joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
La Pampos provincija

La Pampos provincija () – provincija centrinėje Argentinoje. Rytuose ribojasi su Buenos Airių, pietuose – su Rio Negro, vakaruose – su Mendosos, šiaurėje – su San Luiso ir Kordobos provincijomis. Administracinis centras – Santa Rosa.

1952–1955 m. vadinta Chuano Perono žmonos Evos Peron garbei Provincia Eva Perón.

Geografija 
Provincija išsidėsčiusi pampų regione. Didžioji paviršiaus dalis – plokščia lyguma. Vakaruose kalnai iki 1120 m (Cerro Negro). Būdinga stepių augalija. Klimatas vidutinių platumų; žemyninis. Vidutinis metinis kritulių kiekis 500 mm. Šiaurės rytinė dalis – drėgniausia, einant į vakarus sausėja. Pietiniu provincijos pakraščiu teka Kolorado upė, o per provinciją – Saladas. Dėl sauso klimato upių tinklas retas. Gausu ežerų (Blanka Grandė, La Amarga, Ure Laukenas), kurių dauguma druskingi, ir druskos ežerų (Kolorada Grandė, Los Čančosas, Gran Salitralis, Salitral de la Pera). Kolorado upės slėnyje sudarytas Kasa de Piedros tvenkinys. Yra Lihuel Kalelio nacionalinis parkas ir Luro Parko gamtos rezervatas.

Ekonomika 
Svarbiausia provincijos ūkio šaka – gyvulininkystė. Auginami galvijai (3,6 mln. vnt.), avys (202,4 tūkst.), ožkos (140,5 tūkst.), kiaulės (64,1 tūkst.). Derlingesnėse šiaurės vakarų žemėse auginami kviečiai (10 % šalies produkcijos), saulėgrąžos (13 % šalies produkcijos), kukurūzai, liucerna, miežiai. Vystoma maisto pramonė ir druskos gavyba.

Gyventojai 
La Pampos provincijoje gyvena tik 0,8 % Argentinos gyventojų. Vidutinis gyventojų tankumas tik 2,1 žm./km². Dauguma jų susitelkę derlingesnėje šiaurės rytinėje dalyje, tuo tarpu pietinė ir vakarinė dalys gyvenamos itin retai. Didžiausi miestai:
 Santa Rosa,
 Cheneral Pikas,
 Eduardo Kasteksas,
 Viktorika,
 Intendente Alvearas,
 Veintisinko de Majas.

Administracinis skirstymas 
Provincija padalinta į 22 departamentus:

Šaltiniai

Nuorodos 
 Provincijos žemėlapis
 Turizmas La Pampoje 
 La Pampos universitetas

Argentinos provincijos
Santa Rosa (Argentina)

Santa Rosa () arba Santa Rosa de Toajas (Santa Rosa de Toay) – miestas centrinėje Argentinoje, Don Tomás lagūnos pakrantėje. La Pampos provincijos administracinis centras. 111,4 tūkst. gyventojų (2007; su Toajo miestu).

Istorija 
Miestą įkūrė Tomás Mason 1892 m. balandžio 22 d. Vystėsi kaip žemės ūkio centras derlingame drėgnųjų pampų regione. Renkant provincijos sostinę buvo pasiūlyti 2 variantai: Santa Rosa arba Toajas. Tačiau galutinai sostinės parinkti nepavyko, todėl buvo pasiūlyta ištirti abiejų miestų geriamajį vandenį. Kuris būsiąs švaresnis, tas miestas ir taps sostine. Kalbama, kad Toajo vanduo buvo geresnis, tačiau veždamas tyrimams į Buenos Aires, Tomás Mason specialiai sumaišė mėginius, dėl to Santa Rosa tapo provincijos centru. Nepaisant visko, Santa Rosa yra vienas mažiausių provincijos centrų Argentinoje.

Susisiekimas 
Keliai į Kordobą, Bahija Blanką, Buenos Aires. Susisiekimas geležinkeliais. 2 km nuo miesto yra Santa Rosos oro uostas iš kurio vyksta reguliarūs skrydžiai į Buenos Aires ir Bahija Blanką.

Lankytini objektai 
 Fitte miesto rajonas (1930 m.),
 San Martino monumentas,
 Teisingumo rūmai,
 Español teatras (1908 m.),
 Provincijos meno muziejus,
 Gamtos istorijos muziejus,
 Nacionalinis La Pampos universitetas,
 „Don Tomás“ poilsio ir pramogų parkas.

Nuorodos 

 www.santarosa.gov.ar 
 Turizmas Santa Rosoje

La Pampos provincijos miestai
Arctic Monkeys

„Arctic Monkeys“ yra britų alternatyvaus roko grupė iš Šefildo, Anglijos, Jungtinės Karalystės. 2002 metais susikūrusią grupę sudaro: Alex Turner (vokalas, el. gitara), Jamie Cook (el. gitara), Matt Helders (būgnai, pritariamasis vokalas) ir Nick O’Malley (bosinė gitara, pritariamasis vokalas), kuris pakeitė Andy Nicholson 2006 m.

Grupės pirmieji singlai „I Bet You Look Good on the Dancefloor“ ir „When the Sun Goes Down“ iškart pateko į Jungtinės Karalystės perkamiausių singlų sąrašus, o debiutinis albumas „Whatever People Say I Am, That's What I'm Not“ pasiekė pardavimų rekordą tarp debiutuojančių grupių pirmųjų albumų, o 2013 m. žurnalas „Rolling Stone“ įvertino jį kaip 30-ą geriausią visų laikų debiutinį albumą. „Arctic Monkeys“ laimėjo „Geriausio debiuto“ nominaciją 2006 m. „Brit Awards“ apdovanojimuose ir į istoriją pateko kaip pirmoji grupė, „NME Awards“ laimėjusi „Geriausio debiuto“ ir „Geriausios metų grupės“ nominacijose tais pačiais metais. Kritikai jau dabar grupę vadina geriausiais britų atlikėjais po legendinių „Bitlų“.

Grupė yra išleidusi 6 studijinius albumus: „Whatever People Say I Am, That's What I'm Not“ (2006 m.), „Favourite Worst Nightmare“ (2007 m.), „Humbug“ (2009 m.), „Suck It and See“ (2011 m.), „AM“ (2013 m.), „Tranquility Base Hotel and Casino“ (2018 m.).

„Arctic Monkeys“ yra laimėję 7 „Brit Awards“ – tarp jų 3 už Geriausią britų grupę ir 3 už Geriausią britų albumą. Grupė taip pat buvo 3 kartus nominuota „Grammy“ apdovanojimams.

„Arctic Monkeys“ dainavo 2012 m. vasaros olimpinių žaidynių atidaryme. Grupė atliko „I Bet You Look Good On The Dancefloor“ ir „Bitlų“ „Come Together“

„Arctic Monkeys“ buvo viena pirmųjų grupių, patraukusių visuomenės dėmesį interneto pagalba. Netrukus po to, „Arctic Monkeys“ pasirašė sutartį su nepriklausoma įrašų kompanija „Domino Records“.

Diskografija 

 Studijiniai albumai
 Whatever People Say I Am, That's What I'm Not (2006)
 Favourite Worst Nightmare (2007)
 Humbug (2009)
 Suck It and See (2011)
 AM (2013)
 Tranquility Base Hotel and Casino (2018)

 Minialbumai (EP)
 Who the Fuck Are Arctic Monkeys? (2006)
 Five minutes with Arctic Monkeys (2005)

 DVD albumai
 Scummy Man (2006)
 Arctic Monkeys at The Apollo (2008)

 Singlai
 I Bet You Look Good On The Dancefloor, 2005 m., #1 JK
 When the Sun Goes Down, 2006 m., #1 JK
 The View From the Afternoon, 2006 m.
 Leave Before The Lights Come On, 2006 m.
 Brianstorm, 2007 m., #2 JK
 Matador/ Da Frame 2R 2007 m.
 Florescent Adolescent, 2007 m.
 Teddy Picker, 2007 m.
 Crying Lightning, 2009 m.
 My Propeller, 2010 m.
 Don’t Sit Down 'Cause I’ve Moved Your Chair, 2011 m.
 The Hellcat Spangled Shalalala, 2011 m.
 „Suck It and See“, 2011 m.
 Black Treacle, 2012 m.
 R U Mine?, 2012 m.
 Come Together, 2012 m.
 Do I Wanna Know?, 2013 m.
 Why’d You Only Call Me When You’re High?, 2013 m.
 One for The Road, 2013 m.
 Arabella, 2014 m.
 Snap Out of It, 2014 m.
 Anyways, 2018 m.

