joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tripura

Tripura (, ) – valstija šiaurės rytų Indijoje. Ribojasi su Asamo ir Mizoramo valstijomis šiaurės rytuose. Iš visų kitų pusių jį supa Bangladešas.

Istorija 

Tripuros valstija apima tik centrinę dalį didesnio Tripuros regiono, kuris taip pat užima pietinį Asamą, Bangladešo rytinius regionus. Regionas nuo pirmųjų mūsų eros amžių buvo valdomas Tripuros karalystės, kurią kontroliavo tibetiečiams-birmiečiams lingvistiškai priklausantys tripuriai.

Karalystė nuo XVI a. mažėjo, kol susitraukė iki dabartinės Tripuros valstijos dydžio. Tačiau nepriklausomybę ji išlaikė iki XIX a., o vietinę dinastiją – iki 1949 m. Tais metais karalystė savanoriškai įsijungė į Indijos Asamo valstiją. 1972 m. tapo nepriklausoma valstija.

Religijos 
 hinduizmas – 85,6 %
 islamas – 8,0 %
 krikščionybė – 3,2 %
 budizmas – 3,1 %

Didžiausi miestai 
 Agartala – 189,3 tūkst. gyv. (2001 m.)
 Badgharhatas – 47,7
 Džogendranagaras – 34,8
 Dharmanagaras – 30,8

Indijos valstijos
Meghalaja

Meghalaja (devanagari: मेघालय) – valstija šiaurės rytų Indijoje. Ribojasi su Asamo valstija šiaurėje ir rytuose bei Bangladešu vakaruose ir pietuose.

Valstijos teritorijoje yra drėgniausia Žemės vieta – Čerapundžis.

Religijos 
 krikščionybė – 64,6 %
 animizmas – 16 %
 hinduizmas – 14,7 %
 islamas – 4 %

Didžiausi miestai 
 Šilongas – 132,9 tūkst. gyv. (2001 m.)
 Tura – 58,4
 Mavlajus – 38,2

Indijos valstijos
Visgirdai (reikšmės)

Visgirdais vadinami kaimai:

 Kelmės rajone;
 Šiaulių rajone;
 Trakų rajone;
 Vilkaviškio rajone.
The Economist

„The Economist“ – prestižinis Jungtinės Karalystės verslo, finansų, ekonomikos ir politikos savaitraštis. Žurnalo pasaulinis tiražas siekia 1,5 mln. Be to, žurnalas turi 100 tūkst. skaitmeninių prenumeratorių. Pirmasis „The Economist“ numeris pasirodė 1843 m., jo įkūrėjas ir tuo metu vyriausiasis redaktorius – James Wilson. Leidžia gyvenimo būdo žurnalą „Inteligent Life“, vėliau pervadintą į „1843“. „The Economist“ anksčiau  priklausė „Financial Times“ grupei.

Lietuvoje 

2010 m. pasirodė pirmasis žurnalo „IQ. The Economist“ numeris. Žurnalą leidžia žiniasklaidos bendrovė „Naujienų centras“, kuri yra pasirašiusi bendradarbiavimo sutartį su „The Economist“ leidėjais. „Naujienų centras“ įsigijo išskirtines teises lietuvių kalba ir Lietuvos teritorijoje skelbti „The Economist“ straipsnius tiek spaudoje, tiek internete.

Nuorodos 
 The Economist.com tinklalapis

Išnašos 

Jungtinės Karalystės žurnalai
Economist, The
Katalpa

Katalpa (Catalpa) – bignonijinių (Bignoniaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso plačialapiai medžiai, paplitę Šiaurės Amerikos, Rytų Azijos drėgno vidutinio ir subtropikų klimato zonose.

Morfologija 
Dažniausiai lapus metantys neaukšti medžiai. Savo paplitimo areale dažniausiai užauga iki 12–18 m aukščio ir su 6–12 m pločio laja. 10 metų medeliai paprastai užauga apie 6 aukščio. Šios genties medžius lengva atskirti iš didelių širdies ar triskiautės formos lapų. Šiaurės pusrutulyje žydi vasaros mėnesiais. Žiedynas – tanki, daugiažiedė, vienašalė pusrutuliška kekė, kurioje žiedai ryškiai balti ar geltoni ir labai kvapūs. Vaisiai 20-50 cm ilgio, su daugybe smulkių du sparnelius turinčių sėklų.

Katalpų rūšys 
Gentyje yra 11 rūšių:
 Catalpa bignonioides Walter - Paprastoji katalpa; 
 Catalpa brevipes Urb.
 Catalpa bungei C.A.Mey. - Žemaūgė katalpa;
 Catalpa duclouxii Dode
 Catalpa fargesii Bureau
 Catalpa longissima (Jacq.) Dum.Cours. - Ilgavaisė katalpa; 
 Catalpa macrocarpa (A.Rich.) Ekman ex Urb.
 Catalpa ovata G.Don - Geltonžiedė katalpa; 
 Catalpa purpurea Griseb.
 Catalpa speciosa (Warder ex Barney) Warder ex Engelm. - Puošnioji katalpa; 
 Catalpa tibetica Forrest

Katalpos Lietuvoje 
Keletas rūšių Lietuvoje introdukuotos kaip dekoratyviniai medžiai, tai puošnioji katalpa, geltonžiedė katalpa ir paprastoji katalpa. Dėl pasitaikančių šaltų žiemų, jaunų medelių pumpurai apšala ir tai neigiamai atsiliepia jų augimui.

Taip pat skaityti 
 Lietuvos svetimžemė dendroflora

Šaltiniai 

Bignonijiniai
E67

Europos kelias E67 – tarptautinis greitkelis, einantis nuo Prahos per Varšuvą, Marijampolę, Kauną, Panevėžį, Rygą, Taliną ir keltu iki Helsinkio. Ruožas nuo Varšuvos iki Talino (970 km) dar vadinamas Via Baltica.

Maršrutas 

 
 Praha 
  Automagistralė 
 Hradec Kralovė 
  Kelias 
 Nachodas
 
  Kelias 
 Klodzkas

:  Kelias 
 Vroclavas 
  Automagistralė 
 Vroclavas 
  Greitkelis 
 Petrakavas 
  Greitkelis 
 Varšuva  
  Greitkelis 
 Balstogė
  Kelias 
 

:  Kelias (planuojama rekonstruoti į automagistralę) 
 Marijampolė 
  Automagistralė 
 Kaunas 
  Automagistralė 
 Sitkūnai 
  Kelias 
 Panevėžys 
  Kelias 
 Panevėžys 
  Kelias 
 
  Kelias 
 Bauskė

:  Kelias 
 Ryga  
  Kelias 
 Ainažiai

:  Kelias 
 
  Kelias 4
 Pernu
  Kelias 4
 Talinas 
 : keltas
 Helsinkis

Trasa „Via Baltica“ 

Trasa „Via Baltica“ (arba I koridorius) apima kelio E67 ruožą nuo Varšuvos iki Talino. Tai svarbiausias transporto koridorius Baltijos valstybėms, nes juo eina svarbiausi tarptautiniai srautai. Beveik visa trasa turi 2 juostas, bet yra keletas ruožų Lietuvoje ir Lenkijoje, kurie turi mažiausiai keturias juostas (vietomis, turintys automagistralės ir greitkelio statusus).

Estija 
Eina trasa nr. 4. Eina nuo Talino uosto, per Taliną, Pernu ligi Latvijos sienos.

Latvija 
Eina trasomis A1, A4, A6, A5 ir A7. Eina nuo Estijos sienos, aplinkkeliais aplenkia Rygą ir tęsiasi ligi Lietuvos sienos.

Lietuva 
Eina trasomis A10, A17, A8, A1 ir A5. Eina nuo Latvijos sienos, aplinkkeliais aplenkia Panevėžį, Kauną ir Marijampolę ir tęsiasi ligi Lenkijos sienos.

Dalis Lietuvoje nutiesta 1996–2005 m.

1995 m. išleistas Via Baltica magistralei skirtas pašto ženklas ir blokas.

2018 m. atidaryta automagistralė „Kaunas-Marijampolė“.

Planuojama, kad visas Via Baltica ruožas Lietuvoje turės keturias juostas ir turės automagistralės ir greitkelio statusą.

