joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Hilary Hemingway

Hilary Hemingway (g. 1961 m. birželio 16 d.) yra amerikiečių rašytoja, rašytojo Jeff Lindsay žmona bei Leicesterio Hemingvėjaus – Ernesto Hemingvėjaus brolio – dukra. Daugelyje ankstesniųjų darbų ji įtraukta kaip Lindsay bendraautorė. Ji taip pat yra apdovanojimų pelniusi scenaristė, dirbusi studijose, tokiose kaip „Warner Bros.“ bei „Paramount Pictures“. Hilari rašė tokiems žurnalams, kaip „Interview“ ir „Harper's Bazaar“ bei laikraščiui „Miami Herald“, dirbo prodiusere Fox News televizijoje bei dokumentikos prodiusere/režisiere Public Broadcast Stations.

2009 metais Hemingway su aktoriumi Andy Garcia bendrai parašė scenarijų filmui „Hemingway & Fuentes“. Filmas seka Ernesto Hemingvėjaus draugystę su Kubos kapitonu Gregorio Fuentes paskutinįjį dešimtmetį, kurį Ernestas praleido Kubos saloje. Filmą stato „CineSon Productions“.

Bibliografija 
 
 
 
 

JAV rašytojai
Leicester Hemingway

Leicester C. Hemingway (1915 m. balandžio 1 d. – 1982 m. rugsėjo 13 d.) buvo JAV rašytojas. Jis buvo jaunesnysis rašytojo Ernesto Hemingvėjaus brolis ir šešių knygų autorius.

Biografija 
Pirmajame romane, pavadinimu „The Sound of the Trumpet“ (1953), Leicesteris aprašė savo išgyvenimus Prancūzijoje bei Vokietijoje Antrojo pasaulinio karo laikotarpiu. 1961 m. Leicesteris išleido brolio E. Hemingvėjaus biografiją, pavadinimu „My Brother, Ernest Hemingway“. Darbas buvo gerai įvertintas ir atnešė Leicesteriui tiek rašytojo pripažinimą, tiek nemažą finansinį atlyginimą. Su iš darbo gautu kapitalu, Hemingvėjus sukūrė netikrą valstybę New Atlantis ant plausto Karibų jūroje, skirto naudoti kaip jūrų mokslinių tyrimų štabą. Projektas buvo nutrauktas vos po kelerių metų, kai New Atlantis sunaikino uraganas.

Po kelerių metų kovos su II tipo cukriniu diabetu, kurios metu jam buvo atlikta nemažai operacijų, Leicesteris Hemingvėjus 1982 m. nusižudė.

Išnašos

Šaltiniai 
 Leicester Hemingway, 1915-1982; New Atlantis Collection, 1964-66  Harry Ransom Center, University of Texas at Austin
 Samuel Pyeatt Menefee, "Republics of the Reefs": Nation-Building on the Continental Shelf and in the World’s Oceans, California Western Journal of International Law, vol. 25, no. 1, Fall, 1994, pp. 104-05.

JAV rašytojai
Čarnucha

Čarnucha () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Augustavo valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietryčius nuo Augustavo ir 79 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Augustavo valsčius
Bronius Raguotis

Bronius Raguotis (1929 m. rugsėjo 18 d. Kaune – 2021 m. vasario 13 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistikos pedagogas, spaudos, literatūros istorikas.

Biografija 
1949 m. baigė Kauno 6-ąją gimnaziją. 1950–1963 m. dirbo laikraščio „Tiesa“ redakcijoje. 1954 m. Vilniaus universiteto (VU) Istorijos-filologijos fakultete baigė žurnalistiką.

1954–1994 m. VU dėstytojas, nuo 1974 m. docentas, 1984–1985 m. Žurnalistikos katedros vedėjas, 1985–1991 m. Spaudos žurnalistikos katedros vedėjas. 1970 m. istorijos mokslų kandidatas.  1991–1994 m. Žurnalistikos instituto docentas.  Dėstė Lietuvos žurnalistikos istoriją, vėliau – užsienio komunistinės ir darbininkų spaudos istoriją, Amerikos lietuvių periodikos istoriją, partinės ir sovietinės spaudos teoriją ir praktiką, literatūros ir meno kritikos kursą, publicistikos teoriją.

Nuo 1950 m. rašė kritikos ir kultūrinės publicistikos straipsnius, tyrinėjo JAV lietuvių literatūros, kultūros, žurnalistikos istoriją. Apžvelgdamas kultūrines organizacijas bei spaudą, daugiausia dėmesio skyrė socialistinei jų pakraipai. Reiškėsi literatūros kritikoje. Buvo Žurnalistikos enciklopedijos, Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių autorius.

Nuo 1957 m. LSSR žurnalistų sąjungos, nuo 1971 m. LSSR rašytojų sąjungos narys.

Bibliografija 
 Antanas Bimba: gyvenimo, veiklos, kūrybos bruožai. – Vilnius: Mintis, 1974.
 Jungtinių Amerikos Valstijų lietuvių darbininkų periodika 1905–1917 m.: metodinė medžiaga žurnalistikos specialybės studentams neakivaizdininkams. – Vilnius, 1978.
 Prie ištakų: Amerikos lietuvių demokratinės kultūros etiudai. – Vilnius: Mintis, 1981.
 Amerikos lietuvių periodinė spauda 1879–1919 metais. – Marijampolė: Ramona, 2003.

Vertimai:
 M. Džakobė. Jaunos mokytojos dienoraštis: apysaka. – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1961.

Sudarė:
 Antanas Jonynas. Prie gyvo šaltinio: straipsnių rinkinys. – Vilnius: Vaga, 1978.
 Vaclovas Biržiška. Knygotyros darbai (kartu su Genovaite Raguotiene). – Vilnius: Pradai, 1998.

Parengė:
 Varpas: 1889, nr. 1-12. – Vilnius: Vaga, 1989.

Įvertinimas 
 1987 m. LTSR nusipelnęs žurnalistas
 2008 m. medalis „Už nuopelnus žurnalistikai“

Šaltiniai 

Lietuvos kritikai
Lietuvos literatūros istorikai
Lietuvos kultūros istorikai
Lietuvos žurnalistai
Lietuvos enciklopedininkai
Lietuvos pedagogai
Jonas Ragaišis (1932)

Jonas Ragaišis (g. 1932 m. sausio 2 d. Anykščiuose) – Lietuvos spaudos ir radijo žurnalistas.

Biografija 
1952 m. baigė Anykščių vidurinę mokyklą, 1965 m. – Vilniaus pedagoginio instituto Gamtos-geografijos fakulteto biologijos-žemės ūkio pagrindų specialybės 3 kursus, 1973 m. – Televizijos ir radijo darbuotojų kvalifikacijos kėlimo institutą Maskvoje.

1952–1954 m. žinybinio laikraščio literatūrinis darbuotojas, atsakingasis sekretorius, redaktorius, 1954 m. – „Valstiečių laikraščio“ korespondentas, nuo 1954 m. – karinio laikraščio korespondentas, nuo 1957 m. vėl „Valstiečių laikraščio“ korespondentas, literatūrinis darbuotojas. Nuo 1961 m. Lietuvos radijo ir televizijos komiteto radijo korespondentas, vyresnysis redaktorius, žemės ūkio skyriaus vedėjas, rengė radijo laidą „Gimtoji žemė“.

