joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Saltos provincija

Saltos provincija () – provincija šiaurės vakarų Argentinoje, laikrodžio rodyklės kryptimi ribojasi su Formosos, Čiako, Santjago del Estero, Tukumano ir Katamarkos provincijomis. Iš šiaurės vakarų pusės giliai įsiterpusi Chuchujaus provincija. Saltos provincija taip pat turi sienas su Čile vakaruose ir su Bolivija šiaurėje. Administracinis centras – Salta.

Geografija 

Saltos provincija išsidėsčiusi geografiniame Šiaurės Vakarų Argentinos regione. Vakarų link driekiasi retai apgyvendinta sausoji kalnų plynaukštė Puna. Vakariniu pakraščiu ir centrine dalimi driekiasi Andų kalnų juosta su snieguotomis viršukalnėmis (aukščiausia vieta – Llullaillaco kalnas), šiaurės rytuose besileidžianti į Quebrada del Toro, Valles Calchaquíes ir Lermos slėnius. Rytinę provincijos dalį užima Gran Čiako lygumos su Las Yungas džiunglėmis.

Klimatas subtropinis ir tropinis; labai priklauso nuo aukščio virš jūros lygio. Vyrauja karštos vasaros (iki 40 °C) ir šaltos žiemos (temperatūra gali nukristi žemiau 0 °C). Vakaruose itin sausa; slėniuose ir rytuose šiek tiek drėgniau.

Kalnuose augalija labai skurdi – vyrauja menki krūmokšniai. Slėniuose augalija daug vešlesnė, būdingi tankūs krūmynai ir miškai. Čiake auga stepinės pievos su miškų ir krūmynų intarpais.

Svarbiausios provincijos upės priklauso Paranos baseinui: Pilkomajas, Bermechas ir kt., bei Dulsė, įtekanti į Mar Čikitos ežerą. Gausu druskingų ežerų (ypač Punoje; Arizaro, Pocitos), druskos lygumų. Dažni žemės drebėjimai (įsimintini 1692 ir 1948 m.).

Yra 3 nacionaliniai parkai: El Rey, Baritú ir Los Cardones.

Ekonomika 

Saltos provincija pagamina apie 1 % Argentinos BVP. Išvystytas žemės ūkis: auginamas tabakas, cukranendrės, greipfrutai, pupelės, vynuogės, kukurūzai, bananai ir medvilnė. Gyvulininkystė (galvijai, arkliai, ožkos, avys). Išgaunami hidrokarbonatai (Tartagal, Aguas Blancas, Madrejones ir Campo Durán kasyklose), sulfidai (La Casualidad), uranas (Iruya, La Poma ir San Carlos). Maisto (cukraus, vyno, tabako), chemijos, metalo apdirbimo pramonė. Turizmas (garsi turistinė pramoga – Padebesių traukinys).

Gyventojai 

Dauguma provincijos gyventojų susitelkę centre – Andų slėniuose. Čia įsikūręs Saltos miestas ir daug kitų mažesnių miestų. Retai apgyvendintos Čiako lygumos, o Puna beveik negyvenama. Svarbiausi miestai:
 Salta
 Kafajatė
 Tartagalis
 San Ramon de la Nueva Oran
 Cheneral Gjuemesas
 San Chose de Metanas
 Rosario de la Frontera

Šaltiniai

Nuorodos 
 Provincijos žemėlapis
 Turizmas Saltos provincijoje
 Turizmas Saltoji (ofic. svetainė)
 Oficiali svetainė

Argentinos provincijos
Leonidas Kučma

Leonidas Danylovičius Kučma (, 1938 m. rugpjūčio 9 d. Čaikyne) – Ukrainos politikas, antrasis šalies prezidentas (1994–2005 m.).

Biografija 
Studijavo Dniepropetrovsko universitete, jį baigė 1950 m., įgydamas inžinieriaus mechaniko specialybę. Buvo Dniepropetrovsko konstruktorių biuro, Baikonūro kosminio centro darbuotojas. 1982–1986 m. ėjo Dniepropetrovsko gamybinio susivienijimo „Južnoje“ generalinio konstruktoriaus pirmojo pavaduotojo pareigas, o 1986–1992 m. – generalinio direktoriaus.

Priklausė Ukrainos komunistų partijai, 1981–1991 m. – jos Centro komitetui. Buvo išrinktas į Ukrainos Aukščiausiąją Tarybą (jos nariu buvo 1990–1992 m. ir 1994 m.). 1992–1993 m. – Ukrainos premjeras, po to, 1993–1994 m., ėjo Ukrainos pramonininkų ir verslininkų sąjungos pirmininko pareigas. Dukart išrinktas Ukrainos prezidentu, šias pareigas ėjo 1994–2005 m.

Šalies rytuose vykstant Donbaso karui, nuo 2014 m. liepos iki 2018 m. spalio buvo ypatingasis Ukrainos prezidento atstovas pusiau oficialaus pobūdžio taikos derybose su Donbaso regiono separatistais ir Rusija. 2014 m. rugsėjo 5 d. L. Kučma, kaip Ukrainos atstovas, pasirašė vad. Minsko protokolą (Minsko I susitarimas).

Išnašos 

Vytauto Didžiojo ordino kavalieriai
Ukrainos prezidentai
Ukrainos politikai
Beržynai (Kalvarija)

Beržynai – kaimas vakarinėje Kalvarijos savivaldybės dalyje, 4 km į šiaurę nuo Liubavo, prie kelių  ir .

Gyventojai

Nuorodos 
 Brzezina Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom I, psl. 410 (lenk.)

Šaltiniai 

Kalvarijos savivaldybės gyvenvietės
Trempiniai

Trempiniai – kaimas vakarinėje Kalvarijos savivaldybės dalyje, 4 km į šiaurės rytus nuo Liubavo. Išlikę Trempinių dvaro likučiai, netoliese stūkso Koplyčkalnis, kaimo pakraštyje telkšo iš visų pusių beržynų apsuptas Trempinių ežeras. Rašytojo A. Venclovos tėviškė.

Etimologija 

Galimai kaimo vardas susijęs su Patrimpo vardu, kurio aukuras galėjo būti Koplyčkalnyje.

Istorija

Kaime buvo garsus Trempinių Švč. Mergelės Marijos paveikslas.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Trempiniuose gimė įžymus Lietuvos rašytojas Antanas Venclova (1906–1971). Jo tėviškė prie Trempinių ežero yra išlikusi ir iki šių dienų. Dar sovietmečiu, iki emigracijos į JAV, į Antano Venclovos tėviškę užsukdavo ir jo sūnus Tomas Venclova.

Šaltiniai 

 

Kalvarijos savivaldybės gyvenvietės
Kalnėnai (Kalvarija)

Kalnėnai – kaimas vakarinėje Kalvarijos savivaldybės dalyje, į pietryčius nuo Aistiškių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kalvarijos savivaldybės gyvenvietės
Aleksandravas (Kalvarija)

Aleksandravas – kaimas vakarinėje Kalvarijos savivaldybės dalyje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Liubavo, prie kelio .

Gyventojai

Nuorodos 
 Aleksandrowo Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom I, psl. 28 (lenk.)

Šaltiniai 

Kalvarijos savivaldybės gyvenvietės
Smalnyčėnai

Smalnyčėnai – kaimas vakarinėje Kalvarijos savivaldybės dalyje, 9 km į šiaurės rytus nuo Kalvarijos, prie kelio .

Gyventojai

Nuorodos 
 Smolniczany Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom X, psl. 909 (lenk.)

Šaltiniai 

Kalvarijos savivaldybės gyvenvietės
Krijobaliai

Krijobaliai – kaimas šiaurės vakarinėje Kalvarijos savivaldybės dalyje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Smalnyčėnų.

Pavadinimo kilmė 
Vietovardis kildinamas iš žodžių kri̇̀jas ʻrėčio ar kretilo šonai; kubilo šonaiʼ ir balà.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kalvarijos savivaldybės gyvenvietės
Dirvonai (Kalvarija)

Dirvonai – kaimas šiaurės vakarinėje Kalvarijos savivaldybės dalyje, 1 km į šiaurės rytus nuo Smalnyčėnų.

Gyventojai

Nuorodos 
 Dyrwany Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom II, psl. 257 (lenk.)

Šaltiniai 

Kalvarijos savivaldybės gyvenvietės
Peleniai (Kalvarija)

Peleniai – kaimas šiaurės vakarinėje Kalvarijos savivaldybės dalyje, 2 km į šiaurės rytus nuo Smalnyčėnų.

Gyventojai

Nuorodos 
 Pielany Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom VIII, psl. 84 (lenk.)

Šaltiniai 

Kalvarijos savivaldybės gyvenvietės
Ukazupka

Ukazupka – kaimas šiaurės vakarinėje Kalvarijos savivaldybės dalyje, 2 km į šiaurės rytus nuo Smalnyčėnų.

Gyventojai

Nuorodos 
 Ukazówka Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom XII, psl. 772 (lenk.)

Šaltiniai 

Kalvarijos savivaldybės gyvenvietės
Lekiškė

Lekiškė – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 11 km į rytus nuo Švėkšnos, 4 km į šiaurę nuo kelio Švėkšna – Kvėdarna, Šilutės raj. sav. ir Klaipėdos raj. sav. paribyje. Teka upeliai Graumena (Šalpės kair. intakas) ir jos intakas Kerupalis; supa Kelvėtų ir Žąsyčių miškai; ribojasi su Drebulių ir Kelvėtų (Veiviržėnų sen.) kaimais.

Lekiškės kaime gimė Pušies rinktinės partizanai Oželis Juozas-Dagilis (1923–1949) ir Oželis Petras-Jaunutis (1932–1959), pastarasis 1999 m. apdovanotas Vyčio kryžiaus IV laipsnio ordinu.

1923 m. Lekiškės kaime buvo 9 ūkiai ir 50 gyventojų, 1997 m. – 7 ūkiai ir 14 gyventojų.

Gyventojai

Šaltiniai 
 Šilutės kraštas. Enciklopedinis žodynas. Prūsija. Šilutė. 2000.

Šaltiniai 

Šilutės rajono savivaldybės gyvenvietės
Lekiai

Lekiai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurę nuo Švėkšnos, prie Šilutės rajono savivaldybės ir Klaipėdos rajono ribos. 

Lekių kaime yra Lekių piliakalnis (dar vadinamas Pilale) – Šalpės upelio kair. krante; piliakalnio aikštelė – 45×14 m dydžio; piliakalnis įrašytas į LR nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą.

Geografija

Šiauriniame pakraštyje teka Šalpė (Veiviržo kair. intakas), iš pietų prieina Šiuraičių miškas. Lekių kaimas ribojosi su Šiūparių, Jokšų, Slabados (visi Švėkšnos sen.), Šiuraičių ir Raukų (abu Veiviržėnų sen.) kaimais.

Gyventojai

1923 m. Lekių kaime buvo 3 ūkiai ir 26 gyventojai, 1991 m. – 1 ūkis ir 1 gyventojas. XX a. sovietmečiu kaimas beveik išnyko.

Žymūs žmonės

Lekių kaime gimė kunigas tremtinys Stanislovas Būdvytis (1896–1961), jo brolis, paskutinis šio kaimo gyventojas Juozas Būdvytis (1923–1991), plėšikų nukankintas savo namuose, jų tėvas Jokūbas Būdvytis (1883-1960) buvo šio kaimo vadinamasis maršalka. Remiantis Švėkšnos parapijos maršalkų protokolais, jis yra buvęs jų pirmininkas.

Šaltiniai 
 Šilutės kraštas. Enciklopedinis žodynas. Prūsija. Šilutė. 2000.

Šilutės rajono savivaldybės gyvenvietės
Fleita

Fleita – medinis pučiamasis muzikos instrumentas, kuriuo garsas išgaunamas pučiant orą į skylutę, be mundštuko. Fleita grojantis asmuo vadinamas fleitininku.

Istorija 
„Fleita“ vadinami įvairūs instrumentai, įvairiais laikais naudoti skirtingose pasaulio vietose. Iš mamuto ilties prieš 30 000–37 000 metų padaryta fleita, rasta Vokietijoje bei septynių skylučių fleita iš gulbės kaulo, rasta Geissenklosterle ir padaryta maždaug prieš 36 000, yra tarp seniausių žinomų muzikos instrumentų.

Fleitų rūšys 
Daugelyje fleitų garsas išgaunamas pučiant į skylutę, palikus ją pusiau atvirą, tačiau kitose fleitose, pvz., išilginėje, reikia apžioti vamzdelį.

Taip pat skiriamos išilginės (išilginė dūdelė) ir skersinės (šiuolaikinė vakarietiška) fleitos. Išilginėse fleitose pučiama į vamzdžio galą, skersinių skylutė yra šone.

Fleitų gali būti atviri abu arba vienas galas (pvz., lietuvių skudutis).

Paprastai fleitos pučiamos burna, tačiau kai kuriose kultūrose esama nosimi pučiamų fleitų.

Skersinės fleitos yra naudojamos bene dažniausiai. Gaminamos iš įvairių metalų ir medžio, bambuko. Medinės naudojamos daugiau baroko muzikai atlikti. Skersinės bambuko fleitos paplitusios Indijoje (bamsuri, venu), Kinijoje (dizi), Japonijoje (ryuteki). Sidabrinių bei auksinių fleitų garsas būna daug švelnesnis, šviesesnis bei šiltesnis. Visų fleitų garsas išgaunamas lūžtant oro srovei.

Žymiausi fleitistai 
Pasaulyje fleita yra vienas iš populiariausių muzikos instrumentų, todėl ir fleitistų yra galybės. Tačiau kaip ir visose srityse galima išskirti pačius ryškiausius atstovus.

Vieni žymiausių fleitistų yra:
James Galway, András Adorján, Ian Anderson, Julius Baker, Jeanne Baxtresser, Sharon Bezaly, Severino Gazzelloni, Peter-Lukas Graf, Irena Grafenauer, Jadwiga Kotnowska, Marcel Moyse, Aurèle Nicolet, Emmanuel Pahud, Jean-Pierre Rampal, Paul Taffanel, Peter Verhoyen, Ransom Wilson, Karl-Heinz Zöller. Lietuvoje: Valentinas Gelgotas sūnus Giedrius Gelgotas, Algirdas Vizgirda, Rimantas Giedraitis, Laima Šulskutė, Irma Paurienė.

Šaltiniai 
 1Theobald Boehm, The Flute and Flute-Playing (Dover Publications, 1964)

Mediniai pučiamieji
Kuosėnai

Kuosėnai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, šalia kelio , 4 km į pietryčius nuo Bartninkų. Kaimui priklauso Alksninės kaimas.

Kaime stovi Alksninės Kristaus Atsimainymo bažnyčia (pastatyta 1859 m.).

Gyventojai

Šaltiniai 

Vilkaviškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Pliumbėnai

Pliumbėnai – kaimas šiaurinėje Kalvarijos savivaldybės dalyje, 1 km į šiaurės rytus nuo Naujienėlės I.

Gyventojai

Nuorodos 
 Plumbale, Plumbiany Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom VIII, psl. 269 (lenk.)

