joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Glitiškių dvaras

Glitiškių dvaras – dvaras Glitiškėse, Vilniaus rajone.

Istorija 

Dvaras minimas nuo 1483 m. XVI a. – XVII a. priklausė Petkevičiams, XVIII a. pirmoje pusėje – Stanevičiams, vėliau, iki Antrojo pasaulinio karo – Jelenskiams.

Iki 1622 m. pastatyta evangelikų reformatų bažnyčia, 1700 m. ji perduota katalikams.

1700–1774 m. veikė dominikonų, 1775–1810 m. reguliariųjų kanauninkų, 1810–1832 m. misionierių vienuolynai. 1832 m. misionierių vienuolynas ir bažnyčia uždaryti, mūrinė bažnyčia nugriauta 1864 m.

XVIII a. antroje pusėje – XIX a. pirmoje pusėje Glitiškės vadinamos miesteliu. 1775 m. buvo likę tik 3 dūmai. XVIII a. pabaigoje su pertraukomis veikė parapinė mokykla.

Nuo 1756 m. iki Antrojo pasaulinio karo dvaras priklausė Jelenskiams. Paskutinis savininkas Kazimieras Jelenskis 1943 m. žuvo nacių koncentracijos stovykloje Osvencime.

Bendrą sodybą projektavo architektas Augustinas Kosakauskas (1737–1803), o išlikę dvaro rūmai statyti 1860 m. Mozyrio maršalkos Kazimiero Jelenskio.

Per Pirmąjį pasaulinį karą dvaras buvo išgrobstytas rusų kariškių.

Antrojo pasaulinio karo metais dvarą administravęs vokiečių paskirtas Vladislovas Komaras (kilęs iš Raguvėlės dvaro) maistu ir pašaru aprūpindavo Armijos Krajovos partizanus. 1944 m. birželio 20 d. šie surengė pasalą lietuvių savisaugininkams, kurių kuopa buvo dislokuota Paberžėje, 5 km nuo kaimo. 2 iš jų nukovė, 2 sužeistus nužudė. Į Glitiškes atvykęs savisaugos kuopos vadas Polekauskas įsakė sušaudyti dvaro darbininkų šeimą, nurodžiusią Armijos Krajovos partizanams, kur slepiasi sužeistieji; jo įsakymu nužudyta ir daugiau Glitiškių dvaro gyventojų, buvo sulaikytas ir sušaudytas dvaro administratorius V. Komaras. Po kelių dienų per ekshumaciją rasti 39 žmonių palaikai.

Po karo rūmuose įkurta mokykla.

Šalia dvaro auga gamtos paminklas Glitiškių ąžuolas – 25 m aukščio, 2,3 m skersmens, 7 m apimties.

Architektūra 

Glitiškių dvaro sodybos vertingi pastatai:
 originali 2 tarpsnių (žemutinis – akmenų mūro, viršutinis – medinis) rūkykla su piramidiniu stogu, įrengta 1787 m.
 klasicistinių ir liaudies architektūros formų lobynas, apie 1756 m., 1791 m. rekonstruotas, architektas Augustinas Kosakauskas,
 ilgo stačiakampio plano svirnas su pusapskričių arkų langais ir nišomis, statytas, manoma, XVIII a. pabaigoje.
 Kiti dvaro pastatai: rūmai, oficina, ledainė, samdinių namas, pirtis, arklidė, kiaulidė, spirito raugykla.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Glitiškių dvaro sodybos fotofiksacija (Lietuvos dvarų duomenų bazė) 
 Glitiškių buv. dvaro sodyba (Kultūros vertybių registras)
 Glitiškių dvaras, Vilniaus r. (miestai.net)
 Glitiškių dvaro sodyba (blogas.lt)
 Dvarų karuselė – Glitiškių dvaras
 Glitiškės (Vilnijos vartai) 
 Glitiškių dvaras (dvylikakedziu.lt)
 Glitiškių dvaras

Vilniaus rajono dvarai
Gornostajiškių dvaras

Gornostajiškių dvaras – dvaras Gornostajiškių km. (), Šalčininkų rajone. Už dvaro yra iki šiol išlikęs 4 hektarų parkas, nuo 1986 metų saugomas kaip gamtos paminklas.
Išlikę ir komplekse saugomi šie objektai: Gornostajiškių dvaro sodybos rūmai, oficina, sandėlis, tvartas, vandens malūnas, grūdų sandėlis, svirnas, kumetynas, dvaro sodybos tvoros fragmentai ir vartai, taip pat 1986 m. pastatytas paminklas vienam lietuvių raštijos pradininkų, kilusiam iš Eišiškių apylinkių, Stanislovui Rapolioniui.

Istorija 

Nuo XVIII a. pabaigos iki 1939 m. savininkai buvo Sekluckiai (), 1863 m. valdę 800 dešimtinių žemės.

XVIII a. pab. sodybos teritorijoje stovėjo mediniai rūmai, svirnai, svaigalų darykla, vandens malūnas ir kt. – šie pastatai neišliko. Išlikę dvaro pastatai statyti XIX a. ketvirtame dešimtmetyje, parkas užveistas 1812 m., tačiau iki šiandienos neišliko, tik dvi liepų alėjos.  

1863 m. už paramą, kurią Vincentas Sekluckis () teikė sukilėliams, caro valdžia dvarą sekvestravo.

Paskutinis Gornostajiškių dvaro savininkas Juozapas Sekluckis () buvo rezervo karininkas, dalyvavo I pasauliniame kare I lenkų korpuse (vadovaujamame gen. J. Dowbor-Muśnickiego). Visuomenės veikėjas, Lenkijos „kresų“ sąjungos () narys, nužudytas 1940 m. Lydoje.

Dvaras buvo nacionalizuotas, o tarybiniu laikotarpiu čia buvo kolūkio „Lenino priesakai“ centras.

Priešais dvarą 1986 m. pastatytas paminklinis akmuo Stanislovui Rapolioniui (1485–1545), teologui ir dvasininkui, Karaliaučiaus universiteto profesoriui, vienam iš lietuvių raštijos kūrėjų, gimimo 500 metų sukakčiai paminėti.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Gornostajiškių dvaro sodyba, vad. Senadvario (Kultūros vertybių registras)
 Gornostajiškių dvaras, Šalčininkų r. (miestai.net)
 Gornostajiškių dvaro sodybos fotofiksacija (Lietuvos dvarų duomenų bazė) 

Šalčininkų rajono dvarai
Nagaoka

Nagaoka () – miestas Japonijoje, centrinėje Nijigatos prefektūros dalyje, prie Japonijos jūros. Per miestą teka Šinano upė. Gyventojų 283 tūkst. (2010 m.). Tikslioji ir mašinų pramonė.

Istorija 
Tokugavos šiogūnatas 1616 m. Nagaokos feodalu  paskyrė Naojori Hori, o šis netoli Šinano upės pastatė Nagaokos pilį, bet dėl to, kad vietovę dažnai užtvindydavo upė, nauja pilis buvo pastatyta dabartinės miesto traukinių stoties vietoje 1617 m.

Meidži restauracijos Bošino karo metu 1868 m. Nagaokos pajėgos, kurioms vadovavo generolas Tsuginosuke Kavai, sukilo prieš Meidži vyriausybę. Pajėgoms pralaimėjus, iš miesto liko griuvėsiai.