Nuorodos 
 Oficialus grupės puslapis
 grupės MySpace puslapis

Anglijos roko atlikėjai
Indie rock atlikėjai
Uliūnai

Uliūnai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, rytiniame kelio Panevėžys-Ramygala pakraštyje, apie 10 km į pietus nuo Panevėžio centro. Seniūnaitijos centras. Stovi mūrinė Uliūnų Kristaus Žengimo į dangų bažnyčia (įrengta 1914 m.), iki 2010 m. veikė Uliūnų pagrindinė mokykla, paštas (LT-38028).

Kaime vyksta Šv. Onos atlaidai, viena didžiausių Uliūnų švenčių.

Istorija 

Uliūnai (Velenste), kaip minima Hermano Vartbergiečio Livonijos kronikoje, 1372 m. buvo nuniokoti kryžiuočių. 1914 m. iš Ėriškių į Uliūnus atvyko kun. Jonas Balvočius, kuris čia pastatė bažnyčią ir įkūrė parapiją.

Atkūrus Lietuvos valstybę Uliūnai priklausė Velžio, vėliau Panevėžio valsčiui. 1923 m. bažnytkaimyje buvo 23 sodybos su 160 gyv. Sovietų okupacijos metais buvo „Uliūnų“ ir „Raudonosios žvaigždės“ kolūkiai.

|}

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Vytautas Vidmantas Zimnickas (1956–2020), politinis veikėjas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 
 Žemėlapiai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Valakbūdis

Valakbūdis – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 14 km į pietus nuo Lukšių, prie kelio . Yra Valakbūdžio Švč. Mergelės Marijos, Angelų Karalienės, bažnyčia. Kaimas kurį laiką vadinosi Šunkariais.

Gyventojai

Nuorodos

Šaltiniai 

Šakių rajono savivaldybės gyvenvietės
Santariškės

Santariškės – Vilniaus miesto dalis, esanti į šiaurę nuo miesto centro, į vakarus nuo Verkių. Vakariniame Santariškių pakraštyje driekiasi Vilniaus-Utenos plentas. Šiaurėje, rytuose ir vakaruose vietovė ribojasi su Verkių regioniniu parku, pietryčiuose – su Verkiais, pietuose – su Jeruzale, vakaruose – su Visoriais. Garsėja viena iš didžiausių ligoninių Lietuvoje (Vilniaus universiteto ligoninės Santaros klinikos). Yra gyvenamųjų namų kvartalas, veikia vaikų darželis.

Istorija ir pavadinimo kilmė 

Santariškės pradėjo kurtis 1976 m., kai pradėtas statyti ligoninės kompleksas. 1976–1983 m. iškilo pirmieji medicinos miestelio pastatai. Keliais etapais įvairių medicinos įstaigų (VUL SK, NVI, Vilniaus universiteto vaikų ligoninės) pastatais užstatyta pietinė Santariškių dalis.

2004–2011 metų laikotarpiu šiaurinėje Santariškių dalyje įkurti keli mažaaukščių gyvenamųjų namų kvartalai – Santariškių namai, Franko namai, Verkių namai ir kt.

Kalbininko Jono Jurkšto nuomone, vietovardis Santariškės yra dirbtinis, išverstas ir padarytas iš lenkiškos formos Zgoda (taika, santaika). Vietovardis Zgoda rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1938 m., o nuo 1945 m. rašoma sulietuvinta vietovardžio forma Santariškės.

Susisiekimas 

Nors iki rajono nenutiesta troleibusų linija, Santariškes paprasta pasiekti iš daugelio Vilniaus vietų. Iš stoties veža 1G, 2G maršrutai. Taip pat kursuoja autobusai į Pašilaičius, Viršuliškes, Karoliniškes, Lazdynus, Pilaitę, Šeškinę, Birelius, Verkius.

Nuorodos 

 
 Klinikų svetainė

Vilniaus miesto dalys
Ikaluitas

Ikaluitas (pranc. ir ) – miestas Kanadoje, Bafino Žemėje, Frobišerio įlankos pakrantėje. Nunavuto teritorijos administracinis centras. 6,6 tūkst. gyventojų (2007; iš jų apie 60 % inuitai).

Istorija 

Pirmoji gyvenvietė čia įkurta 1942 m. kaip JAV karinė oro bazė Frobisher Bay. Dėl vystomos karinės pramonės gyvenvietė augo, steigėsi mokyklos, sporto centrai. 1963 m. JAV armija pasitraukė iš Frobišer Bėjaus, ėmė formuotis vietinė bendruomenė. 1970 m. Frobišer Bėjus oficialiai pripažintas kaip gyvenvietė. 1980 m. gavo miesto statusą. 1987 m. pervadintas į Ikaluitą (inuitų k. „vieta, kur daug žuvų“). 1995 m. Ikaluitas tapo Nunavuto teritorijos administraciniu centru.

Susisiekimas 

Šalia miesto yra modernus Ikaluito oro uostas, kuriame bandomi naujausi lėktuvų modeliai. Vidurvasarį galima susisiekti laivais. Žiemą miestą galima pasiekti sniegomobiliais ar šunų kinkiniais per užšalusį Hadsono sąsiaurį. Į kitas salos gyvenvietes vykstama visureigiais.

Lankytini objektai 
 1950 m. karių gyvenamieji namai,
 moderni Šv. Judo katedra,
 Vyriausybės pastatas,
 Nunatta Sunakkutaangit inuitų kultūros muziejus,
 į vakarus nuo miesto yra Sylvia Grinnell gamtos rezervatas,
 taip pat Katannilik, Soper Heritage River, Qaummaarviit gamtos parkai.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Miesto svetainė 
 Miesto nuotraukos 

Nunavuto gyvenvietės
Kanados miestai
Tarptautinė Šafhauzeno mokykla

Tarptautinė Šafhauzeno mokykla – nedidelė Šafhauzene įsikūrusi tarptautinė mokykla. Nors skirta Šveicarijoje dirbančių užsieniečių vaikams, čia mokosi ir keli šveicarai. Ji įsikūrusi ant Reino upės kranto, netoli didžiausio krioklio Europoje – Reino krioklio.

Mokykloje yra klasės vaikams nuo 3 iki 15 metų. Mokslo standartai atitinka Tarptautinės bakalaurato organizacijos (International Baccalaureate Organization) normas.

Pamokų kalba – anglų. Beveik visi mokytojai atvykę iš angliškai kalbančių šalių – Australijos, Britanijos ir kt.

Didelis dėmesys skiriamas moksleivių kritinio mąstymo, išradingumo, bendravimo ir bendradarbiavimo skatinimui.

Tarptautinės Šafhauzeno Mokyklos patalpos išsidėsčiusios trijuose gretimai esančiuose pastatuose.

Mokyklos direktorės pareigas šiuo metu eina Gundula Kohlhaas iš Vokietijos.

Nuorodos 
 Oficialus puslapis 
 International Baccalaureate Organization

Mokyklos pagal valstybes
Šveicarijos organizacijos
Privačios mokyklos
Blindė

Blindė (Salix caprea) – gluosninių augalų šeimos daugiametis medis ar krūmas.

Paplitimas ir augavietės 
Paplitusi Europoje, Vakarų, bei Vidurinėje Azijoje. Natūraliai gamtoje paplitusi ir Lietuvoje, tai vietinė Lietuvos augalų rūšis. Labai dažna miškuose, kirtimuose, jaunuolynuose, paupiuose, drėgnokose pievose. Kartais auginama prie sodybų.