Šaltiniai 

Kalvarijos savivaldybės gyvenvietės
Tabarai

Apie kaimą Vilkaviškio rajone žr. Tabarai (Vilkaviškis).

Tabarai – kaimas šiaurinėje Kalvarijos savivaldybės dalyje, į rytus nuo Tarprubežių. Į vakarus nuo kaimo teka Vėžupis.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Tabaruose 1914 m. kovo 5 d. gimė Lietuvos gydytoja oftalmologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė Ona Jaudegytė.

Nuorodos 
 Taboryszki Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom XII, psl. 138 (lenk.)

Šaltiniai 

Kalvarijos savivaldybės gyvenvietės
Ėgliabaliai

Ėgliabaliai – kaimas šiaurinėje Kalvarijos savivaldybės dalyje, apie kilometrą į pietus nuo Tarprubežių.

Gyventojai

Šaltiniai 

 

Kalvarijos savivaldybės gyvenvietės
Šaltieji Šaltiniai

Šaltieji Šaltiniai – kaimas šiaurinėje Kalvarijos savivaldybės dalyje, 1 km į šiaurę nuo Jurgežerių. Šiauriau kaimo telkšo Šaltųjų Šaltinių tvenkinys.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Šaltuosiuose Šaltiniuose 1926 m. liepos 14 d. gimė Belgijos lietuvių veikėja Stasia Baltus.

Šaltiniai 

Kalvarijos savivaldybės gyvenvietės
San Salvador de Chuchujus

Chuchùjus (), Chuchujis arba San Salvador de Chuchujus () – miestas šiaurės vakarų Argentinoje. Provincijos administracinis centras. Išsidėstęs pietinėje Quebrada de Humahuaca dalyje, miškingoje aukštumoje, prie Grandės upės. 233,8 tūkst. gyventojų (su priemiesčiais – 305,9 tūkst., 2007 m.). Aplink miestą susiformavusi aglomeracija – Didysis Chuchujus.

Istorija 
Ikikolumbiniu laikotarpiu regione gyveno indėnų gentys. Ilgą laiką regionas priklausė Inkų imperijai. Miestas įkurtas indėnų omaguakų gyvenamose teritorijose 1593 m. balandžio 19 d. ispanų konkistadoro Francisco de Argañaraz y Murguía. Chuchujus įgijos strateginę reikšmę, kaip punktas tarp Potosi sidabro kasyklų ir Tukumano miesto. Argentinos Nepriklausomybės Karo metu, Chuchujus buvo vienas iš pagrindinių kovos centrų. Čia įvykdytas ir Manuel Belgrano kovos planas – Chuchujaus egzodas. 1834 m. tapo provincijos sostine.

Susisiekimas 
Chuchujus yra 1525 km nuo Buenos Airių. Per miestą eina svarbi transporto arterija, jungianti Argentiną su Bolivija, kurią sudaro Saltos-Potosi kelias ir Tukumano-Potosi geležinkelis. 33 km į pietryčius nuo miesto yra Gobernador Horacio Guzmán oro uostas, iš kurio vyksta reguliarūs skrydžiai į Buenos Aires, Saltą ir Tukumaną.

Ekonomika 

Chuchujus – ekonominis provincijos centras. Kalnakasybos (cinko, švino) pramonės centras. Naftos perdirbimas, plieno lydymas, cukraus gamyba, medienos apdirbimas. Apylinkėse auginamos cukranendrės, citrusai, tabakas.

Lankytini objektai 
Chuchujaus architektūra turi kolonijinio stiliaus bruožų, taip pat yra itališko neoklasicizmo ir prancūziško estetizmo motyvų. Vienas pagrindinių miesto objektų – katedra. Tai tipiškas kolonijinio stiliaus pastatas. Kiti svarbūs architektūriniai paminklai: savivaldybės pastatas, teatras, Šv. Barboros koplyčia, Šv. Pranciškaus bažnyčia, istorijos muziejus. Chuchujuje yra keletas parkų: San Martino, Belgrano aikštės ir Rugpjūčio 25-osios.

Nuorodos 
 Savivaldybės svetainė 
 Turistinė svetainė 

Chuchujaus provincijos miestai
Maišymai

Maišymai – kaimas šiaurės vakarinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 1 km į šiaurę nuo Rudaminos. Šalia kaimo stūkso Gumbelių (Maišymų) piliakalnis, nuo kurio matosi Rimiečio ežeras, Kirsnos plytinės liekanos ir Rudaminos Švč. Trejybės bažnyčia. Piliakalnio papėdėje teka Krokšliaravio upelis, įtekantis į Kirsnos upę. Maišymų kaimas priskirtas Mikniškių seniūnaitijai.

Istorija 

Kaimas gatvinis, įkurtas XVI a. per Valakų reformą. 1798 m. pažymėtas Naujos Rytų Prūsijos provincijos (Užnemunės) kariniame žemėlapyje. Spaudos draudimo metais lietuvišką spaudą iš Mažosios Lietuvos į Lietuvą slapta nešė ir Rudaminos apylinkėse platino knygnešys, Maišymų valstietis Juozas Kazlauskas.

1923 m. buvo 40 ūkininkų sodybų. Daug metų kaime veikė lentpjūvė.

Žemės valdos savininkas Rimvydas Večkys kaime 2008 metais 29,05 ha plote įveisė hibridinės drebulės želdinius.

|}

Gyventojai

Žymūs žmonės 

Gimė:
 Juozas Kazlauskas (1874–1940) – knygnešys.
 Petras Kazlauskas-Kazlas (1903–1983) – gydytojas oftalmologas, medicinos daktaras.
 Bronius Kazlauskas (Bronis Kaslas) (1910–1996) – teisininkas, ELTA redaktorius.
 Elvyra Marija Saladinskaitė-Jurgelionienė (1936–2002) – dailininkė grafikė.
 Stasys Saladinskas (1945–) – agronomas, Lietuvos ir Lazdijų rajono politinis veikėjas.
 Algimantas Bronius Stankevičius (1935) – Kauno Lėlių teatro aktorius, režisierius.

Kultūros paveldas 
 Gumbelių (Maišymų) piliakalnis (I tūkst. – II tūkst. pr.)
 Maišymų senosios kapinės (XVI a. – XX a. pr.)
 Knygnešio Juozo Kazlausko (1874–1940) sodyba.

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Bludiškiai

Bludiškiai – kaimas šiaurės vakarinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Rudaminos.

Istorija

Pavadinimo kilmė

Kaimo pavadinimas kilęs iš žodžio blūdyti (klysti, paklysti). Manoma, kad pirmasis jos gyventojas, pasistatė trobesius tada, kai visa ši teritorija buvo apaugusi ėgliais.

Gyventojai

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Skomantas (leidykla)

Skomantas (vėliau – Tvermė) – leidykla; be to, Lietuvos viduramžių istorijos tematika Kazio Almeno, vėliau prie jo prisijungusių rašytojų grupė.

Apysakos 
Apysakos apie XIII a. žemaičių didikų šeimos nuotykius, slapyvardis. Idėja sukurti tokius pasakojimus kilo norint sukurti Lietuvai herojinį epą, kurio lietuviai niekad neturėjo. Visas pasakojimas yra glaudžiai susijęs su tikrais įvykiais tuometinėje Lietuvoje.

Knygose pasakojami žemaičių rikio Žybarto ir jo žmonos Medeinos 5 vaikų – Daubaro, Jundos, Uvio, Einiaus ir Gailės – nuotykiai. Svarbiausias daugelio serijos knygų veikėjas – Uvis.

