joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jūratė Sprindytė

Jūratė Sprindytė (g. 1952 m. rugsėjo 7 d. Vilniuje) – Lietuvos literatūrologė, literatūros kritikė.

Biografija 
1959–1970 m. mokėsi Vilniaus Salomėjos Nėries vidurinėje mokykloje. 1970–1975 m. studijavo Vilniaus universiteto Filologijos fakultete. Nuo 1974 m. Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto mokslo darbuotoja, Šiuolaikinės literatūros skyriaus vadovė. Nuo 1981 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narė. 1999 m. humanitarinių mokslų daktarė. 

Mokslo žurnaluose, straipsnių rinkiniuose ir kultūrinėje periodikoje paskelbė per pusantro šimto straipsnių. Mėnraščio „Metai“, mokslo žurnalų „Literatūra“, „Lituanistica“, „Darbai ir dienos“, „Colloquia“ redkolegijų narė.

Bibliografija 
 Tarybinė lietuvių literatūros kritika, 1940–1956 / Juozas Stepšys, Jūratė Sprindytė, Elena Baliutytė, redagavo Vytautas Galinis. – Vilnius: Vaga, 1980. – 673 p.
 Kritikos akvarelės: straipsnių rinkinys. – Vilnius: Vaga, 1980. – 225 p.
 Novelės metai. – Vilnius: Vaga, 1989. – 357 p.: iliustr. – ISBN 5-415-00395-9
 Lyrizmas šiuolaikinėje lietuvių prozoje: stiliaus aspektas. – Vilnius: Vaga, 1989. – 187 p. – ISBN 5-415-00011-9
 Lietuvių apysaka. – Vilnius: Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas, 1996. – 333 p. – ISBN 9986-513-19-7
 Akmuo ir šviesa: kritikos straipsniai / Juozas Lionginas Laurušas. – Vilnius: Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas, 2005. – 256 p. – ISBN 9955-475-97-8
 Dienoraščiai, 1945–1977 / Vytautas Kubilius; parengė Janina Žėkaitė, Jūratė Sprindytė. – Vilnius: LLTI, 2006. – 479 p. – ISBN 9955-698-18-7
 Dienoraščiai, 1978–2004 / Vytautas Kubilius; parengė Janina Žėkaitė, Jūratė Sprindytė. – Vilnius: LLTI, 2007. – 489 p. – ISBN 978-9955-698-46-3
 Prozos būsenos, 1988–2005: monografija. – Vilnius: Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas, 2006. – 290 p. – ISBN 978-9955-698-30-2

Šaltiniai 

Lietuvos literatūrologai
Lietuvos kritikai
1964 m. žiemos olimpinės žaidynės

1964 m. žiemos olimpinės žaidynės arba IX olimpinės žiemos žaidynės – devintosios žiemos olimpinės žaidynės, kurios vyko 1964 m. sausio 29 d. – vasario 9 d. Insbruko mieste Austrijoje.

Žymūs faktai 
 Treniruočių metu žuvo Australijos kalnų slidininkas Ross Milne ir Jungtinės Karalystės rogutininkas Kazimierz Kay-Skrzypeski.
 1961 m. vasario 15 d. skrendant į pasaulio čempionatą, sudužo lėktuvas gabenęs JAV nacionalinę dailiojo čiuožimo rinktinę, jų šeimos narius ir sporto teisėjus. Dėl to, 1960 m. žiemos olimpiadoje dailiojo čiuožimo rungytje užėmusi pirmąją vietą, JAV rinktinė Insbruke nebeturėjo stipriausių sportininkų ir pelnė tik bronzos medalį vyrų vienetų varžybose.
 Tarybų Sąjungos atstovė Klavdiya Boyarskikh pelnė tris aukso medalius slidinėjimo rungtyse.
 Žaidynėse pirmą kartą vyko rogučių sporto varžybos.
 Prancūzų seserys Marielle Goitschel ir Christine Goitschel pelnė po vieną aukso ir po vieną sidabro medalį. Didžiajame slalome laimėjo Marielle, o antrąją vietą iškovojo jos sesuo. Slalomo rungtyje laimėjo Christine ir antra liko jos sesuo.
 Sportininkai iš Rytų Vokietijos ir Vakarų Vokietijos varžėsi kaip vieningos Vokietijos komanda.
 Pirmą kartą žaidynių istorijoje atidarymo ir uždarymo ceremonijos vyko skirtingose vietose.

Sporto šakos 
 Kalnų slidinėjimas
 Biatlonas
 Bobslėjus
 Slidinėjimas
 Dailusis čiuožimas
 Rogučių sportas
 Ledo ritulys
 Šiaurės dvikovė
 Šuoliai su slidėmis
 Greitasis čiuožimas

Kaip demonstracinis sportas vyko bavariškas akmenslydis.

Dalyvavusios šalys

Medalių lentelė

Šaltiniai 

Žiemos olimpinės žaidynės
1964 sporte
Karolis Žalkauskas

Karolis Žalkauskas (1892 m. gegužės 29 d. Šukionių dvare, Pakruojo valsčius, Šiaulių apskritis, Rusijos imperija – 1961 m. rugsėjo 16 d. Vašingtone, JAV) – Lietuvos teisininkas, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1911 m. baigė Mintaujos gimnaziją (Latvija), 1916 m. Maskvos universiteto Teisės fakultetą.

1916 m. mobilizuotas Rusijos imperijos kariuomenėn, baigė Maskvos Aleksejaus karo mokyklą, paskirtas į Petropavlovsko tvirtovę (Vakarų Sibiras), vėliau perkeltas į Tobolską. Įvykus Spalio revoliucijai bolševikų suimtas, bet, kareivių padedamas, pabėgo. Kovojo prieš tarybų valdžią įvairių armijų štabuose.

1919 m. grįžo į Lietuvą, Lietuvos kariuomenės savanoris, iki 1923 m. tarnavo kariuomenės teismo prokuroro padėjėju. Nuo 1922 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys. 1922 m. vasario 22 d. – 1923 m. birželio 28 d. IX Ernesto Galvanausko Ministrui kabineto vidaus reikalų ministras. 1924–1926 m. Vyriausiojo Tribunolo prokuroro padėjėjas. 1926–1927 m. Klaipėdos krašto gubernatorius. 1928–1938 m. Vyriausiojo tribunolo prokuroro padėjėjas, vėliau – Kauno apygardos teismo pirmininkas. 1930–1940 m. dėstė baudžiamosios teisės procesą ir kriminologiją Vytauto Didžiojo universitete. Buvo Kauno "Rotary" klubo sekretoriumi nuo pat klubo įkūrimo iki jo sunaikinimo 1940 m.

1940 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1948 m. dirbo amerikiečių karinės valdžios Vokietijoje teisės skyriuje. 1948 m. išvyko į JAV. 1952 m. išrinktas Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto Vykdomosios tarybos pirmininku, persikėlė i Vokietiją, 1956 m. grįžo į JAV. 

|-

Šaltiniai 

Rusijos imperijos karininkai
Lietuvos karininkai
Lietuvos teisėjai
Lietuvos vidaus reikalų ministrai
Aleksandras Žilinskas

Aleksandras Žilinskas (1885 m. rugsėjo 15 d. Veiveriai, Marijampolės apskritis, Rusijos imperija – 1942 m. sausio 21 d. Krivošeinas, Tomsko sritis, Rusija) – Lietuvos teisininkas, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Mokėsi Marijampolės, Kauno gimnazijoje, Veiverių mokytojų seminarijoje. Baigė Tartu universiteto Teisės fakultetą. Studijavo Heidelbergo universitete (Vokietija).

1905 m. gruodžio 4–5 d. dalyvavo Lietuvių suvažiavime Vilniuje. Nuo 1912 m. ir Pirmojo pasaulinio karo metais tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. Petrograde išrinktas Lietuvių karininkų sąjungos valdybos vicepirmininku.

Grįžus į Lietuvą – Marijampolės apskrities viršininkas ir Marijampolės teismo tardytojas, vėliau – Kauno taikos teisėjas, Lietuvos valstybės ypatingasis įgaliotinis Gardino sričiai, Teisingumo ministerijos tardytojas svarbioms byloms.