Morfologija 

Dvinamis augalas auga kaip neaukštas medis, rečiau kaip krūmas iki 2-12 m, retai iki 22 m aukščio. Laja plačiai kiaušiniška arba skėtiška. Žievė pilkai žalia, lygi, apatinėje liemens dalyje suaižėjusi. Pumpurus dengia tik vienas žvynelis. Lapai elipsiški, nusmailėję, 5-18 cm ilgio ir 3-8 cm pločio, lygiais arba dantytais kraštais, su trumpa, dažnai atgal atsilenkusia raukšlėta viršūne, postoriai, pilkai žalia viršutine ir balsva plaukuota apatine puse; prielapiai dantyti. Žiedai vienalyčiai, susitelkę į stačius, stambius žirginius, iš pradžių apaugę švelniais baltais plaukeliais, vėliau gelsvi, kvapūs. Kuokeliniai žirginiai 5-6 cm ilgio ir apie 2 cm skersmens, gausiažiedžiai. Žiedas be apyžiedžio, kuokeliai du, su gelsvomis apvaliomis dulkinėmis, kuriose subręsta daug žiedadulkių. Piesteliniai žirginiai iš pradžių kotuoti, cilindriški, augalams žydint apie 6 cm ilgio, o vaisiams bręstant dar labiau pailgėja. Žiedai taip pat be apyžiedžio. Piestelė ilgakotė, mezginė trumpu liemenėliu, purka geltona. Žieduose gausu nektaro. Vaisius - dėžutė; sėklos su baltų plaukelių kuokšteliais, smulkios.

Žydi balandžio mėn., prieš skleidžiantis lapams. Dauginasi sėklomis. Išgyvena apie 60 metų. Šviesamėgė. Atspari šalčiui ir sausrai.

Panaudojimas 
Augalas medingas. Žievėje yra 16-21 % rauginių medžiagų, salicilo. Iš žievės gaminami juodi dažai. Mediena vartojama malkoms, įvairiems drožiniams, celiuliozės gamybai

Lietuvių mitologija 
T. Narbutas, L. Jucevičius ir J. I. Kraševskis mini ypač vaisingą lietuvių mitologijoje moterį. Ši moteris galėjusi gimdyti iš bet kurios kūno dalies, kojų, rankų ir pan. Pati Žemė pradėjo jai pavydėti vaisingumo, todėl ją pavertusi medžiu, blinde. Pagal T. Narbutą, jo laikais ties blinde būdavo atliekamos ištekėjusių moterų apeigos. Nors tautosakoje tokio motyvo nėra, tačiau gausu mitologinių sakmių apie medžiais paverstus žmones.

Šaltiniai

Literatūra 
Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 150 psl.

Galerija 

Lietuvių mitologija
Gluosniniai
Medžiai ir krūmai
Prapuntai

Prapuntai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Šventežerio, Prapunto ežero šiauriniame pakraštyje. Šiaurėje siekia Babrų ir Paliūnų ežerus. Iš kaimo vietiniai keliai veda į Paliūnus, Mikyčius, Babrus, Žališkę. Iš šiaurės kaimą juosia miškas Rudiškė (arba Ostupas; vyrauja skroblynai).

Ežero saloje kadaise buvęs Malkevičių giminės Prapuntų dvaras, kurį Malkevičiai nupirkę iš Šumkausko, o salą su krantu jungęs tiltas. Ežero pakrantėje dar iki šių dienų yra išlikę ūkiniai dvaro pastatai. Prie kelio stovėjo didžiulė Prapuntų tuopa, o šiek tiek toliau, yra kryžiumi pažymėta masinė 1863 m. sukilėlių kapavietė (paveldo objektas). Prapuntų ežero pusiasalyje palaidoti dvaro ponai.

Istorija 
Kaimo pavadinimas kilęs nuo Prapunto ežero vardo.

XIX a. pab. minimas Prapuntų palivarkas Seinų apskrities Šventežerio valsčiuje ir parapijoje. Jam priklausė Buteliūnų ir Žališkės kaimai.

Gyventojai

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Raúl Alfonsín

Raulis Alfonsinas (; g. 1927 m. kovo 13 d. Časkomuse – 2009 m. kovo 31 d. Buenos Airės) – Argentinos politikas ir prezidentas (nuo 1983 m. gruodžio 10 d. iki 1989 m. liepos 9 d.).

Kaip socialistų partijos narys, teisininkas Alfonsinas 1958 m. išrinktas į Buenos Airių provincijos įstatymų leidybos organus. 1973 m. pralaimėjo partijos vadovybės rinkimus Rikardui Balbinui. 1983 m. žlugus karinei chuntai paskelbti nauji prezidento rinkimai. Alfonsinas, jau tapęs partijos lyderiu, rinkimus laimėjo. Jis patraukė baudžiamojon atsakomybėn dalį karinio režimo vadų. 1984 m. pasirašė Taikos ir Draugystės sutartį (Tratado de Paz y Amistad) su Čile. 1989 m. Argentina pateko į gilią ekonominę krizę dėl hiperinfliacijos. Prasidėjo riaušės ir demonstracijos. Alfonsinas paleido valdžią ir pats atsistatydino, likus 6 mėnesiams iki kadencijos pabaigos. 1995 m. atstatydintas iš partijos vadovo posto.

|-

Argentinos prezidentai
Argentinos teisininkai
Reynaldo Bignone

Reinaldas Binjonė (; g. 1928 m. sausio 21 d. – m. 2018 m. kovo 7 d.) – buvęs Argentinos generolas ir de facto šalies prezidentas (1982 m. liepos 1 d. – 1983 m. gruodžio 10 d.).

Binjonė šalies vadovu tapo pasitraukus Leopoldui Galtjeriui po pralaimėjimo Folklandų kare. Jam valdant prasidėjo demonstracijos ir protestai prieš karinę diktatūrą. Nors Binjonė stengėsi išlaikyti esamą režimą, tačiau 1983 m. buvo nuverstas. Naujuoju prezidentu tapo Raulis Alfonsinas.

|-

Argentinos prezidentai
Sopranai: mafijos kronika

Sopranai: mafijos kronika () – Jungtinių Amerikos Valstijų kabelinės televizijos HBO prodiusuotas draminis TV serialas, kuriame pasakojama apie Sopranų mafijos šeimos šiaurinėje JAV Niu Džersio valstijos dalyje gyvenimą. Seriale iš viso 86 serijos ir 6 sezonai po 13 serijų (paskutiniajame serialo autoriai pridėjo dar 8 serijas, tuo išplėsdami visą serialą iki 86 serijų). Lietuvoje serialą transliavo LNK televizija (paskutinį kartą pakartojimai rodyti 2009 m.), o įgarsino Rytis Zemkauskas.

Tik pasirodžius pirmajai Sopranų serijai 1999 m., serialas tapo televizijos fenomenu ir gavo išskirtinį kritikų pripažinimą už savo novatorišką požiūrį į mafijos gyvenseną, amerikietišką šeimos sampratą, italų kilmės amerikiečių bendruomenę, smurto poveikį žmogaus sielai ir tą siaurą ribą tarp to, ką visuomenė laiko morališkai priimtinu, o ką – ne. Sopranai yra skirta suaugusiųjų auditorijai, dėl jame diskutuojamų suaugusiųjų temų, smurto vaizdavimo, nuogybių ir necenzūrinės kalbos.

Serialo aktoriai James Gandolfini, Lorraine Bracco, Edie Falco, Michael Imperioli, bei kitos įžymybės susiduria su sunkumais, kuriuos patiria Tony Soprano, bosas DiMeo kriminalines šeimos Naujajame Džersyje, mėgindamas subalansuoti santykius savo šeimos viduje ir kriminaliniam pasaulyje.

Pagrindiniai aktoriai 
 James Gandolfini – Antonis Soprano (Tonis)
 Edie Falco – Karmela Soprano
 Dominic Chianese – Koradas Soprano (Jaunėlis)
 Robert Iler – Antonis Soprano jaunesnysis (A.J.)
 Jamie-Lynn Sigler – Medou Meriandžela Soprano
 Aida Turturro – Dženisė Soprano
 Nancy Marchand – Livia Soprano
 Michael Imperioli – Kristoferis Moltisantis (Krisas)
 Vincent Pastore – Selas Bonpensiero (Pusis)
 Joe Pantoliano – Ralfas Sifareto (Ralfis)
 Steve Buscemi – Tonis Blundetas (Tonis B.)
 Steven Van Zandt – Silvio Dantė (Silas)
 Tony Sirico – Piteris Polis Gualtieris (Polis Volnatsas)
 Steven R. Schirripa – Bobis Bakalieris (Bobis Bakala)
 Vince Curatola – Džonas Sakrimonis (Sakas)
 Drea de Matteo – Adriana La Serva
 [Lorraine Bracco]] – dr. Dženifer Melfi

Nuorodos 
 Oficiali Sopranų svetainė  (anglų k.)