Pasakojimai ne tik apima įvairius Lietuvos regionus, bet ir Latvijos, Rusijos, kitų tautų žemes, su kuriomis Lietuvos ir Žemaitijos gentys XIII a. kovojo ir prekiavo.

Bibliografija 
„Skomantas“ išleido šias knygas (chronologine tvarka):
 Teutonų belaisvis;
 Pelkių vilkė;
 Atpildo strėlė;
 Plėšikų pilis;
 Užkeiktas lobis;
 Dievų valia;
 Mėlynojo varno paslaptis;
 Ventės kalvis;
 Polocko ranka;
 Šarvai Naugardo kunigaikščiui;
 Jundos lemtis (Pasakojimų laike ši knyga eina prieš Polocko ranką);
 Mindaugo sūnus;
 Liepsnojantis bokštas;
 Šėtono legatas;
 Šiaulių (Saulės) mūšis;
 Du kalavijai;
 Ilga kelionė namo;
 Akmens kalba;
 Daubaras – notangų vitingas;
 Į pasaulio kraštą ir atgal.

Vadovybė 
 Vyr. redaktorius Virgilijus Čepaitis (g. 1937 m.)
 Dailininkas Gintaras Jocius

Šaltiniai 

Vilniaus leidyklos
Barava

Šis straipsnis apie kaimą Lietuvoje. Apie to paties pavadinimo miestą Somalyje žiūrėkite Barava (Somalis)

Barava – kaimas šiaurės vakarinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurės rytus nuo Rudaminos.

Gyventojai

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Bagatelius

Bagatelius – kaimas šiaurės vakarinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Rudaminos.

Istorija

2001 m. kaimas priklausė Šeštokų seniūnijai.

Gyventojai

Kultūros paveldas
Kaime yra Elveriškės piliakalnis.

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Paliūnai

Paliūnais vadinami kaimai:

 Lazdijų rajone:
 Būdviečio seniūnijoje,
 Šlavantų seniūnijoje,
 Veisiejų seniūnijoje;
 šiaurės rytų Lenkijoje, Punsko valsčiuje.
Natalina

Natalina – kaimas šiaurės vakarinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, į šiaurės rytus nuo Vidzgailų.

Gyventojai

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Būda (Lazdijai)

Būda – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Lazdijų.

Gyventojai

Nuorodos 
 Buda Maćkowska Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom XV cz. 1, psl. 255 (lenk.)

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Delnica

Delnica – kaimas šiaurės vakarinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, į pietryčius nuo Šeštokų.

Gyventojai 

1948 m. Delnicoje gimė Valentinas Sventickas – literatūros kritikas, eseistas, redaktorius.

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Tūriškiai

Tūriškiai – kaimas šiaurės vakarinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 1,5 km į šiaurės vakarus nuo Krosnos, prie kelių  ir  sankryžos. Piečiau kaimo nutiestas geležinkelis Šeštokai–Alytus.

Gyventojai

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Ilgelis (Varėnos r., Varėnos sen., Geidukonių km.)

Ilgelis – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 11,5 km į šiaurę nuo Senosios Varėnos, 3 km į šiaurę nuo Babriškių, šalia Geidukonių kaimo. Ežerą iš visų pusių supa Geidukonių miškas. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,64 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 127,2 m. Krantai aukšti, tik vakarinis krantas žemas. Krantai ištisai apaugę medžiais. Netoliese į vakarus telkšo mažas Bliūdelio ežerėlis. Ilgelio ežeras nenutekantis, priklauso Abistos upės baseinui.

Šaltiniai 

Varėnos rajono ežerai
Janėnai

Janėnai – kaimas šiaurės rytinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 3 km pietryčius nuo Šventežerio. Nusidriekęs iš šiaurės į pietus per beveik 4 km: nuo Dusios priekrančių šiaurėje iki Senkučio ežero pietryčiuose. Pietiniu pakraščiu eina plentas , o pro gyvenvietės centrą – . Pietuose – keliai į Babrus, Prapuntus. Yra du vandens bokštai.

Veikia kaimo bendruomenė.

Yra Dainavos apygardos Šarūno rinktinės partizanų Vlado Stepulevičiaus (Stepulio)-Mindaugo arba Varguolio ir Antano Vabuolo-Bijūno kovos ir žūties (1947 m.) vieta.

Istorija 
Iki XX a. pr. kaimas vadintas Juškoviais (). Kaimas buvo Seinų apskrityje, Šventežerio parapijoje. ~1950–1954 m. – Janėnų apylinkės centras.

Vietovardis Janėnai kilęs iš asmenvardžio Janė́nas.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Janėnuose 1913 m. gruodžio 14 d. gimė Lietuvos kanklininkas, meno kolektyvų vadovas, profesorius Pranas Stepulis.

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Sutrė

Apie viensėdį Švenčionių rajone žr. Sutrė (Švenčionys).

Sutrė – kaimas šiaurės rytinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 4 km į šiaurės rytus nuo Šventežerio, greta pietinio Dusios ežero kranto. Pro kaimą teka Sutrės upelis, suteikęs kaimui vardą. Praeina kelias , keliukas į Straigius. Kaimo turizmo sodyba „Sraigės namai“, Kraštotyrininko Juozapo Radziukyno gimtosios sodybos vieta. Netoliese stovi Kryžių Švč. M. Marijos Rožinio Karalienės koplyčia.

Istorija 
XIX a. buvo dvi Sutrės gyvenvietės: Valstybinis Sutros kaimas () ir Metelių Sutros (Sutra Metelska) viensėdis. Abi pateko į Seirijų valsčių, Metelių parapiją.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Antanas Milius (g. 1907 m.), katalikų kunigas, Vilkaviškio seminarijos dėstytojas.
 Juozapas Radziukynas (1844–1925 m.), mokytojas, kraštotyrininkas, 1863 m. sukilimo dalyvis.

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Staigūnai

Staigūnai – kaimas šiaurės rytinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 4 km į šiaurės rytus nuo Šventežerio, pietiniame Dusios krante, Metelių RP. Stovi Kryžių koplyčia. Pro kaimą teka Šventupė ir jos intakas Pečiagrinda. Eina keliukas Sutrė–Zebrėnai.

Etimologija 

Kaimo pavadinimas – asmenvardinis vietovardis, kilęs iš asmenvardžio Staigūnas (plg. pavardės Stáigis, Staigỹs).

Istorija 

1702 m. žygiuodamas į karą prieš švedus čia buvo sustojęs Lietuvos kariuomenės etmonas Mykolas Servantietis Višnioveckis. Būdamas labai pamaldus jis pastatė 3 kryžius, ant vieno iš jų pakabino Barūnų Švč. Mergelės Marijos paveikslą. Po mūšio praregėjus ir pasveikus sužeistam kariui, vieta imta lankyti kaip stebuklinga.

Pirmoji medinė koplyčia pastatyta 1816 m., perstatyta apie 1910 m., nugriauta 1963 m. Dabar išlikę tik jos pamatai. Naujoji Kryžių koplyčia pastatyta 2000 m.

Iki XX a. pradžioje dabartinio kaimo vietoje buvo Pečiagrindos (Pečegrindos) dvaras. Jis pateko į Seinų apskrities Šventežerio valsčių ir parapiją.

Gyventojai

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Marčiukonys

Marčiukonys – kaimas šiaurės rytinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 4 km į vakarus nuo Šventežerio.

Istorija 
XIX a. pab. kaimas priklausė Seinų apskrities Šventežerio valsčiui ir parapijai.

Gyventojai

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Giraitėliai

Giraitėliai – kaimas šiaurės rytinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 5 km į vakarus nuo Šventežerio.

Gyventojai

Nuorodos 
 Girajtele Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom II, psl. 573 (lenk.)

