joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Daržinis pelėdgalvis

Daržinis pelėdgalvis (Lacanobia oleracea) – pelėdgalvių (Noctuidae) šeimos drugys, kuris išskleistais sparnais iki 42 mm pločio. Priekiniai sparnai rausvai rudi su neryškiomis skersinėmis linijomis. Drugiai pradeda skraidyti nuo birželio mėn. Kiaušinėlius deda ant lapų apatinės pusės. Po 7-8 dienų išsirita vikšrai, kurie skaptuoja lapų minkštymą, o paaugę išgraužia lapus kiaurai. Vikšras 30-32 mm ilgio, rausvai rudas ar žalias. Ant nugaros yra 3 balsvos linijos, o ant šonų – gelsvai balta linija. Vikšrai kenkia salotoms, runkeliams, ropėms. Žiemoja lėliukės žemėje.

Lietuvoje labai dažnas.

Pelėdgalviai
Kopūstinis pelėdgalvis

Kopūstinis pelėdgalvis (Mamestra brassicae) – pelėdgalvių (Noctuidae) šeimos drugys, kurio išskleisti sparnai yra iki 50 mm pločio. Priekiniai sparnai rusvai pilki.  Pradeda skaridyti nuo birželio viduriuo ir skraido iki rugpjūčio pabaigos. Kiaušinėlius deda ant apatinės lapų pusės. Viena patelė padeda apie 700 kiaušinėlių, kurie būna krūvelėse po 10-40. 

Išsiritę vikšrai iš pradžių laikosi toje vietoje, kur buvo padėti kiaušinėliai. Jie skaptuoja lapų minkšitimą. Kai paauga, vikšrai išsiskirto ir lapuose kiaurai išgraužia dideles skyles. Galiausiai suaugę vikšrai kopūstų gūžėse išgraužia gilias landas ir jas užteršia savo išmatomis. Į tokias landas pribėga vandens ir sužalotos gūžės pradeda pūti, skleisdamos nemalonų kvapą. Po to vikšrai sulenda į žemę ir virsta lėlukėmis. Visas vystymasis trunka vienerius metus.

Rūšis Lietuvoje labai dažna, paskirais metais sugadina nemažai kopūstų ir kitų daržovių.

Pelėdgalviai
Freda

Freda – Kauno miesto dalis kairiajame Nemuno krante, į pietryčius nuo Aleksoto. Skirstoma į Aukštąją (ant šlaito) ir Žemąją (Nemuno pakrantėje). Užima 416 ha plotą. Pagrindinė gatvė – Europos prospektas. Su Kauno centru jungia Čiurlionio tiltas (atidarytas 2002 m.).

Žemojoje Fredoje (šlaito papėdėje), prie Nemuno, yra pramonės teritorija – „Kauno grūdai“, Aleksoto malūnas, „Aleksoto gelžbetonis“, AB „Freda“ ir kt. įmonės, daug dirbtuvėlių, smulkių įmonių, keli daugiaaukščiai. Aukštojoje Fredoje yra Kauno botanikos sodas (įkurtas 1923 m.) su prieškariu statytų namų kvartalu, Fredos dvaro sodybos ir parko ansamblis, koplyčia, senosios Fredos kapinės, Kauno aviacijos gamykla („Helisota“), jos aerodromas ir rusų kariškių pastatyti daugiaaukščiai, stiklo fabrikas „Aleksotas“, naujų pastatų Fredos miestelis. Naująja Freda anksčiau vadintas Birutės rajonas.

Visa Freda įeina į Kauno tvirtovės centrinio įtvirtinimo zoną, čia išlikę to meto komendantūros pastatai, Kauno Šv. Sergijaus Radonežiečio cerkvė (nuo 1891 m.), gyvenamieji ir ūkiniai pastatai.

Etimologija 

LDK kancleris Kristupas Zigmantas Pacas 1673 m. pakviestam italų architektui L. Fredui suteikė bajoro titulą ir padovanojo žemės valdas Šidiškių kaime. Pagal žemės savininką vėliau vietovę buvo pradėta vadinti Freda (pirmąkart minima 1700 m. miesto teismo aktuose). Tarpukariu vietovė vadinosi Freida.

Istorija 

Iki XVII a. 2-osios pusės vietovė priklausė LDK kancleriui K. Z. Pacui, kuris vėliau ją padovanojo italų architektui L. Fredui. Vėliau ji atiteko Godlevskiams, kurie čia XVIII a. pabaigoje pastatė Fredos dvaro rūmus ir užveisė parką. Po ATR padalijimo 1795 m. Fredos žemės atiteko Prūsijos karalystės žinion. 1859–1862 m. ties Žemutine Freda nutiestas Kauno geležinkelio tiltas. 1880 m. įsteigtos senosios Fredos kapinės. 1888 m. carinė valdžia Kauno tvirtovės reikmėms įsigijo visą Aukštąją ir dalį Žemosios Fredos, bajorui S. Govronskiui kompensuojant pinigais. 1891 m. artilerijos kieme pastatyta Kauno Šv. Sergijaus Radonežiečio cerkvė. 1919 m. gegužės mėn. buvo įsteigtos Karo aviacijos dirbtuvės smulkiems lėktuvų ir jų variklių remontams atlikti, vėliau čia pradėti gaminti lietuviškos konstrukcijos lėktuvai. 1923 m. įkurtas Kauno botanikos sodas. 1925–1935 m. dvare veikė Fredos aukštesnioji sodininkystės ir daržininkystės mokykla, kurią baigė 199 mokiniai, 74 iš jų įgijo sodininkystės techniko kvalifikaciją.

1951 m. įkurta biblioteka. Apie 1970 metus Aukštojoje Fredoje įsteigta Kauno aviacijos gamykla (dabartinė „Helisota“), kuri buvo viena iš nedaugelio TSRS gamyklų, remontuojančių sraigtasparnius.

2003 m. pradėtas statyti naujų daugiabučių „Fredos miestelis“ (architektai Algimantas Kančas, Lina Kazakevičiūtė, Laimis Savickas ir Marijus Preisas).

Gyventojai

Žymūs žmonės 

Fredoje gyveno:
 chemikas, ekonomistas Jonas Šimkus
 rašytojas Petras Cvirka
 rašytojas Antanas Venclova
 kalbininkas Melchioras Račkauskas
 farmacininkas, botanikas Kazimieras Grybauskas
 geodezininkas, hidrologas Steponas Kolupaila

Nuorodos 

 
 
 
 
 Iš Fredos istorijos 
 Freda XIX–XX a. sandūroje
 Fredos dvaras ir apylinkės: istorija ir nuotraukos

Kauno miesto dalys
Paprastoji šertvė

Paprastoji šertvė (Polypodium vulgare) – šertvainių (Polypodiopsida) klasei priklausantis visžalis augalas. Priklauso sporiniams induočiams. Gyvenimo ciklą sudaro dviejų kartų kaita: vyrauja daugiamečiai sporofitai, o savarankiški gametofitai yra redukuoti. Auga miškuose, pasitaiko atvirose vietose ant kelmų ir medžių kamienų, mūrinių tvorų plyšiuose, pašlaitėse. Toleruoja sausros periodus. Sporifikuoja balandžio – rugsėjo mėn. Apyretė rūšis, auga nedidelėmis grupėmis.

Kilmė 
Filogenetinė Polypodium vulgare rūšių komplekso analizė yra problematiška. Alotetraploidinė rūšis, atsiradusi kaip dviejų rūšių kryžminimosi rezultatas.

Morfologija 
Stiebas požeminis arba antžeminis, toli nusidriekiantis, apaugęs tamsiai rudais, lancetiškais žvyneliais; iš dorsalinės pusės leidžia dvi eiles lapų. Lapai užauga iki 70 cm ilgio, lapai pailgi arba pailgai lancetiški, statūs ir standūs, odinės konsistencijos, sudaryti iš lapkočio ir paprastai ilgesnio už jį, giliai plunksniškai suskaldyto lakšto; iškarpos beveik siekia vidurinę gyslą; segmentai pailgai linijiški arba lancetiški, dažniausiai smulkiai dantytais kraštais, išsidėstę pražangiai; jų būna iki 28 porų. Sorai apskriti, dideli, pliki (be induzijų). Sorai tamsiai geltonos ar rudos spalvos, išsidėstę dviem eilėmis ant dorsalinės pusės. Lapas žiemojantis.