Nagaokos savivaldybė įkurta 1906 m. Antrojo pasaulinio karo pab. miestą bombardavus JAV B-29 bombonešiams, žuvo apie 1,5 tūkst. žmonių, didžioji dalis pastatų buvo sugriauta.

Miesto simboliai 
Oficiali miesto gėlė yra azalija, medis – skirpstulas.

Nijigatos prefektūros miestai
Genadijus Selezniovas

Genadijus Selezniovas (, g. 1947 m. lapkričio 6 d. Serove, Sverdlovsko sritis - 2015 m. liepos 19 d. Maskvoje) – rusų žurnalistas ir politikas, buvęs Rusijos Federacijos Valstybės Dūmos pirmininkas (1996–2003 m.).

Biografija 
Baigęs profesinę mokyklą, tarnavo armijoje, buvo komjaunimo funkcionierius. 1974 m. baigęs Leningrado universiteto žurnalistikos fakultetą, dirbo Leningrado srities komjaunimo laikraščio „Smena“ (Смена) redaktoriumi.

1980–1988 m. – „Komsomolskaja pravda“ (Комсомольская правда), 1988–1991 m. – „Učitelskaja gazeta“ (Учительская газета) vyr. redaktorius. 1991 m. vasario – rugpjūčio mėn. buvo TSKP CK organo Pravda vyr. redaktoriaus pavaduotojas, po pučo – vyr. redaktorius. 1990–1991 m. buvo TSKP CK narys.

1993 m. išrinktas 1-ojo šaukimo Rusijos Federacijos valstybės dūmos deputatu pagal RFKP sąrašą, 1995–1996 m. buvo Dūmos vicepirmininkas.

Valstybės dūmos deputatu buvo renkamas dar tris kartus (iki 2007 m.). Buvo 2-ojo ir 3-iojo šaukimo Rusijos valstybės dūmos pirmininkas (1995–2003 m.).

2003 m. spalio mėn. vienintelį kartą po Nepriklausomybės atkūrimo vizito į Lietuvą buvo atvykusi Rusijos Valstybės Dūmos Pirmininko G.Selezniovo vadovaujama delegacija.

Nuorodos 
 Profilis „Lentapedijoje“

Šaltiniai 

|-

Rusijos Valstybės dūmos nariai
Rusijos Valstybės dūmos pirmininkai
Rusijos žurnalistai
Joachimas Liutauras Chreptavičius

Joachimas Liutauras Chreptavičius (, , , 1729 m. sausio 4 d. – 1812 m. kovo 4 d.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valstybės veikėjas.

Valstybės tarnyba 

Nuo 1765 m. Vyriausiojo Lietuvos Tribunolo maršalka.

Nuo 1773 iki 1791 m. LDK pakancleris, vienas iš Edukacinės komisijos organizatorių, vadovavo LDK akademijų ir mokyklų departamentui. 

Nuo 1791 m. pirmasis Užsienio reikalų ministras.

1792-1795 m. Lietuvos didysis kancleris.

Šeima 
Grafas Chreptavičius buvo vedęs 1766 metų gruodžio 22 d. Konstanciją Antonovną Pšesdecką, Lietuvos pakanclerio Antano Pšesdeckio dukterį, nuo kurios turėjo 4 sūnus ir dukterį: 
 Adomas  (1768 m. kovo 14 d.– 1844), rotmistras, vedė našlę grafienę Marianą Zamoiską-Granovskaitę. 
 Eva (1769 gegužės 9 d. – 18..), buvo ištekėjusi už Minsko seniūno, Mykolo Jeronimo Bžostovskio (1762– 1806).
 Aleksandras (1772 m. sausio 8 d.– 1782 m. kovo 27 d.)
 Ignatijus (1773 m. birželio 12 d.– 1793 m. gegužės 11 d.)
 Irenėjus Michailas (1775 m. vasario 19 d.– 1850), gofmeisteris, nuo 1808 metų buvo vedęs freiliną Karoliną fon Rione (1780– 1846), generolo KarolioIvano vičiaus Rionės dukterį.

Nuorodos 
 Šis tas apie pirmąjį Lietuvos užsienio reikalų ministrą ir paskutinį didžiosios kunigaikštystės kanclerį
 Proveniencijos - Chreptavičius Joachimas Liutauras

|-

Chreptavičiai
Lietuvos didieji kancleriai
Lietuvos pakancleriai
Užsienio reikalų ministrai
ATR pasaulietiniai senatoriai
Lietuvos tribunolo deputatai
Lietuvos tribunolo maršalkos
Oršos seniūnai
Stalininkai
Gregorovcės geležinkelio stotelė

Gregorovcės geležinkelio stotelė () – geležinkelio stotelė Gregorovcės kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Bielsko apskrityje, Orlos valsčiuje. Per stotelę eina Čeremcha-Balstogė geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Suchovolcės geležinkelio stotelės yra 5,8 km ir iki Podbielės geležinkelio stotelės yra 3,8 km.

Nuorodos

 Aprašymas apie stotelę (lenk.).

Orlos valsčius
Bielsko apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Podbielės geležinkelio stotelė

Podbielės geležinkelio stotelė () – geležinkelio stotelė Podbielės kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Bielsko apskrityje, Bielsko valsčiuje. Per stotelę eina Čeremcha-Balstogė geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Gregorovcės geležinkelio stotelės yra 3,8 km ir iki Levkų geležinkelio stoties yra 3,4 km.

Nuorodos

 Aprašymas apie stotelę (lenk.).

Bielsko valsčius
Bielsko apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Holuvki Dužės geležinkelio stotelė

Holuvki Dužės geležinkelio stotelė () – geležinkelio stotelė Holuvki Dužės kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Juchnoveco Košcelnių valsčiuje. Stotis priklauso Čeremcha-Balstogė geležinkelio linijai. Nuo stoties iki Levickių geležinkelio stotelės yra 6.8 km ir iki Zimnochų geležinkelio stotelės yra 2.1 km.

Nuorodos

 Aprašymas apie stotelę (lenk.).

Juchnoveco Košcelnių valsčius
Balstogės apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Jonvabalių kapas

Jonvabalių kapas (, ) – 1988 m. japonų karo tematikos anime filmas, režisuotas Isao Takahatos, pastatytas studijoje „Studio Ghibli“. Tai to paties pavadinimo pusiau autobiografinio romano, parašyto Akiyuki Nosaka, adaptacija. Romanas kaip asmeninis atsiprašymas skirtas autoriaus seseriai, mirusiai nuo bado Antrojo pasaulinio karo metu. Paprastai apibūdinamas kaip antikarinis filmas, nors ir su šiuo teiginiu nesutinka kai kurie kino kritikai ir pats režisierius. Roger Ebert pripažintas vienu geriausių visų laikų karo tematikos filmų.

Filmo veiksmas vyksta Antrojo pasaulinio karo metu Japonijoje, pasakojama apie jauną berniuką vardu Seita, kuriam po mamos mirties tenka prižiūrėti savo jaunesniąją seserį Secuko.

Siužetas 

Filmo istorija pasakojama iš Seitos prisiminimų jau po jo ir jo sesers mirties. Praeities intarpe vaizduojami Kobės miestą bombarduojantys amerikiečių B-29 bombonešiai. Secuko ir Seita lieka namie saugoti šeimos turto, kol jų motina, kenčianti nuo širdies ligos, išskuba ieškoti priešlėktuvinės slėptuvės. Tuo metu virš jų namų iš dangaus ima kristi šimtai padegamųjų bombų, greitai sunaikinančių aplinkinius namus ir didžiąją dalį miesto. Judviem pavyksta likti nesužeistiems, tačiau jų mamą užklumpa oro antskrydis ir ji smarkiai apdega odą. Ji nugabenama į mokykloje įsikūrusią ligoninę, kur netrukus miršta. Neturėdami kur beeiti, Secuko ir Seita patraukia pas tetą, kuri leidžia judviem pasilikti ir įtikina Seitą parduoti mamos kimono mainais už ryžius. Vėliau Seita nuvyksta parsinešti maisto atsargų, kurias prieš pat bombardavimą jis užkasė po žeme. Parneštą maistą jis atiduoda tetai, bet pasilieka skardinę vaisinių ledinukų, kuri vėliau tampa pasikartojančia filmo ikona. Mažėjant maisto atsargoms, teta vis labiau širsta, peikdama juos veltėdžiais.

Galiausiai jiedu nusprendžia patraukti į apleistą slėptuvę. Kad būtų šviesiau, į slėptuvę jie prileidžia jonvabalių, kuriems ryte nugaišus, Secuko sukrečia šiurpas. Juos belaidodama ji ima garsiai klausti, kodėl jie ar jų mama turėjo mirti. Vėl pasibaigus maistui, Seita yra priverstas vogti iš ūkininkų ir apleistų namų. Vėliau jis nuveda seserį pas gydytoją, kuris informuoja jį, kad ji kenčia nuo neprievalgio, bet nesuteikia pagalbos. Panikuodamas jis skubiai išsiima likusias mamos santaupas banke, bet išėjęs sužino, kad Japonija kapituliavo. Jį apninka neviltis suvokus, kad laivyne tarnaujantis tėvas greičiausiai žuvo, mat visas Japonijos laivynas guli vandenyno dugne. Grįžęs pas seserį su gausybe maisto, randa ją merdijančią. Jis skubiai imasi gaminti valgyti, tačiau Secuko netrukus miršta. Panaudodamas turimas atsargas, Seita nutaria kremuoti Secuko ir jos pelenus suberia į ledinukų skardinę. Netrukus Sanomijos stoty nuo bado miršta ir pats.

Išnašos 

1988 filmai
Anime
Fatu Hiva

Fatu Hiva () – sala Prancūzijos Polinezijoje, toliausiai į pietus nutolusi iš visų Markizų salų. Plotas – 85 km². Paviršius kalnuotas, centrine dalimi driekiasi Tauauoho kalnagūbris, iškylantis iki 1125 m aukščio. Šiaurės vakaruose yra Fa‘e One masyvas, siekiantis 820 m aukštį. Vakarinėje pusėje įsiterpia 2 įlankos – Hana Vave (Mergelių įlanka) ir Omo’a. Rytinė pakrantė skardinga, išraižyta slėnių. Sala apaugusi pandanų miškais ir aukštažolėmis pievomis.

2007 m. Fatu Hivoje gyveno 587 žmonės. Pagrindiniai kaimai – Hana Vavė, Omoa ir Uia. Sala sudaro atskirą komuną Markizų salose (administracinis centras – Omoa).

Salą XVI a. atrado ispanų keliautojai ir pavadino Magdalena (). XX a. 4-ajame dešimtmetyje saloje gyveno žymus norvegų keliautojas Turas Hejerdalas. Apie savo nuotykius saloje jis 1938 m. išleido knygą Fatu Hiva.

Markizų salos
Prancūzijos Polinezijos komunos
Palenkės Radzino apskritis

Palenkės Radzino apskritis () – apskritis rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Palenkės Radzino mieste. Apskritis šiaurės rytuose ribojasi su Palenkės Bialos apskritimi, pietryčiuose su Parčevo apskritimi, pietuose su Liubartuvo ir šiaurės vakaruose su Lukuvo apskritimi. Apskrityje yra 8 valsčiai.

Apskrities valsčiai 
Apskrityje yra 8 valsčiai:

Istorija 

X a. pabaigoje šias žemes užėmė Kijevo Rusia. Žlugus Kijevo Rusios valstybei šios žemės atiteko Haličo-Volynės kunigaikštystei, kuriai žlungant XIII–XIV a. dėl šių žemių kovojo LDK, Lenkijos karalystė ir kryžiuočiai. XIV a. pabaigoje šiaurės rytines apskrities žemes užėmė Lietuvos Didžioji kunigaikštystė ir prijungė prie Trakų vaivadijos, kur 1566 m. buvo įkurta Bresto vaivadija, egzistavusi iki 1795 metų.

Nuo 1795 m. iki 1809 m. šios žemės priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijai. 1809–1816 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui.

1816–1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai. 1837–1844 m. priklausė Palenkės gubernijai, kuri 1844 m. prijungta prie Liublino gubernijos. 1867 m. šios žemės prijungtos prie naujai sukurtos Sedlcų gubernijos, kurios jai priklausė iki 1912 metų. 1912–1915 m. priklausė Chelmo gubernijai.

1915–1919 m. priklausė Oberostui. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Liublino vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo Reicho Generalgubernijai.

1945–1975 m. priklausė Lenkijos Liaudies Respublikos Liublino vaivadijai. 1975–1998 m. priklausė Palenkės Bialos ir Liublino vaivadijoms.

Gyventojai 

Pagal 2010 m. gruodžio 31 d. surašymo duomenis:

Šaltiniai 

Palenkės Radzino apskritis
Liublino vaivadijos apskritys
Tamošiūnas

Gediminas Tamošiūnas – dailininkas tapytojas, skulptorius
 Julius Tamošiūnas (1926) – periodinės spaudos bibliografas
 Mindaugas Mykolas Tamošiūnas – politikas
 Mindaugas Tamošiūnas (1934) – kompozitorius, dirigentas, pedagogas
 Vidmantas Tamošiūnas – gydytojas, politikas
Rikų apskritis

Rikų apskritis () – apskritis rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Rikų mieste. Apskritis šiaurės rytuose ribojasi su Lukuvo, rytuose su Liubartuvo, pietuose su Pulavų, vakaruose su Kozenicės ir šiaurės vakaruose su Garvolino apskritimi. Apskrityje yra 6 valsčiai.

Apskrities valsčiai 
Apskrityje yra 6 valsčiai:

Gyventojai 

Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:

Liublino vaivadijos apskritys
Hrubiešuvo apskritis

Hrubiešuvo apskritis () – apskritis rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Hrubiešuvo mieste. Apskritis šiaurėje ribojasi su Chelmo apskritimi, rytuose su Ukraina, pietvakariuose su Liublino Tomašuvo ir vakaruose su Zamostės apskritimi. Apskrityje yra 8 valsčiai.

Apskrities valsčiai 
Apskrityje yra 8 valsčiai:

Gyventojai 

Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:

Liublino vaivadijos apskritys
Uma (Šumeras)

Uma – senovės miestas Šumere, dab. Tell Jokha Di Karo muchafazoje, Irake. Tyrinėtojai kol kas nesutaria dėl jo pavadinimo, kuris gali būti tiek šumerų, tiek akadų kilmės. 

Umą saugojo dievas Šara, kai kuriuose šumerų tekstuose minimas kaip Inanos sūnus. Uma geriausiai žinoma ilgalaikiais karais dėl derlingos žemdirbystės zonos pasienyje su Lagašu. Eanatumo vadovaujami lagašiečiai šventė pergalę. Tai buvo vienas seniausių žinomų strateginių mūšių. Miestas buvo suklestėjęs apie 2275 m. pr. m. e., kai valdė Lugalzagesis, kartu kontroliavęs Ūrą ir Uruką. Lugalzagesis buvo laikomas vienu iš didžiausių Umos ensių. III Ūro dinastijos valdymo laikotarpiu Uma tapo svarbiu provincijos centru. Dauguma iš surastų 30 000 dantiraščio lentelių įrašų buvo susiję su miesto administraciniais ir ekonominiais reikalais. Umos Šulgio kalendorius (XXI a. pr. m. e.) tapo Babilonijos kalendoriaus pirmtaku.

Po karo su Lagašu į Umą įsiveržė akadų armija, vadovaujama Sargono. Lemiamas mūšis buvo pralaimėtas, Lugalzagesis pateko į nelaisvę ir buvo nužudytas. Umos galybei atėjo galas, miestas prarado reikšmę ir daugiau nebeturėjo didesnės politinės įtakos Mesopotamijoje.

Archeologija 

Umos archeologinę vietą pirmą kartą aplankė 1854 m.  William Loftus ir 1855 m. John Punnett Peters iš Pensilvanijos universiteto. Ankstyvaisiais 1900 m. juodojoje antikvariato rinkoje pasirodė nelegaliai iškastos molinės lentelės iš III Ūro dinastijos laikotarpio. Prieš pradedant naujo kelio projektą, 1990-ųjų metų pabaigoje Tell Jokha vietovėje pradėjo kasinėti Irako archeologai. 2003 m. prasidėjus Irako karui, Umoje plito masiniai nelegalūs kasinėjimai, teritorijoje akivaizdi jų padaryta žala.

Nuorodos 

 Umos istorija
 Nelegalių kasinėjimų Umoje nuotraukos

Šumerų miestai valstybės
Irako istoriniai miestai
Širdies šnabždesys

Širdies šnabždesys (, ) – 1995 m. japonų draminis anime filmas, režisuotas Jošifumio Kondo. Scenarijaus autorius – Hajao Mijadzakis. Filmas paremtas to paties pavadinimo Aoi Hiiragi manga motyvais. Pastatytas studijoje „Studio Ghibli“.

Filmo fone nekartą skamba Džono Denverio daina „Country Roads“.

2002 m. buvo išleistas pusiau tęsinys (spin-off) pavadinimu „Katino sugrįžimas“ (The Cat Returns), kuriame istorija pasakojama apie antraeilį veikėją, katiną Baroną.

Siužetas 

Pasakojama apie pagrindinės mokyklos mokinę Šidzuku Cukišima, gyvenančią Tokijuje. Mergina dievina skaityti knygas. Vieną vakarą ji pastebi, kad visas jos iš bibliotekos pasiskolintas knygas jau perskaitė asmuo vardu Seidži Amasava ir ją apninka noras sužinoti, kas jis toks. Po keleto dienų mokykloje ji susiduria su vienu vaikinu, kuris nesiliauja jos erzinęs.

Vėliau išaiškėja, kad tas vaikinas ir yra paslaptingasis skaitytojas. Jiedu ima artimiau bendrauti ir tarp jų užsimezga artimas ryšys. Be to, kad jiedu abu turi pomėgį skaityti knygas, jiems taip pat patinka muzika. Šidzuku mėgsta versti bei rašyti įvairius kūrinius, o Seidži, būdamas iš smuikų gamintojų šeimos, mokosi juos gaminti.

Seidži nutaria išvykti į Italijos miestą Kremoną mokytis smuikų gamybos meno, tuo tarpu Šidzuku iškelia sau tikslą – parašyti fantastinį romaną apie Baroną (katino statulėlę), kurį ji pamatė Seidži senelio namuose įkurtoje sendaikčių parduotuvėje...

Manga 
Mimi o Sumaseba manga komiksus parašė Aoi Hiiragi. Juos 1989 m. rugpjūčio–lapkričio mėnesiais žurnale „Ribon“ platino leidykla „Shueisha“. 1990 m. buvo išleistas vienintelis tomas. Antroji to paties autoriaus manga pavadinimu Mimi o Sumaseba: Shiawase na Jikan pasirodė 1995. Filmo tęsinys „The Cat Returns“ (Baron: Neko no Danshaku) buvo adaptuotas į manga komiksus tokiu pačiu pavadinimu autoriaus Aoi Hiiragi.

1995 filmai
Anime
Manga
Jurgis Gimberis

Jurgis Gimberis (1938 m. lapkričio 5 d. Kaune - 2018 m. gruodžio 31 d.) – Lietuvos satyrikas, prozininkas, vertėjas.

Biografija 
Gimė Žemuosiuose Šančiuose, Ringuvos gatvėje.  1957 m. baigė vidurinę mokyklą. Nuo 1963 m. dirbo Statybos ir architektūros institute laborantu. Nuo 1990 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.

Kūryba 
Kūrinius pradėjo spausdinti 1979 m. „Kauno tiesoje“, vėliau „Nemune“. Išleido humoreskų rinkinių, dalį pats ir iliustravo. Parašė pjesių vaikams („Vėžliuko namas“, „Ragana ir sliekas“, „Vieną šaltą žiemos naktį“), radijo pjesę „Slieko galva“. Iš rusų kalbos išvertė Aleksandros Marininos, Viktoro Pelevino, Liudmilos Ulickajos, Michailo Bulgakovo, Ilfo ir Petrovo romanų.

Humoreskoms būdinga paradokso poetika. Komizmo efekto siekiama supriešinant realybę su fantazija, pasakojimo turinį su forma, veikėjo charakterį su jo vardo semantika. Žanro požiūriu humoreskos artimos anekdotui. Išjuokiami mąstymo stereotipai, biurokratiniai santykiai, nenatūralus sovietinio žmogaus atsiribojimas nuo vakarietiškos kultūros.

Bibliografija 
 Dar pastebėjau: humoreskos (piešiniai autoriaus). – Vilnius: Vaga, 1985. – 84 p.: iliustr.
 Tai nereiškia: humoreskos (piešiniai autoriaus). – Vilnius: Vaga, 1988. – 167 p.: iliustr. – ISBN 5-415-00106-9
 Pusplikių šeimos laikų kronika: humoreskos. – Vilnius: Vaga, 1991. – 126 p.: iliustr. – ISBN 5-415-00751-2
 Barakų bliuzas: melodrama (iliustr. Edmundas Saladžius). – Kaunas: Nemunas, 1993. – 113 p.: iliustr.
 Iki pusės: melodramos…: pasakojimai apie senovę…: iš laikraščių… (iliustr. Henrikas Vaigauskas). – Kaunas: Eridanas, 1997. – 207 p.: iliustr. – ISBN 9986-36-026-9
 Kaliausė (dail. Andrius Cvirka). – Vilnius: Šluota, 1997. – 63 p.: iliustr. – ISBN 9986-679-07-9
 Misės, mano boba ir kiti reikalai. – Kaunas: Eridanas, 1999. – 174 p. – ISBN 9986-97-030-X
 Mišiugino dienoraštis (iliustracijos autoriaus). – Kaunas: Santara, 1999. – 89 p.: iliustr. – ISBN 9986-868-20-3
 Dar galima gyvent: humoreskos (piešiniai autoriaus). – Kaunas: Santara, 2000. – 111 p.: iliustr. – ISBN 9986-868-29-7
 Meilė bei kiti fundamentalieji mokslai: humoreskos. – Vilnius: Lietuvos raš. sąjungos leidykla, 2005. – 149 p. – ISBN 9986-39-399-X
 Urbi et liurbi: Felikso Žertvos savaitės prakalbos: humoreskos. – Kaunas: Jotema, 2006. – 215 p. – ISBN 9955-13-060-1
 Papashos testamentas: humoreskos. – Kaunas: Jotema, 2008. – 157 p. – ISBN 978-9955-13-164-9
 Jūs turite teisę tylėti…: humoro ir satyros rinktinė (sud. Rūta Marcinkevičienė). – Vilnius: Versus aureus, 2009. – 163 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-34-205-2
 …yra papildomų sąlygų…: skaitiniai (iliustracijos autoriaus). – Kaunas: Jotema, 2011. – 125 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-13-278-3

Įvertinimas 
 1989 m. Augustino Griciaus premija
 1999 m. Lietuvos rašytojų sąjungos Kauno skyriaus Vieno lito literatūrinė premija
 2005 m. Kauno meno kūrėjų asociacijos premija 
 2008 m. Kauno miesto savivaldybės Kultūros ir meno premija 
 2011 m. Įsimintiniausias Kauno menininkas

Šaltiniai

Nuorodos 

 Jurgis Gimberis, tekstai.lt
 Jurgis Gimberis // Kauno diena, 2003-11-03

Lietuvos satyrikai
Lietuvos vertėjai
Agnė Grudytė

Agnė Grudytė (g. 1986 m. liepos 9 d. Šiauliuose) – Lietuvos aktorė, TV laidų ir renginių vedėja.

Biografija 
Lankydama vaikų darželį, dalyvavo dainų konkurse „Dainų dainelė“, tapo laureate. Vėliau dainavo ir Vadimo Kamrazelio vadovaujamame ansamblyje „En-den-du“. Aktyviai į veiklą įsitraukusiai merginai vadovas patarė mokytis „Juventos“ mokykloje. Be dainavimo čia taip pat mokėsi groti pianinu ir kanklėmis. Vienuoliktą ir dvyliktą klases baigė Šiaulių universiteto gimnazijoje. 
Šiaulių universitete baigė estrados meno specialybę. Šiaulių televizijoje vedė kelias laidas. Buvo renginių vedėja. 

Sukūrė (vieną iš pagrindinių) Elenos (Eli) vaidmenį seriale „Naisių vasara“ (2010 m.), filmavosi gruzinų ir lietuvių televizijos seriale „Vyno kelias“, Kristė filme „Valentinas Vienas“ (Editos Kabaraitės režisuoto „Geriausių draugų“ epizodo aktorė kartu su Mantu Jankavičiumi) ir kt. 
 
Vedė TV projektus: su Deiviu „Šeimų dainos“ (2010 m.) , „Auksiniai svogūnai 2010“, „Vaikų balsas 2010“, kelias laidas pavadavo atostogaujančią Jurgitą Jurkutę projekte „Šok su manimi“ (vedė kartu su su aktoriumi Vytautu Šapranausku).

Šaltiniai 

Lietuvos aktoriai
Terespolio valsčius

Terespolio valsčius () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje. Centras – Terespolis. Ribojasi su Kodenio, Piščaco, Rokitno, Zalesių valsčiais, Terespolio miestu ir Baltarusija. Nuo 2013 m. pradėtas naudoti Terespolio valsčiaus herbas.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 141,31 km², iš kurių:
 ariama žemė: 73 %
 miškai: 14 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 13 %
Valsčius sudaro 5,13 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Bohukalai, Dobratiče Kolonija, Kobilanai, Kolpin Ogrodnikai, Koroščinas, Kukurikai, Kužavka, Lebiedzevas, Lechuti Dužė, Lechuti Malė, Lengai, Lobačev Dužai, Lobačev Malai, Malaševičė, Malaševiče Dužė, Malaševiče Malė, Michalkuvas, Muraviecas, Neplė, Podolanka, Polatičė, Samovičė, Stažinka, Zastavekas ir Žukai.

Šaltiniai 

 
Palenkės Bialos apskritis
Liublino vaivadijos valsčiai
Zalesių valsčius (Liublino vaivadija)

Apie buvusį Balstogės vaivadijos valsčių žr. Zalesių valsčius (Sokulkos apskritis).
Zalesių valsčius () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje. Centras – Zalesiai. Ribojasi su Palenkės Bialos, Piščaco, Rokitno ir Terespolio valsčiais.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 147,16 km², iš kurių:
 ariama žemė: 61 %
 miškai: 34 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 5 %
Valsčius sudaro 5,34 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Berezuvka, Derečanka, Dobrin Dužai, Dobrin Kolonija, Dobrin Malai, Horbuvas, Horbuv Kolonija, Kijoviecas, Kijoviec Kolonija, Kijoviec PGR, Kloda Duža, Kloda Mala, Kočukuvka, Lachuvka Duža, Lachuvka Mala, Malova Gura, Mokrani Novė, Mokrani Starė, Novosiulkai, Vulka Dobrinska, Zalesiai.

Šaltiniai 

 
Palenkės Bialos apskritis
Liublino vaivadijos valsčiai
Rokitno valsčius

Rokitno valsčius () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje. Centras – Rokitnas. Ribojasi su Palenkės Bialos, Palenkės Januvo, Terespolio valsčiais ir Baltarusija.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 140,82 km², iš kurių:
 ariama žemė: 61 %
 miškai: 33 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 6 %
Valsčius sudaro 5,11 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Celešnica, Celešnica PGR, Derlas, Holodnica, Klonovnica Duža, Kolčinas, Kolčin Kolonija, Lipnica, Michalkai, Michalki Kolonija, Olšinas, Pokinianka, Pratulinas, Rokitnas, Rokitno Kolonija, Začopkai, Začopki Kolonija.

Šaltiniai 

 
Palenkės Bialos apskritis
Liublino vaivadijos valsčiai
Palenkės Januvo valsčius

Palenkės Januvo valsčius () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje. Centras – Palenkės Januvas. Ribojasi su Palenkės Bialos, Konstantinuvo, Palenkės Lešnos, Rokitno valsčiais ir Baltarusija.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 135 km², iš kurių:
 ariama žemė: 75 %
 miškai: 17 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 8 %
Valsčius sudaro 4,9 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Bloniai, Bubel Grana, Bubel Lukoviska, Jakuvkai, Palenkės Januvas, Kajetanka, Klonovnica Mala, Klonovnica Placas, Novi Pavluvas, Ostruvas, Peredilas, Polinuvas, Romanuvas, Stare Bučicė, Stari Bubelis, Stari Pavluvas, Verchlišas, Voroblinas ir Vigoda.

Šaltiniai 

 
Palenkės Bialos apskritis
Liublino vaivadijos valsčiai
Aeaunas

Aeaunas () – sala pietvakariniame Ramiajame vandenyne, esanti Centrinė provincijoje, Saliamono Salų valstybėje.

Saliamono Salų salos
Konstantinuvo valsčius

Konstantinuvo valsčius () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje. Centras – Konstantinuvas. Ribojasi su Palenkės Januvo, Palenkės Lešnos, Mielniko, Sarnakų ir Stara Kornicos valsčiais.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 87,06 km², iš kurių:
 ariama žemė: 69 %
 miškai: 25 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 6 %
Valsčius sudaro 3,16 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Antolinas, Gnojnas, Komarnas, Komarno Kolonija, Konstantinuvas, Konstantinuv Kolonija, Solinkai, Vandopolis, Vichovičė, Vitolduvas, Vulka Polinovska, Zakalinkai, Zakalinki Kolonija ir Zakanalė.

Šaltiniai 

 
Palenkės Bialos apskritis
Liublino vaivadijos valsčiai
Kodenio valsčius

Kodenio valsčius () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje. Centras – Kodenis. Ribojasi su Terespolio, Piščaco, Slavatičės, Tučnos valsčiais ir Baltarusija.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 150,33 km², iš kurių:
 ariama žemė: 65 %
 miškai: 27 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 8 %
Valsčius sudaro 5,46 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Dobratičė, Dobromišlis, Elžbiecinas, Kontai, Kodenis, Kopituvas, Kopituv Kolonija, Kostomlotai, Kožanuvka, Okčinas, Olšankai, Šostakai, Zablociai, Zablocie Kolonija, Zagaciai, Zalevšė.

Šaltiniai 

 
Palenkės Bialos apskritis
Liublino vaivadijos valsčiai
Piščaco valsčius

Piščaco valsčius () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje. Centras – Piščacas. Ribojasi su Terespolio, Kodenio, Palenkės Bialos, Tučnos, Lomazų ir Zalesių valsčiais.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 169,92 km², iš kurių:
 ariama žemė: 68 %
 miškai: 24 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 8 %
Valsčius sudaro 6,17 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Borovė, Chmielnė, Chotiluvas, Čvorakai, Dombrovica Mala, Dobrinka, Hulčė, Januvka, Piščaco Kolonija I, Piščaco Kolonija II, Piščaco Kolonija III, Košcenevičė, Novi Dvuras, Nove Poloskai, Ortel Krulevski Drugai, Ogrodnikai, Ortel Krulevski Piervšai, Parcela, Piščacas, Piščaco Kolonija, Piščac Drugai, Podtoremas, Podpoloskai, Poloskai, Popielas, Puhari A, Stare Poloskai, Trojanuvas, Vulka Košcenevicka, Vičulkai, Vološkai, Zahoruvas, Zalutinas ir Zatoremas.

Šaltiniai 

 
Palenkės Bialos apskritis
Liublino vaivadijos valsčiai
Palenkės Bialos valsčius

Palenkės Bialos valsčius () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje. Centras – Palenkės Biala. Ribojasi su Dreluvo, Hušlevo, Palenkės Januvo, Palenkės Lešnos, Lomazų, Palenkės Mendzyžeco, Rokitno, Piščaco ir Zalesių valsčiais bei Palenkės Bialos miestu.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 324,76 km², iš kurių:
 ariama žemė: 66 %
 miškai: 27 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 7 %
Valsčius sudaro 11,79 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Celuikai, Cicibur Dužai, Cicibur Malai, Čosnuvka, Dokuduv Drugai, Dokuduv Piervšai, Franopolis, Grabanuvas, Grabanuv Kolonija, Grabarka, Hola, Hrudas, Hulanka, Husinka, Januvka, Jažvinai, Julkuvas, Kaliluvas, Kamieničnė, Kempa, Kijoviecas, Košlavė, Kozula, Kžimovskiai, Lisai, Lukovcė, Michaluvka, Mlinecas, Novi Slavacinekas, Ogrodnikai, Ortel Ksionženci Drugai, Ortel Ksionženci Piervšai, Perkovicė, Planova, Podlonka, Podšosa, Pojelcė, Pulkas, Porosiukai, Rakoviska, Roskošas, Sitnikas, Smolne Piecė, Stari Slavacinekas, Stižinecas, Surmačė, Svorai, Sicina, Sicina Kolonija, Terebela, Terebela Kolonija, Tolusinas, Vilčinas, Vozareckie Pienkai, Vulka Plebanska, Voronecas, Voskženice Dužė, Voskženice Duže Kolonija, Voskženice Malė, Voskženice Male Kolonija, Zablociai, Zagura, Zelonė ir Zacišė.

Šaltiniai 

 
Palenkės Bialos apskritis
Liublino vaivadijos valsčiai
Palenkės Lešnos valsčius

Palenkės Lešnos valsčius () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje. Centras – Palenkės Lešna. Ribojasi su Palenkės Bialos, Palenkės Januvo, Hušlevo, Konstantinuvo ir Stara Kornicos valsčiais.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 97,69 km², iš kurių:
 ariama žemė: 79 %
 miškai: 15 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 6 %
Valsčius sudaro 3,55 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Abisinija, Bukovicė, Bukovice Kolonija, Droblinas, Jagodnica, Klukovščizna, Palenkės Lešna, Ludvinuvas, Marijampolis, Nosuvas, Nosuv Kolonija, Nova Bordziluvka, Osuvka, Osuvka Kolonija, Stara Bordziluvka, Vitulinas, Vitulin Kolonija, Vorgulė ir Zaberbečė.

Šaltiniai 

 
Palenkės Bialos apskritis
Liublino vaivadijos valsčiai
Palenkės Mendzyžeco valsčius

Palenkės Mendzyžeco valsčius () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje. Centras – Palenkės Mendzyžecas. Ribojasi su Dreluvo, Hušlevo, Palenkės Bialos, Konkolevnicos, Olšankos, Tžebiešuvo ir Zbučino valsčiais bei Palenkės Mendzyžeco miestu. Valsčius turi savo Palenkės Mendzižeco valsčiaus herbą.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 261,58 km², iš kurių:
 ariama žemė: 66 %
 miškai: 26 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 8 %
Valsčius sudaro 9,5 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Bereza, Dolholenka, Halasai, Jelnica, Kolonija Volanska, Košelikai, Kožuškai, Kževica, Kžimošicė, Lubai, Lukoviskas, Lunevas, Maniai, Misiai, Pošcišė, Pžichodai, Pžilukai, Puchačė, Rogožnica, Rogožnica Kolonija, Rogožnička, Rudnikai, Žečica, Savkai, Sitnas, Stžaklai, Tlušcecas, Tuliluvas, Utruvka, Vulka Kžimovska, Visokiai, Žabcė, Zašciankai, Zasiadkai ir Zavadkai.

Šaltiniai 

 
Palenkės Bialos apskritis
Liublino vaivadijos valsčiai
Denisovka

Denisovka () – Rusijos kaimas Monastyrščinos rajone, Smolensko srityje. Patenka į Šatalovsko kaimo gyvenvietės sudėtį. 2007 m. kaime gyveno 8 žmonės.

Išsidėstęs vakarinėje srities dalyje, 14 km į pietvakarius nuo Monastyrščinos, 53 km į vakarus nuo kelio A141 Oriolas-Vitebskas. Šalia kaimo teka Frolovkos upė. 55 km į rytus nuo kaimo stovi Engelgardos geležinkelio stotis esanti ant geležinkelio linijos Smolenskas – Roslavlis.

Istorija 
1941 m., Didžiojo Tėvynės karo metu, kaimas buvo okupuotas hitlerininkų. Išvaduotas 1943 m.

Šaltiniai 

Smolensko srities miestai
SWIFT

SWIFT (; Tarptautinių tarpbankinių finansinių atsiskaitymų organizacija) – tarptautinė tarpbankinė finansinės informacijos perdavimo ir mokėjimų sistema, kuria naudojasi bankai, finansų maklerio įmonės ir kitos finansų institucijos. Sistema operuojama konsorciumo, susidedančio iš daugiau nei 11 000 finansinių institucijų, esančių daugiau nei 210 šalių ir teritorijų.

Sistema leidžia savo nariams visame pasaulyje elektroniniu būdu persiųsti ir gauti standartizuoto formato finansinę informaciją, atlikti mokėjimo operacijas be popierinių dokumentų. Tačiau nei pinigų, nei vertybinių popierių pati sistema neperveda ir (arba) neperleidžia, o tik išsiunčia pranešimą apie tai atitinkamoms institucijoms. Sistemos dėka tiek fiziniams, tiek juridiniams asmenims sudaromos sąlygos atlikti įvairius elektroninius atsiskaitymus, įskaitant ir kreditinėmis bei debetinėmis kortelėmis. Taip pat atlikti vertybinių popierių sandorius. 2022 m. duomenimis, 44,5 % SWIFT pranešimų srauto sudaro elektroninių atsiskaitymų operacijos, 50,6 % – vertybinių popierių transakcijos. Per dieną sistema persiunčia daugiau kaip 45 mln. pranešimų.

SWIFT veikia pagal Belgijos teisę kaip kooperatinė bendrovė, priklausanti jos nariams proporcingai jų perduodamų finansinių pranešimų kiekiui. SWIFT padaliniai veikia visuose pasaulio svarbiausiuose finansiniuose centruose ir šalyse, kurių bankai ir kitos finansų įstaigos priklauso sistemai.

1973 m. įkurta Europos ir Šiaurės Amerikos 15 šalių 239 komercinių bankų. Pirmasis finansinis pranešimas atliktas 1977 m. Tuo metu jai priklausė 518 institucijos 22 šalyse. 1987 m. prie sistemos leista prisijungti finansų maklerio įmonėms ir kitoms finansinėms įstaigoms susijusioms su vertybinių popierių transakcijomis.

Šaltiniai

Nuorodos 
 www.swift.com (anglų k.)

Elektroninė bankininkystė
Tarptautinės finansų organizacijos
Dreluvo valsčius

Dreluvo valsčius () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje. Centras – Dreluvas. Ribojasi su Palenkės Bialos, Konkolevnicos, Palenkės Komaruvkos, Lomazų, Palenkės Mendzyžeco, Palenkės Radzino ir Vohino valsčiais bei Palenkės Mendzyžeco miestu. Nuo 1996 m. naudojamas Dreluvo valsčiaus herbas.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 228,03 km², iš kurių:
 ariama žemė: 57 %
 miškai: 36 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 7 %
Valsčius sudaro 8,28 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Aleksandruvka, Danuvka, Dolha, Dreluvas, Kvasuvka, Leščanka, Luzkai, Pereščuvka, Pžechodziskas, Sokulė, Stžižuvka, Šachai, Šustka, Vitorožas, Vulka Luzecka, Vorsai, Zahaikai ir Žerocinas.

Šaltiniai 

 
Palenkės Bialos apskritis
Liublino vaivadijos valsčiai
Lomazų valsčius

Lomazų valsčius () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje. Centras – Lomazai. Ribojasi su Palenkės Bialos, Dreluvo, Palenkės Komaruvkos, Piščaco, Rosošo, Sosnuvkos, Tučnos ir Višnicės valsčiais.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 200,43 km², iš kurių:
 ariama žemė: 70 %
 miškai: 24 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 6 %
Valsčius sudaro 7,28 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2011 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Bielanai, Burvinas, Dubuvas, Hušča Druga, Hušča Piervša, Jusaki Zažeka, Kopitnikas, Korčuvka, Košolai, Krasuvka, Kozlai, Lubenka, Lomazai, Stasiuvka, Studzianka, Šimanovas, Vola Dubovska ir Vulka Korčovska.

Šaltiniai 

 
Palenkės Bialos apskritis
Liublino vaivadijos valsčiai
Tučnos valsčius

Tučnos valsčius () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje. Centras – Tučna. Ribojasi su Hanos, Kodenio, Lomazų, Piščaco, Slavatičės ir Sosnuvkos valsčiais.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 170,37 km², iš kurių:
 ariama žemė: 65 %
 miškai: 28 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 7 %
Valsčius sudaro 6,19 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Bokinka Krulevska, Bokinka Panska, Choroščinka, Dombrovica Duža, Kalichovščizna, Leniuškai, Matiašuvka, Mazanuvka, Miendzilešas, Ogrodnikai, Rozbituvka, Tučna, Viskai, Vladislavuvas, Vulka Zablocka, Vulka Zablocka Kolonija ir Žukai.

Šaltiniai 

 
Palenkės Bialos apskritis
Liublino vaivadijos valsčiai
Slavatičės valsčius

Slavatičės valsčius () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje. Centras – Slavatičė. Ribojasi su Hanos, Kodenio ir Tučnos valsčiais bei Baltarusija.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 71,71 km², iš kurių:
 ariama žemė: 83 %
 miškai: 8 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 9 %
Valsčius sudaro 2,6 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Jablečna, Kuzavka Kolonija, Kživovulka, Kživovulka Kolonija, Lišna, Mošcice Dolnė, Novosiulkai, Parošla, Pniskai, Sajuvka, Slavatičė, Slavatiče Kolonija, Terebiskai, Zankuvas.

Šaltiniai 

 
Palenkės Bialos apskritis
Liublino vaivadijos valsčiai
Sosnuvkos valsčius

Sosnuvkos valsčius () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje. Centras – Sosnuvka. Ribojasi su Hanos, Lomazų, Piščaco, Podedvužės, Tučnos, Višnicės ir Virikų valsčiais.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 148,43 km², iš kurių:
 ariama žemė: 66 %
 miškai: 28 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 6 %
Valsčius sudaro 5,39 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Čeputka, Dembuvas, Lipinkai, Motvica, Omšana, Pogoželecas, Pžechudas, Romanuvas, Rozvaduvka, Rozvaduvka Folvarkas, Sapiehuvas, Sosnuvka, Vignanka, Žeščinka ir Žulava.