1919 m. pabaigoje kurį laiką – vidaus reikalų viceministras, nuo 1920 m. pavasario – Kauno apygardos teismo valstybės gynėjo padėjėjas, nuo 1924 m. Kauno apygardos teismo narys, vėliau – piliečių apsaugos departamento direktorius, Kauno apygardos teismo narys.

Nuo 1928 m. vasario 4 d. – XIV Augustino Voldemaro (dirbo 1926 m. gruodžio 17 d. – 1929 m. rugsėjo 23 d.) Ministrų kabinete – teisingumo ministras poste pakeitė Stasį Šilingą. 1929 m. rugsėjo 23 d. – 1934 m. birželio 8 d. XV Juozo Tūbelio Ministrų kabinete – teisingumo ministras. Įvykdė teismo reformą. Vėliau dirbo notaru Kaune. 

Ūkininkų sąjungos, vėliau – Lietuvių tautininkų sąjungos narys. 1927 m. spalio 5 d. – 1928 m. vasario 1 d. Lietuvių tautininkų sąjungos pirmininkas.

1941 m. birželio 14 d. NKVD suimtas, su sūnumi ištremtas į Archangelsko sritį. Mirė susirgęs plaučių uždegimu.

Šaltiniai 

Didžiojo Vilniaus Seimo atstovai
Lietuvos apskričių viršininkai
Lietuvos notarai
Lietuvos teisėjai
Lietuvos teisingumo ministrai
Lietuvos vidaus reikalų viceministrai
RTFSR Valstybės kontrolės liaudies komisariatas

RTFSR Valstybės kontrolės liaudies komisariatas () – RTFSR ministerijos lygio valdžios organas, egzistavęs 1918 m. liepą – 1920 m. vasarį, vykęs valstybės kontrolę.

Iki 1918 m. sausio Rusijoje stambiuose miestuose, gubernijose, pramoniniuose rajonuose darbininkų kontrolės taryboms prie darbininkų, kareivių ir valstiečių deputatų tarybų vadovavo Visos Rusijos darbininkų kontrolės taryba, kurios sudėtyje buvo specialistų revizorių komisijos konkrečioms gamybos šakoms. Valstybės kontrolę vykdė 1918 m. sausį sudaryta Centrinė kontrolės kolegija bei apskaitos ir kontrolės kolegijos bei kontrolės komisijos vietose.

1918 m. liepą Centrinė kontrolės komisija buvo perorganizuota į RTFSR valstybės kontrolės liaudies komisariatą. 

1919 m. kovą vykęs VIII RKP(b) suvažiavimas priėmė nutarimą reorganizuoti valstybės kontrolę.  1919 m. balandį Visos Rusijos CVK ir RTFSR LKT priėmė dekretą „О государственном контроле“ ('Apie valstybės kontrolę'). 

Nuo 1918 m. gegužės 9 d. iki 1919 m. kovo 25 d. RTFSR Valstybės kontrolės liaudies komisaru buvo Karlas Landeris (Карл Иванович Ландер).  1919 m. kovo 30 d. jį šiame poste pakeitė Josifas Stalinas, buvęs liaudies komisaru iki 1920 m. vasario 7 d., kai RTFSR Valstybės kontrolės liaudies komisariatas buvo perorganizuotas į RTFSR Darbininkų ir valstiečių kontrolės liaudies komisariatą., kurio vadovu vėl buvo paskirtas J. Stalinas.

Šaltiniai 

TSRS istorija
RTFSR vyriausybė
Jonas Sutkus

Jonas Sutkus (1893 m. balandžio 15 d. Žemlaukis, Ilguvos valsčius, Šakių apskritis, Rusijos imperija – 1942 m. Sverdlovsko sritis, Rusija) – Lietuvos karinis, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1910 m. baigė Kauno gimnaziją, 1916 m. Maskvos Aleksejaus karo mokyklą, 1923 m. – Vytauto Didžiojo karininkų kursus Kaune, 1925 m. – Prahos intendantų akademiją (Čekija).

1913–1914 m. dirbo liaudies mokytoju, o 1916–1918 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. Nuo 1919 m. Lietuvos kariuomenės pėstininkų pulko ryšių komandos viršininkas, karo mokyklos vyriausiasis instruktorius, Kauno karo mokyklos kuopos vadas, pėstininkų brigados štabo viršininkas, tiekimo skyriaus viršininko padėjėjas, karo butų skyriaus viršininko padėjėjas. Nuo 1926 m. kariuomenės intendantas, 1929–1937 m. kariuomenės tiekimo viršininkas. 1931 m. brigados generolas, 1937 m. divizijos generolas. Į atsargą išėjo generolo leitenanto laipsniu. 1939 m. kovo 28 d. – 1939 m. lapkričio 21 d. XX Jono Černiaus Ministrų kabinete finansų ministras.

Už karinę ir valstybinę veiklą apdovanotas:

1928 m. Kariuomenės kūrėjų-savanorių medaliu Nr.101

1928 m. Nepriklausomybės medaliu

1928 m. DLK Gedimino 2-ojo laipsnio ordinu

1929 m. Latvijos Išsivadavimo karo 10-metčio medaliu

1930 m. Vytauto Didžiojo 3-ojo laipsnio ordinu

1932 m. Čekoslovakijos Baltojo liūto 2-ojo laipsnio ordinu su kardais

1934 m. Artimui pagalbon 1-ojo laipsnio kryžiumi

1936 m. Šaulių žvaigždės ordinu

1938 m. Vytauto Didžiojo 2-ojo laipsnio ordinu

1939 m. Šaulių žvaigždės medaliu

Lietuvių tautininkų sąjungos narys. 1941 m. birželio mėn. TSRS okupacinės valdžios suimtas, išvežtas į Sverdlovsko srities koncentracijos stovyklą Nr. 47. Mirė koncentracijos stovykloje Urale.

Šaltiniai 

Lietuvos generolai
Lietuvos finansų ministrai
Valerijonas Protasevičius

Valerijonas Protasevičius (apie 1504-1505 m. Šuškove (Minsko sr.) – 1579 m. gruodžio 31 d. Vilniuje) – Lietuvos katalikų bažnyčios veikėjas, Vilniaus vyskupas.

Biografija 
Kilęs iš smulkių Drzewicos herbo rusėnų bajorų.

1532–1544 m. vadovavo Bonos Sforcos raštinei. 1544–1549 m. – Lietuvos didžiojo kunigaikščio ir Lenkijos karaliaus Žygimanto Augusto rusėniškosios kanceliarijos sekretorius Vilniuje.

Valdovų globojamas apie 1533 m. paskirtas Žemaičių kapitulos kanauninku ir Kražių klebonu. 1537 m. priimtas į Vilniaus kapitulą. 1547–1549 m. Vilniaus kapitulos dekanas. 1549 m. paskirtas vyskupu. 1549–1556 m. valdė Lucko vyskupiją. Nuo 1559 m. – Vilniaus vyskupas. 1568–1579 m. II Lietuvos statuto taisymo kolegijos pirmininkas.

Kovai su reformacija pasikvietė jėzuitus. 1570 m. įsteigtą Vilniaus jėzuitų kolegiją aprūpino lėšomis ir patalpomis.

1579 m. išrūpino ATR valdovo Stepono Batoro privilegiją ir popiežiaus Grigaliaus XIII bulę, leidžiančias kolegiją reorganizuoti į universitetą.

Vilniaus katedroje įsteigė pamokslininko vietą, rūpinosi Šv. Kryžiaus altoriumi, prie jo 1573 m. iškilmingai perlaidojo Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto palaikus ir įrengė karalienės Bonos Sforzos užsakymu pagamintą antkapį (per karus XVII a. sunaikintas, išliko jo nuolaužos). Čia buvo palaidotas ir pats.

Vilniaus katedrai ir jos Šv. Kryžiaus altoriui paliko vyskupo žiedą ir pastoralą, relikvijų, gobelenų, įvairių liturginių indų, drabužių ir knygų. Atnaujino prelato kantoriaus sidabrinę stipulą (procesijų lazdą; saugoma Katedros lobyne).

Savo bibliotekos didžiąją dalį dovanojo Vilniaus kolegijai. Politinėje veikloje nuosaikiai rėmė uniją su Lenkija.

Šaltiniai

Nuorodos
V.Protasevičius – atkaklusis vedlys į mokslo šviesą
Valerijono Protasevi6iaus 1579 in. kovo 26 d. testamentas

Lietuvos vyskupai
Vilniaus vyskupai
Lucko vyskupai
Lietuvos didieji raštininkai
Karaliaus sekretoriai
ATR dvasiniai senatoriai
Vilniaus kanauninkai
Peter Jehle

Peteris Jėhlė (Peter Karl Jehle; g. 1982 m. sausio 22 d.) – Lichtenšteino futbolininkas, rungtyniaujantis vartininko pozicijoje. Pagrindinis šalies rinktinės ir svarbiausio šalies klubo „FC Vaduz“ vartininkas.

Karjerą pradėjo gimtojo Šano miestelio klube. Vėliau žaidė Šveicarijoje, Portugalijoje. Įsitvirtino pastarosios šalies klube „Boavista“, bet šis buvo išmestas iš elitinės lygos dėl korupcijos skandalo ir Jėhlė turėjo ieškoti naujo klubo.

Jėhlė Lichtenšteino rinktinėje debiutavo 1998 m., būdamas vos 16-os metų. Jėhlės debiutinėse rinkrinėje varžybose prieš Azerbaidžaną, Lichtenšteinas pasiekė pirmą pergalę oficialiose varžybose.

Šaltiniai 

Jehle, Peter
Club Nacional de Football

Club Nacional de Football – Urugvajaus futbolo klubas iš šalies sostinės Montevidėjo. Tai žymiausias ir tituluočiausias šalies futbolo klubas.

Be futbolo komandos, klubui „Nacional“ dar priklauso krepšinio, dviračių sporto, moterų futbolo, teniso, salės futbolo, tinklinio komandos.

Laimėjimai 

 Primera División (46)
 Megėjų lyga (11): 1902, 1903, 1912, 1915, 1916, 1917, 1919, 1920, 1922, 1923, 1924.
 Profesionalų lyga (35): 1933, 1934, 1939, 1940, 1941, 1942, 1943, 1946, 1947, 1950, 1952, 1955, 1956, 1957, 1963, 1966, 1969, 1970, 1971, 1972, 1977, 1980, 1983, 1992, 1998, 2000, 2001, 2002, 2005, 2005-06, 2008-09, 2010-11, 2011-12, 2014-15, 2016.
 Copa Libertadores (3): 1971, 1980, 1988.
 Tarpžemyninė taurė (3): 1971, 1980, 1988.
 Copa Interamericana (2): 1972, 1989.
 Recopa Sudamericana (1): 1989.

Žymūs žaidėjai 

Nacional klubo žaidėjai nuo pat pradžių sudarė Urugvajaus nacionalinės rinktinės pagrindą. Šio klubo žaidėjai su Urugvajaus rinktine laimėjo 1924 ir 1928 m. olimpines žaidynes, 1930 ir 1950 m. pasaulio čempionatus. Žemiau pateikti žymesni pastarųjų dešimtmečių futbolininkai, žaidę „Nacional“ komandoje.

  Pierre Webó
  Julio Dely Valdes
  Marcelo Gallardo
  Sebastián Abreu
  Diego Godín
  Diego Lugano
  Richard Morales
  Fernando Muslera
  Álvaro Recoba
  Luis Alberto Suárez
  Sebastián Viera
  Mario Regueiro
  Nicolás Lodeiro
  Sebastián Coates

Šaltiniai 

Urugvajaus futbolas
Pietų Amerikos futbolo klubai
Barcelona SC

Barcelona Sporting Club – futbolo klubas iš Ekvadoro miesto Gvajakilio. Tai vienas pajėgiausių šalies klubų, nors, paskutinius didelius laimėjimus iškovojęs senokai.

Klubas 1925 m. įkurtas imgranto iš Ispanijos Eutimio Pérez. Jis klubą pavadino savo gimtojo Barselonos miesto garbei. Vėliau klubas pradėjo naudoti simboliką, panašią į žymaus klubo „FC Barcelona“.

Laimėjimai 

 Serie A (14): 1960, 1963, 1966, 1970, 1971, 1980, 1981, 1985, 1987, 1989, 1991, 1995, 1997,2012

Žymūs žaidėjai 

  Gerardo Martino
  Rolando Zárate
  Sergio Berti
  Ramón Quiroga
  Julio César Baldivieso
  Marco Etcheverry
  Aílton Corrêa de Arruda
  Carlos Caszely
  Jorge Bermúdez
  Hugo Brizuela
  Walter Ayoví
  José Francisco Cevallos
  Ulises de la Cruz
  Agustín Delgado
  Iván Hurtado
  Iván Kaviedes
  Edwin Tenorio
  Patricio Urrutia

Išnašos 

Ekvadoro futbolo klubai
Kerenas

Kerenas (, ) – miestas vakarinėje Eritrėjoje, antras pagal dydį šalies miestas, įsikūręs 91 km į šiaurės vakarus nuo Asmaros. Ansebos regiono administracinis centras. Gyventojų dauguma – bilenai ir tigriai. Svarbus prekybinis centras.

Kerene yra XIX a. egiptiečių tvirtovė Tigu, Šv. Marijos koplyčia, įrengta baobabo medyje, Sajedo Bakrio mauzoliejus, sena mečetė, geležinkelio stotis, britų ir italų karių kapinės. Netoliese yra senovinis Debre Sinos vienuolynas.

Istorija 

Miestas išaugo nutiesus Eritrėjos geležinkelį.

Eritrėjos miestai
Michele Polverino

Mikelis Polverinas (Michele Polverino; g. 1984 m. rugsėjo 26 d.) – iš Šveicarijos kilęs Lichtenšteino futbolininkas, rungtyniaujantis saugo ir puolėjo pozicijose. Lichtenšteino rinktinės žaidėjas.

Karjera 
Nuo 2002 m. rungtyniavo FC Vaduz, o 2005 m. perėjo į Olbia Calcio. Nuo 2006 m. vėl žaidė FC Vaduz.

Nuo 2009 m. atstovavo FC Aarau, 2011–2012 m. rungtyniavo Steel Azin, o nuo 2012 m. Wolfsberger AC.

2014–2015 m. sezoną praleido FC Vaduz, o vėliau perėjo į austrų SV Ried.

2016 m. trumpai žaidė FC Rapperswil-Jona. Jame praleido du mėnesius ir sužaidė trejas rungtynes.

Nuo 2016 m. rungtyniavo FC Balzers.

Rinktinė 
Lichtenšteino rinktinėje debiutavo 2007 m. 

Pelnė įvarčius San Marino, Lietuvos bei Suomijos rinktinėms (visos šios varžybos baigėsi Lichtenšteino pergale arba lygiosiomis).

Šaltiniai

Nuorodos 
 NFT svetainė

Polverino, M.
1976 m. žiemos olimpinės žaidynės

1976 m. žiemos olimpinės žaidynės arba XII olimpinės žiemos žaidynės – dvyliktosios žiemos olimpinės žaidynės, kurios vyko 1976 m. vasario 4 d. – 15 d. Insbruko mieste Austrijoje.

Žymūs faktai 
 Žaidynių rengimą laimėjo JAV miestas Denveris, bet išrinktas pasitraukė ir teisė suteikta Insbrukui.
 JAV čiuožėjas ant ledo Terry Kubicka savo programoje pademonstravo pavojingą šuolį atgal.
 Tarybų Sąjungos čiuožėja Tatiana Averina pelnė keturis aukso medalius greitojo čiuožimo varžybose.
 Pirmą kartą bobslėjaus ir rogučių sporto varžybos vyko toje pačioje trasoje.
 Žaidynių talismanu tapo sniego senis Tyrolean.
 Andora ir San Marinas pirmą kartą dalyvavo žiemos olimpinėse žaidynėse.

Sporto šakos 
 Kalnų slidinėjimas
 Biatlonas
 Bobslėjus
 Slidinėjimas
 Dailusis čiuožimas
 Ledo ritulys
 Rogučių sportas
 Šiaurės dvikovė
 Šuoliai su slidėmis
 Greitasis čiuožimas

Medalių lentelė

Dalyvavusios šalys

Šaltiniai 

Žiemos olimpinės žaidynės
1976 sporte
Vytas Miliauskas

Vytas Miliauskas (g. 1941 m. rugpjūčio 16 d. Barnaule) – Lietuvos ir Vilniaus miesto politinis veikėjas.

Biografija 

1959 m. kartu su šeima grįžo į Lietuvą. Giminių remiamas 1962 m. baigė Vilniaus 10-ąją darbo jaunimo vakarinę mokyklą. 1967–1972 m. buvo Vilniaus elektros skaitiklių gamyklos naujųjų tyrimų laboratorijos vedėju. 1972 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1972–1974 m. – „Sigmos“ susivienijimo Automatizacijos priemonių SKTB vadovaujančiu projekto konstruktorius. 1974–1995 m. – Lietuvos mokslų akademijos Puslaidininkių fizikos instituto Konstravimo biuro vedėju. 1994–1996 m. buvo išrinktas Vilniaus politinių kalinių ir tremtinių bendrijos tarybos pirmininku. Nuo 1995 m. nuolat renkamas Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių bendrijos valdybos pirmininku ir Vilniaus politinių kalinių ir tremtinių bendrijos tarybos nariu. 1996–2000 m. buvo Lietuvos Respublikos pirmojo ir antrojo laipsnio valstybinių pensijų komisijos nariu.

Tėvynės sąjungos narys nuo 1993 m. Jokios kitos partijos nariu nebuvo. 

1995-1997 m., 1997-2000 m., 2000-2003 m. , 2003-2007 m. ir 2007-2011 m. – Vilniaus miesto savivaldybės narys.

Apdovanojimai 

 2007 m. medalis „Už nuopelnus Lietuvai“

Šaltiniai 

Vilniaus politikai
Kūlupėnų geležinkelio stotis

Kūlupėnų geležinkelio stotis (Kūlupėnų GS) – geležinkelio stotis rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Kūlupėnuose (Kūlupėnų seniūnija), geležinkelio ruože Kretinga–Šateikiai. Adresas – Kūlupėnai, LT-97331 (įmonės kodas 110053842). 

Geležinkelio stotis yra linijoje Klaipėda–Vilnius. Skirta priešpriešiniams traukiniams prasilenkti vienkelėje linijoje (nuo 2014 m. tiesiamas antrasis kelias link Kretingos). Stotyje stoja keleiviniai traukiniai Radviliškis–Klaipėda.

Architektūra 
Stoties kompleksą sudaro rūmai, pagalbiniai ūkiniai ir gyvenamasis statiniai. 

Stoties rūmai moderno stiliaus, tinkuoto mūro, vienaukščiai, stačiakampio plano, su keleivių laukimo sale, bilietų kasa, administracijos patalpomis. Portalas išsikiša į priekį, su stogeliu virš įėjimo. Stogas dviejų tarpsnių, keturšlaitis. Tarp abiejų tarpsnių esantį frontoną puošia ažūriniai stilizuoto augalinio motyvo ornamentai. 

Priešais stoties rūmus įrengta stovėjimo aikštelė su želdinių klomba ties viduriu.

Į pietvakarius nuo stoties rūmų perono pakraštyje stovi ornamentuotas tremtinių kryžius.

Bendras teritorijos plotas – 2 ha.

Istorija
Geležinkelio stotis pastatyta 1932 m. tiesiant Klaipėdos–Kauno geležinkelio linijos atkarpą Kretinga–Telšiai. Ją statė Danijos firma „Højgaard ir Schultz“. Oficialiai buvo pavadinta Kartenos geležinkelio stotimi ir atidaryta 1932 m. spalio 29 d. per Telšių–Kretingos geležinkelio linijos atidengimo iškilmes, kuriose dalyvavo Lietuvos Respublikos Prezidentas Antanas Smetona, Lietuvos Vyriausybės nariai, Lietuvos visuomeninių organizacijų vadovai. 

Stotis buvo skirta keleiviniams ir prekiniams-krovininiams traukiniams sustoti, išsikrauti ir pasikrauti.

1948–1950 m. iš stoties buvo išvežami į Sibirą ir kitas sovietų Rusijos vietoves tremiami Kretingos apskrities, o  1950–1952 m. – Kretingos ir Salantų rajonų gyventojai. Tremtiniams atminti stoties teritorijoje 1989 m. pastatytas monumentalus kryžius.
 
Prie geležinkelio pokariu išaugo nauja Kūlupėnų gyvenvietė. Ilgamečio geležinkelio stoties viršininko Prano Daukanto pastangomis 1975 m. stotis buvo pavadinta Kūlupėnų geležinkelio stotimi. 

Saugotinas kultūros paveldo objektas, turintis architektūrinę ir istorinę vertę.

Šaltiniai 

Lietuvos geležinkelio stotys
Kretingos rajono paveldas
Kūlupėnai
2011 m. Monako Grand Prix

2011 m. Monako Grand Prix buvo 6-osios 2011 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko gegužės 26-29 dienomis Monako trasoje.

Kvalifikacija 

 – Lewis Hamilton laikas trečioje kvalifikacijos dalyje (1:15.280) buvo anuliuotas dėl posūkio nukirtimo.
 – medikai Sergio Pérez neleido startuoti lenktynėse dėl kvalifikacijoje patirtos stiprios avarijos ir smegenų sukrėtimo.
 – Vitantonio Liuzzi ir Narain Karthikeyan nedalyvavo kvalifikacijoje dėl nepataisytų automobilių po avarijų treniruotėse. Dėl parodyto tinkamo laiko treniruočių metu, jiems buvo leista startuoti lenktynėse.

Lenktynės 

Pastabos:
 – Lewis Hamilton buvo skirta 20 sekundžių bauda po lenktynių už avarijos su Pastor Maldonado sukėlimą.
 – Pastor Maldonado susidūrė su Lewis Hamilton 73 rate, tačiau buvo klasifikuotas, nes baigė daugiau nei 90 % nugalėtojo distancijos.

Čempionato įskaitos 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

 Pastabos: pateikti tik penki geriausi rezultatai.

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2011 sporte
Papilio dvaras

Papilio dvaras – dvaras, buvęs Papilyje.

Istorija

Papilys minimas 1541 m., kai didikai Radvilos ant Zomkelio kalno pasistatė savo rūmus. Radvilos, išpažinę evangelikų reformatų tikėjimą, apie 1595 m. pastatė pirmąją evangelikų-reformatų bažnyčią.  1553 m. minima Papilio katalikų bažnyčia. 

Papilio dvare gimė Lietuvos didysis etmonas Jonušas Radvila (1612–1655), Kristupo Radvilos sūnus.

Papilio dvaras apėmė Ageniškio ir Papilio valsčius, užėmė teritoriją nuo Raščiūnų iki Spalviškių ir nuo Tauniūnų iki Virškupėnų.

XVIII a. Papilys atiteko lenkams Koscialkovlskiams. 

Iki XX a. žemės reformos dvaras priklausė prancūzui grafui Choissel de Guffier. Vėliau dvaras išdalytas, paliekant 150 ha žemės centrą.  

1923 m. Papilio dvare buvo 27 kiemai su 118 gyventojais.

Išnašos 

Papilys
Biržų rajono dvarai
2011 m. Kanados Grand Prix

2011 m. Kanados Grand Prix – septintos 2011 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko birželio 10-12 dienomis Monrealio trasoje Kanadoje.

Šios lenktynės buvo pirmosios sezone, kuriose lenktynininkai galės naudoti DRS sistemą dviejose tiesiosiose.

Pirmose lenktynių treniruotėse greičiausią ratą nuvažiavo vokietis Nico Rosbergas su Mercedes GP ekipa (1:15.591). Jo komandos draugas Michael Schumacher buvo trečias (1:16.549), o tarp jų įsiterpė ispanas Fernando Alonso su Ferrari (1:16.139).

Antrose penktadienio treniruotėse ispanas buvo pirmas, parodęs 1:15.107 laiką. Alonso komandos draugas Felipe Massa liko trečias (1:15.601), o čempionato lyderis Sebastian Vettel - antras (1:15.476).

Šeštadienio treniruotėse greičiausias buvo S. Vettelis (1:13.381), aplenkęs F. Alonso (1:13.701) ir N. Rosbergą (1:13.919). S. Vettelio komandos draugas Mark Webber treniruotėse susidūrė su KERS problemomis ir į trasą neišvažiavo.

Dėl smarkaus lietaus varžybos truko net 4 valandas: dvi valandas varžybos buvo sustabdytos, o lenktynių metu daug kartų vyko saugos automobilio fazės.

Kvalifikacija 

 Jérôme d'Ambrosio pasiektas laikas netilpo į 107% laiką, tačiau teisėjai leido jam startuoti, nes jis pirmose treniruotėse parodė geresnį laiką ir dėl to, kad belgas naudojo naują pakabą po avarijos treniruotėse.

Lenktynės 

 Narain Karthikeyan finišavo 14-oje vietoje, tačiau po lenktynių buvo nubaustas 20 s bauda už lenktynių trasos posūkių kirtimą ir klasifikuotas 17-oje vietoje.

Čempionato įskaitos 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

 Pateiktos tik penkios geriausios vietos

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2011 sporte
Koldingas

Koldingas () − Danijos uostamiestis Pietų Danijos regione. Septintas pagal dydį Danijos miestas. Vienas svarbiausių uostų Baltijos jūros navigacijoje.

Koldingas yra Baltijos miestų sąjungos narys.

Istorija 
Koldingas iškilo XII a. kaip prekybinis miestas. XIII a. atsiskyrus Šlėzvigo kunigaikštystei, miestas įgijo dar didesnę reikšmę, nes tapo pasienio zona. Valdant karaliui Erikui V, buvo pastatyta pilis Koldinghus, kuri 1808 m. sudegė, bet 1990 m. buvo rekonstruota. 

1658 m. gruodžio 25 d. prie Koldingo įvyko mūšis tarp švedų ir jų priešininkų danų bei lenkų–lietuvių pajėgų. Stefan Czarniecki vadovavo jungtinėms pajėgoms ir sumušė švedus.

Ekonomika 
Pastačius tiltus per Mažąjį Belto sąsiaurį Koldingas ir du jo kaimynai − Vailė ir Frederisija ėmė sparčiai vystytis ekonomiškai. Šie trys miestai buvo vadinami „Koldingo trikampiu“ ir ekonominiu požiūriu neatsiliko nuo sostinės Kopenhagos.

Sportas

Futbolas
 Kolding IF – futbolo klubas.
 Kolding Stadion – futbolo stadionas, kuriame žaidžia vietos komandos.

Rankinis
Mieste gerai išvystytas rankinis. Čia įkurta sporto draugija Kolding IF. Ir vyrų ir moterų rankinio komandos dalyvauja Danijos aukščiausiosios lygos pirmenybėse.

Miestai partneriai 
 Andžijas, Japonija nuo 1997 m.
 Delmenhorstas, Vokietija nuo 1979 m.
 Dramenas, Norvegija nuo 1946 m.
 Erebru, Švedija nuo 1946 m
 Hueskaras, Ispanija nuo 1982 m.
 Lapenranta, Suomija nuo 1947 m.
 Nanortalikas, Grenlandija nuo 2007 m.
 Panevėžys nuo 2000 m.
 Piza, Italija nuo 2007 m.
 Sombathėjus, Vengrija nuo 1991 m.
 Stikishoulmuras, Islandija nuo 1979 m.

Galerija

Nuorodos 
 Miesto svetainė 

Danijos miestai
Saulutė (reikšmės)

Žodis saulutė gali reikšti:
 saulutė – astrinių šeimos augalų gentis:
 daugiametė saulutė – astrinių šeimos, saulučių genties augalas.
 saulutė – puošybinė detalė.
 „Saulutė“ – vaikų žurnalas, ėjęs 1925–1931 m. Jurbarke.
 „Saulutė“ – vaikų mėnesinis žurnalas, ėjęs 1946 m. sausio 15 d. – 1948 m. birželio 15 d. Detmolde.
 „Saulutė“ – Plungės krašto savaitraštis, ėjęs 1991–1994 m. Plungėje.
 „Žemaičių saulutė“ – kultūros savaitraštis Žemaitijai ir žemaičiams, einantis nuo 1994 m. spalio 4 d. Plungėje.
 „Vaikų saulutė“ – lietuviškas paramos fondas.
 Kauno apskrities pagrindinė mokykla „Saulutė“ –valstybinė dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo internatinė mokykla Kaune.
 Saulutė – moteriškas vardas.
Minestrone

Minestrone – itališka daržovių sriuba. Tai tradicinis italų patiekalas, verdamas iš daržovių su pomidorų pasta arba pesto padažu. Paprastai naudojamos atitinkamo sezono daržovės.

Susmulkinti svogūnai, česnakas pakepinami aliejuje ir troškinama kartu su salierais ir morkomis. Po to supilamas daržovių sultinys (kartais mėsos), pomidorų pasta, žirneliai, pupelės, ryžiai, pagardinama druska, pipirais, lauro lapais. Troškinama tik ant labai silpnos ugnies, kad įgautų sodrų daržovių aromatą. Prieš gaminimo pabaigą sudedami griežinėliais supjaustyti pomidorai ir sūris.

Šaltiniai 

Itališka virtuvė
Sriubos
Suakmenėjusio miško nacionalinis parkas

Suakmenėjusio miško nacionalinis parkas – Arizonos valstijoje esantis nacionalinis parkas, kuriame galima išvysti suakmenėjusius priešistorinius medžius. Deja, nors ir saugoma, teritorija sparčiai nyksta. Nepaisant to, jog teritorija jau daugiau nei šimtmetį paskelbta nacionaliniu parku, lankytojai mėgsta pasiimti nors po nedidelį gabaliuką suakmenėjusių medžių liekanų atminimui. Skaičiuojama, jog per mėnesį iš šios vietovės po gabaliuką išvežama maždaug viena tona suakmenėjusių medžių.

Suakmenėjusių medžių susidarymas 
Kadaise prieš 225 mln. metų šioje teritorijoje augo girios, tekėjo upės. Nuvirtusius medžius upės vanduo nešdavo į žemumas, pelkingas vietas. Medyje esanti celiuliozė ilgainiui buvo išplauta, o jos vietoje ėmė augti kristalai. Tokiu būdu susiformavo suakmenėję medžiai, šiandieną gulintys dykumoje.

Nuotraukų galerija 

JAV nacionaliniai parkai
Bedlendų nacionalinis parkas

Bedlendų nacionalinis parkas () – JAV, Pietų Dakotos valstijoje esantis nacionalinis parkas, kuriame galima pamatyti erozijos ir karščio poveikio sukurtą keistų pavidalų kraštovaizdį. Tai aštriai nudūlėję kalnai stačiais šlaitais ir plokščiomis viršūnėmis. Šiame parke taip pat plyti prerija.

Nuotraukų galerija 

JAV nacionaliniai parkai
I6

I6 () – 6 cilindrų vidaus degimo variklis, kurio visi cilindrai sumontuoti išilgai palei karterį. Variklio cilindrai gali būti vertikalioje padėtyje arba pakreipti atitinkamų laipsnių kampu. Dažniausiai šie varikliai būna 2-5 litrų darbinio tūrio.

Lyginant šiu šiuo metu populiaresne V6 architektūra, I6 varikliai yra primityvesni, pigesni bei lengviau subalansuojami, tačiau yra ilgesni. Šių variklių gabaritai nekėlė didelės problemos senesniuose galiniais ratais varomuose automobiliuose, tačiau yra per dideli daugeliui šiuolaikiniu kompaktiškesnių priekiniais ratais varomų automobilių, ypač kai jų varikliai dažniausiai montuojami šonu (iš kairės į dešinę), todėl daugelis gamintojų pastaraisiais metais perėjo prie V6 variklių.

Pirmas I6 variklis buvo pagamintas 1903 m., Nyderlandų kompanijos Spyker. Šiuolaikinius I6 variklius naudoja BMW, Volvo bei General Motors.

Varikliai
Kretingos (Udralių) akmuo su dubeniu

Kretingos (Udralių) akmuo su plokščiadugniu dubeniu – mitologinis akmuo Kretingoje, Pušyno gatvėje, 0,09 km į pietvakarius nuo jos sankryžos su Savanorių gatve.

