joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jasna

Jasna () – populiarus šiaurės Slovakijoje apskritus metus veikiantis kurortas Žemųjų Tatrų kalnuose. Kurortas yra įsikūręs Chopoko kalno šlaituose, jo objektai išsidėstę 900–2024 m aukštyje virš jūros lygio. Šalia – Demanovska dolina slėnis (Demänovská dolina) prie to paties pavadinimo kaimo, kurio dalis yra ir Jasna. Iki rajono centro Liptovsky Mikulašo – 14 km, iš kur lengvai pasiekiama Bratislava (250 km) arba oro uostas Poprade. 

Kurortas pasižymi išvystyta infrastruktūra, todėl yra visos galimybės visus metus lankyti Žemųjų Tatrų nacionalinio parko gamtos draustinius ir paminklus (netoliese – Demanovskos Laisvės urvas (Demänovská jaskyňa Slobody) ir Demanovskos ledo urvas (Demänovská ľadová jaskyňa)), užsiimti aktyviu poilsiu ir sportu.

Slidinėjimo kurortas 

Žiemą veikia kalnų slidinėjimo trasos. Jasna – vienas geriausių slidinėjimo kurortų Rytų Europoje. Bendras trasų ilgis kurorto šiauriniame ir pietiniame šlaituose – 36,3 km. Didžiausias trasos aukščių skirtumas apie 1 km. Čia yra įvairaus sudėtingumo trasos: nuo lengvų – pradedantiesiems, iki sudėtingų – patyrusiems slidininkams. Kurorte yra įvairaus tipo (krėsliniai, gondoliniai, užtempiantieji) 24 keltuvai, kurių našumas 24 535 žm./val. Keltuvai dirba 8.30 – 15.30 val., o nuo vasario mėn. iki sezono pabaigos 08.30 – 16.00 val. Dvi trasos – „Pretekarska“ ir „Biela Put“ atidarytos ir vakariniam slidinėjimui – 18.00 – 21.00 val. Beveik visose trasose yra panaudojamos dirbtinio sniego patrankos, kurios slidinėjimo sezoną pratęsia nuo gruodžio iki balandžio mėnesio. Atskiri ruožai skirti snieglenčių ir rogučių, slidžių kroso mėgėjams, įrengti sniego parkai, taip pat prieinami ir natūralūs sniegu užkloti šlaitai.
Slidinėjimo komplekso duomenys:
 Bazinė stotis – 1 028 m
 Viršutinė stotis – 2 024 m
 Keltuvai – 24 (našumas 24 535 žm./val.)
 Kalnų slidinėjimo trasų skaičius – 29 (36,3 km), tame tarpe:
 lengvos, 30,5% – 11,0 km,
 vidutinės, 48,7% – 17,7 km,
 sudėtingos, 20,8% – 7,5 km.

Nuorodos 

 Jasnos oficiali svetainė
 Informacija demanovskadolina.info svetainėje

Slovakijos gyvenvietės
Kalnų slidinėjimas
Juchnovec Košcelnų Dievo Motinos Šeimos Karalienės sanktuariumas

Juchnovec Košcelnų Dievo Motinos Šeimos Karalienės sanktuariumas () – Romos katalikų bažnyčia šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Juchnoveco Košcelnių valsčiuje, Juchnovec Košcelnų kaime. Bažnyčia priklauso Juchnovec Košcelnų Šv. Trejybės parapijai.

Istorija 

1764 m. klebonas Jozafat Wołłosowicz inicijavo naujos mūrinės bažnyčios statybas vietoje anksčiau 1547 m. pastatytos medinės bažnyčios. 1788 m. statybos buvo užbaigtos. 1906 m. prie bažnyčios buvo pastatytas bokštas. Kai parapija priklausė Vilniaus arkivyskupijai tai ši bažnyčia buvo viena iš trijų Dievo Motinos kulto vietų, kitos dvi šventovės yra Aušros vartai Vilniuje ir Ružanistoko Mergelės Marijos sanktuariumas Ružanistoke.

Nuorodos 

 Aprašymas apie parapiją (lenk.) ;
 Aprašymas apie sanktuariumą (lenk.) .

Balstogės arkivyskupijos bažnyčios
Nevodnica Košcelnos Šv. Antano Paduviečio sanktuariumas

Nevodnica Košcelnos Šv. Antano Paduviečio sanktuariumas () – Romos katalikų bažnyčia šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Turošno Košcelnos valsčiuje, Nevodnica Košcelnos kaime. Bažnyčia priklauso Nevodnica Košcelnos Šv. Antano Paduviečio parapijai.

Istorija 

Apie 1596 m. šioje vietovėje buvo pastatyta pirmoji medinė bažnyčia. 1884 m. pradėta statyti nauja mūrinė neogotikinio architektūros stiliaus bažnyčia, kuri buvo užbaigta 1889 metais. Bažnyčios architektas – Romuald Lenczewski. 1889 m. spalio 22 d. bažnyčia buvo pašventinta. 1993 m. spalio 7 d. įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.

Nuorodos 

 Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.);
 Aprašymas apie sanktuariumą (lenk.).

Turošno Košcelnos valsčius
Balstogės arkivyskupijos bažnyčios
Bažnytiniai paminklai Palenkės vaivadijoje
Piralahi

Piralahi (), seniau – Artiomo sala () – pusiasalis (buvusi sala) Kaspijos jūroje, damba sujungta su Apšerono pusiasaliu (Azerbaidžanas). Plotas – 10 km². Čia įsikūrusi Piralahi gyvenvietė (seniau – Artiom Ostrovas), vykdoma naftos gavyba. Su Baku pusiasalį jungia elektrifikuotas geležinkelis.

Pavadinimas Piralahi reiškia „Dievo šventykla“, senovėje saloje buvusi šventvietė. Tarybiniais metais, pradėjus naftos gavybą, sala su žemynu sujungta damba ir pavadinta revoliucionieriaus Fiodoro Sergejevo-Artiomo garbei.

Šaltiniai 
2. Pasaulio vietovardžiai. Azija (Afganistanas-Jungtiniai Arabų Emyratai). Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras, 2012. - 672 p.
Azerbaidžano geografija
Šveicarijos Federalinė Taryba

Šveicarijos Federalinė Taryba (vok.: Schweizerischer Bundesrat; pranc.: Conseil fédéral suisse; it.: Consiglio federale svizzero; ret.: Cussegl federal svizzer) – septynių narių taryba, kuri sudaro Šveicarijos federalinę vyriausybę ir eina, kaip kolektyvas, valstybės vadovo pareigas.

Federalinės Tarybos nariai yra išrenkami ketveriems metams. Kiekvienas narys yra išrenkamas individualiai slapto balsavimo metu surinkęs taškų persvarą.

Dabartiniai Tarybos nariai: Ueli Maurer, Simonetta Sommaruga, Alain Berset, Guy Parmelin, Ignazio Cassis, Viola Amherd, Karin Keller-Sutter.

Federalinės Tarybos kilmė ir istorija

Tarybos kilmė
Federalinė Taryba buvo įkurta Federalinės konstitucijos 1848 m. kaip "aukščiausioji, vykdomoji konfederacijos valdžia".

Kai buvo rašoma Konstitucija, liberalioji demokratija dar tik kūrėsi ir įkūrėjai neturėjo daug pavyzdžių kaip ją rašyti. Nors jie atkreipė dėmesį į JAV Konstituciją, bet pasirinko kolektyvinį, o ne prezidentinį valdymą.

Šiandien tik trys kitos šalys: Bosnija ir Hercogovina, Andora ir San Marinas turi kolektyvinę valdžią.