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Kirtiliškė

Kirtiliškė – kaimas šiaurės rytinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 3 km į pietvakarius nuo Šventežerio, prie Nemajūnės upelio ir Trako–Mikyčių miško. Netoliese telkšo Ežerėbalė.

Istorija 
XIX a. pab. kaimas priklausė Seinų apskrities Šventežerio valsčiui ir parapijai.

Gyventojai

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Linksmoji

Linksmoji – kaimas šiaurės rytinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 1 km į šiaurės rytus nuo Seirijų, prie kelio . Šiaurėje siekia Statiškių mišką. Prie plento yra degalinė „Melkasta“.

Istorija 
XIX a. pab. kaimas pateko į Seinų apskrities Seirijų valsčių ir parapiją. Kaimas iki XX a. vid. minimas kaip Veselauka.<ref>Deimantė Aidukaitė. Seirijų parapijos katalikų vedybos 1922–1930 m.</ref>

Vietovardis kilęs iš žodžio liñksmas (ʻapimtas džiaugsmo, smagusʼ) – jis išverstas iš ankstesnio lenkiško pavadinimo Wesoła''.

Gyventojai

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Gudonys

Gudonys – kaimas šiaurės rytinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 6 km į pietryčius nuo Seirijų, piečiau kelio . Į rytus nuo kaimo telkšo ežeras Dunojus.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Gudonyse 1938 m. lapkričio 7 d. gimė katalikų dvasininkas, Kauno arkivyskupas Sigitas Tamkevičius.

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Jančiuliai

Jančiuliai – kaimas pietinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 3 km į rytus nuo Kapčiamiesčio. Šalia kaimo telkšo Mekšrūtas. Pro kaimą eina kelias , čia likęs senojo kelio akmeninis grindinys, saugomas valstybės.

Istorija 
XIX a. pab. kaimas pateko į Seinų apskrities Kapčiamiesčio valsčių.

Gyventojai 

Žymūs žmonės
 Jančiuliuose 1939 m. birželio 22 d. gimė Lietuvos inžinierius mechanikas, technologijos mokslų daktaras Jonas Liaukonis.

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Dumbliauskai

Dumbliauskai – kaimas pietinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 3 km į rytus nuo Kapčiamiesčio, Kapčiamiesčio girioje, tarp Ragažiaus ir Dumblinio ežerų. Pasiekiamas plento  atšaka.

Istorija 
XIX a. pab. kaimas pateko į Seinų apskrities Kapčiamiesčio valsčių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Žmirklės

Žmirklės – kaimas pietinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 4 km į pietvakarius nuo Kapčiamiesčio, Kapčiamiesčio girioje. Pasiekiamas miško keliuku iš Kapčiamiesčio.

Gyventojai

Nuorodos 
 Żmirkle Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom XIV, psl. 795 (lenk.).

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Nasūtai

Nasūtai – kaimas pietinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Kapčiamiesčio, Nasūtų miške, pusiasalyje tarp Uosio ir Dumblio ežerų.

Gyventojai

Nuorodos 
 Nasuty Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom VI, psl. 929 (lenk.)

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Purviniai

Purviniai – kaimas pietinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Kapčiamiesčio, Nasūtų miške, prie Veisiejo pietrytinės įlankos šiaurinio kranto.

Gyventojai

Nuorodos 
 Purwinie Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom IX, psl. 307 (lenk.)

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Palačionys

Palačionys – kaimas pietinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Kapčiamiesčio, Veisiejo ežero krante, priešais Gervelius, supamas miško. Šalia – Niedaus ornitologinis draustinis.

Gyventojai

Nuorodos 
 Polaczany Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom VIII, psl. 561 (lenk.)

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Šapurai

Šapurai – kaimas pietinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 5 km į šiaurės rytus nuo Kapčiamiesčio.

Istorija 
XIX a. pab. kaimas pateko į Seinų apskrities Leipalingio valsčių, Kapčiamiesčio parapiją.

Gyventojai

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Valentai

Apie kaimą Biržų rajone žr. Valentai (Biržai).

Valentai – kaimas pietinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 3 km į rytus nuo Kapčiamiesčio, prie Salotės upelio, supamas Kapčiamiesčio girios. Seniūnaitijos centras. Šalia eina kelias .

Istorija 
XIX a. kaimas dar vadintas Valenčiais arba Nekryžiais. Kaimas pateko į Seinų apskrities Kapčiamiesčio valsčių ir parapiją, nors amžiaus pradžioje buvo Seirijų parapijoje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Menciškė

Menciškė – kaimas pietinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 4 km į pietryčius nuo Kapčiamiesčio, Kapčiamiesčio girios apsuptyje, prie Baltosios Ančios. Rytiniu pakraščiu teka Neviedė.

Istorija 
XIX a. pab. kaimas pateko į Seinų apskrities Kapčiamiesčio valsčių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Pertakas

Pertakas – kaimas pietinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 6 km į pietryčius nuo Kapčiamiesčio. Tai vienas atokiausių Lietuvos kaimų: įsikūręs Kapčiamiesčio girios gūdumoje, netoli Gudijos sienos ir Igaros ištakų ir Maros žiočių. Įsteigtas Pertako ornitologinis draustinis. Kaimas pasiekiamas vieškelio  atšaka.

Istorija 
XIX a. pab. kaimas pateko į Seinų apskrities Kapčiamiesčio valsčių ir parapiją, buvo Justianuvo dvaro valda.

Gyventojai

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Stalai

Stalai – kaimas pietinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 6 km į pietvakarius nuo Kapčiamiesčio, Kapčiamiesčio girios glūdumoje. Pasiekiamas miško keliuku iš Kapčiamiesčio.

Istorija 
XIX a. pab. kaimas pateko į Seinų apskrities Kapčiamiesčio valsčių ir parapiją.

Gyventojai

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Subačiai

Apie kaimą Anykščių rajone žr. Subačiai (Anykščiai).

Subačiai – kaimas pietinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Kapčiamiesčio, Vesiejo vakariniame krante, Kapčiamiesčio girioje, tuoj į šiaurę nuo Ivoškų. Šalia – Niedaus ornitologinis draustinis.

Gyventojai

Nuorodos 
 Subacze Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom XI, psl. 518 (lenk.)

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Ivoškai

Apie kaimą Joniškio rajone žr. Ivoškiai.

Ivoškai – kaimas pietinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 6 km į vakarus nuo Kapčiamiesčio, tarp Kaviškio ir Kauknorėlio ežerų, Kapčiamiesčio girioje. Seniūnaitijos centras. Šalia eina kelias .

Istorija 
XIX a. pab. kaimas pateko į Seinų apskrities Kapčiamiesčio valsčių.

Gyventojai

Nuotraukos

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Gerveliai

Gerveliai – kaimas pietinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 6 km šiaurės vakarus nuo Kapčiamiesčio, Kapčiamiesčio girioje, Veisiejo vakariniame krante. Šalia – Niedaus ornitologinis draustinis.

Gyventojai

Nuorodos 
 Gierwiele Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom II, psl. 565 (lenk.)

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Kalveliai (Lazdijai)

Kalveliai – kaimas centrinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Veisiejų, prie kelio . Kaime įsikūrusi Veisiejų miškų urėdija. Šalia telkšo ežerai Palšinis, Lapūkas, Šlavantėlis.

Istorija 
XIX a. pab. kaimas pateko į Seinų apskrities Veisiejų valsčių, Kapčiamiesčio parapiją.

Gyventojai

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Marijampolės miesto savivaldybės taryba 1995–1997 m.

Marijampolės miesto savivaldybės taryba – Marijampolės miesto savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1995 m. kovo 25 d.

Teisinis pagrindas 

Rinkimai įvyko vadovaujantis 1992 m. spalio 25 d. Konstitucijos nuostatomis, 1994 m. liepos 7 d. naujuoju Vietos savivaldos įstatymu ir nauju 1994 m. liepos 7 d. savivaldybių tarybų rinkimų įstatymu. Buvo panaikintos savivaldybių pakopos, iki 27 sumažintas savivaldybės tarybos narių skaičius, meras tapo ir atstovaujamosios, ir vykdomosios valdžios galva.

Rinkimuose dalyvavusios partijos

Tarybos nariai

Veikla 

Marijampolės miesto meru išrinktas Algis Žvaliauskas, jo pavaduotoju Vidmantas Vasiliauskas. Administratoriumi paskirtas Paulius Uleckas, kontroliere Regina Naruševičiūtė.

Nuorodos 
Oficiali svetainė

1995M 
1995 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai
Paveisiejai

Paveisiejai – kaimas centrinėje Lazdijų rajono savivaldybės dalyje, 5 km į pietvakarius nuo Veisiejų, prie Veisiejo ežero. Kaimo turizmo sodyba „Kotrynos sala“.

Yra saugomas Paveisiejų trikamienis ąžuolas.

Istorija 
XIX a. pab. Padveiseikų palivarkas pateko į Seinų apskrities Veisiejų valsčių, Berznyko parapiją. Veikė spirito varykla.

Gyventojai

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Marijampolės miesto savivaldybės taryba 1997–2000 m.

Marijampolės miesto savivaldybės taryba – Marijampolės miesto savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1997 m. kovo 23 d. vadovaujantis 1996 m. gruodžio 23 d. pakeistu Savivaldybių tarybų rinkimų įstatymu. Taip pat buvo pakeista Konstitucija, tarybų kadencija prailginta iki 3 metų.

Rinkimuose dalyvavusios partijos

Tarybos nariai

Veikla 

Meru išrinktas Vidmantas Vasiliauskas, jo pavaduotoju Algirdas Juozas Grabauskas. Administratoriumi paskirtas Paulius Uleckas, kontrolieriumi – Ivanas Larčenka.

Nuorodos 
Oficiali svetainė

1997M 
1997 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai
Marijampolės savivaldybės taryba 2000–2003 m.

Marijampolės savivaldybės taryba – Marijampolės savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2000 m. kovo 19 d.

Teisinis pagrindas 

Pagal Lietuvos Respublikos teritorijos administracinių vienetų ir jų ribų įstatymo 4.14 str. papildymo ir 5 str. pakeitimo įstatymo įgyvendinimo įstatymo 1 str. 2d. buvo panaikinta Marijampolės rajono savivaldybė, jos administracija reorganizuota. Marijampolės savivaldybei buvo priskirta Gudelių, Igliaukos, Liudvinavo, Marijampolės, Sasnavos, Šunskų seniūnijos. Po teritorinės administracinės reformos Marijampolės savivaldybės bendras plotas padidėjo iki 75,5 tūkst. ha, gyventojų iki 70 800.

Rinkimuose dalyvavusios partijos

Tarybos nariai

Veikla 

Meru išrinktas Vidmantas Brazys.

Nuorodos 
Oficiali svetainė

2000 
2000 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai
Gintarė Latvėnaitė

Gintarė Latvėnaitė (g. 1980 m. Vilniuje) – Lietuvos teatro, kino ir televizijos aktorė, už 2003 m. vaidmenis nominuota Auksiniam scenos kryžiui.

2005 m. ištekėjo už aktoriaus Ramūno Cicėno, 2012 m. pora išsiskyrė.

Vaidmenys teatre 
 Triufaldino, arba Dviejų ponų tarnas – Viešbučio mergaitė (2002)
 Švelnumas – Hen (2003)
 Senosios skrynios pasakos (2003)
 Pasaulio kraštas – Lena (2003)
 Šeimyninės istorijos – Andrija (2003)
 Madagaskaras – Salė (2004)
 Trys aukštos moterys – C. (2004)
 Dienos akys – Mata Hari – Mata Hari (2005)
 Bukareštas.1969 – Liučija (2005)

Vaidmenys kine ir televizijoje 
 Perspektyvi pora (2005)
 Giminės bruožas (2005)
 Lietuviškos grožybės (2005)
 Moterys meluoja geriau (2008–2014)
 Visi vyrai – kiaulės (2015)
 Monikai reikia meilės (2019)

Lietuvos aktoriai
Eišiškių Kristaus Karaliaus Žengimo į dangų bažnyčia

Eišiškių Kristaus Karaliaus Žengimo į dangų bažnyčia – bažnyčia, stovinti Eišiškėse. Pamaldos laikomos lenkų ir lietuvių kalbomis.

Istorija 
Pirmoji bažnyčia pastatyta 1389 m. Ji iki 1433 m. perstatyta. Iki 1440 m. pastatyta kita bažnyčia. Kol 1522 m. prie kelio Vilnius-Rūdininkai pastatyta nauja, parapinė bažnyčia buvo senoji.

1524 m. minima parapinė mokykla; parapija paskirta Trakų prepozitui, kuris įpareigotas Eišiškėse išlaikyti 2 lietuviškai mokančius vikarus. Rusijos kariuomenė 1655 m. nusiaubė Eišiškes. Matyt tada sudegė abi bažnyčios.

1663 m. atstatyta parapijos bažnyčia. 1706 m. per Švedijos kariuomenės sukeltą miestelio gaisrą ji sudegė, 1707 m. atstatyta. 1711 ir 1765 m. dar minima filinė Eišiškių bažnyčia. 1766 m. restauruota parapinė. 1770 m. pastatyta klebonija. Iki 1782 m. suremontuota varpinė, pastatyta prieglauda.

Pagal inžinieriaus Teodoro Narbuto projektą 1847–1852 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Ją 1905 m. konsekravo vyskupas Eduardas Ropas. XIX a. Eišiškių parapija gerokai lenkinta. 1905 m. daugiau kaip 10 jos kaimų dar buvo lietuviški. 1912 m. bažnyčioje lietuvių kalba sakyti tik 6 pamokslai per metus.

Architektūra ir dailė 
Bažnyčia neoklasicistinė, kryžminio plano, bebokštė, su portiku, bokšteliu. Vidus bazilikinis, 3 navų, atskirtų pilioriais, dengtų cilindriniais skliautais. Šventoriuje stovi mūrinė varpinė. Aukšta varpinė (40 m) su dvejais vartais iš šonų – reta architektūroje kompozicinė jungtis. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Bažnyčioje – daug dailės paminklų. Vertingiausi XVIII–XIX a. paveikslai – kunigo R. Kalinovskio portretas, „Kristaus žengimas j dangų“ ir „Marija“- respublikinės reikšmės paminklai. Šventoriuje pastatyta skulptūra „Palaiminimas“.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

 Eišiškių Kristaus Karaliaus Žengimo į dangų bažnyčia

Šalčininkų rajono bažnyčios
Eitminiškių Šv. Antano Paduviečio bažnyčia

Eitminiškių Šv. Antano Paduviečio bažnyčia – bažnyčia, stovinti Eitminiškių kaime, 9 km į šiaurės vakarus nuo Nemenčinės, Nemenčios (Neries dešiniojo intako) dešiniajame krante. Pamaldos laikomos tik lenkų kalba.

Šalia stovi Eitminiškių koplyčia.

Istorija 

Eitminiškės 1685 m. paskirtos Vilniaus misionieriams. Manoma, kad tada jie pastatė koplyčią. Ją Rusijos valdžia 1866 m. uždarė.

1922 m. įkurta parapija. 1924 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. Į Eitminiškės klebonauti 1934 m. paskirtas kunigas Ambraziejus Jakavonis (1886–1944), lietuvių visuomenės veikėjas. Spaudoje skelbta A. Jakavonio žūties data, 1943 m. balandžio 25 d., kai per Šv. Velykas į kleboniją įsiveržęs Armijos Krajovos būrys jį išsivedė ir nežinomoje vietoje nužudė, pagal išlikusius dokumentus ir liudijimus patikslinta – 1944 m. balandžio 11 arba 12 d. . Kunigo atminimui 1988 m. šventoriuje pastatytas paminklinis akmuo (arch. Napalys Kitkauskas).

Architektūra 

Bažnyčia stačiakampio plano, bebokštė, stogo priekis pridengtas iškelta siena su trikampiu frontonu. Apsidė penkiasienė, prieangis atviras. Zakristijos žemos, priglaustos. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Nuorodos 

 Parapijos puslapis 

Vilniaus rajono bažnyčios
Eitminiškės
Endriejavo Šv. apaštalo Andriejaus bažnyčia

Endriejavo Šv. apaštalo Andriejaus bažnyčia – bažnyčia, stovinti Endriejavo miestelyje, prie Žemaičių plento.

Parapijos teritorijoje yra Žadeikių Šv. Jono Krikštytojo koplyčia, Žvaginių piliakalnio koplyčia, Ablingos Lurdas.

Istorija 

Vaitkaičiai, arba Endriejavas, 1778 m. atiteko Jorūdams. Viktoras ir Agnieška Jorūdai koplyčiai (manoma, kad ji 1780 m. perstatyta) dovanojo valaką ir 8 margus žemės, 1000 talerių; įkurta parapija. XIX a. pirmojoje pusėje veikė parapinė mokykla. 1861 m. pastatyta varpinė. 1862 m. įsigytas Maskvoje nulietas varpas buvo didžiausias Žemaičių vyskupijoje. 1862 m. bažnyčia atnaujinta. 1888 m. audra nugriovė bažnyčios bokštą (atstatytas ankstesnės formos). 1909–1911 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius.

Pirmąją II Pasaulinio karo dieną Lietuvoje, 1941 m. birželio 22 d., senoji bažnyčia sudegė per bombardavimą. 1943 m. šalia paskubomis iš kareiviškų barakų suręsta kita, kuri šiuo metu išlikusi Gėlių g. 17. Joje vėliau ir vyko visos religinės apeigos. Sovietmečiu sudegusios bažnyčios vietoje (dab. Gėlių g. 19) buvo pastatyti kultūros namai. Po Atgimimo jie buvo perleisti parapijai, tapo naujaisiais vietos tikinčiųjų maldos namais.

Medinė „barakinė“ bažnytėlė šiuo metu tarnauja tik kaip šarvojimo bažnyčia, ten pat vyksta ir laidojimo apeigos, karstas keliauja tiesiai į kapines.

Rekonstrukcija 

2012–2013 m. buvę kultūros namai buvo rekonstruoti pagal Irenos Slavinskaitės-Prapuolenienės suprojektuotą Endriejavo bažnyčios atnaujinimo projektą. Dėl lėšų stokos atsisakyta architekto iš Kalifornijos Rimo Muloko sudėtingesnės bažnyčios atnaujinimo vizijos. Pastatyta 15 m aukščio plieninė varpinė, į ją įkeltas kone dvi tonas sveriantis senasis, dar 1862 m. už parapijiečių aukas nulietas varpas. Pačią varpinę kaunietė architektė papuošė trimis skydais su Vyčio kryžiumi, o virš jos iškilo gelsvos spalvos kryžius, pagamintas iš plieno. Senojo šventoriaus sienoje išmūryti Endriejavo herbe pavaizduoti arkiniai vartai. Sakralinį vaizdą bažnyčiai suteikė portikas. Suprojektuotas ir atkurtas 1941 m. sudegusios bažnyčios bokštas, tačiau jam, kaip ir likusiems gerbūvio, fasado darbams užbaigti nebeliko lėšų.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Endriejavo Šv. apašt. Andriejaus parapija (vyskupijos informacija)
 Lietuvos valsčiai. Endriejavas. Endriejavo parapija

Endriejavas
Klaipėdos rajono bažnyčios
Eržvilko Šv. Jurgio bažnyčia

Eržvilko Šv. Jurgio bažnyčia – bažnyčia, stovinti Eržvilko miestelyje, Ryto a., tarp Šaltuonos ir jos dešiniojo intako Eržvilko.

Eržvilko Šv. Jurgio bažnyčios statinių kompleksas (bažnyčia, varpinė, šventoriaus tvora, kryžiai, antkapinis paminklas) yra regioninės reikšmės architektūros paminklas.(unik. kodas ).

Istorija 

Eržvilkas iki 1842 m. priklausė Žemaičių vyskupams. 1528 m. pastatyta bažnyčia. Ją XVI a. antrojoje pusėje pasisavino evangelikai reformatai. Vyskupo Merkelio Giedraičio iniciatyva 1585 m. pastatyta nauja. Nuo to laiko iki XVIII a. vadinta Pašaltuonio bažnyčia. Ji po 1752 m. perstatyta. 

Bažnyčiai 1847 m. sudegus, šventoriuje pastatyta laikina koplyčia.

1853 m. patvirtintas naujos medinės bažnyčios projektas, prašyta leisti statyti. Formaliai bažnyčia buvo Viduklės parapijos filija, nors vyskupas Motiejus Valančius 1854 m. teigė, kad ji veikia kaip parapinė. Bažnyčia 1855 m. pastatyta kitoje vietoje. Įsteigta parapija. 1902–1903 m. bažnyčia pailginta, pristatytas bokštelis. 1908 m. įsteigta parapijos bibliotekėlė.

1912–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Klebonas Juozas Čepėnas apie 1980 m. bažnyčią suremontavo.

Parapija garsėja Škaplierinės atlaidais.

Architektūra 
Bažnyčia neogotikinė, stačiakampio plano, vienabokštė, su bokšteliu, iškilusiu virš apsidės. Vidus 3 navų, atskirtų kolonomis. Prie bažnyčios stovi medinė varpinė, kun. Izidoriaus Gudavičiaus  antkapinis paminklas.

Bažnyčioje sumontuoti garsaus vargonų meistro Martyno Masalskio vargonai.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

 Parapijos tinklalapis
 Eržvilko Šv. Jurgio parapija
 Žemaitijos paveldas. Eržvilko bažnyčia 

Jurbarko rajono bažnyčios
Eržvilkas
Ežerėlio Šv. Antano Paduviečio bažnyčia

Ežerėlio Šv. Antano Paduviečio bažnyčia – bažnyčia, stovinti Ežerėlio mieste, 20 km į vakarus nuo Kauno ir 5 km į pietus nuo Zapyškio.

Istorija 

Ežerėlis priklausė Zapyškio parapijai. 1990 m. imta galvoti apie Ežerėlio parapijos ir bažnyčios steigimą. 1990 m. rugsėjo 1 d. Vilkaviškio vyskupas Juozas Žemaitis MIC užregistravo Ežerėlio Romos katalikų bendruomenės komitetą. Ežerėlio Romos katalikų bendruomenė įregistruota 1991 m. kovo 28 d.

1991 m. gegužės 15 d. Ežerėlio gyvenvietės savivaldybės Lietuvos deputatų taryba priėmė sprendimą perduoti buvusio vaikų darželio patalpas religinei bendruomenei. Pirmuosius Ežerėlio maldos namus pašventino Garliavos dekanato dekanas mons. A. Gustaitis. 1994 m. birželio 24 d. Vilkaviškio vyskupijos kurijos dekretu įkurta Ežerėlio parapija, jai suteiktas Šv. Antano Paduviečio titulas. 1993 m. rugsėjo 23 d. Ežerėlio religinei bendruomenei perduotas buvęs kultūros namų pastatas.

