Žaliosios valsčius

Žaliosios valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietvakarių Lietuvos teritorijoje. Centras – Žalioji. Valsčiaus teritorijoje dabar yra Klausučių seniūnija.

Istorija 

Iki 1230 m. birželio 16 d., kai lenkų pakviestas Kryžiuočių ordinas Krušvice su mozūrų kunigaikščiu Konradu pasirašė galutinę sutartį pradėti savo kryžiaus karo žygį, rytinėje ir pietinėje užnemunėje gyveno sūduviai. Kryžiuočiams sūduvius 1279–1283 m. žiauriai nukariavus, šis kraštas beveik 150 metų buvo nuolatinis Ordino ir Lietuvos karo laukas, kol Melno taikos sutartimi, 1422 m. rugsėjo 27 dieną, vokiečiai pagaliau „visų savo teisių“ į šias Lietuvos žemes atsisakė. Vakarinė Sūduvos dalis liko vokiečiams ir vėliau būdavo vadinama „Mažąja Lietuva“, Lietuvai gi pripažintos žemes buvo padalintos tarp Trakų vaivadijos ir Žemaičių seniūnijos.

Po beveik 400 metų, 1795 m. lapkričio 25 d. vokiečiai okupavo ir prie Prūsijos karalystės prisijungė ir likusią Sūduvos dalį – tuo užbaigdami, ką buvo pradėję 1279-aisiais. Bet vos dvylikai metų praėjus, jau 1807 m. vasarą, Napoleonas ją prisijungė prie savo, Prancūzijai priklausančios Varšuvos kunigaikštystės. Napoleonui sosto atsisakius, nuo 1815 m. birželio 9 d. iki 1915 m., kai vokiečiai ją vėl užėmė, Sūduva nominaliai tapo autonominės Lenkijos karalystės (Vienos Kongreso Lenkijos) dalimi, bet faktiškai, tiktai Rusijos Imperijos Šiaurės vakarų kraštu.

Rusai, numalšinę 1863 m. sukilimą ir uždraudę lietuvišką spaudą, 1867 m. sausio 13 d. pertvarkė Augustavo ir Plocko gubernijas į tris naujas – Lomžos, Plocko ir Suvalkų. Suvalkų gubernija buvo padalinta į 7 apskritis, Vilkaviškio apskrityje buvo įsteigtas Žaliosios valsčius, kurio centras buvo Žaliosios bažnytkaimis. Valsčiaus valdybą sudarė vaitas, taip pat vadinamas viršaičiu, ir valsčiaus sekretorius. Jiems padėdavo vienas ar du laisvai samdomi raštininkai. Valsčiaus įstaiga pradžioje buvo Kataučiznos dvaro kordone. Netrukus, tačiau, valsčiaus valdybai buvo pastatytas gražus mūrinis pastatas pačioje Žaliojoje. Jame buvo erdvi raštinė, du valsčiaus sekretoriaus kambariai, vienas sargo ir du maži areštinės kambarėliai.

Žaliosios valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Kybartų rajonui (1 apylinkė), Naumiesčio rajonui (6 apylinkės) ir Vilkaviškio rajonui (2 apylinkės).
 

|-
| 1923 || 93 || 3678 || 396 || || 35 
|-
| 1949-01-01  || 73 || || || 9 apylinkės  ||
|}

Vadovai 
 Kas buvo pirmuoju Žaliosios vaitu, nėra žinoma. Vienas iš pačių pirmųjų buvo žmonių 1875 m. išrinktas Andriškių kaimo bajoras Jonas Misiukevičius. Jo prosenelis buvo atsikėlęs nuo Trakų į čia jam Lietuvos valstybės dovanotą žemę. Jis buvo baigęs Marijampolės gimnaziją, gerai kalbėjo lietuviškai, lenkiškai ir rusiškai; jo iniciatyva, apie 1885 m. buvo atidaryta Žaliosios pradžios mokykla. Žmonių gerbiamas ir mėgiamas, jis viršaičio pareigas ėjo iki pat savo netikėtos mirties 1895 m. Tada Žaliosios vaitu neilgai buvo jo 22 metų sūnus Andrius Misiukevičius (miręs 1944 m. vasarą).
 Prasidejo beveik dešimtį metų trukusi savivaldybės krizė. Žaliosios viršaičiu tapo Krunkaitis iš Juodupėnų. Jis tuoj pat plačiai pagarsėjo, kaip niekada neišsipagiriojantis, ir „Žagaro“ vardu, net pateko į Kudirkos „Viršininkus“ (Vilkus), kur Vincas Kudirka spalvingai aprašo, kaip Žaliosios („Raudonės“) valsčiaus viršaičio pareigas kurį laika „ėjęs“ dvaro šuva – su girto vaito jam ant kaklo užkabinta, viršaičio „bleke“. 
 Pagaliau žmonės išsirinko jiems gerai žinomą Andriškių kaimo ūkininką Joną Balandą. Tačiau jis 1905 m. buvo apkaltintas išeikvojęs valsčiaus pinigus. Nors juos, atrodo, bus pasisavinęs valsčiaus sekretorius, už netvarką J. Balanda turėjo atsakyti savo paties turtu – prarado ūkį ir vėliau nelaimingai žuvo karo metu.
 Žmonės tada išsirinko jauną Vinco Žemaičio tėvą Petrą; šiam už pusmečio atsisakius – Joną Pavilčių iš Šūklių, kuris vaito pareigas ėjo 9 metus, iki pat 1914 m. karo. Tada iš jo jas perėmė kitas šūklietis Jonas Šulinskas, kiek vėliau – Jonas Ufas iš Andriškių.
 Lietuvai atstačius nepriklausomybę, nuo 1918 m. lapkričio iki pirmosios rusų okupacijos Žaliosios valsčiaus viršaičiu buvo Juozas Jasulaitis iš Bobių.
 Užėjus sovietams Žaliosios viršaičio pareigas perėmė S. Astrauskas, kuris pasitraukė kilus Vokietijos ir Sovietų Sąjungos karui. Jo vietoje, Vilkaviškio apskrities viršininkas paskyrė Klausučiuose gyvenantį 1863 m. sukilimo tremtinių anūką: 1922 metais iš Saratovo gubernijos į Lietuvą sugrįžusį, Feliksą Sereičiką (kuris yra parašęs labai trumpus, bet labai įdomius savo gyvenimo atsiminimus). Žaliosios valsčiaus viršaičiu jis buvo nuo 1941 iki 1944 m., kai susirgęs perdavė savo pareigas Z. Garšvai ir 1944 m. vasarą pasitraukė į Vakarus.

Suskirstymas

Gyvenvietės 
 
Pagal pirmajį ir vienintelį Lietuvos Respublikos visuotinį gyventojų 1923 m. surašymą Žaliosios valsčiuje buvo 35 gyvenvietės:

 
 Andriškių kaimas 29 ūkiai - 205 gyventojai
 Bobių kaimas 12-86 
 Daržininkų kaimas 22-163 
 Didvyžių bažnytkaimis 1-152 
 Didvyžių dvaras 5-22 
 Grigaičių (Skomskos volės) kaimas 4-17 
 Iškartų dvaras 1-42 
 Juodupėnų kaimas 19-142 
 Juozapavo (Tarpučio) kaimas 9-69 
 Juškų kaimas 17-112
 Karalynės palivarkas 4-33 
 Kataučiznos dvaras 2-193 
 Luišių kaimas 9-35
 Mierčų kaimas 24-194 
 Mierčų dvaras 2-59 
 Paražniškių (Raudonės) palivarkas 1-29 
 Pocviečio kaimas 3-15 
 Pocviečio dvaras 1-125 
 Pracapolės kaimas 2-62 
 Pracapolės palivarkas 8-32 
 Puodžiškių dvaras 2-143 
 Rementiškių kaimas 5-30 
 Rementiškių dvaras 1-138 
 Rūdžių kaimas 10-59 
 Rumokų kaimas 7-34 
 Rumokų dvaras 54-232 
 Skliausčių kaimas 13-62 
 Skliausčių dvaras 1-63 
 Skomskos volės (Grigaičių) dvaras 1-111 
 Šapalų (Žalėsės) dvaras 1-60
 Šūklių kaimas 36-266 
 Šūklių dvaras 13-186 
 Vaileškų dvaras 37-215 
 Žaliosios kaimas (1924 bažnytkaimis) 9-62 
 Žinių kaimas 31-230
</div>

Gyventojai

Tautinė sudėtis 
 
1923 m. gyveno 3678 žmonės:

 Lietuviai - 92% (3383);
 Vokiečiai - 5,3% (194);
 Lenkai - 1,1% (41);
 Žydai - 0,7% (24);
 Kiti - 1% (36).

Žymūs žmonės 

|-
| 1878 || Pocvietis || Bronius Prapuolenis, chemikas ir publicistas || 1965
|-
| 1887 || Žalioji || Vladas Dubas, romanistas || 1937
|-
| 1896 || Andriškiai || Vincas Žemaitis, miškininkas ir etnologas || 1983
|-
| 1902 || Juškai || Pranas Dielininkaitis, sociologijos profesorius || 1942
|-
| 1919 || Rumokai || Vladas Delinikaitis, kunigas, Romos kolegijos prefektas || 2007
|-
| 1919 || Žyniai || Leonas Kriaučeliūnas, veterinaras || 1997
|-
| 1920 || Mierčiai || Stasys Baranauskas-Baras, dainininkas || 2006
|-
| 1920 || Bobiai || Bronius Zumeris, žurnalistas, rašytojas || 1997
|-
| 1930 || Šūkliai || Gintautas Iešmantas, žurnalistas, Kovo 11 Akto signataras||
|-
| 1931 || Saugučiai || Juozas Marcinkevičius, istorikas ||
|-
| 1939 || Rumokai || Gražvydas Kirvaitis, literatūrologas, vertėjas ||
|-
| 1942 || Rumokai || Raimundas Kirvaitis, elektronikas ||
|}

Šaltiniai 

 Bernardas Šaknys. Nuo Šeimenos krantų. – Vilnius, 2002, 109–114 pusl.
 Feliksas Sereičikas. Atsiminimai. – Chicago, 1973.

Vilkaviškio apskrities valsčiai
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai