m. gegužės 9 d.]. Prieiga per internetą: http://www.svarusvanduo.lt/rg.htm.

Šaltiniai 

Komunalinis ūkis
Sanitarinė technika
Maurits Cornelis Escher

Mauricas Kornelis Ešeris (, trumpiau − M. C. Esher, 1898–1972 m.) – XX a. Nyderlandų grafikas, iliustratorius, gobelenų, sienų raštų ir pašto ženklų dizaineris. Tai vienas iš garsiausių XX a. moderniojo meno grafikų.

Biografija 

Mauricas Kornelis Ešeris gimė 1898 m. birželio 17 d. Leuvardene Olandijoje, vaikystę praleido Arnheme. Jo tėvas buvo inžinierius. 1919−1922 m. M. K. Ešeris mokėsi architektūros Dailės ir dekoratyviųjų menų mokykloje Harleme. Paskatintas mokytojo Samuel Jessurun de Mesquita, M. K. Ešeris perėjo mokytis piešimo ir grafikos. 1924 m. vedė Jetta Umiker, pora persikėlė į Romą Italijoje, kur gyveno iki 1935 m. Vasarą M. K. Ešeris keliaudavo po Italiją, piešdavo miestų vaizdus ir peizažus. Grįžęs į Romą juos perdirbdavo į grafikos kūrinius. Šiuose kūriniuose vienydavo vaizdus iš skirtingų matymo kampų, naudojo juodos ir baltos raiškius kontrastus. Su žmona M. K. Ešeris susilaukė trijų sūnų.

Dėl aštrėjančių politinių aplinkybių M. K. Ešeris 1935 m. persikėlė į Šveicariją, 1936 m. lankėsi antrą kartą Alhambros komplekse Ispanijoje (pirmą kartą 1922 m.), buvo paveiktas islamiško maurų plytelių dekoro raštų. Jo kūryba iš peizažų pasikeitė į tai, ką dailininkas pavadino „mentaliniais vaizdais“. Dar vėliau dailininkas persikėlė į Belgiją. Antrojo pasaulinio karo metu 1941 m. M. K. Ešeris grįžo į Nyderlandus, apsistojo Barno miestelyje, kuriame praleido likusį gyvenimą beveik iki mirties. M. K. Ešeris mirė 1972 m. kovo 27 d. Lareno miestelyje Nyderlanduose. 

M. K. Ešeris tapo vienu iš garsiausių ir labiausiai reprodukuojamų XX a. grafikų. Jis kūrė realių objektų, pereinančių į kitus objektus, serijas („Metamorfozės“), optinės apgaulės efektus sukuriančius kūrinius, neįmanomų konstrukcijų vaizdus („Krioklys“, „Kylantys ir besileidžiantys“). Kūrė ksilografijas, graviūras, litografijas, mecotintas. M. K. Ešeris paliko 448 grafikos kūrinius ir daugiau nei 2000 piešinių, eskizų. Vienais geriausiai žinomų jo kūrinių yra „Reptilijos“ (1943), „Piešiančios rankos“ (1948), „Sąjungos ryšys“ (1956). 2002 m. Hagoje atsidarė Ešerio vardo muziejus.

Kūrinių galerijos 
 M. K. Ešerio fondas
 wikiart.org

Šaltiniai 
 Vašintono dailės galerija 
 Encyclopaedia Britannica

Esher, M. C.
Varnikų holokausto vieta

Varnikų holokausto vieta – holokausto vieta Trakų rajone, Varnikų miške šalia Varnikų. Valstybės saugoma nacionalinio reikšmingumo lygmens kultūros vertybė, unikalus kodas – .

Vieta 
Holokausto vieta ir aukų kapas yra Varnikų miške, lygioje miško aikštelėje, iš visų pusių supamoje kalvoto miško. Teritorija stačiakampė, 831 m² ploto, aptverta tvorele. Už 100 m į pietus, prie miško kelio, pastatytas tipinis atminimo ženklas su Dovydo žvaigžde ir užrašu lietuvių ir anglų kalbomis: „HOLOKAUSTO AUKŲ KAPAI / HOLOCAUST MASS GRAVES / 100 M“.