Lenkija 

Lenkijoje iki 2009 m. buvo nesutariama, per kur turi būti tiesiama magistralė – per Lomžą ar per Balstogę. Galiausiai nutarta greitkelį tiesti per Lomžą.

Via Baltica ruožas nuo Čekijos sienos eis keliais DK8, A8 ir S8, nuo Ostrov Mazoviecko iki Lietuvos sienos eis greitkeliu S61. Iki 2020 m. visas Via Baltica ruožas Lenkijoje turės greitkelio statusą, su planuojamu maksimaliu leistinu greičiu 120 km/h. Šiuo metu planuojamos/vykdomos/įvykdytos tokios greitkelio rekonstrukcijos. 2018 m. pilnai baigta S8 kelio rekonstrukcija iki Balstogės.

Šiuo metu naudojamos atkarpos

Galerija

Estija

Latvija

Lietuva

Lenkija

Čekija

Šaltiniai

Nuorodos 
 „Via Balticos“ tiesimas stringa dėl Lenkijos kaltės 

Greitkeliai
Europos keliai
Petras Simavičius

Petras Simavičius (g. 1948 m. liepos 11 d. Burbiškių kaime, Telšių apskritis) – Lietuvos gydytojas, Šiaulių rajono ir miesto visuomenės veikėjas.

Biografija 
Mokėsi Užgirių pradinėje mokykloje, vėliau - Nevardėnų septynmetėje mokykloje, Pavandenės vidurinėje mokykloje. 1972 m. baigė Kauno medicinos instituto gydomosios medicinos fakultetą, įgijo gydytojo akušerio-ginekologo licenciją. 2004 m. Klaipėdos universiteto Socialinių mokslų fakultete įgijo viešojo administravimo magistro kvalifikacinį laipsnį. 

1972 m. pradėjo dirbti Šiaulių gimdymo namuose akušeriu-ginekologu. 1974–1996 m. Šiaulių rajono centrinės ligoninės akušeris-ginekologas, vėliau skyriaus vedėjas, Šiaulių rajono centrinės ligoninės vyriausiasis gydytojas. 1996–2018 m. Šiaulių ligoninės vyr. gydytojas, generalinis direktorius.

1990–1995 m. Šiaulių rajono liaudies deputatas, 1995 m. iki rugsėjo 6 d. (LDDP sąraše) Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys.

2002 m. Šiaulių kolegijos steigiamosios tarybos pirmininkas; aktyvus Lietuvos gydytojų sąjungos ir Lietuvos gydytojų vadovų sąjungos narys; Nacionalinės sveikatos priežiūros įstaigų asociacijos viceprezidentas; Šiaulių universiteto visuomenės tarybos narys.

Savo patirtį, žinias, atliktų darbų išvadas P. Simavičius apibendrino ir publikavo daugiau nei 20 Lietuvos ir užsienio sveikatos apsaugos sistemos analizei skirtų leidinių. 

2019 m. ba­lan­džio 23 die­ną Lie­tu­vos Aukš­čiau­sia­sis Teis­mas at­me­tė Pet­ro Si­ma­vi­čiaus skun­dą ir pa­li­ko ga­lio­ti Lie­tu­vos ape­lia­ci­nio teis­mo 2018 me­tais lie­pos 13 die­ną pa­skelb­tą nuo­spren­dį, ku­riuo me­di­kas pri­pa­žin­tas kal­tu dėl ky­ši­nin­ka­vi­mo.

Įvertinimas 
 1998 m. suteikta aukščiausioji sveikatos apsaugos organizatoriaus kvalifikacinė kategorija.
 2005 m. Nusipelnęs sveikatos apsaugos darbuotojas, įteiktas Nusipelniusio sveikatos apsaugos darbuotojo garbės ženklas. 
 2005 m. Sveikatos apsaugos ministerijos Padėkos raštas už dalyvavimą Nacionalinio sveikatą stiprinančių ligoninių tinklo kūrimo ir tobulinimo darbe.
 2006 m. UAB „Medikų žinios“ „Metų vadovo“ nominacija už nuopelnus sveikatai. 
 2008 m. Lietuvos sutrikusios psichikos žmonių globos bendrijos padėkos raštas.

Šaltiniai 

Šiaulių politikai
Lietuvos gydytojai
Šiaulių medikai
Amfetamino darinys

Amfetamino darinys – junginys, struktūriškai panašus į amfetaminą. Paprastai ir poveikis būna panašus. Amfetamino dariniams būdinga trijų anglies atomų grandinė ir prie pirmojo atomo fenilo radikalas (arba pakeistas fenilo radikalas), o prie antrojo – amino grupė.
Miliūnai (reikšmės)

Miliūnais vadinami kaimai:

 Kupiškio rajone:
 Alizavos seniūnijoje,
 Subačiaus seniūnijoje;
 Rokiškio rajone:
 Pandėlio seniūnijoje:
 prie Pandėlio,
 prie Suvainiškio,
 Rokiškio seniūnijoje;
 Ukmergės rajone;
 Utenos rajone;
 Zarasų rajone Imbrado seniūnijoje:
 Miliūnai prie Imbrado,
 Miliūnai I prie Avilių.

 Mažojoje Lietuvoje:
 Stalupėnų apskrityje (nuo 1946 m. Iljušinas () Nesterovo rajone).

 Baltarusijos Gardino  srityje:
  Miliūnai (brus. Мілюнцы, rus. Милюнцы) Varanavo rajono Benekainių apylinkėje.
 Baltarusijos Vitebsko srities Breslaujos rajone:
  Miliūnai (brus. Мілюнцы, rus. Милюнцы) Apso apylinkėje,
  Miliūnai (brus. Мілюнцы, rus. Милюнцы) Vidžių apylinkėje,
  Miliūnai (brus. Мілюнцы, rus. Милюнцы)  Slabados apylinkėje.
Virginija Račienė

Virginija Račienė–Tomkienė (g. 1964 m. lapkričio 27 d. Intoje, Komija, Rusija) – Lietuvos ir Šiaulių miesto savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija 
2003 m. baigė Šiaulių universitetą, socialinė pedagogė.

UAB „Verpetynė“ agentė. Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių skyriaus darbuotoja. Seimo nario Edvardo Žakario padėjėja – sekretorė, Šiaulių vaikų globos namų „Šaltinis“ vyr. socialinė darbuotoja.

Nuo 2000 m. LSDP Šiaulių skyriaus narė. 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narė. 

2017 m. buvo teisiama byloje dėl apsimestinio aklumo.

Sutuoktinis Gintautas, duktė Eglė.

Šaltiniai 	

Šiaulių politikai
Lietuvos pedagogai
Valentina Šimkuvienė

Valentina Šimkuvienė (g. 1946 m. balandžio 1 d. Šakiuose) – Lietuvos ir Šiaulių miesto politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija 
Mokėsi Kauno, Panevėžio ir Šiaulių vidurinėse mokyklose. 1964–1968 m. studijavo Šiaulių pedagoginio instituto (ŠPI) Filologijos fakultete, rusų kalbos mokytoja.

1976–1980 m. studijavo Vilniaus valstybinio universiteto aspirantūroje. 1981 m. apgynė istorijos mokslų kandidatės disertaciją „LKP veikla ugdant gamybinį aktyvumą pramonės darbininkų tarpe (1952-1961)“. 

1968–1981 m. ŠPI dėstytoja, 1981–1983 m. vyr. dėstoja. 1983–1996 m. Filologijos fakulteto dekanė, 1987 m. docentė. 1996–2007 m. Šiaulių universiteto Humanitarinio fakulteto istorijos katedros docentė.

1995–2000 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narė. 1995–1997 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narė (LDDP sąraše). 

Šiaulių moterų asociacijos tarybos, Šiaulių miesto etnokultūros ekspertų komisijos narė. 1990–2007 m. Šiaulių rusų kultūros centro pirmininkė. Nuo 1998 m. Maskvos mero įsteigtos stipendijos globėjų tarybos narė. 2006 m. įteiktas Šiaulių apskrities Garbės ženklas. 

Sutuoktinis Kęstutis, sūnus Andrius.

Bibliografija 
 Antikos kultūros bruožai (sud. Valentina Šimkuvienė, Regina Tamulaitienė). – Šiauliai: Lucilijus, 2004. – 80 p. – ISBN 9955-564-89-X
 Šiaulių universiteto humanitarai per penkias dešimtis metų: istorijos ir dabarties eskizai (sud. Salvijus Kulevičius, Bronius Maskuliūnas, Valentina Šimkuvienė, Regina Tamulaitienė). – Šiauliai: Lucilijus, 2006. – 267 p.: iliustr. – ISBN 9955-655-81-X

Šaltiniai 

Šiaulių politikai
Disociacija

Disociacija – cheminis procesas, kai kompleksai, molekulės ar druskos išsiskiria į mažesnes molekules, jonus, ar radikalus. Paprastai tokia reakcija yra grįžtama.

Disociacijos konstanta 
Grįžtamosioms disociacijoms, kurios yra pusiausvyros būsenoje
 
Disociacijos konstanta Kd yra lygi

Druskos 
Druskos tirpdamos vandenyje skyla į anijonus ir katijonus. Tirpiklį išgarinus vyksta atvirkštinis procesas.

Rūgštys 
Rūgščių disociacija paprastai reiškia protono H+ išsilaisvinimą. Tai pusiausvirasis procesas. Rūgšties disociacijos konstanta Ka nurodo rūgšties stiprumą: stipresnės rūgštys turi didesnę Ka vertę.

Bazės 
Bazių disociacija paprastai reiškia OH- jono išsilaisvinimą. Tai pusiausvirasis procesas. Bazės disociacijos konstanta Kb nurodo bazės stiprumą: stipresnės bazės turi didesnę Kb vertę.

Chemija
Girsteitiškis

Girsteitiškis (arba Girsteikiškis) – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, kelių Molėtai–Balninkai ir Alanta–Videniškiai sankirtoje. Netoliese (šiauriau) teka upė Alanta, piečiau kaimo telkšo ežeras Salotis.

Yra biblioteka, Girsteitiškio dvaras.

Istorija 

XVI a. priklausė Alantos dvarui. Išlikęs 1570 metų Girsteikiškio inventorius, kurime minimi kaimai Girsteikiškis, Kakliniai (Siolo Koklincy). 1598 metais Alantos dvare buvo Girsteikiškio valsčius, į kurį įėjo šie kaimai: Antagilužiai (dab. Gilužiai), Daveniai, Girsteikiškis, Gojus, Nosėnai.

Pavadinimo kontroversija 

Nors Lietuvos vietovardžių žodynas  nurodo norminę lytį Girsteikiškis, tačiau jos autentiškumas yra diskutuotinas, kadangi kituose šaltiniuose Girsteitiškis gerokai dažniau cituojamas nei Girsteikiškis. Lietuvos TSR administracinio-teritorinio suskirstymo žinynas normine forma pateikia Girsteitiškį, ji aptinkama daugumoje žemėlapių, taip pat Registrų centro svetainėje, 1923–2001 m. Lietuvos gyventojų surašymų ataskaitose, Vyriausiosios rinkimų komisijos skelbiamuose rinkimo apylinkių sąrašuose.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Girsteikiškyje 1900 m. gegužės 30 d. gimė Lietuvos botanikas ir mikologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras, Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas Antanas Minkevičius.

Šaltiniai

Nuorodos 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Pistacija

Pistacija (Pistacia) – anakardinių (Anacardiaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso apie 5-15 m aukščio krūmai ir medžiai.

Žodžio kilmė 
Manoma, kad pistacijos pavadinimas yra persiškos kilmės (pagal vietovę Pesteh).

Paplitimas
Paplitusi Kanarų salose, Šiaurės vakarų Afrikoje, Pietų Europoje, Centrinėje ir Rytų Azijoje, Šiaurės Amerikos pietinėje dalyje.

Rūšys

Gentyje yra 10 rūšių:
 Afganistaninė pistacija (Pistacia afghanistania)
 Atlantinė pistacija (Pistacia atlantica)
 Kininė pistacija (Pistacia chinensis)
 Pistacia khinjuk
 Pistacia lentiscus 
 Meksikinė pistacija (Pistacia mexicana)
 Terpentininė pistacija (Pistacia terebinthus)
 Pistacia texana 
 Pistacia vera 
 ''Pistacia wienmannifolia

Riešutų produkcija

Šaltiniai

Nuorodos

Anakardiniai
Sėjamasis grikis

Sėjamasis grikis (Fagopyrum esculentum) – rūgtinių (Polygonaceae) augalų rūšis, priklausanti grikių (Fagopyrum) genčiai.

Stiebas status, sultingas. Lapai širdiški, blizgantys. Žiedai smulkūs, balsvai rožiniai arba žalsvai geltoni, sukrauti kekėse. Vaisiai tribriauniai riešutėliai.

Žodžio kilmė 

Žodis „grikis“ tikriausiai yra slaviškos kilmės, nors neatmestina ir savarankiškos lietuviškos darybos versija. Savo ruožtu slavai grikius taip pavadino pagal Graikiją, iš kurios grikiai buvo vežami į slavų kraštus.

Sudėtis 
Grikių grūdai turi 9,5-14,1 % lengvai pasisavinamų baltymų, geležies, fosforo, kalcio, 80,5-84,1 % krakmolo, 1,2-2,2 % ląstelienos, mineralinių druskų, 1,8-3,1 % riebalų, obuolių ir citrinos rūgščių, vitaminų B1, B2.

Panaudojimas 
Kvepiantys grikių žiedai išskiria daug nektaro ir juos noriai lanko bitės. Grikių medus turi gerokai daugiau baltymų ir geležies nei liepų ar gėlių medus.

Grikių šiaudai naudojami kaip pašaras gyvuliams.

Produkcija 

Rūgtiniai
Riešutai ir sėklos
Medingieji augalai
Vaistiniai augalai
Gintautas Paluckas

Gintautas Paluckas (g. 1979 m. rugpjūčio 19 d.) – Lietuvos politinis ir partinis veikėjas.

Biografija 
1997 m. baigė Panevėžio J. Balčikonio gimnaziją, 2000–2001 m. studijavo anglų kalbą Charles Dickens college, (Londonas, Didžioji Britanija), 2003 m. baigė Vilniaus universiteto Matematikos ir informatikos fakultetą, 2004 m. Tarptautinio verslo mokyklą. Nuo 2004 m. studijuoja VU Teisės fakultete.

2003–2005 m. Sodra vyriausiasis specialistas. Nuo 2005 m. Europos Parlamento nario Justo Paleckio padėjėjas. 2007–2009 m. Vilniaus miesto savivaldybės Administracijos direktorius.

Nuo 2004 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilniaus skyriaus narys, Justiniškių grupės, nuo 2006 m. LSDP Justiniškių poskyrio pirmininko pavaduotojas, Vilniaus skyriaus pirmininko pavaduotojas. Nuo 2005 m. Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjungos Vilniaus skyriaus narys.

2012 m. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo galutiniu ir neskundžiamu sprendimu pripažintas kaltu dėl piktnaudžiavimo tarnyba neskaidriame viešųjų pirkimų konkurse.

Nuo 2013 m. Lietuvos socialdemokratų partijos atsakingasis sekretorius. LSDP Tarybos ir Valdybos narys.

2015–2019 m. Vilniaus vicemeras. Nuo 2020 m. Seimo narys.

Keliolikos straipsnių ir politinių apžvalgų spaudoje autorius.

Nuo 2017 m. Lietuvos socialdemokratų partijos pirmininkas. 2021 m. sausio 22 d. pranešė atsistatydinantis iš pirmininko posto.

Išnašos

Nuorodos 
 Asmeninis G. Palucko puslapis

|-

Vilniaus vicemerai
Jūratė Žeimienė

Jūratė Žeimienė (g. 1967 m. lapkričio 20 d. Ukmergėje) – Lietuvos ir Vilniaus miesto politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija 
1987 m. baigė Vilniaus kooperacijos technikumą, buhalterinės apskaitos ir ūkinės veiklos analizės kursą, 1994 m. baigė Gomelio kooperacijos instituto Vilniaus fakultetą, studijuoja M. Romerio universiteto Teisės ir valdymo fakultete. 

UAB „Naujamiesčio būstas“ vyriausioji finansininkė. 2007 m. UAB „Būsto investicijų valdymas“ generalinė direktorė.

Nuo 2005 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilniaus skyriaus narė, nuo 2006 m. skyriaus pirmininko pavaduotoja. Lietuvos socialdemokračių moterų sąjungos Vilniaus klubo narė.

Nuo 2007 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narė.

2007 m. rugpjūčio mėn. įsivėlė į UAB „Šnipiškių ūkis“ direktoriaus atleidimo skandalą žiniasklaidoje paaiškėjus, kad, būdama Vilniaus miesto tarybos narė ir UAB Būsto investicijų valdymas akcininkė bei generalinė direktorė, siekė konkuruojančios įmonės UAB „Šnipiškių ūkis“ direktoriaus atleidimo. 

Lietuvos moterų draugijos narė. Šachmatų klubo „Juodasis Rikis“ steigėja. Duktė Simona.

Nuorodos 

Vilniaus politikai
Paprastasis kukurūzas

Paprastasis kukurūzas (Zea mays) – miglinių (Poaceae) šeimos kukurūzų (Zea) genties augalas.

Augalas vienmetis, užauga iki 1-3, o kartais net iki 5 m aukščio. Lapai platūs. Vyriški kuokeliniai žiedai sukrauti viršūninėje šluotelėje, moteriški piesteliniai – lapų pažastyse burbuolės pavidalo žiedynuose. Burbuolės apsuptos dengiamųjų lapų, pro kuriuos viršūnėje nukąra kuokštas siūliškų purkų. Vaisius – stambus, plikas, apvalus grūdas.Žydi liepos − spalio mėn.

Panaudojimas 
Grūdai naudojami kaip pašaras kiaulėms, paukščiams. Šiaudai – galvijams šerti. Iš burbuolių šerdžių gaminamos kino juostos, fibra, lakas, rašalas, klijai, linoleumas, neperšlampamas popierius. Stiebai naudojami celiuliozei, popieriui, dirbtinei medienai, izoliacinėms medžiagoms gaminti. Kukurūzų gemalų aliejus vartojamas muilo gamybai.

Sudėtis 
Grūdai turi 77-83 % krakmolo, 1,6-2,8 % ląstelienos, 8-10 % riebalų, nikotino ir pantoteninės rūgščių, vitaminų A, B1, B2, B6, D, C, E.

Mityba 
Kukurūzų baltymai yra nevisaverčiai ir prastai įsisavinami. 

Iš grūdų gaminamas krakmolas, cukrus, spiritas, acto rūgštis. Gliutamininė rūgštis dedama į konservuojamus ir ilgesniam laikui skirtus vaisius, kad padėtų išlaikyti produktų skonį ir kvapą.
 
Kukurūzų miltai, sumaišyti su kvietiniais, vartojami duonos kepimo ir konditerijos pramonėje.

Rumunijoje populiarus daugumos gyventojų maistas – kukurūzų kruopų košė „mamalyga“, Italijoje – košė „polenta“.  

Maistui vartojamos virtos ir sūdytos pieninės brandos burbuolės, kukurūzų spragėsiai, dribsniai.

Kukurūzų aliejus yra gero skonio, įsisavinamas panašiai kaip sviestas.

Vaistinės augalo savybės 
Kukurūzai vartojami kaip vaistiniai augalai. Iš jų atliekų gaunama gliutamininė rūgštis, kuri labai svarbi medžiagų apykaitai, ypač galvos smegenų ir širdies. Be to, ji yra kraują gaminančio vitamino – folinės rūgšties – komponentas.  

Kukurūzų aliejus gerokai mažina cholesterino kiekį kraujyje, todėl vartojamas aterosklerozės profilaktikai ir gydymui (iki 75 g per parą).

Pakepintomis sėklomis su medumi gydomas viduriavimas.

Kukurūzų siūlai surenkami burbuolėms bręstant ir iš karto džiovinami. Juose yra sitosterino, stigmasterino, riebiųjų ir eterinių aliejų, karčiųjų glikozidinių medžiagų, saponinų, vitaminų C, K, sakų ir dervinių medžiagų. Vartojami kaip priemonė, skatinanti šlapimo išsiskirimą, nutukimui gydyti, kepenų, tulžies latakų ir tulžies pūslės, šlapimo pūslės uždegimų gydymui.

Produkcija 

Migliniai
Grūdiniai augalai
Vaistiniai augalai
Pašariniai augalai
Stepė

Stepė (rusų k.: степь; kazachų k.: дала) – sausringa, daugiamečiais žolynais padengta lyguma. Pasitaiko pavienių medžių ir krūmų, sąžalynai aptinkami netoli upių ir ežerų. Stepės laipsniškai pereina į miškastepes arba pusdykumes. Daug stepių sunaikinta, jos paverstos dirbamais laukais, ganyklomis. Vidutinių platumų stepių klimatui būdingos karštos vasaros ir šaltos žiemos bei 250–500 mm kritulių per metus, kurie daugiausia iškrenta vėsiuoju arba šaltuoju laikotarpiu.

Didelė astrinių, gvazdikinių, pupinių šeimų ir kitų atviroms buveinėms būdingų augalų rūšių įvairovė. Augalija paprastai ne aukštesnė nei 50 cm. Gyvūnija: lūšis, korsakas, vilkas, lokys, Prževalskio arklys, saiga, dzerenas, džeiranas, kulanas, taurusis sakalas, karališkasis erelis, stepinis pelėsakalis ir kt.

Didžiausia pasaulio stepių zona, dažnai vadinama „Didžiąja stepe“, yra vidurio Rusijoje ir gretimose Vidurinės Azijos valstybėse. Pušta plyti Vengrijoje. Ponto stepė driekiasi nuo Ukrainos į rytus link Uralo kalnų ir Kaspijos jūros. Į rytus nuo Kaspijos jūros stepės plyti Turkmėnijoje, Uzbekijoje ir Kazachstane iki Altajaus, Kopetdago ir Tian Šanio kalnų. Šiaurėje, į rytus nuo Uralo, driekiasi miškais apaugusi Vakarų Sibiro lygumos taiga, beveik siekianti Arkties vandenyną.

Pastarosios Eurazijoje laikomos tikrosiomis stepėmis. Jos taip pat plyti Amerikoje, tik vietinių vadinamos prerijomis, pampomis. Paatogrąžių stepės yra Viduržemio jūros regione, Pietų Azijoje, Australijoje, Naujojoje Zelandijoje.

Marija Gimbutienė indoeuropiečių protėvyne laikė pietų Prieuralės stepes, kuriose tarpo Kurganų kultūra, užplūdusi Senąją Europą keletu bangų. XIII a. Čingischanas bei jo paveldėtojai Mongolijos imperiją išplėtė nuo Kinijos iki Vengrijos ir užkariavo beveik visą Eurazijos stepių teritoriją.

Išnašos 

Gamtinės sritys
Lygumos
Avicenos viršukalnė

Avicenos viršukalnė (), geriau žinoma kaip Lenino viršukalnė () – aukščiausias Trans-Alajaus kalnų Vidurinėje Azijoje taškas (aukštis 7134 m) ir antras pagal aukštį Pamyro kalnas, kurį lenkia tik Ismailo Samani viršukalnė (7495 m). Jis yra ant Tadžikijos ir Kirgizijos sienos. Atrastas 1871 m. ir pavadintas Konstantino Kaufmano vardu.

1928 m. kalną pervadino Rusijos revoliucionieriaus ir pirmojo Sovietų Sąjungos vadovo Vladimiro Lenino vardu. Jis buvo laikomas aukščiausiu Pamyro kalnu iki 1933 m. buvo įkopta į Ismailo Samani viršukalnę (tuomet vadintą Stalino viršukalne) ir atrasta, jog ji daugiau nei 300 metrų aukštesnė (7495 m).

Viršukalnė buvo dar kartą pervadinta 2006 m. liepą.

Pirmieji 1928 m į kalną įkopė Karlas Vynas, Eugenas Alvainas ir Ervinas Šnaideris, Vokietijos ekspedicijos nariai.

Į šią viršūnę 1965 m. rugpiūčio 11 d. pirmą kartą  įkopė  Lietuvos alpinistai: Juozas Antanavičius, Balys Binkauskas, Algis Briedis, Augis Gučas, Augustas Kubilius, Stasys Miglinas, Kazys Monstvilas - vadovas, Jaroslavas Okulič-Kazarinas, Vitalius Stepulis, Vilius Šaduikis, Aleksandras Šteinas, Danutė Šukytė Skučienė, Antanas Varanka, Vytautas Viršilas.

Šaltiniai 

Pamyras
Tadžikijos kalnai
Kirgizijos kalnai
Kokandas

Kokandas – miestas rytų Uzbekijoje, Ferganos vilajete, pietrytiniame Ferganos slėnio pakraštyje. Kokandas nutolęs 228 km į pietryčius nuo Taškento, 115 km į vakarus nuo Andižano ir 88 km į vakarus nuo Ferganos. Jį vadina „Vėjų miestu“, o kartais – „Šerno miestu“.

Kokandas įsikūręs senovinių prekybos maršrutų sankryžoje, tarp dviejų svarbių kelių į Ferganos slėnį, kurių vienas veda į šiaurės vakarus – per kalnus į Taškentą, o kitas – į vakarus per Chudžandą. Taigi Kokandas yra svarbi Ferganos slėnio transporto kryžkelė.

Istorija 

Kokandas buvo įkurtas vėliausiai X a. ir dažnai minimas keliautojų, vykusių karavanais keliais tarp Indijos ir Kinijos. XIII a. Kokandą sugriovė mongolai.

Dabartinio miesto užuomazga – 1732 m., kai buvo pastatytas fortas, įkurtas senesnės tvirtovės Eski-Kurgano vietoje.

1740 m. miestas tapo Kokando chanato sostine. Ši valstybė apėmė teritorijas nuo Kizilordos vakaruose iki Biškeko rytuose. Tuo metu Kokandas buvo svarbus religinis Ferganos slėnio centras, kuriame buvo daugiau nei 300 mečečių.

1876 m. Kokandą užgrobė Rusijos imperijos pajėgos ir pavertė jį Rusijos Turkestano dalimi. Miestas neteko politinės ir religinės svarbos.

Kokandas buvo trumpalaikės (1917–18 m.) antibolševikinės Autonominio Turkestano vyriausybės sostinė. Vėliau tapo naujai sukurtos Uzbekijos dalimi.

Tarybų Sąjungos sudėtyje Uzbekija išbuvo iki 1991 m. Atkūrus nepriklausomybę, Kokandas priklauso Uzbekijai.

Sportas 
 Kokand 1912 futbolo klubas.
 Kokando miesto stadionas, talpinantis 10 500 žiūrovų.

Nuorodos 
 Kokando miesto svetainė

Uzbekijos miestai
Lentvorai

Lentvorai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Lyduokių, Siesarties kairiajame krante. Yra Lentvorų šaltinis, auga Lentvorų ąžuolas, yra kapinaitės.

Gyventojai

Išnašos 

Ukmergės rajono savivaldybės gyvenvietės
Radioshow

Radioshow – Lietuvos juodojo humoro projektas, kuriantis radijo ir televizijos laidas. Jam būdinga socialinė ir nacionalizmo kritika, kvailų principų pašiepimas, tipinių Lietuvos visuomenės ydų išryškinimas. „Radioshow“ komandą sudaro tik du asmenys – Algis Ramanauskas-Greitai ir Rimas Šapauskas.

Istorija 

1992 m. pirmoji „Radioshow“ programas pradėjo transliuoti radijo stotis „Radiocentras“. Vėliau „Radioshow“ persikelė į Kauno radijo stotį „Ultra Vires“.

1995 m. „Radioshow“ debiutavo LNK televizijos eteryje, savo personažus įkūnydami lėlių pavidalu. Nuo 1997 iki 1999 m. „Radioshow“ buvo rodoma per Baltijos televiziją. 2004 m. pavasarį – vasarą, laidos buvo transliuojamos per Užupio radiją. Vėliau ši laida buvo nutraukta už per didelį vulgarumą, žmonių užgauliojimą, įvairių politinių partijų ir politikų žeminimą. Pasitraukusi iš Užupio radijo, „Radioshow“ persikelė į Klaipėdos radiją Vox Maris.

Šis tandemas yra sukūręs ir kitų panašių projektų, pavyzdžiui, laidas „Orbita“, „ZBTV“, „Ragai“.

„Radioshow“ pavadinimu buvo suburta Algio Greitai ir Rimo Šapausko roko muzikos grupė, 2002 m. laimėjusi Radiocentro apdovanojimą kaip geriausia roko grupė.

Diskografija 

 1994 m. – Radioshow
 1995 m. – Unplugged
 1995 m. – Radioshow 2
 1996 m. – Plugged
 1997 m. – 2000
 2000 m. – Underground
 2001 m. – Raštai
 2005 m. – Kronikos #1
 2005 m. – Kronikos §2

Literatūra 

 Mindaugas Peleckis. Lietuvos rokas. Ištakos ir raida. Mintis. Vilnius. 2011. P. 311–312

LNK laidos
BTV laidos
Humoro laidos
Verpenos Šv. Onos bažnyčia

Verpenos Šv. Onos bažnyčia – bažnyčia, pastatyta XVIII a. pabaigoje Verpenos kaime.

Istorija 
Bažnyčia Verpenoje pastatyta 1775 m. 1901–1908 m. statant Kelmės bažnyčią buvo naudojama Kelmės katalikų. Šiuo metu pamaldos vyksta nereguliariai.

Architektūra 
Bažnyčia medinė, santūrių liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, vienabokštė, vienanavė. Savo formomis artima Kelmės evangelikų reformatų bažnyčiai.

Nuorodos 
 Verpenos medinė bažnyčia

Nuotraukos 

Kelmės rajono bažnyčios
Ramata

Ramata (Ichnocarpus) – stepukinių (Apocynaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso krūmai ir lianos, išskiriančios pieniškas sultis. Lapai išsidėstę priešiškai. Žiedai maži.

Auga Pietryčių Azijoje, Šiaurės Australijoje, Ramiojo vandenyno salose.

Gentyje yra 12 rūšių:
 Vaistinė ramata (Ichnocarpus frutescens)
ir kt.

Nuorodos 
 Ichnocarpus 

Stepukiniai
Marijanava

Apie kaimą Panevėžio rajone žr. Marijonava.

Marijanava – buvęs viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Debeikių. Pietvakariniu viensėdžio pakraščiu teka Uolintos upelis.

Istorija

Panaikintas 1986 m., teritorija priskirta Varkujų kaimui.

Gyventojai

Žymūs žmonės
 zootechnikas arklininkas Viktoras Juozapavičius (g. 1898 m.).

Šaltiniai 

Panaikintos Anykščių rajono savivaldybės gyvenvietės
Slabadėlė (reikšmės)

Slabadėle vadinami kaimai:

 Alytaus rajone;
 Kaišiadorių rajone;
 Panevėžio rajone Krekenavos seniūnijoje:
 prie Krekenavos,
 prie Petriškių.
Molynė

Molynė – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, Skirsnemunės seniūnijoje, 2 km į vakarus nuo Skirsnemunės, dešiniajame Nemuno krante, prie kelio .

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Pranas Tamošaitis (1931–2007) – birbynininkas, profesorius, kompozitorius, ansamblių vadovas.

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Molynė (reikšmės)

Molyne vadinami :
 Kaimai;
 Molynė – kaimas Jurbarko rajone;
 Molynė (Namišiai) – kaimas Namišių seniūnijoje Pasvalio rajone;
 Molynė (Pumpėnai) – kaimas Pumpėnų seniūnijoje, Pasvalio rajone;
 Molynė (Vilnius) – kaimas Vilniaus rajone;
 Ežeras:
 Molynė (ežeras) – ežeras Telšių rajone.
Pagojis

Pagoju vadinami kaimai:

 Anykščių rajone (Pagojė);
 Jonavos rajone;
 Kelmės rajone;
 Pasvalio rajone:
 Pagojis I;
 Pagojis II;
 Radviliškio rajone:
 Grinkiškio seniūnijoje;
 Pakalniškių seniūnijoje;
 Radviliškio seniūnijoje;
 Raseinių rajone;
 Ukmergės rajone;
 Vilniaus rajone:
 Kalvelių seniūnijoje;
 Medininkų seniūnijoje.

Pagoju vadinamas ežeras:

 Elektrėnų savivaldybėje.
Vidugiriai

Vidugiriais vadinami kaimai:

 Anykščių rajone:
 kaimas;
 viensėdis;
 Elektrėnų savivaldybėje;
 Kupiškio rajone;
 Panevėžio rajone;
 Pasvalio rajone;
 Punsko valsčiuje, Lenkijoje.
Jučiai (reikšmės)

Jučiais vadinami kaimai:

 Akmenės rajone;
 Raseinių rajone;
 Rokiškio rajone;
 Karaliaučiaus krašte;
 buvęs kaimas Pilkalnio apskrityje.

Taip pat:
 jučiai – Šiaurės Amerikos indėnų tauta.
Meškiai

Meškiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, Bubių seniūnijoje, 10 km nuo Šiaulių, Šiaulių jūros – Bubių tvenkinio rytiniame krante.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šiaulių rajono savivaldybės gyvenvietės
Rūsteikiai

Rūsteikiai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, prie kelio Salakas–Zarasai.

Stovi Rūsteikių sentikių cerkvė (nuo 1908 m.). 2008 metų spalio 19 dieną restauruota cerkvė vėl atnaujino savo veiklą, joje buvo švenčiama cerkvės 100 metų sukaktis. Nuo to laiko cerkvėje pastoviai vyksta pamaldos, į kurias susirenka iki 50 žmonių. Parapijos kapinės yra Tumiškėje). Aptiktas Rūsteikių pilkapynas (Tūmiškių miške, 1,2 km piečiau Rūsteikių; 10 sampilų). Yra žvyro telkinys.

Istorija 

1890 m. sentikiai įkūrė Rūsteikių bendruomenę, nors jų čia gyventa ir anksčiau. 1908 m. jie pastatė cerkvę. XX a. tarpukariu parapijoje buvo apie 500 tikinčiųjų.

Gyventojai

Nuorodos 
 Rūsteikių sentikiai 
 Rūsteikių sentikių bendruomenė 
 Rūsteikių cerkvės 100 metų sukaktis

Šaltiniai 

Zarasų rajono savivaldybės gyvenvietės
Inverklaidas

Inverklaidas (, ) – sritis centrinėje Škotijoje. Ribojasi su Šiaurės Eirširo ir Renfruširo sritimis. Vakaruose siekia Klaido įlanką.

Svarbesni miestai 
 Gurokas
 Grinokas
 Inverkipas

Škotijos sritys
Renfrušyras

Renfrušyras (, ) – sritis centrinėje Škotijoje. Ribojasi su Šiaurės Eršyro, Glazgo, Vakarų Darbantonšyro, Inverklaido ir Rytų Renfrušyro sritimis.

Svarbesni miestai 
Peislis
Renfru

Škotijos sritys
Aberdynas (sritis)

Aberdynas (, ) – sritis šiaurės rytų Škotijoje. Apima Aberdyno miestą ir jo apylinkes. Ribojasi su Aberdynšyro sritimi. Rytuose skalauja Šiaurės jūra.

Škotijos sritys
NPA

NPA (National Police Agency |警察庁|Keisatsu - chō) – Japonijos valdžios valdoma tarnyba, atsakinga už Japonijos saugumą. NPA labiau policinė organizacija, kovojanti su japonų nusikaltėliais, mafija, narkotikais bei padedanti žmonėms atsitikus stichinėms nelaimėms. Skirtingai nei JAV FTB NPA neturi savo policininkų, tačiau valdo visas policijos pajėgas.

Japonijos institucijos
Specialiosios tarnybos
Henrikas Rimkus

Henrikas Rimkus (1958 m. gruodžio 3 d. – 2004 m. gruodžio 11 d.) – kraštotyrininkas, etnografas, žurnalistas, Lietuvos ir Alytaus politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Kultūros paveldo inspekcijos vyr. inspektorius. 2000–2004 m. Seimo nario Juliaus Sabatausko padėjėjas – sekretorius. Alytaus rajono savivaldybės Kultūros centro vyriausiasis etnografas.

1992 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Alytaus skyriaus narys, 2003–2004 m. atsakingasis sekretorius.

Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Alytaus istorinės grupės, surinkusios rezistencijos archyvinių dokumentų kolekciją, narys. Su kolegomis surinko vieną didžiausių šalies rezistencijos istorijos archyvą, kurio pagrindu Alytuje įkurtas Tautos laisvės kovų muziejus. Kartu su Vytautu Ledu išleido knygą „Sušaudytos dainos“. Leidinys, į kurį sudėtos tremtinių dainos ir poezija, buvo pirmas toks Lietuvoje. Jo autoriai 1991 m. apdovanoti Alytaus miesto savivaldybės Kultūros premija. Parengė „Lietuvos partizanų Dainavos apygardos kroniką 1944–1954 m.“ Dirbdamas Kultūros paveldo inspekcijoje, dalyvavo perlaidojant ar iškasant ne vieno rezistento palaikus. 1992 m. buvo pakviestas tvarkyti perimtą buvusio LTSR KGB archyvo fondų.

Dirbdamas Alytaus rajono savivaldybės Kultūros centre, surinko ir parengė duomenų bazę apie rajono klubines įstaigas, jų darbuotojus, rajono meno saviveiklos kolektyvus. Pasirodė jo leidinys „Sprigtas: seniausias, geriausias, vienintelis“. Paskutinis darbas – vaizdo juosta „Raižių totoriai“. Daugiau, kaip 300 straipsnių Alytaus ir respublikinėje spaudoje autorius.

Alytaus politikai
Lietuvos žurnalistai
Lietuvos etnografai
Vytautas Einoris

Vytautas Einoris (1930 m. vasario 7 d. Urnėniškyje, Vabalninko valsčius, Biržų apskritis – 2019 m. sausio 7 d. Kaune) – Lietuvos agronomas, partinis ir politinis veikėjas, ambasadorius.

Biografija 
Gimė 12 vaikų šeimoje. 1949–1952 m. mokėsi Vabalninko žemės ūkio mokykloje. 1957–1959 m. mokėsi Vilniaus žemės ūkio mechanizacijos-elektrifikacijos technikume, įgijo techniko mechaniko specialybę. 1965 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Ekonomikos fakultetą, mokslinis agronomas-ekonomistas. 

1948 m. Kupreliškio valsčiaus agrotechnikas. 1952–1953 m. Biržų rajono Vykdomojo komiteto žemės ūkio skyriaus vyresnysis zootechnikas. 1953–1955 m. Širvėnos kolūkio pirmininkas. 1955–1957 m. Parovėjos mašinų ir traktorių stoties direktorius. 1957–1959 m. Biržų traktorių remonto stoties direktorius.

1959–1961 m. Biržų rajono Vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas – žemės ūkio inspekcijos viršininkas, 1961–1962 m. rajono plano komisijos pirmininkas. 1962–1969 m. Kauno rajono gamybinės žemės ūkio valdybos viršininkas.

1969–1970 m. LSSR valstybinio plano komiteto žemės ūkio skyriaus viršininkas. 1970–1981 m. LSSR paruošų ministro pavaduotojas. 1981–1985 m. LSSR vaisių ir daržovių ūkio ministras.  1985–1988 m. Valstybinio agropramoninio komiteto pirmininko pirmasis pavaduotojas-ministras. 1988–1989 m. Valstybinio gamtos apsaugos komiteto pirmininkas. 1989–1991 m. vaisių, daržovių ir gėlių bendrovės direktorius.

1980 m. LTSR nusipelnęs agronomas. 1983–1987 m. Lietuvos sodininkų draugijos pirmininkas.

1991–1993 m. Vilniaus gėlininkų susivienijimo pirmininkas. 1993–1994 m. LR nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Kazachstane.  1994–1996 m. Adolfo Šleževičiaus ir Mindaugo Stankevičiaus Vyriausybėse – LR žemės ūkio ministras.  1995–2004 m. LR Seimo narys.  2001–2005 m. Valstybės turto fondo komisijos narys. Nuo 2002 m. Privatizavimo komisijos narys.  Nuo 2005 m. pensininkas. 2005–2006 m. Nacionalinės veterinarijos laboratorijos direktoriaus pavaduotojas. Nuo 2006 m. Nacionalinės ristūnų sporto asociacijos prezidentas.

Partinė veikla 
1956–1989 m. SSKP narys. Nuo 1981 m. LKP Revizijos komisijos narys. 1984–1990 m. LSSR AT deputatas. Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, partijos pirmininko pavaduotojas. Nuo 2001 m. LSDP Vilniaus skyriaus narys, LSDP tarybos narys.

Šaltiniai 

|-

|-

Lietuvos TSR ministrai
Lietuvos TSR viceministrai
Lietuvos žemės ūkio ministrai
Seimo nariai
Lietuvos ambasadoriai Kazachstane
Lietuvos agronomai
Letisija

Letisija () – miestas pietryčių Kolumbijoje, Selvoje, priešais Brazilijos miestą Marku Tabatingą. Amasonaso departamento administracinis centras. Miestas išsidėstęs prie Peru ir Brazilijos sienų sankirtos, uostas prie Amazonės upės, siaurame anklave (Tres Fronteras). 35 tūkst. gyventojų.

Per upių uostą eksportuojami vaisiai. Yra tarptautinis oro uostas, tačiau Letisija neturi susisiekimo sausumos keliais. Svarbus turistinis centras. Prie Letisijos renkamas lateksas.

Istorija 

Letisija įkurta 1867 m. balandžio 25 d. San Antonio pavadinimu. 1922 m. regioną perdavus Kolumbijai pervadintas į Letisiją. 1932–1934 m. dėl Leticijos srities vyko konfliktas tarp Kolumbijos ir Peru – Letisijos konfliktas.

Šaltiniai 

Kolumbijos miestai
Bolivaro departamentas

Bolivaras () – departamentas Kolumbijos šiaurėje, Karibų jūros pakrantėje. Administracinis centras – Kartachena.

Geografija 

Departmentas išsidėstęs Magdalenos upės slėnyje. Klimatas karštas, šiaurėje sausas, pietuose – drėgnas. Kritulių kiekis gali viršyti 2000 mm per metus. Aukštumose būdingas vidutinių platumų klimatas.

Etninė sudėtis 
 Metisai ir baltieji – 72,27 %
 Indėnai – 0,11 %
 Juodaodžiai – 27,57 %
 Čigonai – 0,05 %

Svarbiausi miestai 
 Kartachena
 Karmen de Bolivaras
 Magangė
 Santa Krus de Momposas – UNESCO pasaulio paveldo objektas

Nuorodos 
 Oficiali svetainė
 Wikitravel:Bolivar

Kolumbijos departamentai
Bojakos departamentas

Bojaka () – departamentas Kolumbijos centrinėje dalyje. Administracinis centras – Tuncha.

Geografija 

Didžioji provincijos dalis išsidėsčiusi Rytų Kordiljeroje, tačiau vakaruose siauru ruožu pasiekia Magdalenos upę. Aukščiausia departamento vieta – 5380 m, Siera Nevada del Kokujo kalnagūbryje. Dalį departamento užima plynaukštė, vadinama Altiplano. Klimatas labai priklauso nuo aukščio. Telkšo didžiausias gėlavandenis šalies ežeras – Tota.

Ekonomika 

Auginami kukurūzai, kviečiai, cukranendrės, daržovės, bananai, kava, vaisiai ir kt. Pieninė ir mėsinė gyvulininkystė. Turizmas.

Etninė sudėtis 
 Metisai ir baltieji – 98,26 %
 Indėnai – 0,48 %
 Juodaodžiai – 1,25 %
 Čigonai – 0,00 %

Svarbiausi miestai 
 Tuncha
 Sogamosas
 Puerto Bojaka
 Lejva

Nuorodos 
 Oficiali svetainė
 Bojaka portalas 
 Wikitravel:Boyaca

Kolumbijos departamentai
Alkai (Utena)

Alkai – viensėdis Utenos rajono savivaldybės centrinėje dalyje, į šiaurės vakarus nuo Sudeikių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Utenos rajono savivaldybės gyvenvietės
Baltakarčiai (Utena)

Baltakarčiai – kaimas Utenos rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 3 km į vakarus nuo Sudeikių.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Vilius Antanas Geleževičius (g. 1941 m.) – inžinierius elektromechanikas, technologijos mokslų daktaras.
 Jonas Gelaževičius (1921–1992) – miškininkas, pedagogas, kraštotyrininkas.
 Gediminas Petras Isokas (1931–2020) – rašytojas, miškininkas, publicistas, gamtininkas, žurnalistas.
 Julius Kruopis (1941–2018) – fizikas, matematikos mokslų daktaras, profesorius.
 Vida Bertašiūtė-Zapolskienė (g. 1943 m.) socialinių mokslų daktarė.

Šaltiniai 

Utenos rajono savivaldybės gyvenvietės
Liudas Lizaveras

Liudas Kęstutis Lizaveras (1934 m. rugpjūčio 19 d. Gruzdžių miestelyje, Šiaulių raj. – 2005 m. gegužės 1 d. Šiauliuose) – agrarinių mokslų daktaras.

Biografija 
Agrarinių mokslų daktaras Liudas Kęstutis Lizaveras gimė 1934 m. rugpjūčio mėn. 19 d. Šiaulių rajone, Gruzdžių miestelyje. 1953 m. baigė Gruzdžių vidurinę mokyklą, 1958 m. – Lietuvos veterinarijos akademijos Veterinarijos fakultetą. Nuo 1958 m. iki pat išėjimo į užtarnautą poilsį 2000 m. L. Lizaveras dirbo Gyvulininkystės institute Baisogaloje, iš pradžių Paukštininkystės, Zoohigienos skyriuose, vėliau Galvijininkystės organizavimo sektoriuje vyresniuoju mokslo darbuotoju. 1966 metais apgynė žemės ūkio kandidato disertaciją „Viščiukų auginimas ir vištų laikymas ant gilaus ir keičiamo durpių kraiko Lietuvos TSR sąlygomis“. 2002 metais išsikėlė gyventi į Šiaulius.

Dirbo paukščių, galvijų laikymo, galvijininkystės organizavimo srityse.

Nuorodos 
 Lietuvos veterinarijos akademijos Gyvulininkystės institutas 
 In Memoriam 

Lizaveras, Liudas Kęstutis
Aberdynšyras

Aberdynšyras (, ) – sritis Škotijos šiaurės rytuose. Pietuose ribojasi su Perto ir Kinroso bei Anguso sritimis, vakaruose – su Hailandu ir Morėjumi. Apima Aberdyno miesto sritį (tačiau ši į Aberdynšyro sudėtį neįeina). Šiaurinius ir rytinius krantus skalauja Šiaurės jūra.

Srities teritorijoje išlikę daug istorinių pilių.

Svarbiausi miestai 
 Pyterhedas
 Freizerburgas
 Inveruris
 Stonhevenas

Škotijos sritys
Vakarų Danbartonšyras

Vakarų Danbartonšyras (, ) – sritis centrinėje Škotijoje. Ribojasi su Glazgo, Ergailo ir Biuto, Stirlingo, Rytų Danbartonšyro, Renfrušyro sritimis.

Svarbiausi miestai 
 Balochas
 Bonhilas
 Dambartonas
 Klaidbankas

Škotijos sritys
Angusas

Angusas (, ) – sritis Škotijos šiaurės rytuose. Šiaurėje ribojasi su Aberdinširu, pietuose – su Dandžiu ir Pertu ir Kinrosu.

Svarbiausi miestai 
Arbrotas
Brichinas
Montrozas
Forfaras

Škotijos sritys
Hailandas

Hailandas (, ) – didžiausia Škotijos administracinė sritis. Išsidėsčiusi šalies šiaurėje, gamtiniame-istoriniame Škotijos aukštumų krašte. Pietuose ir pietryčiuose ribojasi su kitomis sritimis: Morėjumi, Aberdinširu, Pertu ir Kinrosu bei Argailu ir Bjutu. Iš šiaurės, rytų ir vakarų supa jūra. Hailandui taip pat priklauso dalis Vidinių Hebridų (Skajus, bei kitos salos).

Didžiausi miestai 
 Invernesas
 Invergordonas
 Vikas
 Alapulas
 Neirnas

Škotijos sritys
Orknio salos

Orknio salos (, ) – 70 salų grupė (iš jų 20 gyvenamos) Britų salyne, apie 16 km į šiaurę nuo šiaurinių Škotijos krantų. Taip pat sudaro Škotijos administracinę sritį. Didžiausia sala – Meinlandas (joje yra administracinis centras – Kirkvelas).

Randama neolito ir geležies amžiaus radinių. Pirmieji salų gyventojai buvo piktų gentys. Iki XV a. priklausė Norvegijai. Vėliau perėjo Škotijos žinion.

Dauguma salų kalnuotos (aukštis iki 481 m, Ward Hill k., Hojaus s.), smarkiai paveiktos ledynmečių (nugludintos viršūnės, susidariusios karos, trogai). Krantai skardingi, išraižyti fjordų. Didesnėse salose yra ežerų. Salas tarpusavyje skiria siauri vingiuoti sąsiauriai – saundai. Augalija skurdi. Būdingi viržynai, kalnų pievos. Klimatas jūrinis. Vasarą temperatūra svyruoja apie 12 °C, žiemą – apie 4 °C. Per metus iškrenta 850–940 mm kritulių. Vasarą ir rudenį dažni rūkai. Svarbiausios ūkio šakos – avių auginimas ir žvejyba.

Orknio salas planuojama sujungti su Škotija povandeniniu tuneliu.
 
Orknio salose yra daug vertingų istorijos paminklų, kurie įtraukti į UNESCO pasaulio paveldą ir lankomi turistų: Maes Howe neolitinė piramidė, Stones of Stenness neolitinis paminklas iš akmenų, Ring of Brodgar neolitinis akmenų žiedas, neolitinė Skara Brae gyvenvietė.

Salynas skirstomas į dvi grupes – Šiaurės ir Pietų.
 Didžiausios Šiaurės salos: Sandajus (50,43 km²), Rousajus (48,14 km²), Vestrajus (47,13 km²), Stronsajus (32,75 km²), Šapinsajus (29 km²);
 Didžiausios Pietų salos: Meinlandas (1037 km²), Hojus (143,18 km²), Pietų Ronaldsėjus (49,8 km²).

Galerija

Nuorodos 
 Srities svetainė
 Žemėlapis 
 Iliustracijos

Britų salos
Škotijos sritys
Škotijos salos
Jonas Ščeponis

Jonas Ščeponis (g. 1946 m. rugsėjo 13 d. Kalvarijoje) – Kalvarijos savivaldybės politinis veikėjas.

Biografija 
1963 m. Kalvarijos vidurinėje mokykloje baigė 8 klases ir įstojo į tik ką įsteigtą Kalvarijos maisto pramonės technikumą. Jame 1968 m. įgijo grūdų ir jų produktų technologo specialybę. Nuo 1984 m. iki 1990 m. Lietuvos žemės ūkio akademijoje neakivaizdiniu būdu studijavo agronomijos specialybę, diplomuotas mokslinis agronomas.

1968–1988 m. Vievio grūdų produktų kombinato kombinuotųjų pašarų cecho viršininkas (pradėjo dirbti pagal paskyrimą). 1988–1998 m. Kėdainių grūdų produktų kombinato gamybos viršininkas. 1998–2001 m. ir nuo 2004 m. vienas iš keturių tikrosios ūkinės bendrijos „Kratonas“ savininkų, valdybos pirmininkas ir generalinis direktorius, susivienijimo „Mobikra“ vadovas.

2000–2001 m. Marijampolės apskrities viršininkas. 2001–2004 m. Marijampolės apskrities viršininko pavaduotojas. 2008–2015 m. Kalvarijos savivaldybės meras.

Atgimimo laikotarpiu aktyvus Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio dalyvis. Nuo 2001 m. Naujosios sąjungos narys, NS Kalvarijos skyriaus pirmininkas. 2000–2003 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos sąraše, 2003 m. ir nuo 2007 m. Kalvarijos savivaldybės tarybos narys, 2000–2003 m. valdybos narys, Ūkio bei kaimo reikalų komiteto pirmininkas.

Vedęs; žmona Renė, sūnus Kazys, dukra Gitana.

Nuorodos 
 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos 

Kalvarijos merai
Lietuvos agronomai
Lietuvos apskričių viršininkai
Šetlando salos

Šetlando salos (;  arba Hjaltland) – salynas Britų salose, tarp Norvegijos jūros ir Šiaurės jūros, į šiaurės rytus nuo Orknio salų. Sudaro Škotijos sritį. Salos užima beveik 1,5 tūkst. km² plotą.

Pirmieji salų gyventojai buvo piktų gentys. Vėliau atsikraustė skandinavai. VII a. prasidėjo pirmosios krikščionių misijos. IX a. Šetlando salos tapo Norvegijos kolonija. 1474 m. atiteko Škotijai po Škotijos princo Džeimso III ir Danijos princesės Margaretės vedybų. II pasaulinio karo metu, salos aptarnavo okupuotą Norvegiją.

Salyną sudaro apie 100 salų, iš kurių gyvenamos – tik 15. Didžiąją salyno dalį sudaro Meinlando sala (899 km²). Joje įsikūręs ir administracinis Šetlando salų centras – Lervikas. Kitos didesnės salos: Jelas (212 km²), Anstas (120 km²), Fetlaras (120 km²), Bresėjus (28 km²), Volsajus (23 km²). Salų paviršius – kalvotos lygumos ir plynaukštės, iškylančios iki 450 m. Krantai skardingi, labai raižyti. Vyrauja pievos, pelkės, viržynai. Atokesnėse salose – paukščių turgūs. Avių auginimas, žvejyba. Jūroje išgaunama nafta ir gamtinės dujos.

Nuorodos 
 Visit Shetland (turistinė svetainė)
 Undiscovered Scotland (turistinė svetainė)
 Srities svetainė

Britų salos
Škotijos sritys
Škotijos salos
Rokalo sala

Rokalo sala () – nedidelė uolėta negyvenama sala Atlanto vandenyne, priklauso JK formaliai nuo 1955 m. Uolos plotis – 25 m, aukštis – 22 m. Sala vulkaninės kilmės, ardoma smarkių vandenyno bangų. Mėgstama jūros paukščių būriavimosi vieta.

Aplink salą, vandenyno dugne yra naftos telkinių. Dėl to JK vienareikšmiškai salą įtraukė į savo sudėtį, kad galėtų savo išskirtine ekonomine zona apimti naftos telkinius. Į Rokalo salą taip pat pretenduoja Danija, Islandija ir Airija. 1997 m. birželio 10 d. Greenpeace organizacija, protestuodama prieš naftos gavybą, užėmė salą ir įkūrė netikrą Veivlando (Waveland) valstybę. Britai ignoravo tokius veiksmus ir 1999 m. pasibaigus finansavimui akcija baigėsi.

Nuorodos 
 Waveland svetainė 

Škotijos salos
Netikros valstybės
Ginčytinos teritorijos
Kaldaso departamentas

Kaldasas () – nedidelis departamentas centrinėje Kolumbijoje. Administracinis centras – Manisalesas.

Geografija 

Kaldasas – labiausiai kalnuotas šalies departamentas. Čia iškilę keli ugnikalniai, tarp kurių ir Ruisas (aukštis 5400 m). Yra Los Nevados nacionalinis gamtos parkas. Departamento upės priklauso Kaukos ir Magdalenos baseinams.

Ekonomika 

Kaldaso departamentas – viena svarbiausių Kolumbijoje kavos auginimo sričių. Taip pat gyvulininkystė, žemės ūkis.

Etninė sudėtis 
 Metisai ir baltieji – 93,16 %
 Indėnai – 4,29 %
 Juodaodžiai – 2,54 %

Kolumbijos departamentai
Pailiai

Pailiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 6,5 km į pietvakarius nuo Šiaulių, Šiaulių jūros – Bubių tvenkinio (buvusio Raizgių ežero) vakariniame krante.

Geografija 

Šiaurėje ribojasi su Daušiškiais, rytuose su Beržyne, pietuose su Raizgiais, šiaurės vakaruose su Juodinkiais. Greta kaimo praeina buvęs pašto traktas Ryga – Tilžė, kelias iš Aukštelkės į Sauginius ir Gilaičius bei Šiaulių vakarinis aplinkkelis .

Per kaimą teka Šventupis (Genupis), kurio žiotys prie Šiaulių jūros – mėgiama žvejų mėgėjų vieta.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šiaulių rajono savivaldybės gyvenvietės