Įvertinimas 
 1966 m. – Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija už radijo laidas žemės ūkio ekonomikos ir kaimo socialinės raidos temomis.

Šaltiniai 

Lietuvos redaktoriai
Lietuvos radijo žurnalistai
Petras Radzevičius (1894)

Petras Radzevičius (1894 m. birželio 28 d. Degučiai, Šunskų valsčius, Marijampolės apskritis, Rusijos imperija – 1959 m. liepos 21 d. Kaunas) – Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija 
Pirmojo pasaulinio karo metais gyveno Rusijoje, dirbo komitete nukentėjusiems nuo karo šelpti. Nuo 1918 m. dirbo Kauno miesto valdyboje. Nuo 1919 m. dalyvavo Lietuvos darbo federacijos (LDF) veikloje, vienas iš LDF steigėjų, kurį laiką jos pirmininkas ir frakcijos seime vadovas.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos darbo federacijos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo ir 1926 m. birželio 2 d. – 1927 m. balandžio 12 d. Trečiojo Seimo atstovas.

Pasibaigus III seimo kadencijai buvo išvykęs į užsienį, Šveicarijoje ir Prancūzijoje studijavo teisę, ekonomiką. 

1919 m. Lietuvos darbo federacijos organo „Darbininkas“ faktiškasis redaktorius. Dirbo dienraščio „Rytas“ redakcijoje, nuo 1933 m. agentūros ELTA redaktorius, atstovas Klaipėdoje.

Bendradarbiavo periodiniuose leidiniuose „Ateitis“, „Ateities spinduliai“ ir kt. Pasirašydavo slapyvardžiais Petras R., P. Reinys, Pranas ir kt.

Šaltiniai

Literatūra 
 Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 46.
 Radzevičius Petras, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1961, t. 24, p. 404.
 Veilentienė A., Radzevičius Petras, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 301–302.
 Veilentienė A., Radzevičius Petras, Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, sud. Aivas Ragauskas, Mindaugas Tamošaitis, Vilnius, 2007, p. 422–427.

Lietuvos redaktoriai
Seimo atstovai
Kolnicos valsčius

Kolnicos valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje, Augustavo apskrityje, Balstogės vaivadijoje (dabar Palenkės vaivadija). Valsčiaus centras buvo Kolnica, vėliau – Bialobžegai. 2919 gyventojų (1946 m.). Dabartinė buvusio valsčiaus teritorija priklauso Plaskų valsčiui ir Augustavo valsčiui.

Istorija 

Valsčius įkurtas XIX a. Suvalkų gubernijoje. Pagal 1920 metų liepos 12 dienos Lietuvos-Tarybų Rusijos taikos sutartį valsčius buvo priskirtas Lietuvos Respublikai, bet faktiškai jai neatiteko ir liko Lenkijos sudėtyje. Valsčius panaikintas 1954 m. rugsėjo 29 d.

Šaltiniai 

 Główny Urząd Statystyczny w Warszawie: Województwa centralne i wschodnie Rzeczypospolitej Polskiej – podział na gminy według stanu z dnia 1.IV 1933 m., Książnica-Atlas, Lvovas 1933 m.
 Aprašymas apie valsčių Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom XV, cz. 1 (Abablewo – Januszowo) z 1900 m. (lenk.)
 Wykaz Gromad Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej według stanu z dnia 1.VII 1952 m., PRL, GUS, Varšuva

Augustavo valsčius
Augustavo apskrities valsčiai
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Buvę Balstogės vaivadijos valsčiai
Vidas Rachlevičius

Vidas Rachlevičius (g. 1961 m. gegužės 8 d. Kaune) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija 
1979 m. baigė Vilniaus S. Nėries vidurinę mokyklą, 1984 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę.

Nuo 1980 m. laikraščio „Tiesa“ redakcijos teletaipininkas, budinčiojo sekretoriaus pavaduotojas, nuo 1982 m. – Užsienio informacijos skyriaus korespondentas, 1986–1987 m. – vyresnysis korespondentas. 1987–1990 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ Užsienio informacijos skyriaus vedėjas, nuo 1990 m. dienraščio „Lietuvos rytas“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, 1990–1991 m. priedo jaunimui „Mes!“ redaktorius, 1995–1997 m. dienraščio „Laikinoji sostinė“ vyriausiasis redaktorius.  1998 m. „Lietuvos žinios“, vėliau „Verslo klasė“, nuo 2006 m. žurnalo „Versus“ redaktorius. Šiuo metu gyvena Jungtinėje Karalystėje.

Šaltiniai 

Lietuvos redaktoriai
Lietuvos žurnalistai
Kazimieras Pūras

Kazimieras Pūras (g. 1926 m. kovo 28 d. Kiemėnuose, Saločių valsčius, Biržų apskritis) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, vertėjas.

Biografija 
Baigęs Pasvalio gimnaziją, 1948–1953 m. Vilniaus universitete studijavo anglų kalbą ir literatūrą.

1953–1992 m. Lietuvos radijo ir televizijos reporteris, redaktorius, scenaristas, leidinio „Radijo laikraštis“ redaktorius, 1960–1968 m. vadovavo televizijos informacijos bei meninių laidų redakcijoms. 1968–1988 m. kūrybinio susivienijimo „Lietuvos telefilmas“ scenarijų redkolegijos vyriausias redaktorius. Sukūrė originalių radijo ir televizijos žurnalistikos bei dramaturgijos darbų – radijo pjesę „Laimingoji sala“ (past. 1963 m.), 1966–1969 m. – scenarijus „Literatūrinių herojų klubo“ ekranizacijoms, portretinėms apybraižoms apie S. Nėrį, V. Mykolaitį-Putiną, A. Miškinį, dokumentiniams filmams „Labas rytas“, „Kai žemė degė“, „Vilnius“ (su K. Musnicku) ir kt. Rašė radijo ir televizijos bei dramaturgijos klausimais. Išspausdino eilėraščių, apsakymų, apybraižų.

Žurnalistikos disciplinas dėstė Vilniaus universitete. Nuo 1990 m. leidiniuose „Respublika“, „Literatūra ir menas“, „Pozicija“, „Vakarinės naujienos“, „7 meno dienos“, „Apžvalga“, „Lithuanian Weekly“, „Lietuvos aidas“ paskelbė publikacijų politinio, visuomeninio, kultūrinio gyvenimo klausimais.

Iš anglų kalbos išvertė grožinės literatūros, mokslo populiarinimo knygų.

Nuo 1957 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos ir Lietuvos kinematografininkų sąjungos narys.

Bibliografija 
 Saulėlydžių kloniuos: Eilėraščiai ir vertimai, 1996 m.
 Paribio žemės varpai, dokumentinė apybraiža, 1997 m.
 Kazimieras Pūras: bibliografija: 1946–2001: 75-osioms gimimo metinėms / Pasvalio Mariaus Katiliškio viešoji biblioteka; Vilniaus pasvaliečių bendrija; parengė B. Lapinskaitė. – Vilnius: Pasvalys, 2002.