„Pirmųjų“ sąrašas

 1848 m.: Pirmieji septyni nariai: Ulrich Ochsenbein, Jonas Furrer, Martin J. Munzinger, Henri Druey, Friedrich Frey-Herosé, Wilhelm Matthias Naeff ir Stefano Franscini.
 1891 m.: Josef Zemp - pirmasis Krikščionių demokratų partijos narys Taryboje.
 1893 m.: Pirmasis narys kurio tėvas taip pat buvo tarybos narys: Eugène Ruffy, Victor Ruffy sūnus.
 1911 m.: Adolf Deucher - pirmasis (ir vienintelis) aštuoniasdešimtmetis Taryboje.
 1913 m.: Felix Calonder - pirmasis (ir vienintelis) narys, kurio gimtoji kalba yra retoromanų.
 1917 m.: Gustave Ador - pirmasis (ir vienintelis) liberalų partijos narys Taryboje.
 1930 m.: Rudolf Minger – pirmasis Šveicarijos žmonių partijos narys Taryboje.
 1943 m.: Ernst Nobs – pirmasis Socialdemokratų partijos narys Taryboje.
 1983 m.: Lilian Uchtenhagen - pirmoji moteris kandidatavusi į Tarybą.
 1984 m.: Elisabeth Kopp - pirmoji moteris Taryboje.
 1993 m.: Ruth Dreifuss – pirmasis žydų atstovas Taryboje.
 1995 m.: Moritz Leuenberger - pirmasis narys gyvenantis su moterimi, bet neįteisinęs santykių santuoka.
 1999 m.: Ruth Dreifuss - pirmoji konfederacijos prezidentė moteris.

Šveicarija
Liptovska Mara

Liptovska Mara () – tvenkinys šiaurės Slovakijos Žilinos krašte, prie rajono centro Liptovsky Mikulašo. Vandens telkinys sudarytas 1965–1975 m., patvenkus Vaho upę ir užtvindžius 9 kaimus. Tvenkinys pavadintas vieno jų vardu.    

Tvenkinio plotas 27 km², didžiausias gylis 45 m, vandens tūris 360 mln. m³. Pagal tūrį tai stambiausias dirbtinis vandens telkinys Slovakijoje. Užtvankos aukštis yra antras šalyje – 45 m. Statybos metu, be gyvenviečių iškėlimo, buvo perkelti geležinkelio ir automobilių kelių ruožai. Pagrindinis tvenkinio statybos tikslas – upės potvynių prevencija ir elektros energijos gamyba. Tvenkinio vanduo suka 198 MWh galios Oravos hidroelektrinės turbinas. Tvenkinio pakrantės ir vaizdingos apylinkės yra populiari turizmo, aktyvaus poilsio ir sporto vieta: maudynės, žūklė, irklavimas, banglentės, skuteriai.

Prieš vykdant užtvankos statybos darbus šiame Liptovo istoriniame regione buvo atlikti archeologiniai kasinėjimai Havranoke. Čia buvo atkasta priešistorinė keltų genčių statyta tvirtovė. Buvo surasta ir viduramžių medinė pilis, stovėjusi iki XV a. Abu objektai buvo dalinai atstatyti, įsteigtas atvirame lauke archeologijos muziejus.

Nuorodos 

 Oficiali svetainė

Slovakijos geografija
Tvenkiniai
Semiatičės Šv. Andžejaus Bobolo bažnyčia

Semiatičės Šv. Andžejaus Bobolo bažnyčia () - Romos katalikų bažnyčia šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Semiatičės apskrityje, Semiatičės valsčiuje, Semiatičės mieste. Bažnyčia priklauso Semiatičės Šv. Andžejaus Bobolo parapijai. Architektas Henryk Kosieradzki.

Istorija

1993 m. prasidėjo neobarokinio architektūros stiliaus mūrinės bažnyčios statybos, kurios buvo užbaigtos 2000 metais. Bažnyčia pašventinta 2000 m. balandžio 16 dieną.

Semiatičės bažnyčios
Semiatičės Marijos Dangun Žengimo bažnyčia

Semiatičės Marijos Dangun Žengimo bažnyčia () – Romos katalikų bažnyčia šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Semiatičės apskrityje, Semiatičės valsčiuje, Semiatičės mieste. Bažnyčia priklauso Semiatičės Marijos Dangun Žengimo parapijai. Bažnyčioje yra trys navos.

Istorija 

Mūrinės baroko architektūros stiliaus bažnyčios statybos prasidėjo 1626 m. ir užbaigtos 1637 metais. Bažnyčios statybas finansavo Sapiegų šeima. Statyboms vadovavo Lietuvos didysis etmonas Leonas Sapiega ir vėliau jo sūnus Kazimieras Leonas Sapiega. Bažnyčia pašventinta 1638 m. rugpjūčio 15 dieną. 1725–1727 m. pastatyta bažnyčios varpinė. 1956 m. kovo 30 d. bažnyčia buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.

Nuorodos 

 Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.);
 Aprašymas apie parapiją (lenk.).

Semiatičės bažnyčios
Bažnytiniai paminklai Palenkės vaivadijoje
Kleščelių stačiatikių dekanatas

Kleščelės dekanatas () - vienas iš šešių Varšuvos-Bielsko stačiatikių vyskupijos dekanatų. Dekanas Mikołaj Kiełbaszewski. Dekanatas ribojasi su Bielsk Podlasko, Hainuvkos ir Semiatičės dekanatais.

Parapijos

Dekanate yra 11 parapijų:

 Čeremchos Mylinčiosios Dievo Motinos parapija;
 Dubiče Cerkevnės Rūpestingosios Dievo Motinos parapija;
 Kleščelės Švč. Mergelės Marijos Dangun Žengimo parapija;
 Košnos Šv. Mykolo parapija;
 Kuzavos Šv. Barboros parapija;
 Mileičicės Šv. Barboros parapija;
 Rogačės Švč. Mergelės Marijos Gimimo parapija;
 Sakų Šv. Dimitrijaus parapija;
 Verstoko Viešpaties Nukryžiavimo Kryžiaus parapija;
 Vulka Vigonovskos Šv. Archangelo Mykolo parapija; 
 Zubačės Rūpestingosios Dievo Motinos parapija.

Varšuvos-Bielsko stačiatikių vyskupija
Lenkijos stačiatikių dekanatai
Kleščelė
Semiatičės stačiatikių dekanatas

Semiatičės dekanatas () - vienas iš šešių Varšuvos-Bielsko stačiatikių vyskupijos dekanatų. Dekanas Andrzej Jakimiuk. Dekanatas ribojasi su Bielsk Podlasko, Kleščelės, Hainuvkos ir Palenkės Bialos dekanatais.

Parapijos

Dekanate yra 14 parapijų:

 Boratineco Ruskų Šv. Onos parapija;
 Cechanoveco Kristaus Dangun Žengimo parapija;
 Čarna Cerkevnos Rūpestingosios Dievo Motinos parapija;
 Drohičino Šv. Mykolo parapija;
 Grabarkos Šv. Mortos ir Marijos parapija;
 Grodzisko Šv. Mykolo parapija;
 Mielniko Mergelės Marijos Gimimo parapija;
 Narojkų Šv. Kosmio ir Damjano parapija;
 Rogavkos Jėzaus Kristaus parapija;
 Semiatičės Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija; 
 Semiatičės Viešpaties Prisikėlimo parapija;
 Telatičės Šv. Kosmio ir Damjano parapija;
 Tokarų Verkiančiosios Dievo Motinos Ikonos parapija;
 Žerčicės Šv. Dimitrijaus parapija.

Varšuvos-Bielsko stačiatikių vyskupija
Lenkijos stačiatikių dekanatai
Semiatičės miesto religinė struktūra
Juškovi Grudo Švč. Mergelės Marijos Gimimo parapija

Juškovi Grudo Švč. Mergelės Marijos Gimimo parapija () - viena iš Grudeko stačiatikių dekanato parapijų, Juškovi Grudo kaime. Parapija įkurta 1909 metais. Parapijoje yra Juškovi Grudo Švč. Mergelės Marijos Gimimo cerkvė.

Nuorodos

 Aprašymas apie parapiją (lenk.).

Literatūra

 Kalendarz prawosławny na 2010 rok, Wydanie Warszawskiej Metropolii Prawosławnej, ISSN 1425-2171
 
Grudeko stačiatikių dekanato parapijos
Michalovo valsčius
Choroščo Dievo Motinos parapija

Choroščo Dievo Motinos parapija () – viena iš Balstogės stačiatikių dekanato parapijų, Choroščo mieste. Parapija įkurta 1507 metais. Parapijoje yra 1878 m. pastatyta Choroščo Dievo Motinos cerkvė.

Nuorodos 

 Parapijos tinklalapis (lenk.);
 Aprašymas apie parapiją (lenk.) .