Paminklas 
Holokausto aukų kapą žymi medinė skulptūra bei dvi akmeninės memorialinės plokštės su užrašais jidiš ir lietuvių kalbomis: „ČIA BUVO PRALIETAS 1446 ŽYDŲ VAIKŲ, MOTERŲ IR VYRŲ KRAUJAS. JUOS 1941 IX 30 ŽIAURIAI NUŽUDĖ NACISTAI IR JŲ VIETINIAI TALKININKAI. TEBŪNIE ŠVENTAS NEKALTAI ŽUVUSIŲJŲ ATMINIMAS“. Anksčiau stovėjusią ąžuolinę vietinio liaudies meistro Marijano Misevičiaus skulptūrą 2008 m. sudegino vandalai.

Istorija 
1941 m. rugsėjo pradžioje policija Trakų žydus (apie 400 žmonių) suvarė į už ežero esančiuose vasarnamiuose įrengtą getą. Vėliau valsčių policininkų į getą buvo atvaryti žydai iš Aukštadvario, Onuškio ir Lentvario. Praėjus savaitei nuo geto įsteigimo, Trakų apskrities viršininkas P. Mačinskas perdavė Trakų miesto policijos vadui Kaziui Čaplikui, kad Trakų policininkai turės sušaudyti gete esančius žydus. K. Čapliko teigimu, jis atsisakė vykdyti šią užduotį ir nurodęs jos nevykdyti savo pavaldiniams.

1941 m. rugsėjo 30 d. keleiviniu autobusu į Trakus atvyko 20-30 Vilniaus Ypatingojo būrio policininkų bei vokiečių puskarininkis (kai kurių Ypatingojo būrio narių teigimu, tai buvo Martinas Vaisas). Žydų naikinimas prasidėjo ryte, žydai buvo vedami grupėmis prie duobės ir šaudomi. Šaudė Ypatingasis būrys, žudynių vietą buvo apsupę vietiniai policininkai ir baltaraiščiai. Iš viso buvo sušaudyti 1446 žydai: 366 vyrai, 483 moterys ir 597 vaikai (pagal Karlo Jėgerio raportą). Žudynėms pasibaigus, apie pietus, Ypatingasis būrys grįžo į Trakus, kur miesto valgykloje buvo vaišinami, po to išvyko į Vilnių.

1941 m. lapkričio 8 d. Trakų apskrities viršininkas davė raštišką nurodymą Trakų miesto burmistrui iki lapkričio 13 d. masines kapavietes aptverti 120 cm tvora, „kad gyvuliai ir žmonės neprieitų ir tų vietų neklampotų, neardytų bei nežalotų” bei užpilti chloro kalkėmis. 1942 m. liepos 8 d. Trakų apskrities gydytojas V. Paškevičius pranešė apie kapaviečių būklę Vilniaus apygardos komisarui. Pranešime nurodytos Trakų apskrities masinės kapavietės, esančios Trakų, Semeliškių ir Žiežmarių valsčiuose. 1941 m. bei 1942 m. pavasarį masinės kapavietės užpiltos chloro kalkėmis ir aptvertos.

Šaltiniai 

Trakų rajono paveldas
Holokaustas Lietuvoje
Palanga (trauktinė)

„Palanga“ – trauktinė, gaminama nuo XX a. vidurio iš šermukšnių ir spanguolių sulčių. Jai suteikta Europos Sąjungos saugoma geografinės kilmės nuoroda.  Gėrimas yra švelniai rūgštaus skonio su šermukšnio uogų prieskoniu, sodraus aromato, rusvai raudonos spalvos. 

Pagal 2003 m. Lietuvos žemės ūkio ministerijos įsakymą „Dėl spiritinių gėrimų gamybos, tvarkymo ir prekinio pateikimo techninio reglamento patvirtinimo“, terminu „Palangos trauktinė“ gali būti vadinama nuo tamsiai raudonos iki rusvai raudonos spalvos, rūgštoko karstelėjusio skonio, sudėtinio uogų aromato trauktinė, kurios etilo alkoholio koncentracija ne mažesnė kaip 40 proc. tūrio ir kuri gaminama iš grūdinio rektifikuoto, ne žemesnės nei ekstra rūšies etilo alkoholio, atvirkštinio osmoso būdu paruošto geriamojo vandens, spanguolių ar bruknių bei kitų uogų sulčių, vyno ir brendžio. Sulčių ekstrakto joje turi būti ne mažiau kaip 12 g/l. Šios trauktinės gamybai neleidžiama naudoti papildomų kvapiųjų medžiagų. 