Šaltiniai 

 
Palenkės Bialos apskritis
Liublino vaivadijos valsčiai
Višnicės valsčius

Višnicės valsčius () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje. Centras – Višnicė. Ribojasi su Jablono, Lomazų, Palenkės Komaruvkos, Milanuvo, Podedvužės, Rosošo ir Sosnuvkos valsčiais.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 173 km², iš kurių:
 ariama žemė: 72 %
 miškai: 21 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 7 %
Valsčius sudaro 6,28 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Curinas, Dolholiska, Dubica Dolna, Dubica Gurna, Horodiščė, Kolonija Višnicė, Linevas, Malgožacinas, Marilinas, Polubiče Dvorskiai, Polubiče Viejskie Drugiai, Polubiče Viejskie Piervšė, Ratajevičė, Rovinai, Višnicė, Vigoda.

Šaltiniai 

 
Palenkės Bialos apskritis
Liublino vaivadijos valsčiai
Rosošo valsčius

Rosošo valsčius () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje. Centras – Rosošas. Ribojasi su Lomazų, Palenkės Komaruvkos ir Višnicės valsčiais.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 76,12 km², iš kurių:
 ariama žemė: 66 %
 miškai: 29 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 5 %
Valsčius sudaro 2,76 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Bordziluvka, Kožanuvka, Mokrė, Musejuvka, Ramoškos, Rosošas.

Šaltiniai 

 
Palenkės Bialos apskritis
Liublino vaivadijos valsčiai
Palenkės Komaruvkos valsčius

Palenkės Komaruvkos valsčius () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Radzino apskrityje. Centras – Palenkės Komaruvka. Ribojasi su Dreluvo, Lomazų, Milanuvo, Rosošo, Vohino ir Višnicės valsčiais.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 137,56 km², iš kurių:
 ariama žemė: 72 %
 miškai: 20 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 8 %
Valsčius sudaro 14,25 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Bžezinai, Bžozovi Kontas, Derevična, Kolembrodai, Palenkės Komaruvka, Pžegalini Dužė, Pžegalini Malė, Valina, Viskai, Voronecas, Vulka Komarovska, Želizna, Žulinkai.

Šaltiniai 

 
Palenkės Radzino apskritis
Liublino vaivadijos valsčiai
Vohino valsčius

Vohino valsčius () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Radzino apskrityje. Centras – Vohinas. Ribojasi su Čemiernikų, Dreluvo, Palenkės Komaruvkos, Milanuvo, Palenkės Radzino ir Semieno valsčiais.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 178,17 km², iš kurių:
 ariama žemė: 73 %
 miškai: 19 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 8 %
Valsčius sudaro 18,46 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Bezvola, Bojanuvka, Branica Suchovolska, Kuraševas, Suchovola, Lisiovulka, Osova, Ostruvkai, Planta, Švieržė, Vohinas, Vulka Zdunkuvka, Zbulituv Malai.

Šaltiniai 

 
Palenkės Radzino apskritis
Liublino vaivadijos valsčiai
Palenkės Radzino valsčius

Palenkės Radzino valsčius () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Radzino apskrityje. Centras – Palenkės Radzinas. Ribojasi su Čemiernikų, Dreluvo, Borkų, Konkolevnicos, Ulan Majorato ir Vohino valsčiais bei Palenkės Radzino miestu.

Paviršiaus struktūra 
Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 155,17 km², iš kurių:
 ariama žemė: 65 %
 miškai: 29 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 6 %
Valsčius sudaro 16,08 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 m. surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 
Biala, Bialka, Bedlnas, Bedlno Radzinskiai, Branica Radzinska, Branica Radzinska Kolonija, Bžostuviecas, Glovnė, Jaskai, Marininas, Paški Dužė, Paški Malė, Pludai, Radoviecas, Sedlanuvas, Stasinuvas, Ustžešas, Zabielė, Zbulituv Dužai, Žabikuvas.

Šaltiniai 

Palenkės Radzino apskritis
Liublino vaivadijos valsčiai
Konkolevnicos valsčius

Konkolevnicos valsčius () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Radzino apskrityje. Centras – Konkolevnica. Ribojasi su Lukuvo, Dreluvo, Palenkės Mendzyžeco, Palenkės Radzino, Ulan Majorato ir Tžebiešuvo valsčiais.

Paviršiaus struktūra 
Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 147,71 km², iš kurių:
 ariama žemė: 70 %
 miškai: 24 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 6 %
Valsčius sudaro 15,3 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 m. surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 
Bžozovica Duža, Bžozovica Mala, Graboviecas, Jurkai, Konkolevnica Poludniova, Konkolevnica Pulnocna, Konkolevnica Vschodnia, Lipniakai, Milolas, Mošciska, Olševnica, Polskovola, Rudnikas, Sokulė, Turuvas, Vignanka, Zosinovas, Žakovola Popžečna, Žakovola Radzinska, Žakovola Stara.

Šaltiniai 

Palenkės Radzino apskritis
Liublino vaivadijos valsčiai
Ulan Majorato valsčius

Ulan Majorato valsčius () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Radzino apskrityje. Centras – Ulan Majoratas. Ribojasi su Lukuvo, Borkų, Konkolevnicos, Palenkės Radzino ir Vojceškuvo valsčiais.

Paviršiaus struktūra 
Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 107,77 km², iš kurių:
 ariama žemė: 83 %
 miškai: 10 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 7 %
Valsčius sudaro 11,17 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 
Domaševnica, Gonsorai, Kempkai, Klembuvas, Kolonija Domaševnica, Kolonija Domaševska, Paskudai, Rozvaduvas, Sentkai, Skžiševas, Sobolė, Stanislavuvas, Stokas, Ulan Dužai, Ulan Malai, Ulan Majoratas, Viežchovinai, Zakževas, Zažec Ulanskai ir Žilkai.

Šaltiniai 

Palenkės Radzino apskritis
Liublino vaivadijos valsčiai
Borkų valsčius

Borkų valsčius () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Radzino apskrityje. Centras – Borkai. Ribojasi su Čemiernikų, Kocko, Palenkės Radzino, Ulan Majorato ir Vojceškuvo valsčiais.

Paviršiaus struktūra 
Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 111,83 km², iš kurių:
 ariama žemė: 78 %
 miškai: 14 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 8 %
Valsčius sudaro 11,59 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 m. surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 
Borkai, Krasevas, Maruševiecas, Novinai, Olševnica, Osovnas, Pasmugai, Sitnas, Stara Viešas, Tchuževas, Tchužev Kolonija, Vola Chomejova, Vola Osovinska, Vola Osovinska Kolonija ir Vžosuvas.

Šaltiniai 

Palenkės Radzino apskritis
Liublino vaivadijos valsčiai
Čemiernikų valsčius

Čemiernikų valsčius () – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Radzino apskrityje. Centras – Čemiernikai. Ribojasi su Borkų, Ostruveko, Palenkės Radzino, Semieno ir Vohino valsčiais bei Palenkės Radzino miestu.

Paviršiaus struktūra 
Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 107,71 km², iš kurių:
 ariama žemė: 69 %
 miškai: 23 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 8 %
Valsčius sudaro 11,16 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 m. surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 
Belčoncas, Čemiernikai, Lichtai, Nevenglošas, Skokai, Stočekas, Stuika, Vignanuvas.

Šaltiniai 

Palenkės Radzino apskritis
Liublino vaivadijos valsčiai