JAV televizijos serialai
Ekonomikos augimas nesukuriant darbo vietų

Ekonomikos augimas nesukuriant darbo vietų ( arba Jobless recovery) – sąvoka naudojama apibūdinti situacijai, kai ūkis atsigauna po recesijos, tačiau gyventojų užimtumas nedidėja. Sąvoka pradėta naudoti JAV XX a. 10-ame dešimtmetyje apibūdinant ekonomikos atsigavimą prezidento Dž. Bušo vadovavimo pabaigoje. XXI a. pradžioji ši sąvoka vėl buvo prisiminta.

Iki XX a. 10-to dešimtmečio ekonomikos atsigavimas nedelsiant pasireikšdavo santykinai greitu užimtumo didėjimu. Tačiau pradedant 1991 m. recesija ankstesnio užimtumo lygio atsistatymas tapo lėtu.

Ekonomistai nesutaria dėl šio reiškinio prigimties ir kaip su juo kovoti. Kai kurie ekonomistai teigia, jog taip gali atsitikti kuomet dėl automatizacijos ir robotizacijos padidėja produktyvumas ir ekonomika gali augti mažinant užimtumą. Kiti mano, kad tai buvo susiję su struktūriniais pokyčiai darbo rinkoje. 

Viena iš šio reiškinio priežasčių buvo įvardinta ir globalizacija. Pagal šią teoriją sunkiais laikais įmonės stengiasi perkelti gamybą į užsienio šalis ir taip sumažinti kaštus. Ekonomikai atsigavus su tokios gamybos perkėlimu susijusios darbo vietos negrįžta.

Nuorodos 

Makroekonomika
Upynos seniūnija

Upynos seniūnija vadinamos dvi seniūnijos Žemaitijoje:
 Šilalės rajone;
 Telšių rajone.

Seniūnijų nuorodiniai straipsniai
Kapėnai

Apie kaimą Akmenės rajone žr. Kapėnai (Akmenė).

Kapėnai – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, 10 km į pietus nuo Viekšnių, prie kelio , Virvyčios kairiajame krante. Seniūnaitijos centras. Veikia paštas (LT-89088), bendrovė „Western Fabrication“, gaminanti žemės ūkio techniką. Išliko V. Sirutavičiaus dvaro akmeninių pastatų griuvėsiai.

Etimologija 

Kapėnai – žodžio „kapas“ priesaginė daugiskaitinė forma.

Liaudies etimologija pasakoja, kad vieną kartą Svirkančių kaime gyvenęs žmogus. Rudeniop jis išėjęs į šių vietų miškus grybauti. Diena buvusi šalta ir niūri, tvenkėsi lietaus debesys. Žmogus ilgai klaidžiojęs po miškus, nieko nerasdamas. Po kiek laiko nusprendęs eiti namo. Traukdamas namo pamatęs senas kapines ir sušukęs – „O velniai, rupūžės, čia gi kapinės!“ Sulig tais žodžiais žmogus pradėjęs grimzti ir nugrimzdęs. Jo garbei kaimą pavadino Kapėnais, o už esantį kalną - Rupūžkalniu.

Geografija 

Kapėnų šiauriniu pakraščiu į Virvyčią teka Trimėsėdis, pietiniu – Bugenė. Yra užtvanka per Virvytę. Į šiaurės rytus nuo kaimo yra Ventos regioninis parkas.

Istorija 

Žemaičių–Livonijos sienų sureguliavimo akte 1540 m. buvo paminėtas Kapėnų laukas. Siena buvo nustatyta nuo Dabikinės ir Ventos santakos per Kapėnus į Virvyčios upę.

XIX a. viduryje prie Kapėnų dvaro, vėliau palivarko, turėjusio spirito varyklą ir vandens malūną, susiformavo Kapėnų kaimas. Nuo 1924 m. veikė kartono fabrikas. 1950–1992 m. buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. 1977 m. atidaryta biblioteka, medicinos punktas. XX–XXI a. veikė Kapėnų pagrindinė mokykla.

Gyventojai 
1923 m. pirmojo visuotinio Lietuvos gyventojų surašymo duomenimis, Kapėnų dvare gyveno 35 žmonės, o kaime buvo 11 ūkių su 100 gyventojų.

Žymūs žmonės 
Kaime gimė:
 Vaclovas Juodpusis, muzikologas.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

Mažeikių rajono savivaldybės gyvenvietės
Augalai (Didvyžiai)

Augalai (arba Didvyžiai) – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, Klausučių seniūnijoje, į pietus nuo Žvirgždaičių, apie 9 km į šiaurę nuo Vilkaviškio ir 12 km į vakarus nuo Pilviškių, prie kelio . Yra Šv. popiežiaus Leono II parapijinė bažnyčia, Didvyžių psichoneurologinis pensionatas.

Istorija 

Vietovės senasis originalus, 1808 m. žemėlapyje paliudytas, vardas yra Didvyžiai (). Jau XVIII a. antrojoje pusėje čia buvo Geištarų šeimai priklausantis dvaras, todėl ilgą laiką ir dvarą, ir kaimą žmonės taip pat vadindavo Geištarais arba Geistarais. Bet XX a. vėl grįžo ir vėl prigijo Didvyžiai. 1923 m. Visuotiniame Lietuvos gyventojų surašyme Didvyžių bažnytkaimis ir Didvyžių dvaras iš viso turejo 174 gyventojus, iš kurių 152 gyveno bažnytkaimyje ir 22 dvare. Augalų gyvenvietės tada dar visai nebuvo; jie, 1923 m. išparceliuotose dvaro žemėse, atsirado kiek vėliau. Kaimas pradėtas vadinti Augalais nuo 1950 m., kai buvo įkurta Augalų apylinkė.

1920–1992 m. kaime veikė Didvyžių pradžios mokykla, 1933 m. įkurta senelių prieglauda.

Gyventojai

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 
 
 Didvyžių pensionatas
 Jonas Deksnys. Apgyventų vietų pavadinimų kitimas: Didvyžiai. 1985 

Vilkaviškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Šiaulių vyskupija

Šiaulių vyskupija – viena iš septynių Lietuvos vyskupijų, sudaryta 1997 m. Jai priklauso šie dekanatai:

 Joniškio dekanatas
 Kelmės dekanatas
 Pakruojo dekanatas
 Radviliškio dekanatas
 Šiaulių dekanatas

Istorija 

Šiaulių vyskupija įkurta 1997 m. gegužės 28 d. popiežiaus Jono Pauliaus II. Pirmuoju Šiaulių vyskupu paskirtas Kauno kunigų seminarijos rektorius kunigas Eugenijus Bartulis. Vyskupu jis buvo konsekruotas Kauno arkikatedroje bazilikoje 1997 m. birželio 29 d. ir vadovauja iki šiol.

2012 m. pastatytas naujasis Šiaulių vyskupijos kompleksas, kuriame įsikūrė kurija, bažnytinis teismas, pastoracinis centras (projekto vad. Darius Jakubauskas).

Vyskupija 

Apima visą Šiaulių apskritį, išskyrus Akmenės rajoną. Vyskupijoje gyvena apie 266 tūkst. krikštytų katalikų. Vyskupiją sudaro 5 dekanatai, juose yra 67 parapijos, kurias aptarnauja 50 kunigų.

Šiaulių vyskupijoje yra visame pasaulyje išgarsėjęs Kryžių kalnas, įsikūrę jėzuitai ir benediktinai, veikia katalikiški paramos ir šeimos centrai. Šiauliuose veikia dvi katalikiškos mokyklos. Šiaulių vyskupijos globėja – Mergelė Marija.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 
 Vyskupijos tinklalapis
Eugenijus Bartulis

Eugenijus Bartulis (g. 1949 m. gruodžio 7 d. Kauno Šančių parapijoje) – visuomenės veikėjas, Romos katalikų vyskupas, Šiaulių Garbės pilietis.