Šaltiniai 

Lietuvos redaktoriai
Lietuvos radijo žurnalistai
Lietuvos televizijos žurnalistai
Lietuvos vertėjai
 Kur žiojėja smegduobėlės: Eilėraščiai vaikams, {2001} m.
 Kiemėnai: Kaimo istorinė apybraiža, {2004, 2010}
 Gyvenimas kitiems: Mokytojai Eugenijai Pūrienei atminti,
 {2008} m.
 Dienų palydos; Eilėraščiai, {2011} m.
Nemira Pumprickaitė

Nemira Pumprickaitė (g. 1963 m. birželio 2 d. Vilniuje) – Lietuvos televizijos žurnalistė.

Biografija 
Mokėsi Vilniaus 34-oje vidurinėje mokykloje, 1986 m. VU Istorijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę.

TV karjera 
1986–1994 m. Lietuvos televizijos sporto laidų redakcijos reporterė, vedė laidas „Vakaro žinios“ ir „Aktualus interviu“. Nuo 1994 m. dirbo radijo stotyje M-1, laidos „Pakalbėkim“ vedėja.

1994 m. vasario mėn. – 1995 m. pr. „LitPoliinter“ televizijoje, 1995 m. gegužės 5 d. – 1998 m. televizijoje LNK vedė laidą „Ryto ratas“, nuo 1996 m. kovo mėn. LNK „Žinių“, nuo 1997 m. laidos „Raudonoji linija“ vedėja. 1998–2000 m. BTV „Žinių“, laidos „Karštoji linija“ vedėja, 2000 m. laidos „Pjūvis“ vedėja. 2000–2001 m. LRT laidos „Aktualus interviu“ vedėja.

Politinė komunikacija 
2000–2001 m. LR susisiekimo ministrų Gintaro Striauko ir Dailiaus Barakausko, 2001–2006 m. ministro pirmininko Algirdo Brazausko atstovė spaudai.  2006–2008 m. ministro pirmininko Gedimino Kirkilo patarėja viešiesiems ryšiams.  2008–2009 m. Seimo pirmininko Arūno Valinsko sekretoriato vadovė.

Grįžimas į TV 
2009–2010 m. LNK laidos „Savaitės įvykių TOP5“ vedėja. Nuo 2011 m. sausio mėn. – LRT TV laidų „Savaitė“, 2018–2020 m. rugpjūčio – „Dienos tema“, nuo 2020 m. rugsėjo 7 d. – „LRT forumas“ vedėja.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Interviu su N. Pumprickaite // Kauno diena, 2006-08-19

Lietuvos laidų vedėjai
Lietuvos televizijos žurnalistai
Juozas Pronskus

Juozas Pronskus (1893 m. balandžio 1 d., senuoju stiliumi kovo 20 d. Rumšaičiuose, Ylakių valsčius, Mažeikių apskritis – 1984 m. gegužės 21 d. Vinipege, Kanada) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius. Vienas iš lietuvių feljetono pradininkų.

Biografija 
Mokėsi Barstyčių pradžios mokykloje, Globojamas Žemaičių Kalvarijos bažnyčios klebono Jono Petrausko, buvo ruošiamas kunigystei, tačiau už J. Šliūpo raštų skaitymą neteko klebono globos. 1913 m. savarankiškai mokėsi farmacijos Vilniuje ir Peterburge, baigęs vaistinės mokinio kursą dirbo vaistinėse Peterburge, Plungėje. 1920 m. išlaikė provizoriaus padėjėjo egzaminą.

Į spaudą pradėjo rašyti 1912 m. Nuo 1920 m. dirbo Kauno spaudos biure, leidinių „Lietuva“, „Trimitas“, „Lietuvos žinios“ redakcijose.

1920 m. spalio 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas IV (Telšių) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos frakcijai, įėjusiai į LSLDP ir Lietuvos valstiečių sąjungos bloką.

1922 m. Lietuvių rašytojų ir žurnalistų sąjungos steigėjas. Nuo 1922 m. gruodžio 8 d. Klaipėdoje veikusio Mažosios Lietuvos gelbėjimo komiteto narys, Mažosios Lietuvos vadavimo sąjungos dalyvis. 1922 m. Klaipėdoje redagavo laikraščius „Prūsų lietuvių balsas“, 1924 m. – „Klaipėdos žinios“. 1925 m. grįžo į Kauną, „Lietuvos žinių“ redaktorius. Bendradarbiavo žurnale „Policija“.

1927 m. išvyko į JAV ir Bostone redagavo savaitraštį „Sandara“. 1928 m. perėjo į „Naujienų“ redakciją. Lankė Šiaurės vakarų universiteto Medilo žurnalistikos mokyklą.

1932 m. grįžo į Lietuvą, 1932–1933 m. laikraščio „Lietuvos žinios“ vyriausias redaktorius, nuo 1933 m. Klaipėdoje redagavo „Lietuvos keleivį“, 1936–1939 m. – „Vakarus“, 1939–1941 m. Eltos redaktorius ir vertėjas. 1944 m. išvyko į Vokietiją, ten dirbo įvairų spaudos darbuotojo darbą. 1948–1957 m. gyveno Kanadoje, bendradarbiavo „Naujienose“ ir „Nepriklausomoje Lietuvoje“. 1957 m. persikėlė į JAV, dirbo „Naujienų“ redakcijoje. 

Išvertė R. Tagorės dramas „Auka“, „Paštas“ (1922 m.)

Bibliografija 
 Prošepano priepuoliai, feljetonų rinkinys, 1920 m.
 Magaryčios, feljetonų rinkinys, 1922 m.
 Lietuvos Sachara, feljetonų rinkinys, 1923 m.
 Plukiava, feljetonų rinkinys, 1926 m.
 Arionų prisikėlimas, 1930m.
 Šiaurė šaukia, apie Kanadą, 1957 m.

Literatūra 
 Pronskus Juozas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 44.
 Pronskus Juozas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1961, t. 24, p. 99.
 Tamošaitis M., Pronskus Juozas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 281–283.

Šaltiniai 

Lietuvos redaktoriai
Lietuvos satyrikai
Lietuvos vaistininkai
JAV lietuviai
Kanados lietuvių bendruomenės veikėjai
Seimo atstovai
Vanda Preidytė

Vanda Preidytė (g. 1949 m. lapkričio 14 d. Karužiškiuose, Panevėžio apskritis) – Lietuvos radijo ir televizijos žurnalistė.

Biografija 
1961–1967 m. mokėsi Panevėžio internatinėje sporto mokykloje, 1972 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę.

1972–1975 m. Lietuvos radijo laidų redaktorė, 1972–1992 m. – Lietuvos televizijos naujienų laidos „Panorama“ korespondentė, laidos vedėja. 1992 m. sukūrė ir ėmė vesti laidą „Naujienos. Nuomonės“, kuri iš pradžių buvo transliuojama per LTV, o nuo 1994 m. lapkričio – per „Tele-3“. Nuo 1997 m. su Č. Iškausku vedė TV3 laidą „Akcentai“. Vėliau vėl Lietuvos televizijos žurnalistė, laidos „Sėkmės formulė“ vedėja. Nuo 1998 m. VšĮ „Medialita“ vadovė.

Filmografija 
 Benamiai,
 Pasidalinkime tavo skausmą,
 Armėnija,
 Šiaurės galgota.