Trauktinės „Palanga“ gamybos technologiniai procesai nuo mišinio ruošimo iki įforminimo atliekami Lietuvos Respublikos teritorijoje. Ši trauktinė gaminama tik iš grūdinio rektifikuoto „Liuks“ rūšies etilo alkoholio, geriamojo vandens, išfiltruoto per šešiapakopę filtravimo sistemą (įskaitant vandens filtravimą atvirkštinės osmozės būdu), natūralių uogų sulčių, prancūziško vyno ir brendžio. Prieš naudojant sultys nuskaidrinamos ir išfiltruojamos. Paruoštas „Palangos“ trauktinės mišinys brandinamas nustatytą laiką, šaldomas ir filtruojamas specialiais aukščiausios kokybės filtrais.

Apdovanojimai 

  1998 m. tarptautinėje maisto parodoje „Vynas ir degtinė“, vykusioje Sankt Peterburge, apdovanota sidabro medaliu.
 1969 m. tarptautinėje maisto produktų parodoje Čekoslovakijoje tapo „Grand Prix“ sidabro medalio laimėtoja.

Šaltiniai 

Lietuviški gėrimai
Alkoholiniai gėrimai
Charles Joseph Bonaparte

Čarlzas Džozefas Bonapartas (; 1851 m. birželio 9 d. – 1921 m. birželio 28 d.) – JAV valstybinis veikėjas, prie prezidento Teodoro Ruzvelto buvo karinis-jūrų ministras (1905 m. liepa – 1906 m. gruodis) ir generalinis prokuroras (1906 m. gruodis – 1909 m. kovas).

Biografija 
Bonapartas pagal tėvą – Vestfalijos karaliaus anūkas. Gimė ir mirė Baltimorėje, baigė Harvado universiteto juridinį fakultetą.

Bonaparto, kaip generalinio prokuroro, darbo metai buvo pažymėti sistemingu monopolijų persekiojimu, ypatingai tabako. 1908 metais Bonapartas įsteigė tyrimų biurą, kuris 1932 metais buvo pervadintas į FTB.

Genealogija 
Karlas Bonapartas (1746–1785) žmona Marija Leticija Ramolino (1750–1836)
        └──>Joseph Bonaparte (1768–1844)
        └──>Napoleonas Bonapartas (1769–1821), 1-masis Prancūzijos imperatoeius 
        └──>Lucien Bonaparte (1775–1840)
        └──>Elisa Bonaparte (1777–1820)
        └──>Louis Bonaparte (1778–1846)
        └──>Pauline Bonaparte (1780–1825)
        └──>Caroline Bonaparte (1782–1839)
        └──> Jérôme Bonaparte  (1784–1860) žmona Elizabeth Patterson Bonaparte (1785–1879):
                  └──> Jérôme Napoléon Bonaparte (1805–1870) vedęs Susan May Wiliams (1812–1881)
                         ├──>Jerome Napoleon Bonaparte II (1830–1893)
                         └──> Charles Joseph Bonaparte (1851–1921)

Literatūra 
 Joseph Bucklin Bishop, Charles Joseph Bonaparte: His Life and Public Services (1922).
 Eric F. Goldman, Charles J. Bonaparte: Patrician Reformer, His Earlier Career (1943).

Bonapartai
Generaliniai prokurorai
JAV teisininkai
Baltinava

Baltinava () – miestelis rytų Latvijoje, Balvų savivaldybėje, šalia Rusijos sienos. 443 gyventojai (2021 m.). Yra prie kelio P45, 36 km nuo Balvų. Yra katalikų bažnyčia, cerkvė, mokykla, vaistinė.

Rašytiniuose šaltiniuose Baltinava minima nuo 1760 m., kūrėsi aplink Baltinavos dvarą. 2009–2021 m. buvo Baltinavos savivaldybės centras.

Šaltiniai 

Latvijos gyvenvietės