Biografija 

Jauniausias iš 10 vaikų šeimoje. 1968 m. baigė Kauno 7-ąją vidurinę mokyklą. 1968-1970 m. tarnavo tarybinėje armijoje. 1971–1976 m. studijavo Kauno kunigų seminarijoje, 1976 m. gegužės 30 d. įšventintas į kunigus.

1976–1986 m. vikaravo Kelmėje, Radviliškyje, Kauno Petrašiūnų parapijoje ir Kauno arkikatedroje bazilikoje. 1986–1989 m. Deltuvos ir Bukonių klebonas, nuo 1989 m. Kauno katedros administratorius, nuo 1990 m. Kauno arkivyskupijos kurijos kancleris. 1995 m. tapęs Kauno Kristaus prisikėlimo parapijos klebonu, sėkmingai rūpinosi bažnyčios atstatymo darbais. 1995 m. Kauno tarpdiecezinės kunigų seminarijos dėstytojas ir dvasios tėvas, 1996 m. birželio 1 d. paskirtas šios seminarijos rektoriumi.

1997 m. gegužės 28 d. nominuotas vyskupu ir paskirtas pirmuoju popiežiaus Jono Pauliaus II naujai įsteigtos Šiaulių vyskupijos vyskupu. Vyskupu Kauno arkikatedroje bazilikoje konsekruotas 1997 m. birželio 29 d. Atnaujino Šiaulių katedrą. Jo iniciatyva įkurti vyskupijos Šeimos, Jaunimo, Katechetikos centrai, praturtinę ir pagyvinę šiauliečių dvasinį gyvenimą. Globoja unikalųjį Kryžių kalną, kasmet surengia jame atlaidus, organizuoja piligriminius žygius pėsčiomis iš Šiaulių į Kryžių kalną, iš Kryžių kalno į Tytuvėnus ir Šiluvą, pats juose dalyvauja ir jiems vadovauja.

1999 m. lapkričio 3 d. išrinktas Lietuvos Vyskupų Konferencijos nuolatinės tarybos nariu. 2000 m. lapkričio 25 d. Šventasis Tėvas jį paskyrė Lietuvos karo pajėgų ordinaru. 2003 m. sudarė bendradarbiavimo sutartį su Šiaulių universitetu, jame įteisinta kapeliono pareigybė, pradėta dėstyti nauja studijų programa – meninis ugdymas ir tikyba.

Alpinistas, mėgsta sportą, keliones, fotografiją. 2000 m. išleido savo nuotraukų albumą „Kryžių kalnas“, 2007 m. – fotografijų kalendorių „Kryžiai Europos kalnuose“.
2007 m. rugsėjo 7 d. Šiaulių miesto savivaldybės taryba suteikė Šiaulių miesto Garbės piliečio vardą.

2012 m. spalio 26 d. Šiaulių universiteto bibliotekoje pristatytas Šiaulių vyskupo Eugenijaus Bartulio nuotraukų kalendorius 2013-iesiems metams. Šis, jau septintasis (pirmas išleistas 2007 m. kalendorius „Kryžiai Europos kalnuose“), Šiaulių vyskupo nuotraukų kalendorius skirtas angelams ir vadinasi: „Dievo angelai – mūsų sargai“.

Straipsniai 

http://www.voruta.lt/pristatytas-naujas-vysk-e-bartulio-nuotrauku-kalendorius/

Išnašos 

Lietuvos kapelionai
Lietuvos vyskupai
Šiaulių garbės piliečiai
Benediktinai

Benediktinai – seniausias katalikų vienuolių ordinas, kurį 529 m. pradžioje įkūrė šv. Benediktas.

Pirmasis vienuolynas įkurtas Italijoje, į LDK benediktinai atvyko XV a. pr.

Nuorodos 
 Benedektinai Lietuvoje 1843 m.

Benediktinai
Katalikų vienuolių ordinai
Opera (naršyklė)

Opera – interneto naršyklė, leidžianti vartotojui atlikti įvairias su internetu susijusias užduotis. Naršyklę kuria Opera Software, įsikūrusi Osle, Norvegijoje. Opera veikia įvairiose operacinėse sistemose – Microsoft Windows, Mac OS X, Solaris, FreeBSD, GNU/Linux.

Opera veikia ir mobiliuose telefonuose, išmaniuosiuose telefonuose ir delniniuose kompiuteriuose (Personal Digital Assistant) bei interaktyviuose televizoriuose. Operoje yra integruotas tiesioginis BitTorrent palaikymas, todėl ji gali veikti kaip klientas, leidžiantis greitai siųstis failus P2P tinklu.

Pagal licenciją Operą naudoja ir kitos kompanijos savo produktuose kaip, pvz., Adobe Creative Suite.

Per paskutinius dvejus metus Opera populiarumas tarp personalinių ir nešiojamų kompiuterių svyruoja apie 2 procentus nuo visų naršyklių. Tarp personalinių ir nešiojamų kompiuterių Ukrainoje ši naršyklė labiau paplitusi nei bet kurioje kitoje pasaulio šalyje, kur ja naudojasi apie 25 – 30 proc. interneto vartotojų. Rusijoje šia naršykle naudojasi apie 16,6 % naudotojų, Lietuvoje, Latvijoje ir Čekijoje – 5–6 %. Nepaisant to fakto, kad pasaulyje Opera naršyklė tarp personalinių ir nešiojamų kompiuterių nėra plačiai paplitusi, bet ji tarp visų išmanujų telefonų yra labiausiai paplitusi naršyklė.

Savybės 
 Daugiadarbė daugialangė (MDI) veiksena.
 Mažo ekranėlio, vienos skilties, projektoriaus ir savos išvaizdos pateiktys.
 Savavališkai iššokančių langų ir nepageidaujamo turinio (agresyvių reklamų) blokavimas.
 Sąsajos prisitaikymas, slaptažodžių ir slapukų tvarkyklės.
 HTTP, FTP ir BitTorrent siuntinių tvarkyklės.
 NNTP atvirlaiškių, SMTP siuntimo, POP3 ir IMAP4 pašto atsiėmimo laiškininkas.
 RSS ir „Atom“ šaltinių skaityklė.
 Tiesioginiai IRC pokalbiai.
 Kontekstiniai užrašai.
 Skaitymas ir valdymas balsu.
 WAP – WML kortelių naršyklė.
 „Opera Link“ – žymų sinchronizavimas.
 „Widgets“ – papildomos AJAX programėlės
 „Opera Unite“ – interneto serveris.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Oficiali programos svetainė
 Internet Explorer'į teks keisti Opera – Vlado Palubinsko analitinė „Operos“ savybių ir skirtumų nuo kitų naršyklių apžvalga „Lietuva internete“ naujienų metraštyje ir žurnale „Kompiuterija“.

Naršyklės
Sel

„SEL“ – lietuviška šokių muzikos grupė.

Grupės istorija prasidėjo 1992 m. lapkričio 10 d., kai jos įkūrėjas ir lyderis Egidijus Dragūnas pasiryžo paskambinti Andriui Mamontovui, tuo metu vedusiam laidą radijo stoties M-1 eteryje, ir paprašė padėti sukurti repo grupę. E. Dragūnas neliko nepastebėtas ir su juo bei keliais jo draugais netrukus pradėjo dirbti Andriaus brolis Justas Mamontovas, tuo metu prodiusavęs populiarią hiphopo grupę „Pompa“. Grupės pavadinimas sudarytas iš jos narių pirmųjų vardų raidžių (Sieras, Egis, Laimis). Pastovus narys grupėje yra tik jos lyderis Egidijus Dragūnas. Pradedant pirmuoju albumu „Kaip ir tu“, E. Dragūnas dirbo vis su naujais žmonėmis, kurie vienaip ar kitaip veikdavo SEL muziką. SEL taip pat užsiima ir DJ veikla, turi nuosavą įrašų studiją. 

Per savo egzistavimo laikotarpį SEL išleido 10 albumų, 6 singlus, 2 geriausių dainų rinkinius ir vieną dokumentinį DVD filmą. SEL albumas „Aš kaip žąsis“ buvo pripažintas platininiu Lietuvoje.

2015 m. gruodžio 5 d. Sel surengė brangiausią savo pasirodymą, kuris kainavo 400 000 eurų, o Kauno "Žalgirio" arenoje buvo užfiksuotas naujas lankomumo rekordas – pasirodymą stebėjo 20 517 žiūrovų.

Nariai 
 Egidijus Dragūnas – vokalas, tekstai, muzika
 Romas Rainys (iki 2022 m. vasario 28 d.) – gitara
 Jonas Lengvinas (iki 2022 m. vasario 28 d.) – mušamieji
 Gintautas Gascevičius (iki 2022 m. vasario 28 d.) – mušamieji
 Kasparas Mieginis (iki 2022 m. vasario 28 d.) – klavišiniai
 Mindaugas Balčiūnas (iki 2022 m. vasario 28 d.) – klavišiniai
 Silvija Pankūnaitė (iki 2022 m. vasario 28 d.) – pritariamasis vokalas
 Viktoras Olechnovičius (iki 2022 m. vasario 28 d.) – saksofonas
 Jonas Butvydas (iki 2022 m. vasario 28 d.) – būgnai
 Julius Vaiančauskas (iki 2022 m. vasario 28 d.) – bosinė gitara

Diskografija 

Studijiniai albumai
 Kaip ir tu, 1993
 Paskutinį kartą, 1994
 Kontrolinis šūvis, 1995
 Neįvertinta karta, 1996
 Guma, 1998
 Kubas, 1999
 23, 2002
 Viskas, ką turiu, 2004
 Muzika, 2006
 Aš kaip žąsis, 2010
 Sel-Fi, 2014

Singlai
 Sapnai, 1997
 Lengvai, 1997
 Svetimi, 1998
 Tavo, 1999
 Duok man, 2001
 Sweet Ateitis, 2007
 Aš žiūriu į tave, pasauli, 2012
 Lyja, 2013
 Gyvenimo man vieno neužtenka, 2013
 Užmerkiu akis, 2013
 Kam tu meldies, 2014
 Ten kažkur giliai, 2014
 Aš tik noriu 2017
 Nieko Verta ft. Donatas Montvydas, 2017
 Tai Mano Kelias, 2019
 Dingo manyje, 2019

Geriausių dainų rinkiniai
 Geriausios dainos, 2001
 Geriausieji remix’ai, 2003

DVD
 Kelias į dangų, 2005

Apdovanojimai

Nuorodos 
 Oficialus SEL tinklalapis 
 Oficialus SEL Facebook puslapis
 SEL dainų žodžiai ir video klipai

Išnašos 

Lietuvos pop muzikos grupės
Torunė

Torunė (, , ) – miestas-apskritis Lenkijos šiaurinėje dalyje, prie Vyslos upės. Tai antroji Kujavijos Pamario vaivadijos sostinė (pirmoji – Bydgoščius). Pramoninis miestas, kur išvystyta chemijos(ypač trąšų), tekstilės, prietaisų, baldų, medienos pramonė. Universitetas įkurtas 1945 m.

Torunės senamiestis yra vienas didžiausių Lenkijoje. Vyslos dešiniajame krante yra taisyklingo vidurinių amžių plano Senamiestis ir Naujamiestis; XIII a. abu apjuosti gynybine siena (su bokštais ir vartais) ir fosa. Architektūros paminklai: Senamiestyje – gotikinė rotušė (XIII-XIV a.), gotikinės bažnyčios, gotikiniai, renesansiniai, barokiniai gyvenamieji namai, puošnūs rūmai; Naujamiestyje – gotikinė bazilikinė šv. Jokūbo bažnyčia (XIV a.). Miestas yra vienas iš Europos plytų gotikos kelio stočių. Vyslos kairiajame krante yra vadinamos Dibovskio pilies (1425 m.) liekanos, barokinės bažnyčios, neorenesansinis vadinamas Artuso kiemas (1891 m.; dabar universitetas), XX a. gyvenamieji namai, visuomeniniai, pramoniniai pastatai. 1997 m. senamiestis buvo įtrauktas į UNESCO pasaulinio kultūros paveldo sąrašą.

Torunė garsėja N. Koperniko universitetu – šis mokslininkas gimė būtent Torunėje. Keli kilometrai nuo miesto, Pivnicų kaime (Piwnice), yra didžiausias Centrinėje Europoje radioteleskopas.

Istorija 
Miesto pradžia – slavų gyvenvietė. XIII a. jos vietoje kryžiuočiai įkūrė miestą ir pastatė gynybinę pilį. 1233 m. Torunė gavo miesto teises; buvo Hanzos narė, prekybos centras. 1411 m. čia kryžiuočių ordinas pasirašė taiką su LDK ir Lenkijos karalyste (Torūnės taika). 1454 m. Torūnės gyventojai sukilo prieš kryžiuočius. Po Trylikamečio karo (1454–1466 m.), 1466 m. pagal Torūnės taiką Torūnė atiteko Lenkijai. 1793–1807 m. ir 1815–1920 m. valdė Prūsija, Vokietija; 1807–1815 priklausė Varšuvos kunigaikštystei. 1920–1939 m. buvo Pamario vaivadijos centras.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficialus miesto puslapis (lenkų k.)
 VisitTorun.pl (lenkų k.)
 Nikalojaus Koperniko universitetas (lenkų k.)
 Torunės turistinė informacija (anglų k.)
 Torunės tvirtovė  (lenkų k.)

Lenkijos miestai
Europos plytų gotikos kelias
Hanzos miestai
Vroclavas

Vroclavas, iki 1945 m. lietuvių kalba vadintas Breslau (lenk. Wrocław, vok. Breslau, , , ) – miestas-apskritis pietvakarių Lenkijoje, Žemutinės Silezijos vaivadijos sostinė. Išsidėstęs prie Odros (Oderio) upės. Išvystyta mašinų gamyba, chemijos, lengvoji, medienos, maisto pramonė. Yra universitetas, keletas mokslo institutų, Lenkijos mokslų akademijos leidykla ir biblioteka. Operos teatras, Silezijos muziejus, architektūros muziejus, rotušė (XIII–XVI a.), gotikinio stiliaus bažnyčios, Vroclavo zoologijos sodas ir kiti pastatai.

Istorija 

Minimas nuo X amžiaus. 1261 m. miestas gavo Magdeburgo teisė. 1335 m. atiteko Čekijos karalystei. 1741 m. po Austrijos įpėdinystės karo atiteko Prūsijai. XIX a. miestas tapo pramonės centru ir svarbiu geležinkelio mazgu. Tai pagrindinis Silezijos regiono miestas. 1945 m. pagal Potsdamo konferencijos nuostatus miestas, kaip ir visa Silezija, atiteko Lenkijai. Mieste likę gyventojai buvo deportuoti į Rytų Vokietiją. Vietoj pabėgusių, išžudytų ir vėliau deportuotų vietinių gyventojų, į miestą pradėjo keltis lenkų kolonistai.

2006 m. Vroclavo Šimtmetinė salė įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą. 2016 m. Europos kultūros sostinė.

Sportas

Futbolas

Futbolo klubai 
 WKS Śląsk Wrocław
 Breslauer SC
 VSF Breslau

Stadionai 
 Miesto stadionas, kurio talpa 42 771 žiūrovas.

Lietuviai 
Kartu su lenkų repatrijantais po Antrojo pasaulinio karo mieste apsigyveno ir lietuviai. Nuo 1957 m., Vytauto Markevičiaus ir Česlovo Bankausko sukviesti, jie retkarčiais susirinkdavo, 1962 m. gegužės 2 d. užregistruota LVKD Vroclavo skyrius. Pirmuosiuose susirinkimuose dalyvaudavo apie 20 tautiečių, o kai nuo 1964 m. skyrius ėmė nuomotis patalpas, narių padaugėjo. 1965–70 m. susikūrė dainų ir šokių ansamblis Vilnelė, kuriame įvairiu laiku repetavo lietuvių ir lenkų saviveiklininkai: 27 dainininkai ir 126 šokėjai. Skyriaus patalpose veikė biblioteka, savo fonduose 1965 m. turėjusi apie 500 knygų. Vykdavo lietuvių kalbos kursai (vadovai Anastazija Damrauskienė, Stasys Žvirėla, Pranas Šarlonas). Nuo 1970 m. su miesto asdministracijos pagalba pradėtas leisti biuletenis Vroclavo lietuvis, išėjo keletas numerių. Nuo 1972 m. Vroclave reguliariai buvo aukojamos lietuviškos mišios, lietuvių išeivių kapelionais buvo kunigai A. Rūkšta ir A. Jurkevičius. Kartu švenčiami Vasario 16 d. minėjimai, vadinami cepelinų baliais. Vėliau LVKD skyriaus veikla ėmė gęsti.