Šaltiniai 

Lietuvos laidų vedėjai
Lietuvos radijo žurnalistai
Lietuvos televizijos žurnalistai
Salomėja Pranaitienė

Salomėja Pranaitienė (g. 1955 m. sausio 25 d. Lauksodoje, Telšių rajonas) – Lietuvos radijo ir televizijos žurnalistė, redaktorė.

Biografija 
1972 m. baigė Plungės 1-ąją vidurinę mokyklą, 1977 m. Lietuvos žemės ūkio akademijoje įgijo mokslinės agronomės specialybę.

Nuo 1977 m. Lietuvos radijo ir televizijos komiteto korespondentė, rengė rytines radijo laidas kaimui. 1984 m. pervesta į Televizijos informacijos redakciją, vėliau tapusią Lietuvos televizijos „Naujienų“ direkcija, vyresnioji redaktorė. Rengia videoreportažus, pateikia kitą informaciją „Panoramai“ kaimo gyvenimo, žemės ūkio reformos, aplinkosaugos temomis.

Šaltiniai 

Lietuvos redaktoriai
Lietuvos televizijos žurnalistai
Lietuvos radijo žurnalistai
Liudvikas Povilonis

Liudvikas Povilonis (1910 m. rugsėjo 7 d., senuoju stiliumi rugpjūčio 25 d. Šilagaliai, Šimonių valsčius, Panevėžio apskritis – 1990 m. rugpjūčio 9 d. Kaune) – Kauno arkivyskupas, spaudos darbuotojas.

Biografija 
1930–1934 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo teologiją ir kanonų teisę. Mokytojavo Marijampolės marijonų gimnazijoje ir kuravo spaudą. 1931–1940 m. „Šaltinėlio“ redaktorius. 1957–1960 m. Klaipėdoje vadovavo valdžios sankcionuotos Taikos karalienės bažnyčios statybai. Sufabrikavus bylą, iki 1966 m. kalintas Vilniuje Pravieniškių priverčiamųjų darbų stovykloje; susilpnėjus sveikatai, po 4 metų buvo amnestuotas. 1966–1969 m. dirbo Vilniaus Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčioje. 1969 m. kunigas Liudvikas Povilonis paskiriamas Telšių vyskupo Petro Maželio augziliaru (padėjėju) ir gruodžio 21 d. konsekruojamas vyskupu. 1973 m. paskirtas Kauno arkivyskupijos ir Vilkaviškio vyskupijos apaštalinio administratoriaus vysk. Juozapo Matulaičio-Labuko koadjuktoriumi – pagalbininku su paveldėjimo teise. 1979 m. vysk. Juozapui Matulaičiui-Labukui mirus, vysk. Liudvikas Pavilonis perėmė abiejų vyskupijų administravimą.

Kaip Lietuvos vyskupų konferencijos pirmininkas, vysk. L. Povilonis nemažais diplomatiniais gabumais prisidėjo prie Šventojo Sosto pastangų, kad vyskupas Vincentas Sladkevičius po 24 metų tremties grįžtų į savąją vyskupiją, kad būtų paskirti Lietuvai trys nauji vyskupai: 1982 m. Antanas Vaičius (1926), 1984 m. Juozas Preikšas, 1986 m. Vladislovas Michelevičius, juos pats ir konsekravo. 1983–1984 m. Panevėžio vyskupijos administratorius.

Įvertindamas didelį vyskupo Liudviko Pavilonio nuopelnus, Šventasis Sostas 1984 m. jam suteikė arkivyskupo titulą.

Šaltiniai 

Lietuvos redaktoriai
Lietuvos arkivyskupai
Irena Povilavičiūtė

Irena Povilavičiūtė (g. 1919 m. gegužės 3 d. Petrograde) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė, partinė veikėja.

Biografija 
1935 m. įstojo į LKJS, 1935–1937 m. vienos Rokiškio kuopelės sekretorė. 1937–1941 m. studijavo Kauno Vytauto Didžiojo universitete. 1941 m. Radijo komiteto redaktorė. 1942–1944 m. LLKJS CK instruktorė. 1945–1947 m. LKP(b) CK darbuotoja.

1948–1951 m. Lietuvos kronikinių dokumentinių filmų kino studijos vyr. redaktorė, Politinės ir mokslinės literatūros leidyklos redakcijos vedėja. 1952–1965 m. žurnalo „Tarybinė moteris“ vyr. redaktorė. 1958–1964 m. LKP CK narė. 1965 m. baigė Vilniaus universitetą. 1965–1969 m. leidyklos „Vaga“ redaktorė. 1969 m. LSSR nusipelniusi kultūros veikėja.

Šaltiniai 

Lietuvos redaktoriai
Lietuvos radijo žurnalistai
Pruska

Pruska () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Barglavo valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į pietus nuo Barglavo, 19 km į pietvakarius nuo Augustavo ir 71 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1919-1954 m. kaimas priklausė Pruskos valsčiui. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Barglavo valsčius
Albinas Pocius

Albinas Pocius (g. 1918 m. gruodžio 26 d., senuoju stiliumi gruodžio 13 d. Sedoje, Mažeikių apskritis) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, leidėjas, Australijos lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija 
Mokėsi Sedos vidurinėje mokykloje ir Klaipėdos Vytauto Didžiojo gimnazijoje. 

Bendradarbiavo leidiniuose „Žemaičių prietelius“, „XX amžius“, „Panevėžio garsas“, „Karys“, „Trimitas“. 1943-1944 m. leido rotatorinį pogrindinį laikraštį „Žemaičių trimitas“. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, kur 1945-1946 m. Dorferdene-Zydorfe leido rotatorinį laikraštį „Aušros belaukiant“, nuo 1947 m. Rotenburge – laikraštį „Mūsų žinios“. 1947-1948 m. bendradarbiavo leidiniuose „Lietuvių žodis“, „Mintis“, „Tėviškės garsas“. 

Emigravęs į Australiją, Melburno karališkajame technikos koledže įgijo laisvojo žurnalisto diplomą. Aktyviai bendradarbiavo Australijos lietuvių leidiniuose „Mūsų pastogė“, „Tėviškės aidai“, australų vietos laikraščiuose. Trejus metus buvo Melburno lietuviškų radijo valandėlių vedėjas.

Šaltiniai 

Lietuvos redaktoriai
Lietuvos leidėjai
Australijos lietuviai
Alfredas Pliadis

Alfredas Pliadis (g. 1956 m. balandžio 8 d. Zarasuose) – Lietuvos sporto žurnalistas, fotografas, redaktorius.

Biografija 
1974 m. baigė Vilniaus 7-ąją vidurinę mokyklą, 1979 m. – Vilniaus pedagoginį institutą.

1983–1991 m. Lietuvos radijo ir televizijos sporto redakcijos vyr. režisierius. 1991–1999 m. – Lietuvos radijo ir televizijos Sporto redakcijos vyriausias redaktorius. Lietuvos Darts sporto federacijos prezidentas.  Krašto apsaugos ministerijos fotografas.

Įvertinimas 
 2008 m. – Romos Grinbergienės premija.