Anatomija 
Stelės tipas – diktiostelė. Nelytiškai dauginasi sporomis. Izosporiniai augalai, sporos susidaro sporangėse, jos susitelkia į sorus (be induzijų). Iš sporų išauga smulkūs, dvilyčiai, antžeminiai, žali polaiškiai – autotrofiniai gametofitai. Polaiškiai tvirtinasi rizoidais.

Paplitimas 
Auga Europoje, Afrikoje ir Rytų Azijoje, dažniau šiaurinėse vietose. Dažnai randama Skandinavijoje.

Lietuvoje randomos formos 
 f. commune Milde. – Lapo lakštas lancetiškas, gana siauras; segmentai per visą savo ilgį beveik vienodo pločio, tik viršūnėlės staigiai nusmailėjusios ir dantytos. Juodkrantė, Palanga, Kauno apylinkės.
 f. acutum Wollaston. – Lapo segmentai palaipsniui nusmailėję, ilgo trikampio pavidalo, lygiais kraštais. Palanga, Meteliai.

Panaudojimas 
Gali būti panaudojama kaip saldiklis, turi ir vaistinių savybių.

Paprastosios šertvės saldūs šakniastiebiai liaudies medicinoje iš senų laikų vartojamos nuo kosulio, persišaldymo, apopleksijos. Farmacijoje buvo vartojami vaistams nuo inkstų, vidurių ligų ir podagros. Veikimas panašus į paprastojo saldymedžio (Glycyrrhiza glabra). Verta dėmesio kaip dekoratyvinis augalas parkams, mūro užtvarom dekoruoti.

Paprastoji šertvė buvo naudojama kaip saldiklis. Šakniastiebių ekstraktas pasižymi prieš epileptiniu poveikiu. Buvo rasta, kad turi analgetinių savybių suteikiančių apsauginį efektą sergant neurologiniais susirgimais. Padeda virškinant, pagerina širdies darbą. Gali sukelti galvos svaigimą, bei sutrikdyti inkstų ir plaučių veiklą.

Šaltiniai 

Šertviniai
Abas

Graikų mitologijoje yra 8 personažai Abo (Abanto) vardu.
 Persėjo bendražygis .
Dvyliktas Argo karalius
 Fokidės Abajos miesto įkūrėjas danaidės Hipermnestros, Argo karalienės, ir Linkėjo sūnus. Su žmona Okalėja susilaukė Akrisijaus ir Proeto. Persėjo prosenelis. Jis paveldėjo stebuklingą Danajo skydą.  
Trakų kilmės tautos eponimas. Trakai persikėlė iš Fokidės į Euboją. Abantai dalyvavo Trojos kare: su keturiasdešimčia laivų nuplaukė į Troją, prie jų prisidėjo ir Tesėjo sūnūs. Keliaujant namo juos užklupo audra išliko 8 laivai, kurie buvo atplaukė prie Kerauno kalnų Ilyrijoje. Abantai apibūdinami kaip panašūs į laukinius, ilgais plaukais. Jų protėvis Poseidono ir nimfos Aretūros sūnus.
 Diomedo bendražygis, kurį už pasipūtimą ir aroganciją Afroditės atžvilgiu, deivė pavertė gulbinu .
 Du Enėjo draugai, trojėnas ir etruskietis .
 Melampodo sūnus.

Šaltiniai 
„Antikos Mitologijos žinynas“, Kaunas „Šviesa“, 1995

Graikų mitologijos mirtingieji
Skiauterinis papartis

Skiauterinis papartis (Dryopteris cristata) – papartinių (Dryopteridaceae) šeimos augalas, priklausantis sporinių induočių grupei. Randamas pelkėse, tarpinėse pelkėse, pelkiniuose juodalksnynuose ir miškuose. Auga ant kupstų, aplink medžius ar jų kelmus. Siauros ekologinės amplitudės augalas. Dažnas.

Morfologija 

Šakniastiebis kyla arba besidriekia. Lapai gali išaugti iki 0,1–0,7 m. Lapalakštis 0,05 – 0,15 m pločio. Lapalakštis perpus ilgesnis už lapkotį, jį apaugę rusvi plėviškis žvynai, jis yra odiškas, standus, gelsvai žalias, vieną arba du kartus plunksniškai suskaldytas, dukart suskaldytas pasitaiko rečiau. Lapalakšis pailgai lacentiškas, turi 13–20 segmentų poras. Kraštai būna dantyti, o dantelių viršūnės turi standžius šerelius. Viršutinėje lapalakščio pusėje ryškios vagelėse išsidėsčiusios gyslelės. Lapalakštis 2,5–4 kartus ilgesnis už jo plotį. Šviesiai žalios spalvos. Vegetatyviniai ir sporifikuojantys lapai skiriasi vienas nuo kito. Sporifikuojantys yra didesni, gali siekti iki 1 m aukštį, lapkotis tvirtesnis, vienodo ilgio su lapalakščiu. Segmentų pora esantį apačioje trumpa, plačiai trikampiška, paprastai nutolusi nuo kitų, ant jos sorų nėra. Sporifikuojantys lapai dažnu atveju persisukę sorais viršun. Dideli sorai išsidėsto dviem tankiomis, kartais net besiliečiančiomis eilėmis apatinėje lapalakščio pusėje. Skarelės (induzijos) nėra didelės, neturi liaukų, lygiais kraštais. Tamsiai rudos spalvos sporos. Sporangės su skiautere ir vienasluoksne sienele. Būdingos izosporos.

Anatomija 
Ašinės struktūros neturi brazdo, antriniu būdu storėti negali. Paparčiams būdinga diktiostelė. Turi 5–7 indų kūlelius.

Gyvenimo ciklas 
Lytiškai subręsta per 10–20 metų. Vasaros pradžioje, apatinėje lapalakščių pusėje, ant šoninių atsišakojimų ir gyslų, atsiranda sporangių telkiniai – sorai. Sorai pridengti skarelėmis – induzijomis – kurios jaunos yra beveik baltos, o bręstant sudžiūna ir pasidaro rudos. Sporos neturi chloroplastų, jos gali ilgą laiką išgyventi net ir esant ekstremalioms sąlygoms. Palankiomis sąlygomis sporos gali sudygti be ramybės periodo. Iš sporų per 2–3 mėnesių laikotarpį išauga lytinė karta – gametofitas. Gametofitas, dar vadinamas polaiškiu, yra autotrofai, širdiškos formos, 0,5–1,0 cm skersmens. Tvirtinasi prie substrato apatinėje pusėje išaugusiais rizoidais. Ant gametofitos susidaro vyriškos gametangės – anteridžiai ir moteriškos gametangės – archegonės. Gametangės susidaro skirtingu metu, kad neįvyktų savivaisa. Po apvaisinimo, ant gametofito liekanų išauga daigas – nelytinės kartos individas – sporofitas. Sporofitas yra dominuojanti karta.

Paplitimas 
Skandinavijoje, Atlantinėje ir Vidurio Europoje, Balkanuose, nuo Karelijos-Laplandijos ir Dvinos-Pečioros ir Juodosios jūros, Vakarų Sibire, Šiaurės Amerikoje.

Šaltiniai 

Papartiniai
Plaukuotasis papartuolis

Plaukuotasis papartuolis (Phegopteris connectilis) – papartinių (Dryopteridaceae) šeimos rūšis, priskiriama sporinių induočių grupei. Daugiamečiai vasaržaliai žoliniai augalai, augantys dėgnuose ūksmėtuose miškuose. Sporifikuoja liepą–rugpjūtį. Apyretis.

Morfologija 

Augalas iki 30 (50) cm aukščio, šliaužiančiu stiebu. 