Nuo 1999 m. rugpjūčio 15 d. klebonavo kunigas Vladas Čeriakovas, po jo tarnystę atliko kunigas Linas Dūkšta. Nuo 2003 m. pavasario Ežerėlio ir Zapyškio parapijoms bei Kačerginės koplyčiai klebonu skirtas kunigas Antanas Mickevičius.

Šaltiniai 
 „Vilkaviškio vyskupijos bažnyčios“, vyr. redaktorė D. Kandrotienė, išleido VšĮ „Terra Publica“, 2011

Kauno rajono bažnyčios
Ežerėlis
Gaidės Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia

Gaidės Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia – bažnyčia, stovinti Gaidės kaime, 8 km į pietryčius nuo Visagino, 3 km į vakarus nuo Lietuvos ir Baltarusijos valstybės sienos. Pamaldos laikomos lietuviškai ir lenkų kalba.

Istorija 
Gaidė 1514 m. paskirta Drūkšių klebonijai. 1726 m. pastatyta medinė koplyčia, per 1794 m. sukilimą gerokai apgriauta. Todėl 1812 m. kanauninko Teofilio Gruževskio buvo atnaujinta. 1849 m. Gaidė priskirta prie Žemaičių vyskupijos.

1883 m. kun. H.Beržanskio rūpesčiu pastatyta nauja medinė bažnyčia. 1900–1908 m. klebonavęs Juozapas Žiogas (1868–1935 m.) nuo 1905 m. kas antrą sekmadienį pamaldas laikė lietuviškai, parapijiečiai pramoko lietuviškų giesmių. Iškėlus J. Žiogą, lietuviškos pamaldos panaikintos. 1925 m. įkurta parapija. 1938 m. kun. Marcelis Slupinskis bažnyčią padidino ir pristatė varpinę.

Architektra 
Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su bokšteliu. Šventoriuje yra kapinės. Palaidoti kunigai Ignacy Matutowicz, Hieronimas Beržanskis, Felicjan Michailowski, Danielius Buivys, klierikas Labuckis.

Ignalinos rajono bažnyčios
Gardamo Šv. Roko bažnyčia

Gardamo Šv. Roko bažnyčia – bažnyčia, stovinti Gardamo miestelyje, prie Švėkšnos-Žemaičių Naumiesčio kelio. Tenenio (Minijos kariojo intako) dešiniajame krante.

Istorija 

Gardamo koplyčia minima 1636 ir 1688 m. Kvėdarnos seniūno Paco rūpesčiu 1706 m. pastatyta bažnyčia. Ji buvo Žemaičių Naumiesčio parapijos filija. 1806 m. bažnyčioje nebuvo liturginių reikmenų, suolų. 1908–1910 m. veikė „Saulės“ draugijos pradžios mokykla. 1911 m. perstatytas bažnyčios bokštas.

1913 m. balandžio 25 d. bažnyčia sudegė. Pastatyta laikina koplyčia. 1922 m. pradėta vežti akmenis bažnyčiai statyti. Mūryti pradėta 1929 m. Valstybė skyrė 10000 litų pašalpą. Klebono Stasio Ignatavičiaus rūpesčiu pastatyta bažnyčia. 1932 m. rugsėjo 25 d. pašventinta, įkurta parapija.

Architektūra 

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su apside. Šventoriaus tvora plytų mūro.
2002 m. bažnyčios bokšte fasadinėje pusėje įmontuotas laikrodis. Jo ciferblatas naktį šviečia.

Šilutės rajono bažnyčios
Gardamas
Gargždų Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia

Gargždų Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Gargžduose, Minijos dešiniajame krante. Postmodernistinio stiliaus bažnyčia iškilo senosios vietoje 1990 m. Šalia stovi šventoriaus koplyčia ir XIX a. akmens mūro varpinė.

Istorija 
Bažnyčią apie 1535 m. pastatė Karalienė Bona. Gargždų seniūnais tapus Radviloms, kurie buvo reformacijos šalininkai, bažnyčia buvo uždaryta ir neprižiūrima sunyko.

Apie 1590 m. karalienė Ona Jogailaitė Batorienė rėmė katalikų bažnyčios atstatymą ir 1648 m. pastatyta nauja bažnyčia senosios vietoje, o 1671 m. pašventinta. Nuo 1613 m. Gargždų bažnyčia tapo parapijinė. Iki tol ji buvo Palangos bažnyčios filija. 

Per 1786 m. gaisrą Gargžduose bažnyčia sudegė. 1791 m. pastatyta nauja bažnyčia. 1806 m. bažnyčiai priklausė Kvietinių kaimas. 1840 m. baronai Rionės šventoriuje pastatė mūrinę Rionių šeimos koplyčią-mauzoliejų.

XIX a. veikė parapinė mokykla, 1908–1914 m. – Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. 1941 m. birželio 22 d. bažnyčia sudegė.

1941 m. bažnyčia įsikūrė iš Endriejavo atvežtame mediniame barake. 1942–1943 m. pastatyta mūrinė klebonija. Nuo 1969 m. pradžios Gargžduose klebonavo Leonas Veselis (1914–1992), palaidotas bažnyčios šventoriuje.

1988 m. pradėta ruoštis naujos bažnyčios statybai. Klebono Jono Paulausko rūpesčiu 1989 m. senosios bažnyčios istorinėje vietoje pradėta statyti nauja bažnyčia. Bažnyčia pastatyta 1990 m., pašventinta 1992 m. per Šv. Kalėdas.

Architektūra 

Bažnyčią suprojektavo arch. Vladas Lučinskas. Ji postmodernistinio stiliaus, su 53 m aukščio varpinės bokštu, kurio viršuje pritvirtintas Australijos lietuvių dovanotas laikrodis. Interjerą puošia marmuru išklotos grindys, vitražai (dail. Rimvydas Mulevičius). Tikinčiuosius į pamaldas kviečia 1926 m. nulietas varpas. Nišoje virš paradinių durų pastatyta bronzinė Šv. arkangelo Mykolo skulptūra (aut. Algirdas Bosas).

Šventoriuje stovi senoji, XIX a. statyta akmeninė varpinė ir klasicistinio stiliaus dvarininkų Rionių koplyčia, keletas ikikarinio laikotarpio medinių koplytėlių, kryžių. Teritoriją simboliškai juosia XVIII a. pabaigoje ir XIX a. pradžioje statyta mūrinė tvora. Šventoriaus statinių kompleksas įrašytas Kultūros vertybių registre. Bažnyčią su miestu per Tilto gatvę sujungia tarpukario statybos pėsčiųjų viadukas.

Bažnyčioje pastatyti vokiški vargonai. Apie 1965 m. juos vienoje iš Hamburgo bažnyčių pastatė firma „Walcker Orgelbau”. Į Lietuvą šiuos vargonus 1997 m. atvežė ir Gargždų bažnyčioje sumontavo vargonininkas, instrumentų meistras Dainius Sverdiolas. Instrumentas 2 manualų, su pedalais, turi 27 registrus. Bažnyčioje rengiami vargonų muzikos koncertai.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

 Gargždų Šv. arkangelo Mykolo parapija (vyskupijos informacija)
 Gargždų Šv. arkangelo Mykolo bažnyčios vargonai (vargonai.lt)
 Gargždų Šv. arkangelo Mykolo parapija (panoramas.lt)

Klaipėdos rajono bažnyčios
Gargždai