Šaltiniai

Nuorodos 
Alfredo Pliadžio Dienoraštis

Lietuvos fotografai
Lietuvos redaktoriai
Lietuvos sporto žurnalistai
Stanislovas Pleskus

Stanislovas Pleskus (1929 m. gegužės 1 d. Aginčiuose, Želvos valsčius, Ukmergės apskritis – 2015 m. liepos 21 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija 
1949 m. baigė Ukmergės gimnaziją. Nuo 1949 m. Ukmergės apskrities laikraščio „Tarybinis kelias“ literatūrinis darbuotojas. 1951–1954 m. Smėlių rajono laikraščio „Stalino keliu“ atsakingasis sekretorius. 1959 m. baigė Vilniaus aukštąją partinę mokyklą. 1959–1962 m. „Valstiečių laikraščio“ skyriaus vedėjas. Nuo 1962 m. gyveno Alytuje, 1962–1982 m. Alytaus rajono bei miesto laikraščio „Komunistinis rytojus“ redaktorius. 1983–1990 m. dirbo Lietuvos informacijos agentūroje ELTA: Alytaus zonos korespondentas, korespondentų tinklo skyriaus vedėjas, agentūros atsakingasis sekretorius.

Nuo 1991 m. žurnalo „Baltijos elektronika“ redaktorius, laikraščio „Medikų žinios“ atsakingasis sekretorius, laikraščių „Bendrovės naujienos“ bei „Pašilaičių žinios“ korespondentas. Rašė žemės ūkio, ekonomikos, visuomenės gyvenimo klausimais.

Nuo 1967 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos (LŽS) narys, buvo renkamas valdybos nariu, LŽS pirmininko patarėjas, nuo 2000 m. LŽS Senjorų klubo pirmininkas. 1968–1984 m. LŽS „Dainavos“ žurnalistų susivienijimo pirmininkas.  2007 m. apdovanotas medaliu „Už nuopelnus žurnalistikai“. Palaidotas Kairėnų kapinėse.

Bibliografija 
 Alytus. – Vilnius: Mintis, 1973. – 61 p.: iliustr.

Šaltiniai 

Lietuvos redaktoriai
Lietuvos žurnalistai
Kauno rotušės aikštė

Kauno rotušės aikštė – seniausioji ir pagrindinė Kauno senamiesčio aikštė. XV a. Kauno Rotušės aikštėje veikė 9 vaško lydymo krosnys. Viena jų, nuo 2002 m. yra eksponuojama. Viduramžiais Rotušės aikštėje vyko turgūs, mugės, iškilmės, kiti renginiai. Kauno rotušės aikštę ir kitus senamiesčio kvartalus jungia Muziejaus, T. Daugirdo, Aleksoto, Muitinės, Vilniaus, M. Valančiaus ir A. Jakšto gatvės.

Pagrindinė Rotušės aikštės dominantė – Kauno rotušė. Kauno Rotušės aikštės ansamblį sudaro:
 Kauno rotušė;
 Kauno Šv. Pranciškaus Ksavero (Jėzuitų) bažnyčia (1720 m.) su vienuolyno pastatais (1768 m.);
 Zabielų namas (XVI a.);
 Siručio rūmai (XVIII a.)
 Arklių pašto stoties pastatų kompleksas (XIX a. pradžia; architektas J. Poussier), dabar – Ryšių istorijos muziejus;
 Kunigų seminarijos rektorato rūmai;
 Kauno Švč. Trejybės (Seminarijos) bažnyčia su bernardinų vienuolynu.
Šalia Rotušės aikštės, ties Vilniaus gatve stovi Kauno arkikatedra bazilika. 1977 m. Rotušės aikštėje atidengtas paminklas lietuvių romantizmo poetui Maironiui. 2005 m., šalia Kunigų seminarijos, atidengtas paminklas Žemaičių vyskupui Motiejui Valančiui.

Taip pat skaitykite 

 Kauno rotušė

Literatūra 
 Vytautas Levandauskas, Regina Levandauskienė, Žibartas Simanavičius. Kauno rotušės aikštė. – V.: Mintis, 1981.

Šaltiniai 

Kauno aikštės
Kauno Nepriklausomybės aikštė

Kauno Nepriklausomybės aikštė – XIX a. pabaigoje, Kauno naujamiestyje, rytinėje tuometinio Nikolajaus prospekto dalyje buvo specialiai suformuota aikštė. Kvadratinę Nepriklausomybės aikštę iš rytų į vakarus kerta svarbiausia Kaune pėsčiųjų gatvė Laisvės alėja, iš pietų į šiaurę – Gedimino gatvė.

Pagrindinė aikštės dominantė – 1895 m. jos centre pastatyta Kauno Šv. arkangelo Mykolo (Įgulos) bažnyčia, kuri 1919 m. buvo perduota Kauno įgulos reikmėms. Tarpukario metais aikštė daugiausia naudota karių rikiuotėms. 1962 m. bažnyčia buvo uždaryta, o 1965 m. joje įrengta Vitražo ir skulptūros galerija. Nepriklausomybės aikštės pietrytiniame kampe įsikūrusi seniausia veikianti Lietuvoje Raudonojo Kryžiaus ligoninė. Aikštės pietvakarinėje pusėje 1989 m. specialiai pastatytuose rūmuose atidaryta Mykolo Žilinsko dailės galerija.

Taip pat skaitykite 

 Kauno Šv. arkangelo Mykolo (Įgulos) bažnyčia

Literatūra 
 Kauno architektūra / Nijolė Lukšionytė. Įgulos soboras Nepriklausomybės a. 14. – V.: Mokslas, 1991. – 188–190 psl. – ISBN 5-420-00641-3

Šaltiniai 

Kauno aikštės
Tikrasis longanas

Tikrasis longanas (Dimocarpus longan) – sapindinių (Sapindaceae) šeimos visžalis vaismedis, paplitęs Pietų ir Pietryčių Azijoje, Taivane ir Kinijos pietrytinėje dalyje.

Augalo morfologija 
Vaisiai apvalus, auga kekėje, kaip vynuogės, iš viršaus yra padengti tvirtu šviesiai rudu ar rausvu nevalgomu apvalkalu. Sultingas longano minkštimas labai aromatingas, skoniu primenantis ličį. Vaisiaus viduje yra kieta tamsiai raudona sėkla.

Vardai 
Tikrojo longano pavadinimas kilęs iš Vietnamo Longan provincijos pavadinimo. Jis dar vadinamas: , , , , ,  ir kt.

Panaudojimas 
Tikrojo longano vaisiai turi daug cukraus, vitamino C, kalcio, geležies ir fosforo. Longaną galima valgyti šviežią, dėti į vaisių ar aštraus skonio mišraines, virti, vartoti saldiems bei pikantiškiems valgiams, konservuoti ir džiovinti. Džiovintas longano vaisius dedama į troškinamus saldžius arba rūgščius kiniškus patiekalus.

Išnašos

Nuorodos 
 Dimocarpus longan Lour. 

Medžiai ir krūmai
Sapindiniai
Vaisiai ir uogos
Tafton Holo krioklys

Tafton Holo krioklys – aukščiausias Grenados krioklys. Jis yra Šv. Morkaus parapijoje. Vienintelis būdas, kaip galima nueiti iki šio krioklio, yra 3 val. kopimas per sudėtingas ir sunkias teritorijas. Specialiai tam yra dirbantys gidai, kurie naudojasi virvėmis ir kitomis priemonėmis.

Kriokliai
Grenados geografija
Kazys Petkevičius (1924)

Kazys Petkevičius (g. 1924 m. lapkričio 25 d. Naujasodyje, Utenos valsčius) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija 
1944–1947 m. Anykščių valsčiaus komsorgas, LLKJS Anykščių ir Ukmergės apskričių komitetų sekretorius. 1949 m. baigė Respublikinę partinę mokyklą. 1949–1954 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ redakcijos skyriaus vedėjas, redaktoriaus pavaduotojas, 1953–1954 m. redaktorius. 1954–1955 m. Lietuvos telegramų agentūros ELTA redakcijos vedėjas. 1955–1959 m. laikraščio „Tiesa“ redakcijos skyriaus vedėjas. 

1958 m. neakivaizdiniu būdu baigė Aukštąją partinę mokyklą prie SSKP CK. 1962–1965 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“ atsakingasis sekretorius, 1965–1967 m. vyr. redaktoriaus pavaduotojas, nuo 1968 m. skyriaus vedėjas. 1970–1987 m. žurnalo „Komunistas“ skyriaus vedėjas, atsakingasis sekretorius. 1994–1996 m. savaitraščio „Komercinės žinios“ redakcijos, dienraščio „Diena“ savaitinio priedo „Ekonomika. Vadyba. Finansai“ korespondentas.

Rašė jaunimo bei visuomeninio gyvenimo, ekonomikos klausimais, periodikoje išspausdino apybraižų apie įvairių profesijų žmones.

Šaltiniai 

Lietuvos redaktoriai
Lietuvos žurnalistai
Algirdas Alfonsas Pekeliūnas

Algirdas Alfonsas Pekeliūnas (1933 m. rugpjūčio 28 d. Kvietiniškyje, Rokiškio valsčius – 2018 m. gruodžio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, leidėjas, vertėjas.

Biografija 
Mokėsi Kazliškio pradžios mokykloje ir Rokiškio Juozo Tumo-Vaižganto gimnazijoje. 1956 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistikos studijas. 1956–1957 m. Mažeikių rajono laikraščio „Komunistinis rytojus“ laiškų skyriaus vedėjas. 1957–1958 m. Šilutės rajono laikraščio „Leninietis“ korespondentas. 1958–1961 m. LLKJS Šilutės rajono komiteto I sekretorius. 1961–1962 m. Tauragės rajono laikraščio „Tarybinis žodis“ redaktorius. 1963–1966 m. Jurbarko rajono laikraščio „Šviesa“ redaktorius.

1966-1968 m. mokėsi Maskvos aukštojoje partinėje mokykloje prie SSKP CK. 1968–1972 m. LKP CK spaudos sektoriaus instruktorius. 1972–1992 m. LSSR valstybinio leidyklų, poligrafijos ir knygų prekybos reikalų komiteto „Vagos“ leidyklos direktorius. 1993–1999 m. Lietuvos mokslų akademijos leidyklos „Academia“ direktoriaus pavaduotojas, „Vilties“ spaustuvės leidybos, Informacijos instituto leidybinio skyriaus vedėjo pavaduotojas.

Išvertė per 10 knygų, sudarė apybraižų apie socialistinio darbo didvyrius rinkinį „Gyvenimo egzaminas“ (1972 m.). 

Palaidotas Rokantiškių kapinėse.

Įvertinimas 
 1983 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas

Šaltiniai 

Lietuvos leidėjai
Lietuvos redaktoriai
Lietuvos vertėjai
Linėjaus sodas

Linėjaus sodas () – vienas iš seniausių botanikos sodų, esantis netoli Upsalos universiteto Švedijoje. Šiame sode didžiausią dalį sudaro augalai, kurie buvo aprašyti paties Karlo Linėjaus.

Istorija 
1655 m. sodą suprojektavo ir pasodino švedų medicinos profesorius Ulofas Riudbekas vyresnysis. XVII a. pabaigoje šiame sode augo apie 1 800 skirtingų rūšių augalų, bet 1702 m. Upsalos miesto gaisro metu jis stipriai nukentėjo. Ulofas Riudbekas jaunesnysis, perėmęs sodo valdymą po tėvo mirties nesugebėjo susitvarkyti su jį užgriuvusia atsakomybe, todėl sodas pradėjo nykti. 1739 m. jame teaugo tik 300 augalų.

1729 m. pavasarį, jaunasis Linėjus lankėsi šiame sode, apžiūrinėdamas pavasarines gėles. Ten jį užtiko botanikos profesorius Ulofas Celsijus, su kuriuo jis ilgai kalbėjosi. Celsijus (astronomo Anderso Celsijaus dėdė) buvo nustebintas nepažystamo, jauno studento žiniomis ir pasiėmė jį savo globon.

1741 m. Karlas Linėjus (Riudbeko jaunesniojo mokinys, 1753 m. jo garbei pavadinęs augalą – rudbekiją) tapo atsakingas už šį sodą ir perdarė jį pagal savo idėjas, kurios atsispindi jo veikale Hortus Upsaliensis (1748), kuriame surašyta beveik 3 000 skirtingų augalų rūšių, kurios augo „jo“ sode. 1745 m. Linėjus pavedė architektui Karlui Chorlemanui pertvarkyti sodą pagal jo naują augalų klasių ir eilių sistemą.

Vėliau, 1787 m., Upsalos pilies sodai, karaliaus Gustavo III įsakymu buvo paaukoti vietiniam universitetui, tam kad būtų įrengtas botaninis sodas. Šio sodo iniciatorium buvo Karlas Peteris Tchiunbergas (dėl indėlio į mokslą pramintas „Pietų Afrikos botanikos tėvu“ ir „Japonijos Linėjum“), kuris tuo metu buvo sodo direktorium. Jis, 1807 m., per Linėjaus 100-asias metines, perkėlė beveik visus augalus iš senojo sodo į naująjį. To pasekoje senasis sodas tapo nereikšmingu ir nunyko.

Rekonstrukcija 
1917 m., Linėjaus 210-ųjų metinių metais, sodas buvo nupirktas Švedijos Linėjaus bendrijos () ir 1918–1923 m. buvo atstatytas laikantis Hortus Upsaliensis knygoje esančiu aprašymu. Tačiau vėliau sodas buvo grąžintas universitetui, tuo metu kaip Linėjaus muziejus name, kuriame gyveno pats Karlas Linėjus, ir toliau buvo valdomas bendrijos.

Šiuo metu sode auga apie 1 300 rūšių augalų. Tai turbūt pats populiariausias sodas tarp Švedijos gyventojų, todėl, kad jis pavaizduotas ant kiekvienos 100 kronų kupiūros.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Linėjaus sodas

Švedija
Botanikos sodai
Bartnikai

Bartnikai (, ) – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Liepinės valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į šiaurės rytus nuo Liepinės, 37 km į rytus nuo Augustavo ir 78 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Liepinės valsčius
Kuriankos valsčius

Kuriankos valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Augustavo apskrityje. Valsčiaus centras – Kurianka, vėliau – Skeblevas.

Istorija 

Nuo XIX a. iki 1916 m. valsčiaus teritorija priklausė Augustavo apskričiai, Suvalkų gubernijai, Lenkijos Kongreso karalystei. 1870 m. gegužės 31 d. Kuriankos valsčiui atiteko kai kurie Valavičaucų valsčiaus kaimai, o dalis Kuriankos valsčiaus atiteko naujam Petropavlovsko valsčiui.

Pagal 1920 m. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį valsčius buvo priskirtas Lietuvos Respublikai, bet faktiškai liko Lenkijos sudėtyje. Valsčius buvo panaikintas 1936 m. balandžio 1 d., jo teritorija atiteko Liepinės valsčiui.

Šaltiniai 

 Główny Urząd Statystyczny w Warszawie: Województwa centralne i wschodnie Rzeczypospolitej Polskiej – podział na gminy według stanu z dnia 1.IV 1933 roku, Książnica-Atlas, Lvovas 1933 m.
 Valsčiaus aprašymas Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom XV, cz. 1 (Abablewo – Januszowo) z 1900 m. (lenk.)
 1935 m. valsčiaus panaikinimo įstatymas (lenk.) 

Augustavo apskrities valsčiai 
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Buvę Balstogės vaivadijos valsčiai
Liepinės valsčius
Sakalas Uždavinys

Sakalas Uždavinys (g. 1962 m. birželio 21 d.) – lietuvių teatro ir kino aktorius, režisierius.

Biografija 
1984 m. baigė Lietuvos valstybinės konservatorijos aktoriaus specialybę (kurso vadovė – Algė Savickaitė). 1984-1992 m. vaidino Kauno valstybiniame akademiniame dramos teatre. Vėliau beveik dešimtmetį gyveno Kanadoje, 2002 m. baigė teatro režisūros magistro studijas Viktorijos universitete. Šiuo metu dirba Domino teatre, filmuojasi reklaminiuose klipuose.

Režisuoti spektakliai 
 2000 m. – Margaret Hollingsworth. Namas, kurį pastatė Džekas („Phoenix Theatre“ Viktorijoje, Kanada)
 2000 m. – Antonas Čechovas. Žuvėdra („Phoenix Theatre“ Viktorijoje, Kanada)
 2001 m. – Anthony Minghella. Dvi lentos su Kristaus kančia („Phoenix Theatre“ Viktorijoje, Kanada)
 2001 m. – Samuel Beckett. Lošimo pabaiga („Phoenix Theatre“ Viktorijoje, Kanada)
 2001 m. – William Shakespeare. Akis už akį („Phoenix Theatre“ Viktorijoje, Kanada)
 2001 m. – Bertold Brecht. Elgeta, arba Nugaišęs šuo („Phoenix Theatre“ Viktorijoje, Kanada)
 2002 m. – Teatrinis romanas (pagal M.Bulgakovą) („Jericho Arts Center“ Vankuveryje, Kanada)
 2002 m. – Henrik Ibsen. Peras Giuntas („Phoenix Theatre“ Viktorijoje, Kanada)
 2002 m. – Antonas Čechovas. Piršlybos („Phoenix Theatre“ Viktorijoje, Kanada)
 2002 m. – Sakalas Uždavinys. Marionetės („Phoenix Studio Theatre“ Viktorijoje, Kanada)
 2003 m. – Ivanas Turgenevas. Įnamis („Jericho Arts Center“ Vankuveryje, Kanada)
 2003 m. – Jason P. Rothery Moxie (Kietas) („Upintheair Theatre“ Vankuveryje, Kanada)
 2004 m. – Karl Gassauer. Kazanova („Skrajojantis teatras“ Vilniuje)
 2005 m. – David Gieselmann. Ponas Kolpertas (su Jonu Arčikausku, Kauno valstybinis dramos teatras).

Filmografija 
 1981 m. – Amerikietiška tragedija, rež. M.Giedrys.
 1988 m. – Mėnulio pilnaties metas, rež. Arūnas Žebriūnas
 1989 m. – Tadas. Žuvies diena, rež. Algimantas Puipa
 1990 m. – Marius, rež. Jonas Pakulis, Marijonas Giedrys
 1997 m. – New Adventures of Robin Hood
 2004 m. – Earthsea
 2005 m. – Have No Fear: Life of Pope John Paul II
 2006 m. – Zero. Lilac Lithuania (Zero. Alyvinė Lietuva)
 2006 m. – Highlander: Source (Kalnietis: Šaltinis)
 2006 m. – 9/11.Day the World Changed
 2007 m. – War and Peace (Karas ir taika]
 2007 m. – March of Millions
 2008 m. – Perpetuum mobile
 2008 m. – Defiance (Iššūkis)
 2009 m. – Honningfellen (Medaus spąstai)
 2009 m. – Courageous Heart of Irena Sendler (Irenos vaikai)
 2010 m. – My Widow’s Husband (Linksmoji našlė)
 2010 m. – Ekskursantė
 2015 m. – Dėdė, Rokas ir Nida, rež. Justinas Krisiūnas
2019 m. - Chernobyl.

Šaltiniai

Nuorodos 
 S. Uždavinio puslapis Aktorių agentūros kataloge
 „Esu labai laimingas žmogus“

Lietuvos aktoriai
Lietuvos teatro režisieriai
Balinka

Balinka () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Štabino valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 12 km į šiaurę nuo Štabino, 16 km į pietryčius nuo Augustavo ir 74 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime yra Balinkos geležinkelio stotelė.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Geležinkelis

Kaimas turi vienos platformos, vieno perono geležinkelio stotelę, per kurią eina Sokulkos-Suvalkų geležinkelio linija Nr. 40. Stotelė yra 54.242 šios linijos kilometre, nuo stotelės iki Augustavo geležinkelio stoties yra 13.323 km ir iki Jastšembnos geležinkelio stotelės 3.581 km.

Štabino valsčius
Sokulkos-Suvalkų geležinkelio linija

Sokulkos-Suvalkų geležinkelio linija () - geležinkelio linija šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje. Linija jungia Suvalkų ir Sokulkos miestus.

Stotys ir stotelės

 Sokulkos geležinkelio stotis;
 Gliniščės geležinkelio stotelė;
 Racevo geležinkelio stotelė;
 Sidros geležinkelio stotelė;
 Ružanistoko geležinkelio stotelė;
 Dambravos geležinkelio stotelė;
 Nova Kamenos geležinkelio stotelė;
 Ostrovių Bebro geležinkelio stotelė;
 Jastšembnos geležinkelio stotelė;
 Balinkos geležinkelio stotelė;
 Augustavo geležinkelio stotis;
 Augustavo Porto geležinkelio stotelė;
 Bliznos geležinkelio stotelė;
 Ščepkų geležinkelio stotelė;
 Plocično geležinkelio stotelė;
 Las Suvalski geležinkelio stotis;
 Suvalkų geležinkelio stotis.

Augustavo apskritis
Suvalkų apskritis
Sokulkos apskritis
Geležinkelių transportas Palenkės vaivadijoje
Lenkijos geležinkelio linijos
Dembovo valsčius

Dembovo valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Augustavo apskrityje. Valsčiaus pavadinimas kilęs nuo Dembovo kaimo, bet valsčiaus centras buvo Jazevas, vėliau – Jominai. 2021 gyventojas (1946 m.).

Istorija 

Nuo XIII a.-XIV a. iki 1795 metų valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Nuo 1815 iki 1916 m. valsčiaus teritorija priklausė Augustavo apskričiai, Suvalkų gubernijai, Lenkijos Kongreso karalystei.

Pagal 1920 metų liepos 12 dienos Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį valsčius buvo priskirtas Lietuvos Respublikai, bet tarpukariu faktiškai priklausė Augustavo apskričiai, Balstogės vaivadijai.

1952 m. liepos 1 dienos valsčių sudarė 10 kaimų. Vykdant Lenkijos valsčių reformą, valsčius buvo panaikintas 1954 m. rugsėjo 29 dieną. Nuo 1973 m. sausio 1 dienos, atnaujinus valsčių sistemą šis valsčius tapo Štabino valsčiaus dalimi.

Šaltiniai 

 Główny Urząd Statystyczny w Warszawie: Województwa centralne i wschodnie Rzeczypospolitej Polskiej – podział na gminy według stanu z dnia 1.IV 1933 roku, Książnica-Atlas, Lvovas 1933 m.;
 Aprašymas apie valsčių Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom XV, cz. 1 (Abablewo – Januszowo) z 1900 m. (lenk.);
 Wykaz Gromad Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej według stanu z dnia 1.VII 1952 m., PRL, GUS, Varšuva;
 1954 m. valsčiaus panaikinimo įstatymas (lenk.) ;
 1972 m. Lenkijos valsčių atkurimo įstatymas (lenk.) .

Augustavo apskrities valsčiai
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Buvę Balstogės vaivadijos valsčiai
Štabino valsčius
Jastšembna I

Jastšembna I () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Štabino valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į šiaurės rytus nuo Štabino, 23 km į pietryčius nuo Augustavo ir 69 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime yra Jastšembnos geležinkelio stotelė.

Istorija 

Nuo VIII a. pr. m. e. – XIX a. šioje teritorijoje gyveno Lietuviams artima baltų gentis Jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 metų kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. XX a. pradžioje Jastžebnos kaimas buvo padalintas į dvi dalis: Jastžebna I ir Jastžebna II. Štai kaip XIX a. pabaigoje Jastžebnos kaimas minimas Lenkijos Karalystės ir kitų slavų žemių geografiniame žodyne: tai kaimas su žemės ūkio plotais Augustavo apskrityje, Petropavlovsko valsčiuje, Liepinės parapijoje. Jis yra šalia Bebro upės, prie kelio į kairę nuo Raigardo į Liepinę, apie 10 km nuo Liepinės ir 21 km nuo Augustavo. Pagal 1920 metų liepos 12 dienos Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Geležinkelis 

Kaimas turi vienos platformos, vieno perono geležinkelio stotelę, per kurią eina Sokulkos-Suvalkų geležinkelio linija Nr. 40. Stotelė yra 50.661 šios linijos kilometre, nuo stotelės iki Balinkos geležinkelio stotelės yra 3.581 km ir iki Ostrovių Bebro geležinkelio stotelės 4.411 km.

Štabino valsčius
Kamenis (Augustavo apskritis)

Kamenis () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Štabino valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į šiaurę nuo Štabino, 19 km į pietryčius nuo Augustavo ir 66 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Štabino valsčius
2011 m. Kataro turas

2011 m. Kataro turas – dešimtosios daugiadienių plento lenktynių varžybos, vykusios Kataro gatvėmis palei jūros pakrantę. Varžybos vyko 2011 m. vasario 6 - 11 dienomis. Kataro turą  pirmą kartą laimėjo Australijos atstovas Mark Renshaw.

Komandos 
Varžybose dalyvavo šešiolika komandų, kurių kiekviena delegavo po aštuonis dviratininkus:

Rezultatai

Prologas
Vasario 6 d. –  2.5 km (individualus laiko intervalas)

1 etapas
 Vasario 7 d. – 145.5 km

2 etapas
Vasario 8 d. – 135.5 km

3 etapas
Vasario 9 d. – 150.5 km

4 etapas
Vasario 10 d. – 153.5 km

5 etapas
Vasario 11 d. – 126.5 km

Galutinė klasifikacija

Nuorodos 
Oficiali svetainė

2011 sporte
Dviračių varžybos
Kataro sportas
Ostroviai

Ostroviai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Štabino valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į rytus nuo Štabino, 25 km į pietryčius nuo Augustavo ir 68 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime yra Ostrovių Bebro geležinkelio stotelė.

Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Geležinkelis

Kaimas turi vienos platformos, vieno perono geležinkelio stotelę, per kurią eina Sokulkos-Suvalkų geležinkelio linija Nr. 40. Stotelė yra 32.686 šios linijos kilometre, nuo stotelės iki Nova Kamenos geležinkelio stotelės yra 3.486 km ir iki Jastšembnos geležinkelio stotelės 4.411 km. Stotelės pavadinimas kilęs nuo šalia esančio Ostrovių kaimo ir šalia tekančios Bebro upės.

Štabino valsčius
Juozas Pajaujis-Javis

Juozas Pajaujis-Javis (1894 m. kovo 14 d. Cyrailiuose, Punsko valsčius, Suvalkų apskritis – 1973 m. birželio 10 d. Niujorke, JAV) – Lietuvos visuomenės veikėjas, publicistas, ekonomistas, istorikas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija 
1920–1923 m. Berlyno universitete studijavo teisės ir valstybės mokslus, 1926 m. daktaro laipsniu baigė Kylio universitetą.

Spaudoje pradėjo dirbti 1917 m. 1917–1918 m. Vilniuje leisto „Lietuvos aido“ redakcijos bendradarbis ir užsienio žinių skyriaus redaktorius. 1918–1919 m. M. Sleževičiaus vyriausybėje vadovavo Spaudos ir propagandos biurui. 1919 m. dirbo spaudos skyriuje prie Lietuvos delegacijos Paryžiuje Versalio taikos derybų metu. 1926 m. nuo Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos išrinktas į Trečiąjį Seimą. Po 1926 m. gruodžio 17 d. valstybės perversmo dalyvavo Komitete Lietuvos Respublikai ginti, rengė kontrperversmą.  Buvo areštuotas, 1927 m. balandžio mėnesį karo lauko teisme nuteistas mirties bausme, 1929 m. amnestuotas. Nuo 1938 m. dalyvavo antismetoninėje opozicijos sąjūdyje „Ašis“. Nuo 1941 m. birželio 23 d. Lietuvos laikinosios vyriausybės Darbo ir socialinės apsaugos ministras. 1944 m. išvyko iš Lietuvos, 1946 m. apsigyveno JAV.

Lietuvių rašytojų ir žurnalistų sąjungos narys, 1946 m. Lietuvių žurnalistų sąjungos Centro valdybos pirmininkas.

1919–1940 m. bendradarbiavo leidiniuose „Lietuva“, „Lietuvos žinios“, „Trimitas“, „Tautos ūkis“, „Vakarai“, „Bendras žygis“, „Mūsų artojas“, „Sėja“. 1921 m. įsteigė ir redagavo humoristinį leidinį „Kultuvė“. Gyvendamas JAV, 1952 m. buvo vienas iš „Varpo“ atkūrėjų ir redaktorių.

Bibliografija 
 Joseph Pajaujis-Javis: Soviet Genocide in Lithuania. Manyland Books, Inc., New York, 1980 m.

Šaltiniai 

Lietuvos ekonomistai
Lietuvos redaktoriai
Lietuvos istorikai
JAV lietuviai
Lietuvos socialinės apsaugos ir darbo ministrai
Seimo atstovai