Galerija

Šaltiniai 

Lenkijos miestai
Vroclavas
Hitman: Codename 47

Hitman: Codename 47 – pirmasis „Hitman“ serijos kompiuterinis žaidimas, išleistas 2000 metais. Žaidimas sukurtas Danijos kompanijos „IO Interactive“, išleistas Britanijos „Eidos Interactive“. Veiksmas sukasi apie samdomo žudiko 47 gyvenimą.

Siužetas 

Agentas 47 pabunda ligoninės palatoje su ligoninės apdaru, neturėdamas nė cento kišenėse. Neaiškus žmogus, kalbantis per garsiakalbį, išleidžia jį iš palatos ir liepia jam pereiti kliūčių ruožą, kuriame jis išmoksta įvairių žudiko gudrybių. Galiausiai 47 nusigauna į jį ten uždariusių sargybinių dalį. Tada istorija persikelia kelerius metus į priekį, kur 47 jau profesionalus žudikas, samdomas Tarptautinės Kontraktų Agentūros (International Contract Agency, ICA). Agentas siunčiamas į įvairius pasaulio kampelius, kad pašalintų keturias galingiausias nusikalstamo pasaulio galvas.

Apžvalga 
Skirtingai nuo daugelio šaudyklių, kur žaidėjas yra stumiamas į aplinką, pilną priešų, ir turi žudyti tam, kad išgyventų, šiame žaidime veiksmas vyksta neutraliose ir pilnose pašalinių žmonių aplinkose, kaip pavyzdžiui: gatvėse, viešbučiuose ar restoranuose. Bet, skirtingai nei vėlesnėse žaidimo dalyse, žaidėjas retkarčiais yra priverstas eiti į stambias ir labai žiaurias masinio susišaudymo vietas. Tai labiausiai jaučiama lygyje, kur žaidėjas turi kovoti Kolumbijos džiunglėse prieš Pietų Amerikos karius.

Lyginant su kitais serijos žaidimais, „Hitman: Codename 47“ yra gerokai paprastesnis. Jame nėra „įtarinėjimo“ matuoklio, tad priešai palieka 47, vos tik jis pakeičia savo aprangą ir paslepia ginklus. Technologiniu požiūriu „Hitman: Codename 47“ yra vienas pirmųjų kompiuterinių žaidimų su labai realia fizika.

Taip pat skaitykite 
 Hitman 2: Silent Assassin
 Hitman: Contracts
 Hitman: Blood Money

Nuorodos 
 Oficiali žaidimo svetainė
 Games.lt – Diskusijos apie žaidimą

2000 kompiuteriniai žaidimai
Hitman
Hitman 2: Silent Assassin

Hitman 2: Silent Assassin (trumpiau Hitman 2) – antrasis „Hitman“ serijos kompiuterinis žaidimas, išleistas 2002 metais. „Silent Assassin“ galima išversti iš anglų kalbos kaip „tylus samdomas žudikas“. Žaidimas sukurtas Danijos kompanijos „IO Interactive“, išleistas Britanijos „Eidos Interactive“. „Hitman 2“ galima žaisti Windows, PlayStation 2, Xbox, Nintendo Gamecube platformose. Veiksmas sukasi apie samdomo žudiko 47 gyvenimą.

Siužetas 

Po pamąstymų apie tamsią savo praeitį ir gyvenimą pirmosios dalies pabaigoje, 47 iškeliauja į Sicilijos vienuolyną, kur bando išpirkti savo kaltę ir pradėti naują gyvenimą kaip vienuolyno sodininkas.

Nelaimei, 47 yra priverstas grįžti į savo nuodėmių kelią, kai jo globėjas ir draugas tėvas Vittorio pagrobiamas mafijos. Desperatiškai bandydamas surasti draugą, 47 susisiekia su agentūra, samdžiusia jį kaip žudiką, prašydamas kokios nors pagalbos. Agentūra, padedama savo šnipinėjimo palydovų, paseka kunigą iki labai apsaugotų dono Giuseppe Giulliani rūmų. 47 įsibrauna į pastatą bandydamas išgelbėti draugą, tuo pačiu nužudydamas Giulliani. Kai pagaliau agentas suranda kur yra laikomas tėvas Vittorio, pamato, kad kamera yra tuščia. 47 sužino, kad jį pagrobė Rusijos mafija.

Sugrįžęs 47 prašo agentūros duoti jam darbo. Pradžioje dėl pinigų, kad apmokėtų tėvo Vittorio paiešką, o vėliau jam sugrįžta senas įprotis. Kaip ir ankstesnėje žaidimo dalyje, 47 yra siuntinėjamas įtakingo kliento po visą pasaulį. Dabartinio kliento tikslas – gauti viską, ko reikia branduolinio ginklo kūrimui, tad 47 prireikia keliauti į Indiją, Japoniją, Nuristaną (Afganistanas), „Petronas“ bokštus dvynius (Malaizija), Siciliją ir Sankt Peterburgą (Rusija).

Galiausiai agentas 47 sužino, kad jį samdęs žmogus ir buvo tėvo Vittorio pagrobėjas ir jo žudikas. 47 grįžta į savo vienuolyną, į Siciliją, ir atkeršija už savo draugą.

Taip pat skaitykite 
 Hitman: Codename 47
 Hitman: Contracts
 Hitman: Blood Money

Nuorodos 
 Oficiali žaidimo svetainė
 Games.lt – Diskusijos apie žaidimą (PC)
 Games.lt – Diskusijos apie žaidimą (GameCube) 

2002 kompiuteriniai žaidimai
Hitman

he:Hitman (סדרת משחקים)
Hitman: Contracts

Hitman: Contracts – trečiasis „Hitman“ serijos kompiuterinis žaidimas, išleistas 2004 metais. Žaidimas sukurtas Danijos kompanijos „IO Interactive“, išleistas Britanijos „Eidos Interactive“. Veiksmas vystosi samdomo žudiko 47 prisiminimuose.

Siužetas 

Medžiotojas tapo medžiuojamuoju, kai 47 buvo labai rimtai sužeistas vienos savo aukos, žinojusios apie jo atvykimą. Mirštantis savo viešbučio kambario prieglobstyje, kažkur Paryžiuje, Prancūzijoje, 47 klaidžioja po savo samdomo žudiko prisiminimus, kol ypač ginkluoti Prancūzijos SWAT būrio nariai yra apsupę pastatą.

„Hitman: Contracts“ žaidime veiksmas apytiksliai vystosi ankstesniuosiuose 47 prisiminimuose. Dauguma žaidimo misijų yra perdarytos iš ankstesnių serijos žaidimų misijų, tik iš kitokio požiūrio taško. Beveik visos pagrindinės „Hitman: Codename 47“ misijos buvo smarkiai perdarytos į įdėtos į „Contracts“, išskyrus misijos Kolumbijos džiunglėse, kurios buvo planuojamos įdėti, bet apsigalvota. Taip pat buvo atsisakyta ir dar dviejų paskutinių „Hitman: Codename 47“ misijų („Hitman: Contracts“ prasideda kaip „Hitman: Codename 47“ pabaigos tęsinys). Žaidėjas aplankys Budapeštą (Vengrija), Bulgariją, Honkongą, Paryžių (Prancūzija), Rumuniją, Roterdamą (Nyderlandai), Sibirą (Rusija) ir Jungtinę Karalystę.

Žaidimas tiek tiesiogine, tiek ir perkeltine prasme yra daug tamsesnis, nei ankstesnės dvi dalys. Kalbant tiesiogine prasme, absoliučiai visi lygiai vyksta prieblandoje, naktį ar esant blogam orui. Nė viename lygyje nešviečia saulė, nors ji retkarčiais pasimato pro apsiniaukusį dangų. Toks pats yra yra pastatų interjeras. Kambariai daug kur apšviečiami nenatūraliai neryškia šviesa, dažniausiai žvakės ar fluorescentinės lempos. Prie šitokio niūraus įvaizdžio ganėtinai prisidėjo nuostabus kompozitorius Džesperas Kidas. „Hitman 2: Silent Assassin“ muzika teikė žaidimui nepaprastą dvasinį pakilimą, o „Hitman: Contracts“ – atvirkščiai. „Contracts“ muzika labai tinka siaubo filmams.

Taip pat skaitykite 
 Hitman: Codename 47
 Hitman 2: Silent Assassin
 Hitman: Blood Money

Nuorodos 
 Oficiali žaidimo svetainė
 Games.lt – Diskusijos apie žaidimą (PC) 
 Games.lt – Diskusijos apie žaidimą (PS2)

2004 kompiuteriniai žaidimai
Hitman
Hitman: Blood Money

Hitman: Blood Money – ketvirtasis „Hitman“ serijos kompiuterinis žaidimas, išleistas 2006 metų gegužę. „Blood Money“ galima išversti iš anglų kalbos kaip „kruvini pinigai“. Žaidimas sukurtas Danijos kompanijos „IO Interactive“, išleistas Britanijos „Eidos Interactive“. „Hitman: Blood Money“ galima žaisti Windows, PlayStation 2, Xbox, Xbox 360 platformose. Žaidimo veiksmas sukasi apie samdomo žudiko 47 gyvenimą.

Žaidėjas žaisdamas lanko Paryžių (Prancūzija), Uolinius kalnus, Las Vegasą (JAV), Misisipę (JAV), San Diegą (JAV).

Nuorodos 
 Oficiali svetainė
 Games.lt – Diskusijos apie žaidimą (PC)
 Games.lt – Diskusijos apie žaidimą (PS2) 
 Games.lt – Diskusijos apie žaidimą (Xbox) 

2006 kompiuteriniai žaidimai
Hitman
Esa Saarinen

Esa Sarinenas (Esa Saarinen, g. 1953 m. liepos 27 d.) – vienas žinomiausių šiuolaikinių Suomijos filosofų. Dabar dirba Helsinkio technologijos universitete, sistemų analizės laboratorijoje.

Suomijos filosofai
Šakiai (Gaurė)

Šakiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Baltrušaičių, prie kelio .

Istorija

Gyventojai

Šaltiniai 

Tauragės rajono savivaldybės gyvenvietės
Alantas

Ãlan­tas – upė Plungės ir Kretingos rajonų savivaldybių teritorijoje; kairysis Minijos intakas.

Prasideda į pietryčius nuo Kulių, teka į šiaurės vakarus Žemaičių aukštuma, Kulių miškais. Įteka į Miniją ties Kartena. Ilgis 43 km, baseino plotas 146 km². Slėnis 20 m pločio, apie 30 m gylio. 6 km nuo ištakos vaga reguliuota. Plotis siauriausiose vietose vos 2 m. Didžiausias plotis 8–10 m, gylis 0,4-2 m. Vidutinis nuolydis 2,3 m/km. Vidutinis debitas 1,9 m³/s.

Intakai: Lenkenis, Blidakė, Tyrupalis (kairieji), Juodupis, Geldupis, Žvalginis, Karkluojė, Rupšupis (dešinieji).

Įrengti tvenkiniai prie Mažųjų Mostaičių – 36 km nuo žiočių, 12,2 ha ploto ir Kulių – 34 km nuo žiočių, 2,4 ha ir 32 km nuo žiočių, 1,8 ha. 

Alanto dešiniajame krante stūkso Gaudučių piliakalnis, kiek žemiau – Vėlaičių piliakalnis. Gyvenvietės: Mažieji Mostaičiai, Kuliai Anužiai, Lygnugariškiai, Gaudučiai, Lubiai, Kalniškiai, Vėlaičiai, Gintarai, Kartena.

Upės pavadinimas kildinamas iš šaknies al- (alėti = „tekėti, varvėti“).

Šaltiniai 

Plungės rajono upės
Kretingos rajono upės
Paul McCartney

James Paul McCartney (liet. Džeimsas Polas Makartnis; g. 1942 m. birželio 18 d. Liverpulyje, Jungtinėje Karalystėje) – vienas iš britų muzikos grupės „The Beatles“ narių, šiuo metu dainuoja, groja ir rašo dainas kaip solinis atlikėjas.

Polas Makartnis dainas pradėjo rašyti būdamas šešiolikos, o jų parašė daugiau kaip du šimtus. Populiariausia iš jų yra „Yesterday“, kurią atliko grupė „The Beatles“ 1965 metais. Kitos populiarios Makartnio parašytos ir „The Beatles“ dainos yra: „Can't Buy Me Love“, „Hey Jude“, „Penny Lane“, „Eleanor Rigby“, „Let It Be“ ir kt.

1970 m. „The Beatles“ grupė iširo. Tada Polas Makartnis sukūrė grupę su savo žmona Linda, kurią pavadino „Wings“. Po grupės „Wings“ Makartnis dainavo kartu su Stiviu Vonderiu, Maiklu Džeksonu ir kitais žinomais atlikėjais.

Be savo muzikinio indėlio, Makartnis taip pat yra žinomas kaip aktorius, dailininkas bei gyvūnų teisių, vegetarizmo ir aktyvaus muzikinio išsilavinimo gynėjas; jis aktyviai dalyvauja kampanijose prieš fugasus, ruonių medžioklę bei Trečiojo pasaulio skolas. 1997 m. Makartniui suteiktas sero titulas.

Diskografija

Solo 

 McCartney (1970)
 Ram (1971) (with Linda McCartney)
 McCartney II (1980)
 Tug of War (1982)
 Pipes of Peace (1983)
 Press to Play (1986)
 CHOBA B CCCP (1988) (covers album)
 Flowers in the Dirt (1989)
 Off the Ground (1993)
 Flaming Pie (1997)
 Run Devil Run (1999) (covers album)
 Driving Rain (2001)
 Chaos and Creation in the Backyard (2005)
 Memory Almost Full (2007)
 Kisses on the Bottom (2012) (covers album)
 New (2013)
 Egypt Station (2018)
 "McCartney III" (2020)

Su Wings 

 Wild Life (1971)
 Red Rose Speedway (1973)
 Band on the Run (1973)
 Venus and Mars (1975)
 Wings at the Speed of Sound (1976)
 London Town (1978)
 Back to the Egg (1979)

McCartney
McCartney
Justinas Kankinys

Justinas Kankinys (g. apie 100–105 m. Samarijoje – 165 m.) – žymiausias II amžiaus krikščionių apologetas, teologas.

Justinas gimė Samarijoje, studijavo graikų filosofiją. Senas žmogus, parodė, kad tikroji gyvenimo filosofija slypi šventajame rašte ir atvedė jį pas Viešpatį. Vėliau Justinas įsteigė Romoje krikščionišką mokyklą ir maždaug 150 m. e. m. parašė savo Pirmąją Apologiją, kuri buvo skirta Romos imperatoriui. Romėnai kankino Justiną Kankinį dėl jo krikščioniško tikėjimo ir nukirto jam galvą.

Justinas parašė apologiją „Pasikalbėjimas su žydu Trifonu“, „Apologiją“ ir veikalą apie ankstyvosios krikščionybės erezijas.

Savo raštuose Justinas:
 gynė krikščionių moralę.
 teigė, kad krikščionys nekalti dėl jiems primetamų šmeižikiškų kaltinimų.
 rašė, jog krikščionybė yra reali graikų filosofijos ir tiesos išraiška.
 gynė Kristų kaip dieviškąjį amžinąjį „logos“ ar priežastį, kurios ir siekė graikai. Kartu jis galėjo pakenkti Kristaus, kaip Logoso, asmenybiškumui.
 remdamasis raštais teigė, kad krikščionybė nurodo kelią visiems žmonėms – ir žydams, ir graikams, ir romėnams.

Apologetai