Literatūra 

 Kalendarz prawosławny na 2008 rok, Wydanie Warszawskiej Metropolii Prawosławnej, ISSN 1425–2171
 Halina Surynowicz, Pod opieką Matki Bożej. Dzieje Parafii Prawosławnej w Choroszczy 1507–2007, Choroszcz 2008
 
Balstogės stačiatikių dekanato parapijos
Choroščas
Čarna Bialostockos Šventųjų Moterų parapija

Čarna Bialostockos Šventųjų Moterų parapija () – viena iš Balstogės stačiatikių dekanato parapijų, Čarna Bialostockos mieste. Parapija įkurta 1985 m. gegužės 9 dieną. Parapijoje yra 1985–1996 m. pastatyta Čarna Bialostockos Šventųjų Moterų cerkvė.

Literatūra 

 Kalendarz prawosławny na 2008 rok, Wydanie Warszawskiej Metropolii Prawosławnej, ISSN 1425–2171
 Bibliografia parafii prawosławnych na Białostocczyźnie, ks. Grzegorz Sosna, Ryboły 1992
 
Balstogės stačiatikių dekanato parapijos
Čarna Bialostocka
Fastų Šv. Kryžiaus parapija

Fastų Šv. Kryžiaus parapija () – viena iš Balstogės stačiatikių dekanato parapijų, Fastų kaime. Parapija įkurta apie 1545 metus. Parapijoje yra Fastų Šv. Kryžiaus cerkvė ir Fastų Šv. Archangelo Mykolo cerkvė.

Literatūra 

 Kalendarz prawosławny na 2008 rok, Wydanie Warszawskiej Metropolii Prawosławnej, ISSN 1425–2171
 
Balstogės stačiatikių dekanato parapijos
Dobžinevo Dužės valsčius
Kožanų Viešpaties Kryžiaus parapija

Kožanų Viešpaties Kryžiaus parapija () – viena iš Balstogės stačiatikių dekanato parapijų, Kožanų kaime. Parapija įkurta XIX a. amžiuje. 1886 m. pastatyta Kožanų Šv. Nukryžiavimo Kryžiaus cerkvė. 1880 m. pastatyta Zlotnikų Kazanės Dievo Motinos Ikonos koplyčia.

Literatūra 

 Kalendarz prawosławny na 2008 rok, Wydanie Warszawskiej Metropolii Prawosławnej, ISSN 1425–2171
 
Balstogės stačiatikių dekanato parapijos
Juchnoveco Košcelnių valsčius
Topileco Šv. Mykolo parapija

Topileco Šv. Mykolo parapija () – viena iš Balstogės stačiatikių dekanato parapijų, Topileco kaime. Parapija įkurta XVI a. amžiuje. Parapijoje yra 1870 m. pastatyta Topileco Šv. Mykolo cerkvė ir Baciutų Šv. Barboros koplyčia.

Nuorodos 

 Aprašymas apie parapiją I (lenk.) ;
 Aprašymas apie parapijos ikonas (lenk.) ;
 Aprašymas apie parapiją II (lenk.).

Literatūra 

 Kalendarz prawosławny na 2008 rok, Wydanie Warszawskiej Metropolii Prawosławnej, ISSN 1425–2171
 
Balstogės stačiatikių dekanato parapijos
Turošno Košcelnos valsčius
Markas Beneta

Markas Beneta (g. 1993 m. liepos 8 d.) – Lietuvos futbolininkas, saugas.

Karjera

FC Klaipėda 
Žaidė „Klaipėdos“ komandoje.

FK Žalgiris 
2012 m. pasirašė kontraktą su Vilniaus „Žalgiriu“. 2012 m. buvo paskolintas Klaipėdos „Atlanto“ komandai. 2013 m. pasirašė sutartį su Klaipėdos „Atlanto“ klubu.

Sosnoveco „Zagłębie“ 
2020 m. sausio pabaigoje pasirašė 1,5 m. sutartį su Sosnoveco „Zagłębie“ komanda.

FK Sūduva 
2021 m. pradžioje pasirašė kontraktą iki sezono pabaigos su Marijampolės „Sūduvos“ komanda.

2021 m. spalio 27 d. rungtynėse prieš FK Žalgiris pelnė įvartį, tačiau varžovai išplėšė pergalę paskutinėmis rungtynių minutėmis (3:2). Žalgiriečiai turnyrinėje lentelėje pakilo į pirmą vietą ir aplenkė marijampoliečius.

2021 m. gruodžio mėn. su žaidėju pratęsta sutartis dar metams.

2022 m. rugsėjo 18 d. pasižymėjo įvarčiu rungtynėse prieš FK Banga. Po M. Benetos smtikslaus smūgio rezultatas tapo 1-0, o rungtynės baigėsi marijampoliečių pergale 2-0.

Statistika 
 A lygos statistika

Spalvų reikšmės: 
 Ekipa žaidė A lygoje;

Rinktinės 
Žaidė įvairaus amžiaus jaunimo rinktinėse. Atstovaudamas Lietuvos jaunimo iki 21 m. futbolo rinktinei debiutavo Sandraugos taurės rungtynėse prieš Tadžikistano bendraamžius.

Susilaukė kvietimo į nacionalinė rinktinę.

Pasiekimai

su JK Narva Trans 
 Estijos futbolo taurė: 
 Nugalėtojai: 2019 m.

 asmeniniai įvertinimai
 Išrinktas į simbolinę 2021 m. A lygos rinktinę.

su FK Sūduva 
 A lyga
 vicečempionas: 2021 m.
 Supertaurė
 Nugalėtojai: 2022 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 alyga.lt svetainė
 SOCCERWAY
 Transfermarkt
 Globalsportsarchive
 lietuvosfutbolas.lt
 futbolinis.lt
 fksuduva.lt

Lietuvos futbolininkai
Kleščelių Švč. Mergelės Marijos Dangun Žengimo parapija

Kleščelės Švč. Mergelės Marijos Dangun Žengimo parapija () - viena iš Kleščelės stačiatikių dekanato parapijų, Klaščelės mieste. Parapija įkurta 1877 metais. Parapijoje yra 1872 m. pastatyta Kleščelės Švč. Mergelės Marijos Dangun Žengimo cerkvė, 1709 m. pastatyta Kleščelės Šv. Mykolo cerkvė ir 2002 m. pastatyta Dobrovodos Šv. Paraskevo cerkvė.

Literatūra

 Kalendarz prawosławny na 2010 rok, Wydanie Warszawskiej Metropolii Prawosławnej, ISSN 1425-2171
 M. Bołtryk, W Dobrywodzie nad źródełkiem, "Przegląd Prawosławny", nr 7(301), lipiec 2010, ISSN 1230-1078, s.23

Kleščelės stačiatikių dekanato parapijos
Kleščelė
Mileičicės Šv. Barboros parapija

Mileičicės Šv. Barboros parapija () - viena iš Kleščelės stačiatikių dekanato parapijų, Mileičicės kaime. Parapija įkurta apie 1592 metus. Pirmosios parapijos cerkvės statybas finansavo karalius Žygimantas Senasis. Parapijoje yra XIX a. amžiuje pastatyta Mileičicės Šv. Barboros cerkvė ir 1820 m. pastatyta Mileičicės Šv. Mykolo cerkvė.

Literatūra

 Kalendarz prawosławny na 2010 rok, Wydanie Warszawskiej Metropolii Prawosławnej, ISSN 1425-2171

Kleščelės stačiatikių dekanato parapijos
Mileičicė
Sakų Šv. Dimitrijaus parapija

Sakų Šv. Dimitrijaus parapija () - viena iš Kleščelės stačiatikių dekanato parapijų, Sakų kaime. Parapija įkurta 1992 metais. Parapijoje yra XVIII a. amžiuje pastatyta Sakų Šv. Dimitrijaus cerkvė ir Sakų Šv. Nektariušo koplyčia. Taip pat parapijoje įsikūręs Sakų Šv. Dimitrijaus Solunskio vienuolynas.

Literatūra

 Kalendarz prawosławny na 2009 rok, Wydanie Warszawskiej Metropolii Prawosławnej, ISSN 1425-2171

Kleščelės stačiatikių dekanato parapijos
Kleščelės valsčius
Čižų Švč. Mergelės Marijos Dangun Žengimo parapija

Čižų Švč. Mergelės Marijos Dangun Žengimo parapija () - viena iš Hainuvkos stačiatikių dekanato parapijų, Čižės kaime. Parapijoje yra 1993 m. pastatyta Čižės Švč. Mergelės Marijos Dangun Žengimo cerkvė ir 1889 m. pastatyta Čižės Šv. Kosmio ir Damjano cerkvė.

Literatūra

 Kalendarz prawosławny na 2008 rok, Wydanie Warszawskiej Metropolii Prawosławnej, ISSN 1425-2171

Hainuvkos stačiatikių dekanato parapijos
Čižės valsčius
Kuraševo Šv. Antono Piečersko parapija

Kuraševo Šv. Antono Piečersko parapija () - viena iš Hainuvkos stačiatikių dekanato parapijų, Kuraševo kaime. Parapija įkurta apie 1897 metus. Parapijoje yra 1942 m. pastatyta Kuraševo Šv. Brolio Machabeušo koplyčia.

Literatūra

 Kalendarz prawosławny na 2009 rok, Wydanie Warszawskiej Metropolii Prawosławnej, ISSN 1425-2171
 Mikołaj Dawidziuk, Unia w Kuraszewie, Wydanie Stowarzyszenia Muzeum Małej Ojczyzny w Studziwodach, ISBN 978-83-925074-6-8
 Jarosław Charkiewicz: Męczennicy XX wieku. Martyrologia Prawosławia w Polsce w biografiach świętych. Warszawa: Warszawska Metropolia Prawosławna, 2008. ISBN 978-83-60311-11-0. 

Hainuvkos stačiatikių dekanato parapijos
Čižės valsčius
Ščiti Dzencolovo Šv. Jono Krikštytojo parapija

Ščiti Dzencolovo Šv. Jono Krikštytojo parapija () - viena iš Bielsk Podlasko stačiatikių dekanato parapijų, Ščiti Dzencolovo kaime. Parapija įkurta 1785 metais. Parapijoje yra 1785 m. pastatyta Ščiti Dzencolovo Šv. Jono Krikštytojo cerkvė.

Literatūra

 Kalendarz prawosławny na 2009 rok, Wydanie Warszawskiej Metropolii Prawosławnej, ISSN 1425-2171
 Bibliografia parafii prawosławnych na Białostocczyźnie, ks. Grzegorz Sosna, Ryboły 1992

Bielsk Podlasko stačiatikių dekanato parapijos
Orlos valsčius
Sasinų Viešpaties Apsireiškimo parapija

Sasinų Viešpaties Apsireiškimo parapija () - viena iš Bielsk Podlasko stačiatikių dekanato parapijų, Sasinų kaime. Parapija įkurta apie 1613 metus. Parapijoje yra 1954 m. pastatyta Sasinų Viešpaties Apsireiškimo cerkvė ir 1672 m. pastatyta Sobiatino Šv. Apaštalų Petro ir Povilo cerkvė.

Literatūra

 Kalendarz prawosławny na 2009 rok, Wydanie Warszawskiej Metropolii Prawosławnej, ISSN 1425-2171
 Święte miejsca i cudowne ikony, o. Grzegorz Sosna, m. Antonina Troc-Sosna, Wydawnictwo Orthdruk, Białystok 2006, ISBN 83-85368-69-8

Bielsk Podlasko stačiatikių dekanato parapijos
Bočkų valsčius
Orlos Šv. Jono Teologo parapija

Orlos Šv. Jono Teologo parapija () – viena iš Bielsk Podlasko stačiatikių dekanato parapijų, Orlos kaime. Parapija įkurta apie 1512 metus. Parapijoje yra 1797 m. pastatyta Orlos Šv. Archangelo Mykolo cerkvė, 1870 m. pastatyta Orlos Šv. Kirilo ir Metodijaus cerkvė ir 1995 m. pastatyta Orlos Šv. Simono Slupniko koplyčia.

Literatūra 

 Kalendarz prawosławny na 2009 rok, Wydanie Warszawskiej Metropolii Prawosławnej, ISSN 1425-2171

Bielsk Podlasko stačiatikių dekanato parapijos
Orla
Malešių Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija

Malešės Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija () - viena iš Bielsk Podlasko stačiatikių dekanato parapijų, Malešės kaime. Parapija įkurta apie 1727 metus.

Literatūra

 Kalendarz prawosławny na 2009 rok, Wydanie Warszawskiej Metropolii Prawosławnej, ISSN 1425-2171

Bielsk Podlasko stačiatikių dekanato parapijos
Viškų valsčius
Bočkų Dievo Motinos parapija

Bočkų Dievo Motinos parapija () – viena iš Bielsk Podlasko stačiatikių dekanato parapijų, Bočkų kaime. Parapijoje yra 1828 m. pastatyta Bočkų Dievo Motinos cerkvė ir 1914 m. pastatyta Andrijankų Šv. Nukryžiavimo Kryžiaus cerkvė.

Literatūra

 Kalendarz prawosławny na 2009 rok, Wydanie Warszawskiej Metropolii Prawosławnej, ISSN 1425-2171

Bielsk Podlasko stačiatikių dekanato parapijos
Bočkai
Čarna Bialostockos Šventųjų Moterų cerkvė

Čarna Bialostockos Šventųjų Moterų cerkvė () – cerkvė, esanti Čarna Bialostockos mieste. Cerkvė pastatyta 1985–1996 metais. Cerkvė priklauso Čarna Bialostockos Šventųjų Moterų parapijai. Cerkvėje yra Ikonostasas.

Cerkvės Palenkės vaivadijoje
Balstogės-Gdansko stačiatikių vyskupijos cerkvės
Čarna Bialostocka
Fastų Šv. Archangelo Mykolo cerkvė

Fastų Šv. Archangelo Mykolo cerkvė () – cerkvė, esanti Fastų kaime. Cerkvė pastatyta 1864 metais, rekonstruota 1893–1895 metais. Cerkvė priklauso Fastų Šv. Kryžiaus parapijai.

Dobžinevo Dužės valsčius
Paveldosauginės Cerkvės Palenkės vaivadijoje
Balstogės-Gdansko stačiatikių vyskupijos cerkvės
Fastų Šv. Kryžiaus cerkvė

Fastų Šv. Kryžiaus cerkvė () – cerkvė, esanti Fastų kaime. Cerkvė pastatyta 1875 metais. Cerkvė priklauso Fastų Šv. Kryžiaus parapijai. Cerkvėje yra ikonostasas.

Dobžinevo Dužės valsčius
Paveldosauginės Cerkvės Palenkės vaivadijoje
Balstogės-Gdansko stačiatikių vyskupijos cerkvės
Stiklo pūtimas

Stiklo pūtimas – technologinis įkaitinto stiklo apdirbimas, pūtimo metodu išgaunant norimas jo formas ir pagaminant reikiamą gaminį. Kvalifikuotas darbuotojas, pučiantis karštą stiklą, yra stiklapūtys. Jis dujų ir deguonies degikliais kaitina ir atitinkamų darbo priemonių pagalba pučia ir taip formuoja įvairios konfigūracijos stiklo gaminius.

Istorija 

Stiklo pūtimo techniką išrado finikiečiai, tobulino ir meno rūšimi pavertė romėnai.

Stiklo amatas Lietuvoje minimas 1529 m. Lietuvos Statute. 1547 m. Žygimantas Augustas suteikė privilegiją Martynui Paleckiui įsteigti pirmąją stiklo gamybos manufaktūrą LDK.

Gaminio formavimas 

Stikliniai dirbiniai be pūtimo (lemputės, buteliai, stiklainiai, laboratoriniai indai) dar formuojami ir presavimo (sagos), valcavimo (stiklas veidrodžių gamybai), tempimo (plokščias lakštinis stiklas) būdais. Stiklas labai trapus, bet tiek trapumas, tiek kitos fizinės savybės pakeičiamos, dedant priemaišų ar specifiškai apdorojant karščiu. Taip pat tai leidžia valdyti stiklo plėtimosi greitį. Įvairių rūšių ir spalvų stiklo deriniai bei kūrinio formavimo technologijos leidžia pagaminti labai plataus asortimento gaminius.

Pučiamo, karšto formavimo stiklo gaminiui nuo idėjos iki galutinio produkto reikia nueiti keletą etapų:
 stiklui lydyti paruošiamos, sumaišomos ir kaitinamos aukštoje temperatūroje (virš  1000 °C) žaliavos: stiklo duženos, kvarcinis smėlis, soda, klintys, potašas, metalų oksidai ir kt., priklausomai nuo gaminamo produkto rūšies, 
 krosnyje išlydyto stiklo masė aušdama ne iš karto kietėja, o laipsniškai tirštėja, iš pradžių tapdama klampia mase, todėl pūtimo vamzdeliu suformuojamas stiklo „burbulas“,
 palaipsniui pridedamos stiklo spalvos,
 stiklo masė nuolatos pučiama (30–60 min.), naudojant rankinius formavimo įrankius palaipsniui suteikiama stiklo gaminio forma, 
 gaminys kelioms valandoms patalpinamas į atkaitinimo krosnį, šlifuojamas ir poliruojamas.