Būdinga makrofilija – stambialapiškumas. Lapo lakštas vienąkart plunksniškai skaldytas, plaukuotas, pailgai trikampiškas, viršūnė nusmailėjusi, ilgis 1,5 karto viršija plotį. Apatinė lapelių pora atokiau nuo kitų, palinkusi žemyn. Likusios lapelių poros pagrindais viena kitą liečia, link lapalakščio viršūnės staigiai trumpėja. Apatinė lapo pusė apaugusi trumpais plaukeliais. Sorai pliki, be induzijų.

Gyvenimo ciklas ir paplitimas 
Gyvenimo ciklas susideda iš gametofito ir sporofito kartų. Dominuoja sporofitas. Sporos sudygsta per 2–3 mėnesius. Iš sporos išsivysto širdiškos formos gametofitas, kuris vadinamas polaiškiu. Prie substrato polaiškis tvirtinasi rizoidais, kurie yra jo apatinėje puseje. Skirtingo polaiškio brandos stadijose formuojasi anteridžiai su spermatozoidais ir archegonės su kiaušialąstėmis. Susijungus gametoms susiformuoja zigota, o iš jos sporofitas. Sporofitas prisitvirtina prie substrato pridėtinėmis šaknimis, auga. Atėjus laikui suformuoja sorus, kuriose yra sporangės su sporomis

Paplitimas 
Paplitęs Europos, Šiaurės Amerikos ir Azijos žemynų šalyse.

Panaudojimas 
Didelės ekonominės reikšmės neturi, dažniausiai naudojamas kaip maistas gyvūnams.

Nuorodos 
 https://wildadirondacks.org/adirondack-ferns-long-beech-fern-phegopteris-connectilis.html

Šaltiniai 

Papartiniai
Gaila

Gaila lietuvių mitologijoje – buvo nakties dvasia. Sapne ji kankinandavusi žmones ir gyvulius. Gaila žinoma tik iš Teodoro Narbuto aprašymų.

Baltų mitinės būtybės
Ona Leonaitė-Kairienė

Ona Leonaitė-Kairienė (1898 m. gruodžio 14 d. Samarkande, Uzbekija – 1958 m. birželio 11 d. Kaune) – Lietuvos advokatė, redaktorė. Stepono Kairio žmona.

Biografija 
Gimė Samarkande, kur jos tėvai dėl politinių sąlygų buvo priversti gyventi. 1906 m. su tėvais grįžo į Lietuvą ir apsigyveno Kaune, mokėsi gimnazijoje. 1914 m. persikėlė į Vilnių, po metų su tėvais evakavosi į Maskvą. 1916 m. baigė Maskvos gimnaziją.

1918 m. gegužės mėn. su tėvais grįžo į Lietuvą. 1918 m. Valstybės Tarybos raštinės darbuotoja. 1920 m. pradėjo studijuoti Ciuricho ir Berlyno universitetuose, 1927 m. baigė teisės studijas Lietuvos universitete.

1923 m. spalio 17 d. susituokė su inžinieriumi Steponu Kairiu, kuris dažnai lankydavosi Vokietijos sostinėje, ir buvo ištikima jo bendražygė iki pat 1944 m.

1923 m. atstovavo LSDP Antrojo Internacionalo kongrese Hamburge. Nuo 1929 m. advokatavo ir dirbo organizacijoje politiniams kaliniams ir emigrantams šelpti. 1930 m. dalyvavo SI kongrese Vienoje. Bendradarbiavo „Socialdemokrate“. 1934 m. redagavo „Darbo visuomenę“ (išėjo 14 numerių, Nr. 2 konfiskuotas). 1938 m. „Minties“ atsakingoji redaktorė, 1939–1940 m. redaktorė.

Okupacijų metai 
1944 m. balandžio mėn. vokiečių Gestapui išaiškinus VLIK'o sudėtį, organizacijos pirmininkas S. Kairys turėjo paskubomis apleisti namus ir pasitraukti iš Kauno. Bandydami surasti jos vyrą, 1944 m. gegužės mėn. gestapininkai suėmė Oną Kairienę ir išlaikė ją savo rūsiuose dvi savaites.

Nors ir turėjo galimybę pasitraukti į Vakarus artėjant frontui, tačiau O. Kairienė liko Lietuvoje, tikėdamasi, kad jos vyras greitai grįš į laisvą kraštą. Be to, sprendimą nulėmė pareigos jausmas invalidui broliui Vytautui. Pradžioje bolševikai O. Kairienės nelietė, net davė jai darbą Botanikos sode. Bet 1948 m. vasarą ji buvo suimta ir su broliu ištremta dešimčiai metų į Irkutsko srities Taljano ir Skoropadlės kaimą, kur jai leista mokyti vaikus vokiečių kalbos vidurinėje mokykloje.

Po aštuonerių metų tremties, 1956 m. birželio mėn. gavo leidimą grįžti į Lietuvą. Abu su broliu grįžo invalidais, gavo darbo senoje vietoje, nors ir už nedidelį atlyginimą. Nepritekliai priveikė – 1957 m. pradžioje ją ištiko pirmasis kraujo išsiliejimas į smegenis. Draugų ir medikų pagalba ji vėl pakilo, tačiau prasidėjo kitos ligos, o 1958 m. birželio 10 d. ją ištiko naujas priepuolis, po kurio ji sekančią dieną mirė. Giminių ir artimųjų palydėta, birželio 13 d. palaidota Petrašiūnų kapinėse, kur, grįžusi iš Sibiro, ji buvo dar suskubusi perkelti savo tėvų palaikus. 

„Mirtis man poilsis saldus didybėj savo galingoj“ – rašė ji saviesiems į JAV, atsigavusi po pirmojo priepuolio.

Šaltiniai 

Lietuvos politikai
Lietuvos advokatai
Lietuvos redaktoriai
1791 m. Prancūzijos Konstitucija

1791 m. Prancūzijos Konstitucija – Prancūzijos konstitucija, priimta 1791 m. rugsėjo 3 d. Steigiamojo susirinkimo. Galiojo iki 1793 m. birželio 24 d.

Priėmimo aplinkybės 

Tai Steigiamojo susirinkimo veiklos kulminacija. Jo atstovai laikė savo tikslu konstitucinę monarchiją, santvarką, kurią Amerikoje įtvirtino Teisių bilis. Tokiai santvarkai dirvą paruošė įvairios Steigiamojo susirinkimo reformos: feodalinių teisių ir privilegijų dalinis panaikinimas (1789 m. rugpjūčio 11 d. dekretas „Dėl feodalinių teisių ir privilegijų panaikinimo“, piliečių teisių ir konstitucinės santvarkos, tautos suvereniteto įtvirtinimas „Žmogaus ir piliečio teisių deklaracijoje“, rinkimų teisės nustatymas, įvedant „aktyvių“ piliečių kategoriją (1789 m. gruodžio 22 d.).

Valstybinė santvarka 
Pagal Konstituciją Prancūzijos valdymo forma buvo konstitucinė monarchija.

Įstatymų leidžiamoji valdžia 
Nacionalinis Įstatymų leidžiamasis susirinkimas – nuolatinė vienų rūmų institucija. Nepasitikėta aristokratinėmis, monarchinėmis antrųjų rūmų tradicijomis Anglijoje, tikėtasi palengvinti revoliucinių reformų vykdymą. Išimtinė susirinkimo kompetencija buvo įstatymų leidyba, visiems nutarimams, išskyrus liečiančius mokesčius, karalius turėjo veto teisę.

Įstatymų leidžiamosios valdžios rinkimų tvarka: Renkamas dvejiems metams, karalius iki šio termino negali jo paleisti. Rinkimuose galėjo dalyvauti tik „aktyvieji“ piliečiai (25 m. vyrai, ne tarnai, mokantys tam tikrus mokesčius, išgyvenę kantone daugiau 1 m.). Rinkimai netiesioginiai: piliečiai renkasi kantonuose, kur išrenka rinkikus, o šie renkasi departamentuose ir renka departamentui nustatytą atstovų skaičių. Atstovai laikomi tautos, o ne departamento atstovais.

Vykdomoji valdžia 
Vykdomoji valdžia priklausė karaliui, įgyvendinančiam ją per paties paskirtus ministrus. Karalius turėjo valdyti laikydamasis įstatymų, jo paties aktai turi būti kontrasignuojami ministrų. Karaliaus asmuo šventas ir neliečiamas.
Vykdomosios valdžios rinkimas: paveldima.

Žmogaus teisių įtvirtinimas 
Konstitucija pradedama Žmogaus ir piliečio teisių deklaracija. Pirmajame skirsnyje („Pagrindinės konstitucijos užtikrinamos nuostatos“) atskirai nuo deklaracijos skelbiamos žmogaus teisės: eiti pareigas, skelbiama teisingas mokesčių paskirstymas, lygybė prieš baudžiamąjį įstatymą, taip pat prigimtinės kilnojimosi, žodžio, spaudos, susirinkimų, peticijų teisės, skelbiama nuosavybės neliečiamybė, draudžiama išleisti įstatymus, pažeidžiančius šias teises.

Kitos nuostatos 
Preambulėje skelbiama apie luomų panaikinimą. Skelbiamas tautos suverenitetas (3 str. „Apie valstybės valdžias“). Reglamentuotas administracinis teritorijos suskirstymas – departamentai – distriktai – kantonai – taip siekiama panaikinti feodalinio skirstymo į senjorijas liekanas.

Išnašos

Išorinės nuorodos 

Konstitucijos
Prancūzijos konstitucinės teisės istorija
Antanas Sireika

Antanas Sireika (g. 1956 m. gegužės 11 d. Bazilionuose, Šiaulių rajonas) – krepšinio komandos Šiaulių „Šiaulių“ treneris, Šiaulių miesto garbės pilietis.

Biografija 
Mokėsi Bazilionų vidurinėje mokykloje, studijavo Lietuvos kūno kultūros institute, kuriame įgijo fizinio auklėjimo dėstytojo specialybę.

Nuo 1978 m. žaidė „Šiaulių kelininko“, „Tauro“ ir „Statybininko“ krepšinio komandose, tuo pačiu metu dirbo treneriu Šiaulių miesto krepšinio mokykloje. Jo treniruojami jaunieji krepšininkai įvairaus amžiaus grupių varžybose yra iškovoję Lietuvos pirmenybių prizininkų ir čempionų vardus.

A. Sireikos parengtos Šiaulių miesto vyrų krepšinio komandos yra laimėjusios Sporto taurę bei du kartus iškovojusios Lietuvos krepšinio lygos 3-iąsias vietas. 1996 m. suteiktas Lietuvos nusipelniusio trenerio vardas.

1997 m. pradėjo dirbti Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės antruoju treneriu. Rinktinė tais pačiais metais Europos vyrų krepšinio čempionate užėmė 6-ąją vietą, po dvejų metų – 5-ąją vietą, 1998 m. Pasaulio vyrų krepšinio čempionate – 7-ąją vietą. 2000 m. Olimpinėse žaidynėse, vykusiose Sidnėjuje, Lietuvos vyrų krepšinio komanda iškovojo bronzos medalius.

Nuo 2001 m. dirbo Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės vyriausiuoju treneriu, o 2002 m. pakviestas treniruoti Kauno krepšinio klubo „Žalgiris“ komandą.

2003 m. rugsėjį A. Sireikos treniruojama Lietuvos vyrų krepšinio rinktinė po 64 metų pertraukos pakartojo pergalę – Europos krepšinio čempionate Švedijoje iškovojo aukso medalius. Aukso medalius pelnė ir du trenerio auklėtiniai šiauliečiai Mindaugas Žukauskas bei Donatas Slanina, kuriuos jis treniravo nuo vaikystės.

2006 m. kovo 27 d. nutraukė trenerio sutartį su Kauno „Žalgiriu“. 2006 m. birželio mėn. pasirašė vienerių metų sutartį su Kazanės (Rusija) „Uniks“ komanda.

2006 m. spalio 4 d. atsistatydino iš Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės vyr. trenerio pareigų. Spalio 5 d. Lietuvos krepšinio federacija patenkino atsistatydinimo prašymą.

Šiaulių miesto savivaldybės tarybos 2003 m. rugsėjo 18 d. sprendimu Nr. T-862 suteiktas Šiaulių miesto Garbės piliečio vardas.

2006–2007 m. vadovaudamas Kazanės komandai pateko į ULEB taurės pusfinalį, taip pat tapo Rusijos taurės ir lygos vicečempionu.
2007–2008 m. sezono pradžioje dėl prastų komandos rezultatų buvo priverstas palikti trenerio postą ir tapo „Uniks“ prezidento padėjuju. 2008 m. gegužės 28 d. tapo Vilniaus „Lietuvos Ryto“ vyr treneriu. 2008 m. gruodžio 7 d. pasitraukė iš Vilniaus „Lietuvos Ryto“ vyr. trenerio pareigų. 2008 m. gruodžio 27 d. A. Sireika tapo „Šiaulių“ vyr. treneriu.

2012 m. liepos pradžioje persikėlė į Japoniją ir su Točigio „Brex“ komanda pasirašė dvejų metų sutartį su galimybe ją pratęsti.

Laimėjimai 
 LKL: 2003, 2004, 2005 m.
 BBL: 2005 m.

Šaltiniai 

Lietuvos krepšininkai
Lietuvos krepšinio treneriai
Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės treneriai
Šiaulių garbės piliečiai
Slidžių sportas

Slidinėjimas – ekstremalaus žiemos sporto šaka, laisvalaikio pramoga ar kelionės būdas, kai judama sniegu prie kojų pritvirtinus slides.

Olimpinės sporto šakos 

 Slidinėjimo krosas:
 Kalnų slidinėjimas:
 Šuoliai su slidėmis – šuoliai nuo tramplino su slidėmis
 Akrobatinis slidinėjimas (mogulo varžybos, akrobatiniai šuoliai)
 Biatlonas (šaudymas ir slidinėjimo krosas)
 Šiaurės dvikovė, sudaryta iš šuolių nuo tramplino ir slidinėjimo lenktynių
 Slidinėjimo alpinizmas

Lietuvoje

Istorija 

1933 m. buvo surengtos pirmosios neoficialios kontrolinės slidinėjimo pašliūžomis arba sniegčiūžomis, kaip pradžioje vadindavo, rungtynės tarp Lietuvos kariuomenės kariūnų, kuriuos prieš tai specialiuose slidinėjimo kursuose apmokė iš Švedijos tam tikslui atvykęs Švedijos kariuomenės slidinėjimo instruktorius leitenantas Nilsas Vemmingas (Nils Wemming). 1935 m. vasario 17 d., 10 val. Lietuvos vandens ir žiemos sporto sąjunga Vičiūnų kaime, šalia Kauno, suplanavo pirmąsias oficialias slidinėjimo varžybas Lietuvoje (10 km distancijai), bet netikėtas atšilimas šį pirmąjį startą privertė atidėti kitiems metams. 1937 m. Zarasuose įvyko pirmosios Lietuvos slidinėjimo pirmenybės. Nuo 1985 m. rengtos Lietuvos TSR kalnų slidinėjimo pirmenybės.

Žymiausi lietuvių slidininkai 

 Irena Milašiūtė (Dešukienė), 1973 m. TSRS jaunimo 5 km lenktynių čempionė
 Alytė Milašiūtė (Puišienė), 1975 m. TSRS jaunimo 10 km lenktynių čempionė
 Vida Vencienė (Mogenytė), 1988 m. žiemos olimpinių žaidynių 10 km lenktynių čempionė bei 5 km lenktynių bronzos medalio laimėtoja, 1985 m. 4×5 km estafetės, 1987 m. 5 km lenktynių, 1988 m. 10 km lenktynių čempionė

Žymiausi lietuvių biatlonininkai 

 Algimantas Šalna, 1984 m. olimpinių žaidynių estafetės čempionas, 1983 ir 1985 m. pasaulio estafetės čempionas, taip pat laimėjęs 1983 metų pasaulio taurės 10 km lenktynes.
 Diana Rasimovičiūtė – 2002 m. Salt Lake City, 2006 m. Turinas (7,5 km sprintas – 18 vieta), 2010 m. Vankuveris (7,5 km sprintas – 25 vieta)

Turizmas 

Lietuvoje yra nemažai slidinėjimo trasų, skirtų tiek mėgėjams, tiek ir profesionalams:
 Lietuvos žiemos sporto centras, Ignalina
 Molėtų slidinėjimo trasa
 Rokantiškių slidinėjimo trasa, Vilnius
 Šakių slidinėjimo trasa, Ilguva (Šakių rajonas)
 Vilkaviškio slidinėjimo trasa
 Snow Arena, Druskininkai
 Kalnų slidinėjimo centras „Kalita“, Anykščiai

Nuorodos 

 FIS internetinis puslapis
 Lietuvos žiemos sporto centras Ignalinoje
 Lietuvos kalnų slidinėjimo Federacija (LKSF)
 Kalnų Erelių Slidinėjimo Komanda (Vaikams)
Characidai

Characidai, arba lašišakarpiai (Characiformes) – stipinpelekių žuvų būrys.

Šeimos 
 Plėšrieji characidai (Acestrorhynchidae)
 Afrikinės tetros (Alestidae)
 Mažažiotinės (Anostomidae)
 Mažieji lašišakarpiai (Characidae)
 Amerikiniai tykotojai (Chilodontidae)
 Afrikiniai lašišakarpiai (Citharinidae)
 Durklasnukės lydekaitės (Ctenoluciidae)
 Ūsuotieji lašišakarpiai (Curimatidae)
 Šunadantinės (Cynodontidae)
 Plautiniai lašišakarpiai (Erythrinidae)
 Pleištapilviniai (Gasteropelecidae)
 Pusdančiai lašišakarpiai (Hemiodontidae)
 Afrikiniai durklasnukiai (Hepsetidae)
 Pieštukinės (Lebiasinidae)
 Amerikinės mažadantės (Parodontidae)
 Paprastieji tykotojai (Prochilodontidae)

Nuorodos 
 Order Characiformes

Characidai
MEPIS

MEPIS Linux – Debian pagrindu kuriamas Linux platinamasis paketas, pradėtas Voreno Vudfordo (Warren Woodford). MEPIS Linux gali būti įdiegtas į kietąjį diską arba leidžiamas kaip LiveCD.

Apibūdinimas 
MEPIS autoriai siekė sukurti vieną lengviausiai valdomų sistemų, aiškumu ir paprastumu lenkiančių netgi palyginus draugiškus Mandriva ir Red Hat platinamuosius paketus. Į sistemą yra įtrauktos naujausios KDE, OpenOffice.org ir kitų populiarių programų versijos. 

Pirmoji MEPIS versija išleista 2003 m. gegužės 10 d. Tarp Debian pagrindu kurtų LiveCD MEPIS įdiegimas į kietąjį diską ir programų diegimo priemonės suderinamumas (artimumas tikrajam Debian) taip pat yra vertinami labai gerai.
Lenkai

Lenkai – Vidurio Europos vakarų slavų tauta, gausiausiai gyvenanti Lenkijoje, bet dėl XIX-XX a. vykusios lenkų tautos migracijos sutinkama ir daugelyje kitų pasaulio valstybių. Vartoja lenkų kalbą ir yra antra gausiausia slavų tauta, gausumu nusileidžianti rusams ir šiek tiek pranokstanti ukrainiečius. Daugelis tikinčiųjų – katalikai. Duomenys apie lenkų tautybės asmenų skaičių įvairiuose šaltiniuose skiriasi, bet manoma, jog iš viso lenkų yra apie 50 milijonų, iš jų apie 38 milijonus sudaro gyvenantys Lenkijoje bei lenkų mažumos kaimyninėse šalyse – Baltarusijoje, Lietuvoje, Ukrainoje ir Vokietijoje, dauguma kurių – autochtonai.

Universalus lenkų apibrėžimas neegzistuoja. Lenkijos Respublikos konstitucijos preambulė lenkų tautą (Naród Polski) apibrėžia kaip susidedančią iš visų Lenkijos piliečių. Kita vertus, lenkų identifikacija pasaulyje visų pirma susijusi su lenkų kalba, tradicijomis bei kilme iš Lenkijos. Lenkų tautos vardas – Polacy (lenk. – lenkai) – sietinas su vakarų slavų gentimi – polonais, gyvenusios Didžiojoje Lenkijoje – apie dabartinius Gniezno ir Poznanės miestus bei kildinamas iš žodžio pole – reiškiančio lauką. Lietuviškas žodis lenkas, kaip ir vengriškas lenkų tautos pavadinimas Lengyelország, greičiausiai kilęs nuo kitos vakarų slavų genties – Lędzanie arba yra kilęs nuo senovės rusų žodžio ляхъ, vartoto lenkams vadinti. 

Terminu Polonija apibūdinama lenkų diaspora – lenkų, gyvenančių už Lenkijos ribų, visuma – siekianti 14-17 milijonų. XVIII a. pabaigoje, Lenkijai praradus valstybingumą, sustiprėjusi lenkų emigracija, suformavo gausias lenkų diasporas visame pasaulyje, gausiausios kurių yra JAV (ypatingai Čikagos, Detroito ir Niujorko miestuose), Kanadoje ir Brazilijoje.

Išnašos 

Lenkijos gyventojai
Slavai
Kitas

Kitas () – miestas šiaurės Ekvadore, šalies sostinė ir Pičinčos (Pichincha) provincijos administracinis centras. Antrasis pagal dydį miestas šalyje (po Gvajakilio). Miestas išsidėstęs Pičinčos ugnikalnio papėdėje, siaurame ir derlingame Andų kalnų slėnyje maždaug 2850 m virš jūros lygio. Toks aukštis virš jūros lygio lemia, kad mieste vyrauja švelnus klimatas, nepaisant to, kad miestas yra tik truputį į pietus nuo pusiaujo. Išvystyta tekstilės, maisto, gėrimų, odos, cemento, baldų pramonė, šiek tiek – sunkioji pramonė, aukso ir sidabro gaminių amatai. Su Ramiuoju vandenynu miestas susisiekia geležinkeliu (atidarytas 1908 m.), miestas yra greta Panamerikos magistralės.

Mieste išlaikyta daug kolonijinio laikotarpio elementų. Miesto planas yra stačiakampio formos su didele centrine aikšte, daug ramių parkų ir sodų, daug stačių ir siaurų gatvelių. Architektūra daugiausia ispanų baroko stiliaus. Yra katedra, bažnyčios (Šv. Pranciškaus, Šv. Augustino, Kompanijos, Šv. Dominyko). Kite yra Ekvadoro centrinis universitetas (įkurtas 1769 m.), Ekvadoro katalikiškasis popiežiaus universitetas (1946 m.), Nacionalinė politechnikos mokykla (1869 m.).

Guápulo, Kitas

Istorija 

Kitas yra seniausia Pietų Amerikos sostinė.

Nuorodos 
 Kitas Ekvadoras 

Sostinės
Milijoniniai miestai
Ekvadoro miestai
Gvajakilis

Gvajakilis ( arba Santiago de Guayaquil) – miestas vakarų Ekvadore, didžiausias šalies miestas. Išsidėstęs prie Gvajaso (Guayas) upės netoli Gvajakilio įlankos, Ramiojo vandenyno pakrantėje. Pagrindis Ekvadoro ekonominis centras: žuvies pramonė, naftos apdirbimas, maisto ir plataus vartojimo prekių pramonė. Didžioji dalis šalies eksporto (ypač – bananų) keliauja per giliavandenį Gvajakilio uostą (užbaigtas 1962 m.). Yra Gvajakilio universitetas (1867 m.), Gvajakilio Santjago katalikiškasis universitetas (1962 m.), Gvajakilio pasaulietiškasis universitetas (1847 m.), politechnikos institutas (1958 m.). XVI a. bažnyčia, paminklas Gvajakilio konferencijai atminti (1822 m.), kurioje susitiko du žymieji Pietų Amerikos politikai Chosė de San Martinas ir Simonas Bolivaras.

Istorija 
Gvajakilį 1537 m. įkūrė ispanų keliautojas Fransiskas de Oreljana (Francisco de Orellana).

Nuorodos 
 Gvajakilis Ekvadoras 
 Galapagai

Milijoniniai miestai
Ekvadoro miestai
UEFA Čempionų lyga

UEFA Čempionų lyga – prestižiškiausias Europos futbolo turnyras, organizuojamas UEFA. Rengiamas nuo 1955 m. (tuomet – Čempionų taurė). Daugiausia kartų nugalėjo: Real Madrid (14), AC Milan (7), Liverpool (6), Bayern Munchen (5), FC Barcelona (5) ir Ajax (4).

Čempionų lyga pritraukia 3,7 mlrd. žiūrovų per sezoną. Finalo rungtynės pasiekia 350 mln. futbolo gerbėjų visame pasaulyje.

Turnyro sistema 
Esminiai UEFA turnyrų sistemos pakitimai vyksta ne dažniau nei treji metai.

Tarp 2024-2025 m. ir 2026-2027 m. sezonų 
Dideli pokyčiai vyks Čempionų lygos komandų paskirstyme nuo 2024-2025 m. sezono pradžios. UEFA ėmėsi drastiškų pokyčių po 2021 m. bandymo įkurti konkuruojančią Europos super lygą. Grupių etapą pakeis naujas lygos etapas, kuriame, palyginus su grupių etapu komandų skaičius padidės nuo 32 iki 36. Komandos sužais po 8 rungtynes Šveicariškos sistemos pagrindu. Aštuonios aukščiausias vietas užėmusios komandos pateks į aštunfinalį, o 16 komandų nuo 9-os iki 24-os vietų žais pirminiame aštunfinalyje, kurio nugalėtojai pateks į aštunfinalį. Komandos, iškritusios iš UEFA čempionų lygos nebeprisijungs prie Europos lygos.

Tarp 2021–2022 m. ir 2023–2024 m. sezonų 
Paskutiniai pakitimai įsigaliojo nuo 2021–2022 m. sezono pradžios, kai buvo įkurta UEFA Europos konferencijų lyga, tačiau Čempionų lygos dalyvių paskirstyme pakitimų nebuvo. Pakito tik iš Čempionų lygos iškritusių komandų paskirstymas Europos ir Konferencijų lygose.

Čempionų lygoje rengiami trys atrankos etapai, vėliau – grupės varžybos (32 komandos suskirstytos į 8 grupes), aštuntfinaliai, ketvirtfinaliai, pusfinaliai ir finalas. Rungtyniauja pajėgiausi Europos klubai. Net silpniausios lygos deleguoja savo atstovus į ankstyvuosius atrankos etapus. Tuo tarpu itin pajėgių lygų čempionai ar vicečempionai patenka tiesiai į grupių etapą.

Grupių etape keturios komandos viena su kita žaidžia po 2 kartus. Į tą pačią grupę negali patekti dvi tos pačios šalies komandos. Į grupių etapą iškart pakliūna praėjusio sezono Čempionų lygos bei Europos lygos nugalėtojai. Aštuntfinalio poros skirstomos iš skirtingų grupių bei ne tos pačios šalies komandų. Pirmas vietas užėmusios komandos žaidžia su antras vietas užėmusiomis komandomis.

Tarp 2018–2019 m. ir 2020–2021 m. sezonų 

Jei praeito sezono UEFA lygos čempionai užsitikrina vietą grupių etape pagal nacionalinės lygos rezultatus, nuo grupių etapo pradeda 10 vietoje reitinguojamos lygos čempionai, nuo trečiojo atrankos etapo pradeda 16 vietą užimančios lygos čempionai, nuo antrojo etapo – 26-27 vietą užimančių lygų čempionai.

Komandos, iškritusios iš Čempionų lygos, toliau tęsia europinį pasirodymą Europos lygoje.

Finalai

Pasiekimai

Šaltiniai

Nuorodos 

 UEFA Čempionų lygos statistika
 UEFA CHAMPIONS LEAGUE RANKINGS AND MORE…
 The-sports.org
 Uefa-coefficients.com
 Oficialusis Čempionų lygos himnas ir žodžiai 

UEFA
UEFA čempionų lyga
Čiobrelis

Čiobrelis (Thymus) – notrelinių (Lamiaceae) šeimos augalų gentis. Pavadinimas iš  – jėga arba drąsa; augalas pasižymi stiprinančiomis ir gaivinančiomis savybėmis. Tai kvapūs puskrūmiai, turintys gulsčius arba kylančius sumedėjusius stiebus. Lapai smulkūs. Žiedai sutelkti galvelės pavidalo žiedynuose. 

Gentyje apie 350 rūšių, kurios labai įvairuoja, todėl stambesnės smulkinamos. Lietuvoje auga 2 savaiminės rūšys ir dar kelios auginamos:
 Vaistinis čiobrelis (Thymus vulgaris)
 Keturbriaunis čiobrelis (Thymus pulegioides)
 Paprastasis čiobrelis (Thymus serpyllum)

Šaltiniai 

Notreliniai
Prieskoniniai augalai
Cerera

Romėnų mitologijoje Cerera () – derlingumo deivė. Graikų mitologijoje jos atitikmuo – deivė Demetra. Cerera yra Saturno ir Opės (Rėjos) dukra. Jupiterio žmona ir sesuo, Proserpinos motina nuo Jupiterio, taip pat Junonos, Vestos, Neptūno ir Plutono sesuo. Ji buvo Sicilijos miesto globėja. 

Cerera buvo chtoniška, žemės augimo galios, javų augimo, brandos, požemio pasaulio deivė. Ji galėjo užtraukti beprotybę, tačiau taip pat buvo motiniškos meilės ir santuokos deivė. Manoma, kad romėnai deivės kultą perėmė iš graikų 496 m. pr. m. e., kai buvo kilęs didelis badmetis.

Gegužės mėnesį moterys švęsdavo Ambarvaliją, atlikdavo slaptus ritualus. Romoje ant Aventino kalvos buvo Cereros šventykla. Pagrindinė šventė Cerialijos (Cereros žaidynės) švenčiamos nuo balandžio 12 d. iki balandžio 19 d., net nuo III a. pr. m. e. Cereros kultas buvo daugiausia siejamas su plebėjų luomu, kuris valdė javų prekybą.

Mene vaizduojama su skeptru, vaisių ir gėlių pintine, kviečių vainiku.

Nuorodos 

Romėnų dievai
Ilija

Ilija () – upė Baltarusijoje, Minsko srities Lahoisko ir Vileikos rajonuose. Neries dešinysis intakas. Įteka į Vileikos tvenkinį, suformuoja pietinę atšaką. Pirmi 25 km kanalizuoti. Nuotėkis iš melioracijos kanalų suteka upėn.

Didžiausias intakas – Ribčianka. Prie upės įsikūrusi Ilijos gyvenvietė.

Šaltiniai 

Baltarusijos upės
Neries intakai
Atkarpa

Atkarpa – tiesės dalis, kurią sudaro du nesutampantys tos tiesės taškai (vadinami atkarpos galais) ir visi tarp jų esantys taškai (vadinami atkarpos vidaus taškais). Atkarpos pavyzdžiai – trikampio ar kvadrato kraštinės.

Atkarpų savybės 

 Atkarpa gali būti išreikšta teigiamu skaičiumi, t. y. turi ilgį.
 Lygios atkarpos yra vienodo ilgio.
 Atkarpa, jungianti du taškus, yra visada trumpesnė už kitas tieses, jungiančias tuos du taškus.

Literatūra 

 VAŠKAS, Petras. Netradicinė geometrija. Kaunas: Šviesa, 2000, 29 p. ISBN 5-430-02624-7.

Elementarioji geometrija
Tiesinė algebra
Plutonas (mitologija)

Plutonas () – pomirtinio pasaulio, mirties dievas. Graikų mitologijoje Plutoną atitinka Hadas. Jo žmona Proserpina (gr. Persefonė), kurią Plutonas pagrobė, kad vėliau vestų. Mitai pilnai adaptuoti iš graikų.

Nors pagal krikščionišką vaizdavimą jis buvo tapatinamas su Šėtonu, tačiau romėnai Plutono neigiamai nevaizdavo.

Jo garbei pavadinta Plutono nykštukinė planeta.

Kartais painiojamas su graikų dievu Plutu, kuris buvo turto personifikacija.

Romėnų dievai
Chtoninės dievybės
Mirties dievybės
Kazimieras Antanavičius (1937)

Kazimieras Antanavičius (1937 m. lapkričio 25 d. Balsėnuose, Veiviržėnų valsčius – 1998 m. balandžio 16 d. Vilniuje) – Lietuvos ekonomistas, visuomenės bei politinis veikėjas.

Biografija 
Gimė ūkininkų šeimoje. Lankė Balsėnų pradžios mokyklą. 1948 m. tėvus ištrėmus į Sibirą, mokėsi Švėkšnos, Tauragės, Šilalės vidurinėse mokyklose. 1955 m., aukso medaliu baigęs Šilalės vidurinę mokyklą, įstojo į Kauno politechnikos instituto (KPI) Statybos fakultetą. Už išaiškintą 1952–1954 m. antisovietinę veiklą 1959 m. suimtas, tardytas, pašalintas iš komjaunimo ir instituto, bet 1960 m. KPI baigė eksternu.

1960–1965 m. dirbo Vilniaus statybos treste meistru, darbų vykdytoju, aikštelės viršininku. 1964–1965 m. KPI aspirantas. 1967–1988 m. dirbo Vilniaus inžineriniame statybos institute dėstytoju, docentu, laboratorijos vadovu. 1968 m. apgynė technikos mokslų kandidato (vėliau nostrifikuotą į daktaro) disertaciją. 1977 m. apgynė ekonomikos mokslų daktaro disertaciją, ekonomikos mokslų daktaras (laipsnis nostrifikuotas į habilituoto ekonomikos daktaro laipsnį). 1982 m. profesorius, katedros vedėjas. 

Nuo 1986 m. Lietuvos mokslų akademijos (LMA) Ekonomikos instituto Ūkio mechanizmo skyriaus vedėjas, rengė perėjimo į rinkos ekonomiką teorinius pagrindus. 1970–1989 m. mokslinių tarybų, ekonominių komisijų, ekspertų tarybų narys bei vadovas.

1988–1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) iniciatyvinės grupės narys, LSDP XIV suvažiavimo organizacinio komiteto vadovas, 1989–1991 m. pirmasis veiklą Lietuvoje atnaujinusios LSDP pirmininkas, nuo 1991 m. LSDP garbės pirmininkas. 1993 m. pasitraukė iš LSDP.

1988–1990 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio iniciatyvinės grupės narys, tarybos narys, Sąjūdžio Seimo narys. 1989–1990 m. SSRS liaudies deputatas. 1990–1992 m. Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos deputatas, Ekonomikos komiteto pirmininkas. 1992–1996 m. Seimo narys, iki 1994 m. Ekonomikos komiteto pirmininkas. 1996 m. nesėkmingai kandidatavo į Seimą.

1996–1998 m. dirbo LMA Ekonomikos institute. 1997–1998 m. dėstė Kauno Vytauto Didžiojo universiteto Biznio ir vadybos fakultete, išrinktas VDU Senato nariu.

Vienas ir kartu su kitais autoriais yra parašęs knygų ekonomikos, valdymo sprendimų parengimo technologijos klausimais, taip pat paskelbęs straipsnių bei išleidęs leidinių ekonomikos ir politikos klausimais. 1985 m. Valstybinės premijos laureatas. 2001 m. prezidentas Valdas Adamkus apdovanojo Vyčio Kryžiaus ordino Komandoro kryžiumi. Palaidotas Antakalnio kapinėse.

Šaltiniai 

Kovo 11 akto signatarai
Seimo nariai
Lietuvos ekonomistai
Dobilas Kirvelis

Dobilas Jonas Kirvelis (g. 1940 m. gruodžio 17 d. Alytuje) – Lietuvos mokslininkas biofizikas ir biokibernetikas, visuomenės bei politinis veikėjas.

Biografija 
Mokėsi Užpalių, Linkuvos, Žeimelio mokyklose, 1957 m. baigė Kupiškio vidurinę mokyklą. 1957–1962 m. Kauno politechnikos instituto Elektrotechnikos fakultete studijavo elektronikos ir skaičiavimo mašinų specialybę.

1962–1964 m. Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakulteto (VU GMF) asistentas. 1964–1967 m. mokėsi aspirantūroje Maskvoje, SSRS MA valdymo problemų institute. 1969–1990 m. VU GMF įkūrė ir vadovavo biofizikos-neurokibernetikos mokslinių tyrimų laboratorijai. 1975 m. gamtos mokslų kandidatas.  Nuo 1975 m. VU Biochemijos ir biofizikos katedros docentas. 1989–1994 m. VU GMF dekanas.

1993–1996 m. Lietuvos radijo ir televizijos valdybos narys, pirmininko pavaduotojas.  2012–2013 m. VU GMF Neurobiologijos ir biofizikos katedros profesorius. Nuo 2013 m. Kazimiero Simonavičiaus universiteto senato narys.

Politinė veikla 
1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos atkūrimo iniciatyvinės grupės narys, programos rengimo komisijos narys. 1989–1991 m. ir nuo 1999 m. LSDP tarybos narys. 1990–1995 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos deputatas. 2004 m. liepos-lapkričio mėn. LR Seimo narys.

Bibliografija 
 Technika mokosi iš gyvųjų organizmų: medžiaga lektoriui / Dobilas Kirvelis, Vygandas Vanagas. – Vilnius: Žinija, 1976.
 Biofizika: vadovėlis. – Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2007. – 423 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-33-055-4
 Neuroinformatika: mokomoji knyga. – Kaunas: Technologija, 2008. – 1 elektr. opt. diskas (CD-ROM). – ISBN 978-9955-25-495-9

Šaltiniai 

Seimo nariai
Lietuvos biofizikai
Vilniaus universiteto dėstytojai
Vilniaus politikai
Pierre Mauroy

Pjeras Morua (; g. 1928 m. liepos 5 d. Kartinji – m. 2013 m. birželio 7 d.) – Prancūzijos politinis veikėjas, 1973–2001 Lilio meras, 1981–1984 Prancūzijos ministras pirmininkas.

Baigęs pedagoginę mokyklą dėstė koležuose.

1945 m. Socialistų Internacionalo prancūzų sekcijos narys, 1950–1958 m. Prancūzijos socialistinio jaunimo sąjungos nacionalinis sekretorius. 1955–1959 m. Nacionalinio švietimo federacijos gamybinių koležų darbuotojų profsąjungos (SIPS) generalinis sekretorius. 1961 m. SIPS Noro departamento federacijos sekretorius, 1963 m. SIPS Politinio biuro narys, 1966 m. generalinio sekretoriaus pavaduotojas.

1971 m. Prancūzijos socialistų partijos Šiaurės federacijos sekretorius, 1971–1979 m. partijos nacionalinis sekretorius koordinavimo klausimams. 1973 m. Nacionalinio susirinkimo narys. 1981–1984 m. Prancūzijos ministras pirmininkas, vadovavo trims vyriausybėms. 1984–2001 m. Lilio meras.

1988–1999 m. PSP pirmasis sekretorius. 1989 m. SI pirmininko pavaduotojas, 1999 m. SI Garbės pirmininkas.

Prancūzijos Nacionalinės asamblėjos nariai
Prancūzijos ministrai pirmininkai
Prancūzijos miestų merai
Profsąjungų aktyvistai
Neil Gordon Kinnock

Nilas Gordonas Kinokas (, g. 1942 m. kovo 28 d.) – žymus Didžiosios Britanijos ir Europos Sąjungos politinis veikėjas.

Biografija 
Studijavo politologiją ir darbo teisę Kardifo universitete, dirbo darbininkų mokyklose.

1957 m. Leiboristų partijos (LP) narys. 1970–1995 m. Didžiosios Britanijos parlamento narys. 1974–1975 m. M. Futo asmeninis sekretorius.

1978 m. LP Nacionalinio vykdomojo komiteto narys, nuo 1980 leiboristų šešėlinio kabineto narys.

1983–1992 m. LP lyderis. Laikėsi „kietosios kairės“ pozicijų, išaugino naują politikų kartą.

1986–1999 m. SI pirmininko pavaduotojas, 1999 m. SI Garbės pirmininkas.

1994–2004 m. Europos Komisijos transporto komisaras, nuo 1999 Komisijos pirmininko pavaduotojas. Nuo 2004 m. Britų Tarybos pirmininkas.

2005 m. sausio 31 d. įvesdintas į Lordų rūmus kaip baronas Kinokas iš Bedwellty Gvento grafystėje.

Vedęs Glenys Kinok, 1994–1999 m. Pietų Velso parlamento, nuo 1999 m. Didžiosios Britanijos parlamento narę, turi du vaikus – Stefaną ir Rachelę. Stefanas vedęs Danijos socialdemokratų partijos lyderę Helle Thorning-Schmidt.

Jungtinės Karalystės Parlamento nariai
ES komisarai nuo Jungtinės Karalystės
Shimon Peres

Šimonas Peresas (, , vaikystėje Szymon Persky; 1923 m. rugpjūčio 21 d. Višneve, Lenkijoje (dabar Baltarusija) – 2016 m. rugsėjo 28 d., Ramat Ganas, Izraelis) – Izraelio karinis ir politinis veikėjas, 2007–2014 m. Izraelio prezidentas.

Biografija 
1934 m. kartu su tėvais imigravo į Palestiną, dirbo kibucuose. Baigė Geulos mokyklą, Ben Šemeno komercijos mokyklą Tel Avive ir Harvardo universitetą.

1947 m. savanoriu įstojo į Izraelio kariuomenę, 1948 m. Izraelio gynybos ministerijos darbuotojas, 1955–1959 m. jos generalinis direktorius, iniciavo elektronikos pramonės plėtrą ir branduolinio ginklo programą.

1939 m. MAPAI partijos narys, 1943–1947 m. Darbiečių jaunimo judėjimo sekretorius. 1958 m. Izraelio Darbo partijos generalinio sekretoriaus pavaduotojas, 1995–2005 m. partijos pirmininkas. 1980 m. SI pirmininko pavaduotojas. 2005 m. sudarė koaliciją su Arieliu Šaronu, tapo jo vyriausybės vicepremjeru, o po politinės krizės pasitraukė iš Darbo partijos, įeidamas į A. Šarono kuriamos naujos centristinės partijos Kadima iniciatyvinę grupę.

1959 m. parlamento narys, 1974–1977 m. gynybos ministras. 1977, 1984–1986, 1995–1996 m. Izraelio ministras pirmininkas. 1986–1988, 1992–1996 ir 2001–2002 m. užsienio reikalų ministras, 1989–1992 m. finansų ministras, 1999–2001 m. regioninio bedradarbiavimo ministras. 1996–1999 m. Kneseto užsienio reikalų ir gynybos komiteto pirmininkas. 2007 m. birželio 13 d. parlamentas jį išrinko Izraelio prezidentu.

1994 m. Nobelio Taikos premijos laureatas, 1997 m. Pereso taikos centro steigėjas. Laisvalaikiu domėjosi nanoelektronika.

Bibliografija 
 The Next Step (1965);
 David’s Sling (1970) (ISBN 0-297-00083-7);
 And Now Tomorrow (1978);
 From These Men: seven founders of the State of Israel (1979) (ISBN 0-671-61016-3);
 Entebbe Diary (1991) (ISBN 965–248-111-4);
 The New Middle East (1993) (ISBN 0-8050-3323-8);
 Battling for Peace: a memoir (1995) (ISBN 0-679-43617-0);
 For the Future of Israel (1998) (ISBN 0-8018-5928-X);
 The Imaginary Voyage : With Theodor Herzl in Israel (1999) (ISBN 1-55970-468-3).

Nuorodos 
(anglų kalba)
 Asmeninis Šimono Pereso tinklalapis;
 Š. Pereso Taikos centro svetainė;
 Š. Pereso biografija  iš http://www.nobel.se;
 Š. Pereso biografija iš http://www.zionism-israel.com/zionist_biographies.htm;
 Š. Pereso biografija *BBC;
 Š. Peresas – Arielio Šarono problema ;
 Ankstesnis darbo partijos lyderis Š. Peresas susidūrė su A. Šarono partija ;
 Web site that chronicles Shimon Peres' involvement in the Yitzhak Rabin murder coverup.

Izraelio prezidentai
Izraelio ministrai pirmininkai
Izraelio užsienio reikalų ministrai
Izraelio finansų ministrai
Izraelio gynybos ministrai
Izraelio parlamento nariai
Nobelio taikos premijos laureatai
Vest Indijos federacija

Vest Indijos Federacija, Vakarų Indijų Federacija (Federation of the West Indies, West Indian Federation) trumpalaikė federacija Karibų jūros regione, gyvavusi nuo 1958 m. sausio 3 iki 1962 m. gegužės 31 d. Ją sudarė keletas Jungtinės Karalystės užjūrio teritorijų Karibų jūros regione. Federacijos įkūrimo tikslas buvo sudaryti politinį vienetą, kuris taptų nepriklausomas nuo Jungtinės Karalystės kaip vientisa valstybė. Tačiau prieš pasiekiant nepriklausomybę federacija žlugo dėl vidinių nesutarimų.

Federaciją sukūrė 5 Britų imperijos kolonijos Karibų jūros regione: Barbadosas, Jamaika, Trinidadas ir Tobagas, Britų Priešvėjinės salos ir Britų Pavėjinės salos. Kitos istoriškai Britų Vakarų Indijoms priklausiusios salos – Bahamos, Belizas, Didžiosios Britanijos Mergelių salos ir Gajana nusprendė nesijungti prie federacijos, nes savo ateitį matė atitinkamai sąjungose su Šiaurės Amerika, Centrine Amerika, JAV Mergelių salomis bei Pietų Amerika.

Provincijos 

Vakarų Indijos federaciją sudarė šios provincijos:

 Antigva ir Barbuda
 Barbadosas
 Dominika 
 Grenada 
 Jamaika (prie kurios kaip priklausomos teritorijos buvo prijungtos Kaimanų salos bei Turkso ir Caicoso salos)
 Montseratas 
 Sent Kristoferis-Nevis-Angilija (dabartiniai Sent Kitsas ir Nevis ir Angilija)
 Sent Lusija 
 Sent Vincentas ir Grenadinai 
 Trinidadas ir Tobagas

Teisinis statusas 

Federacija buvo savivaldi teritorija, sudaryta iš dešimties provincijų, kurios visos buvo Jungtinės Karalystės kolonijos. Jungtinė Karalystė skelbė, kad ši federacija netrukus turi tapti nepriklausoma valstybe, tačiau dėl vidinės kovos tarp provincijų federacija nagavo suverenumo, nei tapo Britų Sandraugos nare.

Kaip ir visose tuometinėse kolonijose, Jungtinės Karalystės karalienė Elžbieta II buvo valstybės galva. Jos atstovas Patrick Buchan-Hepburn, 1st Baron Hailes turėjo generalinio gubernatoriaus titulą, skirtingai nuo įprastinio kolonijoms guberatoriaus titulo. Tai greičiausiai buvo susiję su Vest Indijos federacine santvarka arba tikėjimusi, kad netrukus šis teritorinis junginys taps nepriklausoma valstybe. Generalgubernatorius turėjo visas karalienės suteiktas teises vetuoti federacijos leidžiamus įstatymus.

Federacijos parlamentas buvo dviejų rūmų, Senato nariai buvo skiriami, o Bendruomenių Rūmų nariai – renkami visuotiniu balsavimu.

Britų Vakarų Indijos
Britų Vakarų Indijos
Sent Lusijos istorija
Grenados istorija
Barbadoso istorija
Trinidado ir Tobago istorija
Dominikos istorija
Jamaikos istorija
Sent Vinsento ir Grenadinų istorija