Apibūdinimas
Dubenėtas akmuo rusvas, vidutinio grūdėtumo ir kietumo, netaisyklingo apskritimo formos, apie 1,22 m skersmens, 76–80 cm aukščio. Šonų viršutinė, 43–53 cm aukščio dalis grubiai aptašyta. Viršutinė plokštuma suapvalinta, aplyginta, 96–108 cm skersmens, link kraštų žemėja. Jos viduryje iškaltas apie 39 cm skersmens, 3–7 cm gylio plokščiadugnis dubuo nuožulniomis sienelėmis, kurio skersmuo ties dugnu – 36 cm.<ref>Ignas Jablonskis. Dubenėtieji akmenys Kretingos ir Skuodo rajonuose. - Kraštotyra. - Vilnius, 1969. - P. 110–112Vykintas Vaitkevičius. Senosios Lietuvos šventvietės: Žemaitija. - Vilnius: Diemedis, 1998. - P. 150</ref>

Istorija
Seniau akmuo gulėjo 300 m į vakarus nuo kelio Skuodas–Plungė, Pasirvydžio miškelyje, Udralių ankstyvųjų žemdirbystės laukų vakariniame pakraštyje, šalia užakusio vandens telkinio, vadinamo Sirvydo pelke, smėlingos kalvelės rytiniame šlaite, pusiau įsmigęs į žemę, paverstas ant šono, dubeniu atsuktas į pietus. 

Pasak padavimų, šioje kalvelėje senais laikais stovėjusi bažnyčia. 1967 m. lobių ieškotojai akmenį išvertė, o jo vietoje iškasė 1,5 m gylio duobę. 

1968 m. kraštotyrininkas Ignas Jablonskis, kilęs iš šalia Udralių esančio Budrių kaimo, akmenį parsivežė į Kretingą ir pastatė prie savo namų Pušyno gatvėje. 

Saugotinas kultūros paveldo objektas.

Tyrimai 
Akmens aplinką ir lobių ieškotojų iškastą duobę 1968 m. žvalgė Ignas Jablonskis. Kultūrinio sluoksnio pėdsakų nepastebėjo. 

Akmuo preliminariai datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio viduriu.

Šaltiniai

Rimantas Matulis. Istoriniai akmenys. - Vilnius, 1990. - P. 79, Nr. 247
Ignas Jablonskis. Budrių kaimas. - Vilnius, 1993. - P. 10
Vykintas Vaitkevičius. Mosėdžio ir Salantų apylinkių senosios šventvietės. - Liaudies kultūra - 1995, Nr. 3. - P. 32

Lietuvos mitologiniai akmenys
Kretingos rajono paveldas
Albertas Vasiliauskas

Albertas Vasiliauskas (g. 1935 m. vasario 14 d. Šlapaberžėje, Dotnuvos valsčius) – Lietuvos miškininkas, fitopatologas, politinis veikėjas.

Biografija 
1953 m. baigė Kauno sodininkystės-daržininkystės technikumą, 1958 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos Miškų ūkio fakultetą, 1963 m. Lietuvos miškų instituto stacionarinę aspirantūrą. 1982 m. biologijos mokslų daktaras. 

Nuo 1958 m. Kauno miškų ūkio Zapyškio girininkijos girininkas. 1959–1960 m. Dubravos miškų tyrimo stoties Vaišvydavos girininkijos girininkas. 1964–1965 m. Lietuvos miškų instituto vyresnysis mokslinis bendradarbis. 1966–1990 m. Dubravos miškų tyrimo stoties direktorius, 1991–1992 m. Dubravos eksperimentinės miškų urėdijos urėdas. 1992–1994 m. Lietuvos miškų instituto direktorius.

1984–1994 m. dėstė Lietuvos žemės ūkio akademijoje ekologijos pagrindų kursą. Nuo 1994 m. birželio 9 d. iki 1996 m. Lietuvos miškų ūkio ministras Adolfo Šleževičiaus VI Vyriausybėje, 1996 m. – Lauryno Stankevičiaus VII Vyriausybės miškų ūkio ministras. 2001–2005 m. Lietuvos aplinkos ministerijos viceministras.

Ištyrė spygliuočių medžių šaknų puvinio sukėlėją – šakninę pintį. Kovai su šia liga (kartu su Birute Kažemėkiene) sukūrė pripažintą išradimu biologinį preparatą „Girionys-1“. Miško fitopatologijos klausimais paskelbė apie 100 mokslinių ir gamybinių straipsnių, parašė knygų. 

1985 m. LTSR nusipelnęs miškininkas. 2007 m. Kauno miškų ir aplinkos inžinerijos kolegijos garbės narys.

Bibliografija 
 Lietuvos TSR miškų ūkis, 1968 m.
 Svarbiausių miško medžių kenkėjai ir ligos, 1968 m.
 Šakninė pintis ir spygliuočių miškų ekosistemų atsparumas, 1989 m., rusų k.
 Miško apsaugos vadovas, 2000 m.
 Miško fitopatologija / Zenonas Dabkevičius, Albertas Vasiliauskas, Algimantas Žiogas. – Kaunas: Lututė, 2006. – 355 p.: iliustr. – ISBN 9955-692-53-7

Šaltiniai 

Lietuvos miškų ūkio ministrai
Lietuvos aplinkos viceministrai
Miškų urėdai
Lietuvos girininkai
Lietuvos pedagogai
Vera Gornostajeva

Vera Gornostajeva (; 1929 m. spalio 1 d. Maskvoje – 2015 m. sausio 19 d. Maskvoje) – tarybinė ir rusų pianistė, muzikos pedagogė, muzikos ir visuomenės veikėja, publicistė, Maskvos valstybinės P. Čaikovskio konservatorijos profesorė, Maskvos muzikų sąjungos prezidentė.

Biografija 
1952 m. baigė Maskvos valstybinę P. Čaikovskio konservatoriją, 1955 m. – aspirantūrą, po kurios iš karto pradėjo mokyti ir pradėjo koncertinę veiklą.

Nuo 1955 m. iki 1959 m. dėstė muzikos Gnešino institute, o nuo 1959 m. – Maskvos konservatorijoje. Profesorė nuo 1966 m.

Mokiniai – Eteri Andžaparidzė, Pavel Jegorov, Dina Yoffe, Valerijus Sigalevič, Semionas Kručinas, Aleksandras Paley, Aleksandras Slobodianikas, Michailas Kollontai, Vadimas Cholodenko.

Šeima 
Vyras Vadimas Knorre, fizikas. Dukra – Ksenija Knorre, Maskvos valstybinės Piotro Čaikovskio konservatorijos profesorė.

Anūkai – Lika Kremer bei lietuvių kilmės pianistas (bei jos mokinys) Lukas Geniušas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Biografija

Rusijos muzikos pedagogai
Rusijos pianistai
TS Podbeskidzie Bielsko-Biała

Belsko-Bialos „Podbeskidzie“ – Lenkijos futbolo klubas iš Belsko-Bialos.

Istorija 
Klubas įkurtas 1997 m. Neturi ilgos ir garbingos istorijos, bet yra dalyvavę elito diviziono kovose. 

Debiutavo Ekstraklasa pirmenybėse 2011 m. Penkerius metus jame sužaidė ir iškrito į žemesnį divizioną.

Aprangos ir jų pokyčiai 
Sportinių aprangų gamos pokyčiai
 Namuose žaidžia baltai–mėlynomis aprangomis.

Pasiekimai 
 s 
 pusfinalis (2011 m.)

Sezonai 

|}
 Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

Lietuviai 
 Emilijus Zubas, vartininkas 2015-2016
 Titas Milašius, saugas 2021–

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 SOCCERWAY
 RSSSF duomenų bazė (čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (taurės finalai)

Podbeskidzie
SK Hanácká Slavia Kroměříž

Kromeržyžo „Hanácká Slavia“ – Čekijos futbolo klubas iš Kromeržyžo.

Pasiekimai
 s pusfinalis (2011 m.)

Sezonai

|}

Dubleriai

|}

Nuorodos
 http://www.soccerway.com/teams/czech-republic/sk-hanacka-slavia-kromeriz/

Hanacka Slavia
Milingai

Milingai () – slavų gentis, viduramžiais gyvenusi Peloponese pietų Graikijoje.

Protoslavų gentys (sklavinai), kurie, žlugus Bizantijos gynybai palei Dunojų, VII a. pradžioje pasklido po Balkanus. Kai kurios gentys pietuose pasiekė net Peloponesą. Iš pastarųjų tik dviejų grupių pavadinimai žinomi iš rašytinių šaltinių. Tai milingai ir ezeritai, kurie buvo apsigyvenę vakariniuose Taigeto kalno šlaituose. pavadinimo milingai kilmė ir etimologija nežinomi.

Kaip ir ezeritai milingai pirmąkart paminėti knygoje „De administrando imperio“ – valstybės valdymo vadove, kurį parašė Bizantijos imperatorius Konstantinas VII Purpurinis (valdęs 945–959 m).
Imperatorius rašė, kad jo laikais jie mokėjo 60 numizmų duoklę, be vėliau jie sukilo ir buvo sutriuškinti, tad valdant Romanui I Lekapenui (valdymo metai 920–945 m.), jiems jau teko mokėti 600 numizmų. Bizantijos valstybėje milkingai išlaikė autonomiškumą, bet tapo krikščionimis, helenizavosi kalba ir kultūra.

Frankokratijos laikais (XIII–XIV a.) juo samdydavo kareiviais tiek Achėjos kunigaikštystės valdovai frankai, tiek Morėjos despotato bizantiniai graikai.
Pvz., pagal „Morėjos kroniką“ (Το χρονικόν του Μορέως) kunigaikštis Giljomas II Vilarduenas (valdęs 1246–1278 m.), suteikė „didžiajam milingų drungui“ atleidimą nuo visų prievolių, išskyrus karinę tarnybą. Milingai vis dar minimi apie 1330 m. Lakonijos cerkvių fundatorių įrašuose. Pvz., fundatorius Konstantinas Spanas, iš žymiųjų Spanų giminės, pavadintas „milingų drungo tzaousios, kas rodo, kad milingai dar tebeegzistavo kaip atskira bendruomenė. N. Nicoloudis identifikavo, kad vėlyvųjų viduramžių tema Kinsterna (ar Giserna) sutampa su milingų žemėmis šiaurės vakarinėje Manio pusiasalio dalyje.

Nuorodos 

 Kazhdan, Alexander, ed. (1991), Oxford Dictionary of Byzantium, Oxford University Press, ISBN 978-0-19-504652-6
 

Senovės slavai
Bizantijos istorija
Merkinės vaivadija

Merkinės vaivadija (, ) – buvo trumpalaikis Abiejų Tautų Respublikos, LDK administracinis teritorinis vienetas, egzistavęs nuo 1793 m. iki 1794 m. pradžios dabartinėje pietų Lietuvoje ir nedideliame plote šiaurės rytų Lenkijoje. Centras – Merkinė. Vieninteliu vaivada buvo Pranciškus Ksaveras Sapiega, prieš tai ėjęs Smolensko vaivados pareigas. Vaivadija šiaurėje ribojosi su Žemaitijos vaivadija, šiaurės rytuose su Trakų vaivadija, rytuose su Vilniaus vaivadija, pietuose su Gardino vaivadija ir vakaruose su Prūsijos karalyste.

Istorija 

Vaivadija buvo įkurta 1793 m. lapkričio 23 d. Gardino seimo nutarimu iš Trakų vaivadijos pietinių žemių ir nedidelės dalies Vilniaus vaivadijos vakarinių žemių. Lenkijos Karalystės Seime vaivadija turėjo savo atstovus: vaivadą ir kaštelioną bei šešis atstovus renkamus ketveriems metams (po du iš visų trijų apskričių). Po III Abiejų Tautų Respublikos padalijimo į vakarus nuo Nemuno buvusios teritorijos atiteko Prūsijos karalystės, Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui, o rytinės žemės Rusijos imperijos Slanimo gubernijai ir Vilniaus gubernijai.

Suskirstymas 

Vaivadiją sudarė trys žemės: Merkinės apskritis, Prienų apskritis ir Eišiškių apskritis. Žemės dar buvo skirstomos į parapijas:

 Merkinės žemės parapijos: Alytaus, Daugų, Lazdijų, Leipalingio, Liškiavos, Liubavo, Merkinės, Metelių, Miroslavo, Nemunaičio, Punsko, Rudaminos, Seirijų, Sieneno, Šventežerio, Veisiejų, Vižainio;
 Prienų žemės parapijos: Alvito, Balbieriškio, Bartninkų, Gražiškių, Kalvarijos, Pajevonių, Prienų, Punios, Ūdrijos, Vilkaviškio, Vištyčio ir Vladislavovo;
 Eišiškių žemės parapijos: Asavos, Benekainių, Eišiškių, Nočios, Rodūnios, Užubalio ir Varanavo.

Literatūra 

 Volumina Legum, T.X. Konstytucje Sejmu Grodzieńskiego z 1793 r / Wydał Z. Kaczmarczyk przy współudziale J. Matuszewskiego, M. Sczanieckiego i J. Wąsickiego. – Poznań, 1952.
 Wolff J. Senatorowie i dygnitarze Wielkiego Księstwa Litewskiego: 1385–1795. – Kraków, 1885.
2011 m. CONCACAF Aukso taurė

2011 m. CONCACAF Aukso taurė – vienuoliktasis CONCACAF Aukso taurės turnyras, 2011 m. birželio 5-25 d. vykęs JAV. Turnyre dalyvavo 12 komandų (visos iš CONCACAF zonos).

Nugalėtojo titulą apgynė meksikiečiai, finale rezultatu 4:2 nugalėję JAV futbolininkus.

Stadionai 

Čempionato varžybos vyko 13 JAV stadionų.

Grupių turnyras

A grupė

B grupė

C grupė

Atkrintamosios varžybos

Ketvirtfinaliai

Pusfinaliai

Finalas

Įvarčių autoriai 

7 įvarčiai
 Javier Hernández
4 įvarčiai

 Rodolfo Zelaya

 Aldo de Nigris

3 įvarčiai

 Marco Ureña
 Jerry Bengtson
 Carlo Costly

 Demar Phillips
 Giovani dos Santos
 Pablo Barrera

 Andrés Guardado
 Luis Tejada
 Clint Dempsey

2 įvarčiai

 Dwayne De Rosario
 Brice Jovial

 Carlos Ruiz
 Ryan Johnson

 Gabriel Gómez
 Jozy Altidore

1 įvartis

 Randall Brenes
 Joel Campbell
 Dennis Marshall
 Heiner Mora
 Álvaro Saborío
 Yénier Márquez
 Arturo Alvarez
 Lester Blanco

 Eliseo Quintanilla
 Osael Romero
 Clive Murray
 José Javier del Aguila
 Carlos Gallardo
 Marco Pappa
 Walter Martínez
 Alfredo Mejía

 Omar Daley
 Luton Shelton
 Efraín Juárez
 Rafael Márquez
 Blas Pérez
 Michael Bradley
 Landon Donovan
 Clarence Goodson

Į savo vartus
 Jermaine Taylor (žaidžiant prieš JAV)
 Clarence Goodson (žaidžiant prieš Panamą)

Nuorodos 
 RSSSF statistika

2011 sporte
CONCACAF Aukso taurė
Rugpjūčio 23-osios stadionas

Estadio 23 de Agosto – daugiafunkcis stadionas Argentinoje, San Salvador de Chuchujaus mieste. Daugiausia naudojamas futbolo varžyboms. Atidarytas 1973 m. Pavadintas Chuchujaus egzodo, vykusio 1812 m. rugpjūčio 23 d., garbei.

Šiame stadione namų rungtynes žaidžia pajėgiausias miesto klubas „Gimnasia y Esgrima de Jujuy“. Stadione vyko 2011 m. Copa América čempionato grupės varžybos.

Argentinos futbolo stadionai
Onuškio dvaras

Onuškio dvaras – dvaras Rokiškio rajone, Onuškio kaime.

Parke šiuo metu yra du tvenkiniai, auga per 21 rūšį vietinių medžių ir krūmų – europiniai maumedžiai, Vermuto pušis, išsišakojusi į du liemenis.

Istorija 
Onuškis pirmą kartą paminėtas 1529 m. Livonijos sienų aprašymų akte. XVI a. priklausė Rajeckiams, XVII a. valdė Mlečkos (), Kaminskiai (1774 m. Onuškyje pastatė bažnyčią).

XVIII–XIX a. sandūroje dvarą nupirko Juzefas Komaras, Antano sūnus, vedęs Teklę Zyndram-Koščialovską (?-1855 m.), po kurio mirties 1847 m. Onuškį paveldėjo sūnus Teofilis (1800–1861 m.). Jis ir pastatė vėlyvojo klasicizmo rūmus (spėjamas architektas – Cezaris Anikinis), vėliau formuotas visas kompleksas.

Dvarui priklauso 

Po rūmų statytojo mirties dvarą valdė jo sūnus Vladislovas Komaras (1848–1896 m.), po šio mirties – jo žmona Marija ir vaikai. Vedybų keliu dvaras atiteko Krasickiams, o 1922 m. dvaro žemės išparceliuotos žemės reformos metu. Rūmai sudegė dar Pirmojo pasaulinio karo metu.

Išnašos

Nuorodos 
 Onuškio dvaro sodyba (Kultūros vertybių registras)
 Onuškio dvaras, Rokiškio r. (miestai.net)

Rokiškio rajono dvarai
CF Monterrey

CF Monterrey – futbolo klubas iš Meksikos miesto Monterėjaus. Įkurtas 1945 m. ir yra senausias tebeaktyvus futbolo klubas iš šiaurės Meksikos.

CF Monterrey yra kelis kartus laimėjęs Meksikos čempionatą bei CONCACAF Čempionų lygą.

Laimėjimai 

 Primera División de México (4): 1986, Clausura 2003, Apertura 2009, Apertura 2010.
 Segunda División de México (2): 1956, 1960.
 Copa México (1): 1991.
 InterLiga (1): 2010.
 CONCACAF Čempionų lyga (1): 2011.

Žymūs žaidėjai 

  Reinaldo Navia
  Humberto Suazo
  Walter Ayoví
  Giovanny Espinoza
  Jesus Arellano
  Jared Borgetti
  Aldo de Nigris
  Antonio de Nigris
  Guillermo Franco
  Ricardo Osorio
  Luis Ernesto Pérez
  Ramon Morales
  Zinha
  Eusébio
  Sebastián Abreu
  Juan Arango

Meksikos futbolo klubai
Club Toluca

Deportivo Toluca Fútbol Club – futbolo klubas iš Meksikos miesto Tolukos. Įkurtas 1917 m. ir yra vienas labiausiai tituluotų šalies klubų.

Laimėjimai 

 Primera División de México (10): 1966-67, 1967-68, 1974-75, Verano 1998, Verano 1999, Verano 2000, Apertura 2002, Apertura 2005, Apertura 2008, Bicentenario 2010.
 Segunda División de México (1): 1952-53.
 Copa México (2): 1955-56, 1988-89.
 Campeón de Campeones (4): 1966-67, 1967-68, 2002-03, 2005-06.
 CONCACAF čempionų taurė (2): 1968, 2003.

Žymūs žaidėjai 

  Luis Islas
  Fabián Estay
  Héctor Mancilla
  Salvador Carmona
  Israel López
  Mario Méndez
  Zinha
  José Saturnino Cardozo
  Paulo da Silva
  Juan Antonio Pizzi
  Darío Rodríguez
  Vicente Sanchez

Meksikos futbolo klubai
Colo-Colo

Club Social y Deportivo Colo-Colo – futbolo klubas iš Čilės, Makulio miesto Santjago metropoliniame regione. Tai vienas iš tituluočiausių futbolo klubų šalyje.

Istorija 
Įkurtas 1925 m. Klubas pavadintas mapučių kasiko vardu.

2007 m. suburta moterų ekipa, kuri žaidžia Čilės moterų futbolo čempionate. Moterų komanda daugkartinė šalies čempionė.

Laimėjimai 
 Primera Division (29): 1937, 1939, 1941, 1944, 1947, 1953, 1956, 1960, 1963, 1970, 1972, 1979, 1981, 1983, 1986, 1989, 1990, 1991, 1993, 1996, 1997 Clausura, 1998, 2002 Clausura, 2006 Apertura, 2006 Clausura, 2007 Apertura, 2007 Clausura, 2008 Clausura, 2009 Clausura.
 Copa Chile (13): 1958, 1974, 1981, 1982, 1985, 1988, 1989, 1990, 1994, 1996, 2016, 2019, 2021
 Supercopa de Chile (2): 2017, 2018
 Copa Libertadores (1): 1991
 Recopa Sudamericana (1): 1992
 Copa Interamericana (1): 1991

Žymūs žaidėjai 
  Marco Etcheverry
  Sergio Ahumada
  Claudio Bravo
  Pablo Contreras
  Fabián Estay
  Matías Fernández
  Gonzalo Jara
  Claudio Maldonado
  Rodrigo Millar
  Alexis Sánchez
  José Luis Sierra
  Humberto Suazo
  Héctor Tapia
  Francisco Valdés
  Jorge Valdivia
  Arturo Vidal
  Patricio Yáñez
  Iván Zamorano
  Eduardo Hurtado
  Celso Ayala
  Lucas Barrios
  Daniel Sanabria
  Andrés Scotti
  José Manuel Rey

Išnašos

Nuorodos 
Oficiali klubo svetainė
FIFA svetainė 
Klubo gerbėjų svetainė

Čilės futbolas
Pietų Amerikos futbolo klubai
Torneo Argentino A

Torneo Argentino A – viena iš dviejų lygų, sudarančių trečiąjį Argentinos futbolo divizioną. Ją sudaro šalies periferijos komandos, tuo tarpu Buenos Airių metropolijos komandos rungtyniauja paralelinėje Primera B Metropolitana lygoje. Lygos nugalėtojai įgija teisę kautis dėl patekimo į Primera B Nacional su šios lygos autsaideriais.

Seniau turnyras vyko Apertura-Clausura principu, dabar yra vienas sezonas: varžybos vyksta keleto pakopų principu. Pradžioje susitinka to paties regiono komandos, vėliau stipriausios regionų komandos rungtyniauja tarpusavyje.

Nugalėtojai 
Europietiško stiliaus turnyrai

Apertura ir Clausura sezonai

Europietiško stiliaus turnyrai

Argentinos futbolas
Vilkaviškio dvaras

Vilkaviškio dvaras - dvaras Vilkaviškio rajone, Vilkaviškio mieste.

Istorija 
Dvaras įkurtas po 1744 m. - 1776 m. sausio 25 d. sudarytame Kauno pavieto padūmės mokesčių mokėtojų sąraše nurodyta, kad Vilkaviškio parapijoje yra Oginskių valdomas Vilkaviškio dvaras, Vilkaviškio mieste - 39 žemdirbių kiemai ir 96 kiemai sklypuose. Vilkaviškio parapijos klebono Lachovskio jurisdikcijoje buvo 5 sklypininkų kiemai daržuose ir špitolė.

1812 m. birželio 19-24 dienomis pro Vilkaviškio apylinkes traukė Napoleono Bonaparto kariuomenė (apie 250 tūkst. karių). Klieriko (vėliau prelato) Butkevičiaus užrašuose fiksuota, jog birželio 21 d. atvyko ir pats Napoleonas, apsigyveno Vilkaviškio dvare (kiti šaltiniai mini palapinę prie dvaro). Čia, dvaro apylinkėse, birželio 21 d. maršalas Liuisas-Aleksandras Bertjeras (), kariuomenės vyriausiojo štabo viršininkas, paskelbė Napoleono pasirašytą atsišaukimą į karius, kuris faktiškai buvo karo pradžios paskelbimas Rusijai.

1864-1904 m. dvare gyvenęs rusų armijos generolas, I pasaulinio karo metais - vokiečiai. Vėliau dvarą su 80 hektarų iš valstybės nupirko kunigas P.Karalius, po to jame įsikūrė Vilkaviškio vyskupijos kurija, čia gyveno vyskupai Antanas Karosas ir Mečislovas Reinys.

Dvaras likviduotas 1940 m., vykdant sovietinį 1940 m. rugpjūčio 5 d. žemės reformos įstatymą.

II pasaulinio karo metais rūmų pastatas buvo tuščias, po karo jame įsikūrė Vilkaviškio tarybinio ūkio administracija.

Nuorodos 
 Vilkaviškio buv. dvaro sodybos fragmentai (Kultūros vertybių registras)
 Vilkaviškio miesto dvaras (miestai.net)
 Istorija (Vilkaviškio rajono savivaldybė)

Vilkaviškio rajono dvarai