Pagal stiklo pūtimo darbų atlikimo technologiją su stiklu yra derinamos ir kitos medžiagos (metalai, keramika), kitos rūšies stiklas ir pan. Metalo ar kitos detalės gali būti įlituojamos pučiamo stiklo viduje. Technologija pasirenkama pagal tai, kokį produktą norima pagaminti: sudėtingą laboratorinį ar paprastą buitinį indą, meno gaminį.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Lietuvos stiklo istorija
 Apie stiklo pūtimo meną
 
Stiklas
Profesijos
Topileco Šv. Mykolo cerkvė

Topileco Šv. Mykolo cerkvė () – cerkvė, esanti Topileco kaime. Cerkvė pastatyta 1870 metais. Cerkvė priklauso Topileco Šv. Mykolo parapijai. Cerkvės varpinėje yra 240 kg sveriantis varpas.

Nuorodos 

 Cerkvės nuotrauka 1915 metais

Turošno Košcelnos valsčius
Paveldosauginės Cerkvės Palenkės vaivadijoje
Balstogės-Gdansko stačiatikių vyskupijos cerkvės
Baciutų Šv. Barboros koplyčia

Baciutų Šv. Barboros koplyčia () – koplyčia, esanti Baciutų kaime. Koplyčia pastatyta XVIII a. amžiuje. Koplyčia priklauso Topileco Šv. Mykolo parapijai. Iki 1839 m. koplyčia priklausė unitams.

Turošno Košcelnos valsčius
Paveldosauginės Cerkvės Palenkės vaivadijoje
Balstogės-Gdansko stačiatikių vyskupijos cerkvės
Lenkijos koplyčios
Juškovi Grudo Švč. Mergelės Marijos Gimimo cerkvė

Juškovi Grudo Švč. Mergelės Marijos Gimimo cerkvė () – cerkvė, esanti Juškovi Grudo kaime. Cerkvė priklauso Juškovi Grudo Švč. Mergelės Marijos Gimimo parapijai. Cerkvė pastatyta 1912 metais.

Nuorodos 

 Aprašymas apie parapiją (lenk.).

Paveldosauginės Cerkvės Palenkės vaivadijoje
Balstogės-Gdansko stačiatikių vyskupijos cerkvės
Michalovo valsčius
Supraslio stačiatikių vienuolynas

Supraslio stačiatikių vienuolynas () – stačiatikių vienuolynas, esantis Supraslio mieste. Vienuolynas pastatytas XVI a. amžiuje. Vienuolynas priklauso Lenkijos stačiatikių bažnyčiai, Supraslio Šv. Apaštalo Jono parapijai. Tai vienas iš 6 stačiatikių vyrų vienuolynų Lenkijoje.

Istorija 

Vienuolyno statybos prasidėjo XVI a. amžiuje, statybų idėjos autoriai buvo Lietuvos Didysis Kunigaikštis Aleksandras Chodkevičius ir stačiatikių vyskupas Josifas Soltanas. Vienuolyno įkurimo aktą apie 1500 m. pasirašė karalius Aleksandras Jogailaitis. 1501 m. šioje vietovėje pastatyta pirmoji medinė cerkvė. Po dvejų metų buvo pastatyta mūrinė cerkvė. 1516 m. cerkvė buvo pašventinta ir vėliau išplėsta. Vienuolynas tapo religijos ir kultūros centru, 1557 m. vienuolyno bibliotekoje buvo apie 200 knygų. Vienuolynas bendradarbiavo su Kijevo Pečersko Lavra vienuolynu ir Atono stačiatikių vienuolynu. 1598 m. naujuoju vienuolyno vadovu tapo Adomas Ipatijus Pociejus. 1609 m. vienuolynas buvo vienas iš pirmųjų, kuris priemė Bresto uniją ir po kelerius metus trukusių ginčų dėl religinės priklausomybės 1614 m. galutinai atiteko unitams. XVII a. pabaigoje vienuolyne pradėtos spausdinti knygos rusėnų, lenkų ir lotynų kalbomis. 1797–1809 m. vienuolynas buvo Supraslio stačiatikių vyskupijos centru. 1824 m. vienuolyną perėmė Rusijos stačiatikių bažnyčia. I pasaulinio karo metu visi vienuoliai pasitraukė į Rusijos imperiją kartu su savimi išsivežė ir Supraslio Dievo Motinos ikoną. Tarpukariu vienuolyne įsikūrė vienuoliai saleziečiai. 1939–1941 m. sovietai nusiaubė vienuolyną. 1944 m. besitraukianti vokiečių kariuomenė susprogdino Dievo Gimimo cerkvę. Nuo 1945 m. iki 1980 m. vienuolyne veikė žemės ūkio mokykla. Apie 1980 m. vienuolynas buvo gražintas stačiatikių bendruomenei. Nuo 1985 m. pradėta atstatinėti Dievo Gimimo cerkvė. 2004 m. rugsėjo 16 d. buvo įkurta Supraslio stačiatikių akademija.

Vienuolynas garsėjo knygų rašymo ir perrašinėjimo mene istorinėje Lietuvoje. 1823 m. vienuolyne surastas Supraslio kodeksas – X a. pabaigos senosios slavų kalbos raštijos paminklas.

Vienuolyno pastatai 

 Dievo Gimimo cerkvė pastatyta (1503–1511) m., susprogdinta 1944 m., atstatinėjama nuo 1985 m. renesanso architektūros stiliumi, architektas Michał Bałasz;
 Archimandritų rūmai (1635–1655) m. – rūmuose įsikūręs Supraslio Ikonų muziejus;
 Vienuolyno pastatas (XVII a.-XVIII a.);
 Vartai-Varpinė (1752 m.);
 ''Šv. Jono Teologo cerkvė (1888 m.).

Šaltiniai

Nuorodos 

 Vienuolyno tinklalapis (lenk.) 
 Seminarijos tinklalapis (lenk.)
 Virtualus pasivaikščiojimas po vienuolyną

Literatūra 

 Aleksander Siemaszko, Malowidła ścienne cerkwi Zwiastowania w Supraślu. Rekonstrukcja programu ikonograficznego, „Prace z Historii Sztuki”, 21 (1995), s. 13-64, il. 1-55.

Paveldosauginės Cerkvės Palenkės vaivadijoje
Balstogės-Gdansko stačiatikių vyskupijos cerkvės
Asama

Asama () – veikiantis ugnikalnis Japonijoje, Honšiū salos centrinėje dalyje, Gunmos ir Nagano prefektūrų sandūroje. Aukštis – 2568 m. Sudarytas daugiausia iš andezito ir dacito.

Asama yra aktyviausias ugnikalnis Honišiū saloje, išsiveržiantis kas keleri metai. Dauguma ugnikalnio išsiveržimų didelės žalos nesukelia, tačiau 1783 m. Asamos išsiveržimas buvo katastrofiškas.

Galerija

Šaltiniai 

 Asama. Global Volcanism Program

Japonijos ugnikalniai
Amžinosios taikos sutartis (1686)

Amžinosios taikos sutartis (, ) − ATR ir Rusijos carystės sutartis, pasirašyta 1686 m. gegužės 6 d. Maskvoje. Sutartis įtvirtino sąlygas, sutartas 1667 m. Andrusovo paliaubų sutartyje.

Derybos 
1678 m. vyko derybos, jose dalyvavo Jonas Antanas Chrapovickis.

Iš ATR pusės sutartį pasirašė Poznanės vaivada Kšyštofas Gžimultovskis (), Rusijos - kancleris ir Pasiuntinių tarnybos viršininkas Vasilijus Golycinas ().

Sutarties sąlygos 
Sutartį sudarė preambulė ir 33 straipsniai.

Numatyta:
 ATR pripažino Maskvai kairiakrantę Ukrainą, Kijevą, Zaporožę, Smolenską ir Černigovo-Seversko žemę su Černigovu ir Starodubu
 už Kijevo atsisakymą ATR gavo 146 tūkst. rublių kompensaciją
 šiaurinės Kijevo žemės, Volynė ir Galičas liko ATR sudėtyje
 pietinės Kijevo žemės, Braslavlio žemės nuo miestelio Stajok palei upę Tiasmin su miestais Ržeščevas, Trachtemirovas, Kanevas, Čerkasai, Čigirinas ir kitais (t. y. žemės, stipriai ištuštėję karo metais, turėjo tapti neutralia teritorija tarp Rusijos carystės ir ATR
 ATR įsipareigojo sudaryto stačiatikiams tikėjimo laisvę, o Maskvos valdžia pažadėjo juos ginti

Maskva anuliavo preliminarius susitarimus su Osmanų imperija ir Krymo chanatu, įstojo į Šventąją lygą, taip pat įsipareigojo organizuoti karo žygį prieš Krymo chanatą (ką ir darė 1687, 1689 metais).

Nors sutarties nuostatos įsigaliojo iškart ją pasirašius, ATR Seimas ją ratifikavo tik 1710 m.

Pasekmės 
Pagal sutartį Rusija užsitikrino teritorinius įgijimus. Kartu tai sudarė sąlygas bendrai sąjungai prieš totorių-turkų agresiją ir tapo pagrindu bendriems veiksmams Šiaurės kare (1700-1721) metais. Kartu Rusija prisišliejo prie antiturkiškosios "Šventosios lygos" - Austrijos, ATR ir Venecijos sąjungos.

ATR sutartys
Taikos sutartys
Rusijos sutartys
ATR-Maskvos karas (1654–1667)
Kleščelių Švč. Mergelės Marijos Dangun Žengimo cerkvė

Kleščelės Švč. Mergelės Marijos Dangun Žengimo cerkvė () – cerkvė, esanti Kleščelės mieste. Cerkvė priklauso Kleščelės Švč. Mergelės Marijos Dangun Žengimo parapijai. Cerkvė pastatyta 1872 metais.

Paveldosauginės Cerkvės Palenkės vaivadijoje
Varšuvos-Bielsko stačiatikių vyskupijos cerkvės
Kleščelė
Kleščelių Šv. Mykolo cerkvė

Kleščelės Šv. Mykolo cerkvė () – cerkvė, esanti Kleščelės mieste. Cerkvė priklauso Kleščelės Švč. Mergelės Marijos Dangun Žengimo parapijai. Cerkvė pastatyta 1709 metais.

Nuorodos 

 Aprašymas apie cerkvę (lenk.).

Paveldosauginės Cerkvės Palenkės vaivadijoje
Varšuvos-Bielsko stačiatikių vyskupijos cerkvės
Kleščelė
Mileičicės Šv. Barboros cerkvė

Mileičicės Šv. Barboros cerkvė () – cerkvė, esanti Mileičicės kaime. Cerkvė priklauso Mileičicės Šv. Barboros parapijai. Cerkvė pastatyta XIX a. amžiuje. 1980 m. kovo 26 d. cerkvė buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.

Paveldosauginės Cerkvės Palenkės vaivadijoje
Varšuvos-Bielsko stačiatikių vyskupijos cerkvės
Mileičicė
Mileičicės Šv. Mykolo cerkvė

Mileičicės Šv. Mykolo cerkvė () – cerkvė, esanti Mileičicės kaime. Cerkvė priklauso Mileičicės Šv. Barboros parapijai. Cerkvė pastatyta 1820 metais.

Nuorodos 

 Aprašymas apie cerkvę (lenk.).

Paveldosauginės Cerkvės Palenkės vaivadijoje
Varšuvos-Bielsko stačiatikių vyskupijos cerkvės
Mileičicė
Rogačės Švč. Mergelės Marijos Gimimo cerkvė

Rogačės Švč. Mergelės Marijos Gimimo cerkvė () – cerkvė, esanti Rogačės kaime. Cerkvė priklauso Rogačės Švč. Mergelės Marijos Gimimo parapijai. Pirmoji cerkvė šioje vietovėje buvo pastatyta 1610 metais. Dabartinė cerkvė pastatyta 1872 metais. 2009 m. birželio 16 d. cerkvė buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.

Nuorodos 

 Aprašymas apie cerkvę (lenk.).

Paveldosauginės Cerkvės Palenkės vaivadijoje
Varšuvos-Bielsko stačiatikių vyskupijos cerkvės
Sakų Šv. Nektariušo koplyčia

Sakų Šv. Nektariušo koplyčia () - koplyčia esanti Sakų kaime, Sakų Šv. Dimitrijaus Solunskio vienuolyno valdose. Koplyčia priklauso Sakų Šv. Dimitrijaus parapijai. Koplyčioje yra ikonostasas.

Kleščelės valsčius
Sakų Šv. Dimitrijaus Solunskio vienuolynas

Sakų Šv. Dimitrijaus Solunskio vienuolynas () - vienas iš 6 Lenkijos stačiatikių vyrų vienuolynų esantis Sakų kaime. Vienuolynas priklauso Sakų Šv. Dimitrijaus parapijai. Vienuolynas įkurtas 2002 m. liepos 16 dieną. Vienuolyno teritorija užima 1,28 ha plotą. Vienuolyne yra Sakų Šv. Nektariušo koplyčia.

Nuorodos

 Vienuolyno tinklalapis (lenk.);
 Vienuolyno istorija (lenk.).

Cerkvės Palenkės vaivadijoje
Kleščelės valsčius
Čižų Švč. Mergelės Marijos Dangun Žengimo cerkvė

Čižų Švč. Mergelės Marijos Dangun Žengimo cerkvė () – cerkvė, esanti Čižės kaime. Cerkvė priklauso Čižės Švč. Mergelės Marijos Dangun Žengimo parapijai. Pirmoji medinė cerkvė šioje vietovėje buvo pastatyta XVII a. amžiuje. Dabartinė cerkvė pastatyta 1984–1993 metais. Architektas Michał Bałasz.

Cerkvės Palenkės vaivadijoje
Varšuvos-Bielsko stačiatikių vyskupijos cerkvės
Čižės valsčius
Čižų Šv. Kosmio ir Damjano cerkvė

Čižų Šv. Kosmio ir Damjano cerkvė () – cerkvė, esanti Čižės kaime. Cerkvė priklauso Čižės Švč. Mergelės Marijos Dangun Žengimo parapijai. Cerkvė pastatyta 1889 metais. 1989 m. gruodžio 29 d. cerkvė buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.

Nuorodos 

 Aprašymas apie cerkvę (lenk.).

Cerkvės Palenkės vaivadijoje
Varšuvos-Bielsko stačiatikių vyskupijos cerkvės
Čižės valsčius
Kuraševo Šv. Brolio Machabeušo koplyčia

Kuraševo Šv. Brolio Machabeušo koplyčia () – koplyčia, esanti Kuraševo kaime. Koplyčia priklauso Kuraševo Šv. Antono Piečersko parapijai. Koplyčia pastatyta 1942 metais.

Literatūra 

 Grzegorz Sosna, Antonina Troc-Sosna, Święte miejsca i cudowne ikony. Prawosławne sanktuaria na Białostocczyźnie, Orthdruk, Białystok 2006, ISBN 83-85368-69-8

Varšuvos-Bielsko stačiatikių vyskupijos cerkvės
Cerkvės Palenkės vaivadijoje
Čižės valsčius
Lenkijos koplyčios
Mielniko Mergelės Marijos Gimimo cerkvė

Mielniko Mergelės Marijos Gimimo cerkvė () – cerkvė, esanti Mielniko kaime. Cerkvė priklauso Mielniko Mergelės Marijos Gimimo parapijai. Cerkvė pastatyta 1825 metais.

Nuorodos 

 Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.).

Varšuvos-Bielsko stačiatikių vyskupijos cerkvės
Paveldosauginės Cerkvės Palenkės vaivadijoje
Mielnikas
Rogavkos Jėzaus Kristaus cerkvė

Rogavkos Jėzaus Kristaus cerkvė () – cerkvė, esanti Rogavkos kaime. Cerkvė priklauso Rogavkos Jėzaus Kristaus parapijai. Pirmoji cerkvė šioje vietovėje stovėjo nuo 1646 metų. Dabartinė cerkvė pastatyta 1858 metais. 1989 m. gruodžio 29 d. cerkvė buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.

Nuorodos 

 Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.);
 Aprašymas apie cerkvę (lenk.).

Literatūra 

 Grzegorz Sosna, Antonina Troc-Sosna: Święte miejsca i święte ikony. Prawosławne sanktuaria na Białostocczyźnie. Orthdruk. Białystok 2006. ISBN 83-85368-69-8

Varšuvos-Bielsko stačiatikių vyskupijos cerkvės
Paveldosauginės Cerkvės Palenkės vaivadijoje
Semiatičės valsčius
Semiatičės Šv. Apaštalų Petro ir Povilo cerkvė

Semiatičės Šv. Apaštalų Petro ir Povilo cerkvė () – cerkvė, esanti Semiatičės mieste. Cerkvė priklauso Semiatičės Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapijai. Cerkvė pastatyta 1865–1866 metais.

Nuorodos 

 Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.);

Semiatičės cerkvės
Paveldosauginės Cerkvės Palenkės vaivadijoje
Semiatičės Viešpaties Prisikėlimo cerkvė

Semiatičės Viešpaties Prisikėlimo cerkvė () – cerkvė, esanti Semiatičės mieste. Cerkvė priklauso Semiatičės Viešpaties Prisikėlimo parapijai. Cerkvė pastatyta 1999–2009 metais.

Nuorodos 

 Parapijos tinklalapis (lenk.);

Literatūra 

 Kalendarz prawosławny na 2012 rok, Wydanie Warszawskiej Metropolii Prawosławnej, ISSN 1425–2171

Semiatičės cerkvės
Ščiti Dzencolovo Šv. Jono Krikštytojo cerkvė

Ščiti Dzencolovo Šv. Jono Krikštytojo cerkvė () – cerkvė, esanti Ščiti Dzencolovo kaime. Cerkvė priklauso Ščiti Dzencolovo Šv. Jono Krikštytojo parapijai. Cerkvė pastatyta 1785 metais. Iš pradžių cerkvė priklausė unitams. 1839 m. cerkvę perėmė Rusijos stačiatikių bažnyčia. 1951 m. lapkričio 3 d. cerkvė buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.

Nuorodos 

 Aprašymas apie cerkvę (lenk.).

Literatūra 

 Kalendarz prawosławny na 2009 rok, Wydanie Warszawskiej Metropolii Prawosławnej, ISSN 1425–2171

Varšuvos-Bielsko stačiatikių vyskupijos cerkvės
Paveldosauginės Cerkvės Palenkės vaivadijoje
Orlos valsčius
Sasinų Viešpaties Apsireiškimo cerkvė

Sasinų Viešpaties Apsireiškimo cerkvė () – cerkvė, esanti Sasinų kaime. Cerkvė priklauso Sasinų Viešpaties Apsireiškimo parapijai. Cerkvė pastatyta 1947–1954 metais. Cerkvėje yra ikonostasas.

Varšuvos-Bielsko stačiatikių vyskupijos cerkvės
Cerkvės Palenkės vaivadijoje
Bočkų valsčius
Sobiatino Šv. Apaštalų Petro ir Povilo cerkvė

Sobiatino Šv. Apaštalų Petro ir Povilo cerkvė () – cerkvė, esanti Sobiatino kaime. Cerkvė priklauso Sasinų Viešpaties Apsireiškimo parapijai. Cerkvė pastatyta 1672 metais. Cerkvėje yra ikonostasas.

Literatūra 

 Siemiatycze, Drohiczyn i okolice. Katalog zabytków sztuki w Polsce, t. XII, z. 1, Warszawa 1996
 Kalendarz prawosławny na 2009 rok, Wydanie Warszawskiej Metropolii Prawosławnej, ISSN 1425–2171

Varšuvos-Bielsko stačiatikių vyskupijos cerkvės
Cerkvės Palenkės vaivadijoje
Mileičicės valsčius
Malinikų Šv. Gabrieliaus Zabluduvskio cerkvė

Malinikų Šv. Gabrieliaus Zabluduvskio cerkvė () – cerkvė, esanti Malinikų kaime. Cerkvė priklauso Podbielės Šv. Proroko Elijašo parapijai. Cerkvė pastatyta 1995 metais.

Literatūra 

 Kalendarz prawosławny na 2009 rok, Wydanie Warszawskiej Metropolii Prawosławnej, ISSN 1425–2171

Varšuvos-Bielsko stačiatikių vyskupijos cerkvės
Cerkvės Palenkės vaivadijoje
Orlos valsčius
Gredelės Šv. Jurgio koplyčia

Gredelės Šv. Jurgio koplyčia () – koplyčia, esanti Gredelės kaime. Koplyčia priklauso Podbielės Šv. Proroko Elijašo parapijai. Koplyčia pastatyta 1993 metais.

Literatūra 

 Kalendarz prawosławny na 2009 rok, Wydanie Warszawskiej Metropolii Prawosławnej, ISSN 1425–2171

Varšuvos-Bielsko stačiatikių vyskupijos cerkvės
Cerkvės Palenkės vaivadijoje
Orlos valsčius
Lenkijos koplyčios
Bočkų Dievo Motinos cerkvė

Bočkų Dievo Motinos cerkvė () – cerkvė, esanti Bočkų kaime. Cerkvė priklauso Bočkų Dievo Motinos parapijai. Cerkvė pastatyta 1765–1828 metais. 1765 m. buvo pradėta statyti kaip katalikų bažnyčia, bet Rusijos imperijos laikais pastatyta jau kaip stačiatikių cerkvė. Šventovės statybas fundavo vienas iš Baro konfederacijos vadų Joachimas Karolis Potockis. 2003 m. gegužės 12 d. cerkvė buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.

Varšuvos-Bielsko stačiatikių vyskupijos cerkvės
Bočkai
Paveldosauginės Cerkvės Palenkės vaivadijoje
Andrijankų Šv. Nukryžiavimo Kryžiaus cerkvė

Andrijankų Šv. Nukryžiavimo Kryžiaus cerkvė () – cerkvė, esanti Andrijankų kaime. Cerkvė priklauso Bočkų Dievo Motinos parapijai. Cerkvė pastatyta 1914 metais. 1994 m. sausio 31 d. cerkvė buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.

Literatūra 

 Kalendarz prawosławny na 2009 rok, Wydanie Warszawskiej Metropolii Prawosławnej, ISSN 1425–2171

Varšuvos-Bielsko stačiatikių vyskupijos cerkvės
Paveldosauginės Cerkvės Palenkės vaivadijoje
Bočkų valsčius
Orlos Šv. Archangelo Mykolo cerkvė

Orlos Šv. Archangelo Mykolo cerkvė () – cerkvė, esanti Orlos kaime ir priklausanti Orlos Šv. Jono Teologo parapijai. Cerkvė pastatyta 1797 metais.

Orlos cerkvės
Paveldosauginės Cerkvės Palenkės vaivadijoje
Orlos Šv. Kirilo ir Metodijaus cerkvė

Orlos Šv. Kirilo ir Metodijaus cerkvė () – cerkvė, esanti Orlos kaime. Cerkvė priklauso Orlos Šv. Jono Teologo parapijai. Cerkvė pastatyta 1868–1870 metais.

Literatūra 

 Kalendarz prawosławny na 2009 rok, Wydanie Warszawskiej Metropolii Prawosławnej, ISSN 1425–2171

Orlos cerkvės
Paveldosauginės Cerkvės Palenkės vaivadijoje
Orlos Šv. Simono Slupniko koplyčia

Orlos Šv. Simono Slupniko koplyčia () – koplyčia, esanti Orlos kaime. Koplyčia priklauso Orlos Šv. Jono Teologo parapijai. Pastatyta 1991–1995 metais.

Literatūra 

 Kalendarz prawosławny na 2009 rok, Wydanie Warszawskiej Metropolii Prawosławnej, ISSN 1425–2171

Orlos cerkvės
Lenkijos koplyčios
Voznesenskas

Voznesenskas () – miestas Ukrainos pietuose, Mykolajivo srityje. Administracinis rajono centras. Įsikūręs prie Pietinio Bugo ir Mertvovodo santakos, už 90 km (automobilių keliu) į šiaurę nuo srites centro Mykolajivo. Mieste gyvena 37 tūkst. žmonių.

Istorija 

Iki XV a. šioje vietoje stovėjo totorių Čičaklėjaus tvirtovė, kurią užėmė Lietuvos Didysis kunigaikštis Vytautas. Jos vietoje LDK kariuomenė pastatė Sokoleco pilį. XV a. pabaigoje ją užėmė Zaporožės kazokai. 1795 m. Rusijos carienės Jekaterinos II potvarkiu pradėtas statyti Voznesensko miestas, tapęs naujai įkurtos gubernijos (наместничество) administraciniu centru.

Pramonė 

Yra 18 didelių pramonės įmonių, iš kurių 72% – lengvosios pramonės (odos ir jos žaliavos perdirbimo, kailių gamybos, batų ir drabužių siuvimo, baldų gamybos) ir 18% – maisto pramonės (mėsos ir dešrų, sūrių, pieno produktų, konservuotų vaisių ir daržovių, duonos ir konditerijos gaminių). Mieste veikia prekybos įmonių tinklas, kuriame prekiaujama vietos ir atvežtine produkcija.

Voznesenske gimė Lietuvos TSR nusipelnęs statybininkas Anatolijus Kurilovas.

Sportas 

 Motobolo klubas „Voschod“ – atvirojo Baltarusijos motobolo čempionato dalyvis.

Miestai partneriai 

  Radomskas, Lenkija
  Hesekva, PAR

Šaltiniai

Nuorodos 

 Oficiali svetainė
 Mykolajivo srities heraldinių ženklų istorija 
 Motobolas Voznesenske 

Mykolajivo srities miestai
Aukštoji araukarija

Aukštoji araukarija (Araucaria heterophylla) – araukarijinių šeimos, araukarijų genties augalas.

Paplitimas 
Endeminė medžių rūšis Norfolko saloje. Dabar plačiai auginama Australijoje, Naujojoje Zelandijoje, pietų Floridoje, pietų Teksase, Kalifornijoje palei Ramiojo vandenyno pakrantę, Havajų salose, Hondūre, Brazilijoje, Čilėje palei Ramiojo vandenyno pakrantę, PAR.

Aukštis, kamieno storis 
Aukščiausia Norfolko salos endeminė augalų rūšis. Užauga iki 50-70 m aukščio ir su 1,25-1,75 m skersmens kamienu, nors pasitaiko medžių ir iki 350 cm skersmens kamienais.

Apibūdinimas 

Kamienas tiesus, žievė pilkai ruda. Šakos iš kamieno išauga simetriškai.

Rūšies pavadinimas 
Dabartinio mokslinio lotynų kalba Araucaria heterophylla pavadinimo autoriai (Richard Anthony Salisbury), Franko. Lotyniškas mokslinis rūšies pavadinimas heterophylla reiškia skirtingi lapai, kadangi jaunų ir senų medžių lapų forma skirtinga. Anglų kalba žinoma kaip Norfolk Island Pine.
Turi šiuos sinonimus:
 Araucaria excelsa var. glauca Carrière
 Eutacta excelsa var. aurea-variegata Carrière
 Eutacta excelsa var. glauca (Carrière) Carrière
 Eutacta excelsa var. monstrosa Carrière
 Eutacta excelsa var. variegata-alba Carrière
 Titanodendron klinkii (Lauterb.) A.V.Bobrov & Melikyan
 Eutassa heterophylla Salisb.

Panaudojimas 
Mediena tinkama medžio tekinimui, labai gausiai ją naudoja Havajų meno meistrai.

Galerija

Nuorodos 
 Plačiau apie aukštąją araukariją per conifers.org svetainę Anglų k.
 Apie aukštąją araukariją per globalspecies.org svetainę (su paplitimo žemėlapiu) Anglų k.
 Apie aukštąją araukariją per wondermondo.com svetainę Anglų k.
 Apie aukštąją araukariją per arkive.org svetainę (iliustruota nuotraukomis)  Anglų k.
 Apie aukštąją araukariją per maltawildplants.com svetainę (iliustruota nuotraukomis) Anglų k.
 Apie aukštąją araukariją per iucnredlist.org svetainę Anglų k.
 Apie aukštąją araukariją per plants.usda.gov svetainę Anglų k.
 Apie aukštąją araukariją per about.com svetainę Anglų k.
 Apie aukštąją araukariją per theplantlist.org svetainę Anglų k.

Medžiai ir krūmai
Araukarijiniai
Golubivka

Golubivka (), arba Kirovskas () – srities pavaldumo miestas rytų Ukrainoje, Luhansko srityje, netoliese Golubovkos geležinkelio stoties, 68 km (automobilių keliu) iki srities centro Luhansko. Miestas turi 29 235 gyventojų. Plotas – 34,96 km². Išvystyta akmens anglių gavyba ir su ja susijusios pramonės šakos.

Istorija 
Įkurtas 1764 m. Nuo 1944 m. Golubivkos Rūdyno angliakasių gyvenvietė pavadinta TSRS politinio veikėjo Sergejaus Kirovo vardu. Miesto statusas – nuo 1962-ųjų.

Sportas 
 Motobolo klubas „Antracit“ – atvirojo Baltarusijos motobolo čempionato dalyvis.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Kirovsko miesto oficiali svetainė 
 Kirovskas

Luhansko srities miestai
Balkūnų valsčius

Balkūnų valsčius (; ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje. Centras – Balkūnai, vėliau – Plikakalnis.

Istorija 

Valsčius buvo įkurtas XIX a. amžiuje. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Kalvarijos apskričiai.

Nuorodos 
 Aprašymas apie valsčių Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom VI (Malczyce – Netreba) z 1885 m. (lenk.)

Kalvarijos apskrities valsčiai
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Bestraigiškės valsčius

Bestraigiškės valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje. Centras – Bestraigiškė.

Istorija 

Nuo XIX a. pradžios iki 1868 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Seinų apskričiai. 1868 m. vasario 20 d. valsčius buvo panaikintas ir prijungtas prie Seirijų valsčiaus.

Šaltiniai 

Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Seinų apskrities valsčiai
Beata Nicholson

Beata Čičkauskaitė-Nicholson (g. 1979 m. rugpjūčio 31 d. Kėdainiuose) – Lietuvos laidų vedėja, žurnalistė, kulinarinių knygų autorė.

TV laidų vedėja:
 Maximanija (LNK)
 Arti toli (LTV)
 Reikia pakalbėti (LTV)
 Beatos virtuvė (TV3)

Bibliografija 
 Beatos virtuvė: receptų knyga. – Vilnius: Laisvos valandos, 2009. – 318 p.: iliustr. – ISBN 978-609-410-013-0
 Metai Beatos virtuvėje: receptų knyga. – Vilnius: Laisvos valandos, 2010. – 366 p.: iliustr. – ISBN 978-609-410-041-3
 Beatos virtuvė: kepinių knyga. – Vilnius: Beatos virtuvė, 2012. – 367 p.: iliustr. – ISBN 978-609-95347-1-8
 Beatos virtuvė: daugiau daržovių. – Vilnius: Beatos virtuvė, 2013. – 288 p.: iliustr. – ISBN 978-609-95347-4-9
 Beatos virtuvė: mamų knyga: receptai vaikams ir šeimai. – Vilnius: Beatos virtuvė, 2014. – 240 p.: iliustr. – ISBN 978-609-95347-8-7

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Lietuvos laidų vedėjai
Lietuvos žurnalistai
Lietuvos kulinarinių knygų autoriai
Jonų valsčius

Jonų valsčius (arba Janavo valsčius; ; ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje. Centras – Jonai, vėliau – Jungėnai.

Istorija 

Valsčius buvo įkurtas XIX a. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Kalvarijos apskričiai. 1870 m. gegužės 31 d. prie valsčiaus buvo prijungti keli Liudvinavo valsčiaus kaimai.

|-
| 1923 || 59 || 2451 || 466 || ||
|}

Tautinė sudėtis

1923 m. gyveno 2 451 žmonės:

 Lietuviai - 92,65% (2271);
 Vokiečiai - 4,85% (119);
 Kiti - 2,48% (61).

Šaltiniai

 Aruodai.lt (gyvenvietės)

Kalvarijos apskrities valsčiai
Marijampolės apskrities valsčiai
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Karklinių valsčius

Karklinių valsčius (; ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje. Centras – Karkliniai. 1913 m. valsčiaus centras buvo Keturvalakių kaimas.

Istorija 

Valsčius buvo įkurtas XIX a. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Vilkaviškio apskričiai.

Šaltiniai 

Vilkaviškio apskrities valsčiai
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai