joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
1998 m. Afrikos Tautų taurė

1998 m. Afrikos Tautų taurė – dvidešimt pirmasis Afrikos Tautų taurės turnyras, 1998 m. vasario 7 – 28 d. vykęs Burkina Fase. Turnyre dalyvavo 16 komandų, kurios pradžioje buvo suskirstytos į 4 grupes. Čempionais tapo Egipto futbolininkai, finale nugalėję pietų afrikiečius.

Stadionai 

Čempionato varžybos vyko 3 Burkina Faso stadionuose.

Atranka 

Atrankoje į 1998 m. Afrikos Tautų taurę komandos buvo suskirstytos į 7 grupes. Jose pirmąsias dvi vietas užėmusios komandos pateko į čempionatą.

Dalyvaujančios komandos

Grupių turnyras

A grupė 

  0 – 1 
  0 – 1 
  2 – 2 
  2 – 1 
  1 – 0 
  2 – 1

B grupė 

  Kongo DR 2 – 1 
  2 – 0 
  2 – 1 Kongo DR 
  2 – 1 
  Kongo DR 2 – 0 
  3 – 1

C grupė 

  0 – 0 
  4 – 3 
  1 – 1 
  3 – 3 
  5 – 2 
  4 – 1

D grupė 

  1 – 1 
  2 – 0 
  4 – 0 
  3 – 0 
  3 – 1 
  1 – 0

Atkrintamosios varžybos

Finalas

Rezultatyviausi žaidėjai 
7 įvarčiai

  Hosamas Hasanas
  Benis Makartis

4 įvarčiai
  Džeris Tondelua
  Žoelis Tiehi

3 įvarčiai
  Alfonsas Čami
  Suleimanas Ularė

Nuorodos 
 Apie čempionatą RSSSF svetainėje

Afrikos futbolo čempionatai
1998 sporte
Burkina Faso sportas
Nalšios muziejus

Nalšios muziejus – kraštotyros muziejus Lietuvoje, Švenčionyse, Laisvės a. 3, 18111 Švenčionys.

Istorija 
Ignotas Šilkinis, gyvenęs Santakos kaime, 1912 m. pradėjo rinkti ir komplektuoti įvairią istorinę, etnografinę medžiagą. 1925 m. vietos inteligentai kalbėjo apie muziejaus reikalingumą. Apskrities laikraštyje buvo išspausdintas atviras laiškas Švenčionių ponui Starostai, kuriame rašoma, kad reikia gelbėti nykstančius istorijos paminklus, bei prašoma leisti organizuoti draugiją, kuri rūpintųsi senojo palikimo išsaugojimu ir įgyvendintų gražią idėją – organizuotų apskrities muziejų. 1934 m. visuotiniame Mokytojų sąjungos suvažiavime buvo nutarta įsteigti visuomeninį muziejų prie Švenčionių mokytojų sąjungos skyriaus. 1936 m. jame turėta apie 500 senienų. Po metų lenkų valdžia muziejų uždarė. Eksponatai neišliko.

Švenčionių kraštotyros muziejus įkurtas 1945 m. vasario mėnesį. Muziejaus fondus sudarė mokykloje naudotos mokymo priemonės, mineralų kolekcija, akmeniniai kirvukai, monetų ir banknotų kolekcija. 1955 m. muziejui paskirtos naujos didesnės patalpos buvusiame parduotuvės savininko name, Adutiškio g. Nr.2. 1992 m. lapkričio 19 d. Švenčionių rajono valdybos nutarimu pakeistas Švenčionių kraštotyros muziejus pavadintas Nalšios vardu.

1999 m. lapkričio 15 d. po 18 metų statybos muziejui perduoti naujo pastato raktai ir 2000 m. vasario 14 d. Nalšios muziejus atvėrė lankytojams tris 414 m² ekspozicijų sales ir 136 m² parodų salę.

Ekspozicija 
Muziejus turi 3 skyrius: Archeologijos, Istorijos, Etnografijos, veikia Archeologijos, Istorijos, Etnografijos ir Gamtos ekspozicijos. Muziejuje sukaupta daugiau kaip 52 000 eksponatų, kuriais atspindimas krašto mezolitas ir neolitas, žalvario amžius, geležies amžius (Kretuono gyvenvietės 1C radiniai, strėlių antgaliai, kirviai, gremžtukai, rėžtukai ir kiti archeologijos radiniai), Švenčionių krašto ir miesto istorija, pokario kovos (1999 m. Antanų girioje rastas Lietuvos laisvės armijos Tigro rinktinės štabo partizanų archyvas), numizmatika (1966 m. Labanoro kaime rastas monetų lobis). Yra fotografijos, buities, etnografijos rinkiniai. 

Muziejaus filialas – Reškutėnų muziejus. Muziejus lankymui atidarytas antradieniais – penktadieniais nuo 10 iki 17 val., šeštadieniais nuo 10 iki 17 val., paskutinė mėnesio diena – sanitarinė.

Šaltiniai

Nuorodos 
 

Lietuvos kraštotyros muziejai
Švenčionys
Karel Zelenka

Karel Zelenka (g. 1983 m. kovo 31 d.) – čekų kilmės Italijos dailiojo čiuožimo sportininkas, olimpietis. Penkių nacionalinių aukso medalių savininkas.

Asmeniniai rekordai

Rezultatai

Nuo 2003

Iki 2003

Nuorodos 

 Karel Zelenka ISU svetainėje
 Oficiali svetainė

Italijos olimpiečiai
Dailiojo čiuožimo sportininkai
Namanganas

Namanganas – miestas Uzbekijos rytuose, į rytus nuo Taškento, Ferganos slėnio šiaurėje, prie Šiaurės Ferganos kanalo, vilajeto centras. 421700 gyventojų, aglomeracijoje – 647 500 gyventojų (2009 m.)

Istorija 
XV a. minima Namangano gyvenvietė, XVIII a. valdė Kokando chanatas. Misto teisės nuo 1610 m. 1875 m. rugsėjo 26 d. miestą užėmė Rusijos imperijos kariuomenė, kuriai vadovavo generolas Michailas Skobelevas. XIX a. pabaigoje prasidėjo miesto ekonominis pakilimas, 1892 m. jau veikė 28 įmonės, kuriose dirbo 704 darbininkai. 1926 m. miestas nukentėjo nuo žemės drebėjimo.

Gyventojai

Sportas 
 Navbahor Namangan futbolo klubas.
 „Markaziy“ stadionas, kurio talpa 22 000 žiūrovų.

Ekonomika 
Išplėtotas naftos perdirbimas, elektrotechnikos (gaminami transformatoriai), chemijos, tekstilės (medvilnės valymas, šilko audinių gamyba), maisto (aliejus, pienas, vaisių ir daržovių konservai) pramonė, dailieji amatai. 

Yra Namangano oro uostas, geležinkelio stotis, veikia Gamtos istorijos muziejus, Muzikinis dramos ir komedijos teatras.

Šaltiniai 

Uzbekijos miestai
Europos dailiojo čiuožimo čempionatas

Europos dailiojo čiuožimo čempionatas – nuo 1891 m. vykstančios geriausių Europos dailiojo čiuožimo sportininkų varžybos. Čempionate varžomasi vyrų ir moterų vienetų, porų iš šokių ant ledo kategorijose. Lietuva čempionate yra iškovojusi du bronzos medalius.

Čempionatai 

 1891 m. Hamburgas, 
 1892 m. Viena, 
 1893 m. Berlynas, 
 1894 m. Viena, 
 1895 m. Budapeštas, 
 1898 m. Trondheimas, 
 1891 m. Davosas, 
 1900 m. Berlynas, 
 1901 m. Viena, 
 1900 m. Davosas, 
 1905 m. Bona, 
 1906 m. Davosas, 
 1907 m. Berlynas, 
 1908 m. Varšuva, 
 1909 m. Budapeštas, 
 1910 m. Berlynas, 
 1911 m. Sankt Peterburgas, 
 1912 m. Stokholmas, 
 1913 m. Oslas, 
 1914 m. Viena, 
 1922 m. Davosas, 
 1923 m. Oslas, 
 1924 m. Davosas, 
 1925 m. Tribergas, 
 1926 m. Davosas, 
 1927 m. Viena, 
 1928 m. Opava, 
 1929 m. Davosas, 
 1930 m. Viena, 
 1931 m. San Moritzas, 
 1932 m. Paryžius, 
 1933 m. Londonas, 
 1934 m. Praha, 
 1935 m. San Moritzas, 
 1936 m. Berlynas, 
 1937 m. Praha, 
 1938 m. San Moritzas, 
 1939 m. Londonas, 
 1947 m. Davosas, 
 1948 m. Praha, 
 1949 m. Milanas, 
 1950 m. Oslas, 
 1951 m. Ciurichas, 
 1952 m. Viena, 
 1953 m. Dortmundas, 
 1954 m. Bolcanas, 
 1955 m. Budapeštas, 
 1956 m. Paryžius, 
 1957 m. Viena, 
 1958 m. Bratislava, 
 1900 m. Davosas, 
 1960 m. Garmišas-Partenkirchenas, 

 1961 m. Vakarų Berlynas, 
 1962 m. Ženeva, 
 1963 m. Budapeštas, 
 1964 m. Grenoblis, 
 1965 m. Maskva, 
 1966 m. Bratislava, 
 1967 m. Liubliana, 
 1968 m. Vasteras, 
 1969 m. Garmišas-Partenkirchenas, 
 1970 m. Leningradas, 
 1971 m. Ciurichas, 
 1972 m. Geteborgas, 
 1973 m. Kelnas, 
 1974 m. Zagrebas, 
 1975 m. Kopenhaga, 
 1976 m. Ženeva, 
 1977 m. Helsinkis, 
 1978 m. Strasbūras, 
 1979 m. Zagrebas, 
 1980 m. Geteborgas, 
 1981 m. Insbrukas, 
 1982 m. Lionas, 
 1983 m. Dortmundas, 
 1984 m. Budapeštas, 
 1985 m. Geteborgas, 
 1986 m. Kopenhaga, 
 1987 m. Sarajevas, 
 1988 m. Praha, 
 1989 m. Birmingamas, 
 1990 m. Leningradas, 
 1991 m. Sofija, 
 1992 m. Lozana, 
 1993 m. Helsinkis, 
 1994 m. Kopenhaga, 
 1995 m. Dortmundas, 
 1996 m. Sofija, 
 1997 m. Paryžius, 
 1998 m. Milanas, 
 1999 m. Praha, 
 2000 m. Viena, 
 2001 m. Bratislava, 
 2002 m. Lozana, 
 2003 m. Malmė, 
 2004 m. Budapeštas, 
 2005 m. Turinas, 
 2006 m. Lionas, 
 2007 m. Varšuva, 
 2008 m. Zagrebas, 
 2009 m. Helsinkis, 
 2010 m. Talinas, 
 2011 m. Bernas, 
 2012 m. Šefildas, 
 2013 m. Zagrebas, 
 2014 m. Budapeštas,

Lietuvos rezultatai

Nuorodos 

 2009 m. čempionatas ISU svetainėje
 2010 m. čempionatas
Sergejus Iljušinas

Sergejus Iljušinas (, 1894 m. kovo 30 d. Vologdos gubernijoje – 1977 m. vasario 9 d. Maskvoje) – sovietinis aviakonstruktorius, vienos didžiausių Rusijos lėktuvų gamybos kompanijos „Iljušin“ įkūrėjas.

Biografija 
Buvo jaunesniausias iš devynių vaikų šeimoje. Mokyklą pradėjo lankyti tik 9-erių metų, 15 metų dirbo paprastu darbininku. 1919–1921 m. dalyvavo pilietiniame kare Raudonosios armijos sudėtyje (aviamechanikas). 1921–1926 m. mokėsi N. Žukovskio vardo karo aviacijos akademijoje, baigęs iškart pradėjo dirbti Rusijos karinių oro pajėgų mokslo ir technikos komitete. 1935 m. pradėjo vadovauti konstruktorių biurui, vėliau peraugusiam į „Iljušin“ kompaniją.

Palaidotas Novodevičės kapinėse Maskvoje.

Veikla 

Jau 1936 m. su kolegomis sukurė dvimotorį CKB-30, kuriuo pasiekta keletas aukščio ir skrydžio nuotolio rekordų (V. Kokkinakio skrydis Maskva-Vladivostokas, Maskva-JAV).

1939 m. pagal jo originalų projektą sukurtas šarvuotas šturmo lėktuvas Il-2, vadintas „skraidančiu tanku“, tapęs masiškiausiu sovietiniu lėktuvu Vokietijos-SSRS kare, pradėjęs naują (šturmo) karinės aviacijos rūšį. Bombonešiai Il-4 jau 1941 m. vasarą bombardavo Berlyną.

Nuo 1943 m. S. Iljušinas pradeda kurti keleivinius lėktuvus. Seriją pradėjo Il-12, vėliau buvo Il-14, Il-18 (plačiausiai naudoti sovietiniai lėktuvai), tarpkontinentinis Il-62, tapęs „Aeroflot“ flagmanu. Paskutinis jo sukurtas lėktuvas – Il-62.

Triskart Socialistinio darbo didvyris (1941, 1957, 1974 m.), Lenino premijos laureatas (1960 m.), septyniskart Stalino premijos laureatas (absoliutus rekordas), inžinerijos generolas pulkininkas (1957 m.), SSRS Mokslų akademijos narys (1968 m.).

Nuorodos 
 Biografija (rusų kalba)

Stalino premijos laureatai
TSRS mokslų akademijos nariai
Rusijos aviacijos konstruktoriai
Namysluvas

Namysluvas (, ) – miestas Lenkijos pietvakariuose, Opolės vaivadija, į šiaurės vakarus nuo Opolės, prie Oderio intako Vidavos upės. 16 297 gyventojų (2009 m.) Namysluvo apskrities centras.

Istorija 
Vietovė minima 1041 m., miestas įkurtas XIII a., miesto teisės – nuo 1249 m. 1313–1323 m. Piastų kunigaikštystės sostinė. Nuo 1329 m. priklausė Čekijai. Nuo XV a. svarbus prekybos, vėliau ir amatų, daugiausia gelumbės audimo centras. Nuo 1526 m. priklausė Habsburgų imperijai. Per 1618–1648 m. Trisdešimties metų karą miestą užėmė Švedija, ekonomika smuko. 1742 m. Namysluvas atiteko Prūsijai. 1756–1763 m. miestą okupavo Austrija ir Rusija, 1806–1807 m. Prancūzija.

1862 m. nutiesta telegrafo linija, 1868 m. geležinkelis Vroclavas – Klučbarkas, 1899 m. – antroji geležinkelio linija į Opolę.

Per Antrąjį pasaulinį karą veikė nacių Rogožnicos koncentracijos stovyklos filialas, dvi priverstinio darbo stovyklos. 1945 m. sausio 21 d. TSRS kariuomenė sugriovė apie pusę miesto pastatų. 1945 m. balandžio 30 d. Namysluvas perduotas Lenkijai, 1945–1975 m. ir nuo 1999 m. apskrities centras.

Gyventojai

Architektūra 
Išliko gotikinė pilis, statyta apie 1360 m., išplėsta XVI a. pirmoje pusėje, perstatyta XVIII a., vartų pastatas, statytas 1534 m., XVII a. padidintas, miesto sienos fragmentas su bokštais ir Krokuvos vartais, statyta XIV a. antroje pusėje. Gotikinė rotušė su renesanso stiliaus elementais statyta XV a. pabaigoje – XVII a., išplėsta XVIII a., perstatyta 1824 m. Jos 57 m aukščio bokštas statytas XIV a. – XV a. Išliko XVI a. – XIX a. gyvenamieji namai, 1789 m. statyta evangelikų mokykla.

Bažnyčios
 Gotikinė Šv. Pranciškaus Asyžiečio ir Šv. Petro iš Atkantros, pastatyta XIV a. pirmoje pusėje, subarokinta apie 1675 m., perstatyta 1784 m.
 Gotikinė Šv. Petro ir Pauliaus, statyta 1370–1411 m., koplyčios pristatytos XV a. – XVI a.
 Barokinė Švč. Trejybės kapinių koplyčia, 1709 m.

Ekonomika 
Veikia viena seniausių Europoje alaus daryklų, maisto pramonės, elektrotechnikos, metalo, medienos apdirbimo, odos, stiklo pramonės įmonės. Daug sporto ir poilsio objektų, veikia krašto muziejus.

Šaltiniai 

Opolės vaivadija
Lenkijos miestai
Sonata Tamošaitytė

Sonata Tamošaitytė (g. 1987 m. birželio 28 d.) – Lietuvos sprinterė. Nacionalinė bėgimo 100 m su barjerais ir estafetės 4 x 100 m čempionė, bei rekordininkė.

Pasiekimai

Asmeniniai rekordai 
 60 m bėgimas – 7.56 (2007)
 60 m barjerinis bėgimas – 8.03 (2012)
 100 m barjerinis bėgimas – 13.10 (2009, 2010, 2011)
 100 m bėgimas – 11.95 (2009)
 200 m bėgimas – 24.46 (2009)
 4x100 m estafetė – 43.95 (2008)

Nuorodos 
 Sonata Tamošaitytė IAAF puslapyje

Tamošaitytė
Tamošaitytė
2010 m. Europos dailiojo čiuožimo čempionatas

2010 m. Europos dailiojo čiuožimo čempionatas – geriausių Europos 2009–2010 m. sezono dailiojo čiuožimo sportininkų varžybos, vykusios Estijos sostinėje Taline. Lietuvai čempionate atstovavo du sportininkai.

Medalių lentelė

Rezultatai

Vyrai 

 WD = Pasitraukė

Moterys 

 WD = Pasitraukė

Poros 

 WD = pasitraukė

Šokiai ant ledo 

 WD = Pasitraukė

Rekordai 
  Jevgenijus Pliuščenka pasiekė vyrų trumposios programos pasaulio rekordą, surinkdamas 91,30 balo. 
  Yuko Kavaguti ir Alexander Smirnov pasiekė porų laisvosiso programos pasaulio rekordą, surinkdami 139,23 balo.

Išnašos

Nuorodos 

 Oficiali svetainė 

Europos dailiojo čiuožimo čempionatai
2010 sporte
Kauno troleibusai

Kauno troleibusai pradėjo kursuoti 1965 m. gruodžio 31 d. Dabar keleivių vežimo ir aptarnavimo paslaugas troleibusais Kaune teikia UAB „Kauno autobusai“. iš viso yra 15 maršrutų. Taip pat eksploatuojamas Aleksoto funikulierių.

Istorija 

1963 m. Miesto vykdomasis komitetas priima sprendimą statyti troleibusų depą Šančiuose, kontaktinius tinklus, o 1965 m. gruodžio 31 d. baigta 50 vietų depo ir traukos pastotės bei 19,6 km kontaktinio tinklo statyba. 8 troleibusai pradėjo vežti keleivius maršrutu „Panemunė–Rotušė.“. 1967 m. pastatytos troleibusų linijos Savanorių pr. 1968–1969 m. pastatyti troleibusų kontaktiniai tinklai Taikos pr., Tvirtovės al., Draugystės g., Tunelio g., K. Baršausko g., Kovo 11-osios g. Troleibusų skaičius pasiekė 110 vnt. 1971–1975 m. vyko troleibusų depo rekonstrukcijos, išplėtimo darbai, pritaikant 125 troleibusų aptarnavimui. 1976 m. Pradėtas troleibusų eismas Vilijampolėje. 9 troleibusų maršrutais keleivius vežė apie 160 troleibusų. 1985 m. Troleibusų maršrutai pasiekė naujus Kalniečių ir Eigulių mikrorajonus P. Lukšio g., S. Žukausko g., Šiaurės pr. 1991 m. troleibusai pradėjo kursuoti V. Krėvės pr. 1997 metais atidarytas antrasis 175 vietų depas Eiguliuose. 1998 m. pirkti paskutiniai nauji troleibusai „Škoda 14 Tr“. 1999–2000 m. nupirkti du nauji „PNTKM/Jelcz“ troleibusai. 2000 metais nutiesta troleibusų linija Pramonės pr., maršrutų kiekis pasiekia 16. 2004 metais nutiestos kontaktinio tinklo linijos Neries kr., Varnių ir Nuokalnės gatvėse. 2006–2007 m. miestą pasiekė 42 nauji troleibusai „Solaris Trollino 12AC“. Tais pačiais metais miesto gatvėse įrengta ir naujų čekiškų elektroninių iešmų. 2013 m. pradėta tiesti nauja kontaktinio tinklo linija Parodos ir K. Petrausko gatvėmis. 2014 m. AB „Autrolis“ prijungta prie UAB „Kauno autobusai“.

2016 m. nupirkti 7, o 2017 m. – 8 naudoti 18 metrų Berkhof Premier AT18 troleibusai iš Olandijos miesto Arnhemo. 2018 m. spalio 3 d. pasirašyta sutartis su „Solaris Bus & Coach S.A.“ dėl 85 naujų 12 metrų Solaris troleibusų. Senieji Škoda 14Tr troleibusai tapo gatvės meno parodos "Atia senienos, labas naujienos! " eksponatais, nudažant juos nuotaikingais piešiniais.

Maršrutai

Nuorodos 
 Kauno viešasis transportas
 Oficialus UAB „Kauno Autobusai“ puslapis
 Nacionalinės viešojo transporto keleivių asociacijos tinklaraštis

Troleibusai
Lietuvos transporto įmonės
Kauno transportas
Viešasis transportas Lietuvoje
Karim Matmour

Karimas Matmūras (g. 1985 m. birželio 25 d.) – iš Alžyro kilęs Prancūzijos futbolininkas, rungtyniaujantis atakuojančio saugo arba puolėjo pozicijoje. Alžyro nacionalinės rinktinės ir Vokietijos klubo Borussia Mönchengladbach narys.

Treniravosi gimtojo Strasbūro jaunimo klubuose, nuo 2005 m. pradėjo žaisti RC Strasbourg profesionalų komandoje. Vėliau tapo rezerviniu SC Freiburg žaidėju. 2008 m. Borussia žaidėją nupirko už 2 mln. eurų.

Alžyro nacionalinėje rinktinėje debiutavo 2007 m. varžybose prieš Libiją. Dalyvavo 2010 m. Afrikos Tautų taurėje, kur įmušė įvartį Dramblio Kaulo Kranto komandai.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Matmour
Ylakių valsčius

Ylakių valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Ylakiai.

Istorija 

Valsčius įkurtas XIX a. pradžioje. 1940 m. rugpjūtį valsčiuje imtas steigti pirmasis Lietuvoje kolūkis. 1947 m. dalis valsčiaus teritorijos perduota naujam Barstyčių valsčiui. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Sedos rajonui (9 apylinkės) ir Skuodo rajonui (4 apylinkės).

|-
| 1923 || 272 || 10 982 || 2387 || ||
|-
| 1949-01-01  || 222 || || || 13 apylinkių  ||
|}

Viršaičiai 
 P. Piečius, 1921 m.
 Fortūnatas Ašoklis, 1942–1944 m.

Suskirstymas

Gyventojai

Tautinė sudėtis 

1923 m. gyveno 10 982 žmonės:

 Lietuviai - 91,9% (10092);
 Žydai - 3,72% (409);
 Latviai - 3,68% (404);
 Rusai - 0,37% (41);
 Vokiečiai - 0,2% (22);
 Kiti - 0,13% (14).

Žymūs žmonės 

|-
| 1884 || Erkšva || Juozas Gurauskis, rašytojas || 1911
|-
| 1897 || Girdeniai || Balys Karazija, agronomas, verslininkas || 1985
|-
| 1909 || Vaiteliai || Vaclovas Martinkus, kunigas || 1980
|-
| 1917 || Gedrimai || Zenonas Jonušas, dirigentas || 1986
|-
| 1941 || Medsėdžiai || Jonas Kaupys, restauratorius || 2000
|}

Šaltiniai 

Mažeikių apskrities valsčiai
Telšių apskrities valsčiai
Veiviržėnų valsčius

Veiviržėnų valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Veiviržėnai.

Istorija 

Valsčius įkurtas 1861 m. Gyventojų patogumui XX a. tarpukariu keli Švėkšnos valsčiaus kaimai prijungti prie Veiviržėnų valsčiaus: 1934 m. – Balsėnų kaimas, 1938 m. – Dūdinėlių, Sausių ir Vainių kaimai.

Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Priekulės rajonui (6 apylinkės).

|-
| 1923 || 140 || 4294 || 975 || ||
|-
| 1949-01-01  || 156 || || || 6 apylinkės  ||
|}

Suskirstymas

Gyventojai 

Buvusio Veiviržėnų valsčiaus teritorijoje kalbama šiaurės žemaičių kretingiškių tarme.

Tautinė sudėtis 

1923 m. gyveno 4294 žmonės:

 Lietuviai - 93,39% (4010);
 Žydai - 6,03% (259);
 Rusai - 0,33% (14);
 Kiti - 0,26% (11).

Žymūs žmonės 

|-
| 1947 || Trepkalniai || Romaldas Idzelevičius, šokėjas ir treneris ||
|}

Šaltiniai 

Klaipėdos apskrities valsčiai
Kretingos apskrities valsčiai
Raseinių apskrities valsčiai
Asta Skaisgirytė-Liauškienė

Asta Skaisgirytė (g. 1966 m. kovo 20 d.) – Lietuvos diplomatė, ambasadorė.

Biografija 
1989 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultete baigė anglų filologijos studijas, diplomuota filologė.  1992–1993 m. studijavo tarptautinius santykius Tarptautiniame viešojo administravimo institute Paryžiuje (Prancūzija).

1989–1990 m. savaitraščio „Atgimimas“ korespondentė, 1990–1992 m. LR Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo Tarpparlamentinių ryšių biuro vadovė, 1993–1994 m. LR užsienio reikalų ministerijos (LR URM) Politikos departamento Vakarų Europos skyriaus pirmoji sekretorė, 1994–1995 m. LR URM Politikos departamento Šiaurės Europos skyriaus vedėja, 1995–1998 m. LR Vyriausybės patarėja tarptautinių santykių klausimais, 1998–2003 m. LR nepaprastoji ir įgaliotoji ambasadorė Prancūzijos Respublikoje, 2002–2003 m. nereziduojanti LR nepaprastoji ir įgaliotoji ambasadorė Tuniso Respublikai, 2003 m. LR URM Europos šalių departamento ambasadorė ypatingiems pavedimams, 2003–2006 m. LR URM Personalo departamento direktorė, 2006–2009 m. LR nepaprastoji ir įgaliotoji ambasadorė Izraelyje. 

2009 m. birželio 15 d. ministras Vygaudas Ušackas paskyrė A. Skaisgirytę LR užsienio reikalų viceministre, atsakinga už dalyvavimą tarptautinėse organizacijose, konsulinę tarnybą, ryšius su užsienio lietuviais, santykius su Lotynų Amerikos, Afrikos, Azijos ir Okeanijos valstybėmis.  Ministru tapus A.Ažubaliui, paskirta į tas pačias pareigas.

2012 m. spalio mėn. – 2017 m. rugpjūčio mėn. buvo Lietuvos ambasadorė Jungtinėje Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystėje, Omano Sultonatui, Etiopijos Federacinei Demokratinei Respublikai ir Portugalijos Respublikai.

2017 m. rugsėjo mėn. – 2019 m. liepos mėn. – URM Politikos direktorė.

Šiuo metu – Lietuvos Respublikos Prezidento Gitano Nausėdos vyriausioji patarėja, Užsienio politikos grupės vadovė.

Turi sūnų.

Apdovanojimai 
 Sausio 13-osios atminimo medalis
 Lietuvos Respublikos ordino „Už nuopelnus Lietuvai” Komandoro kryžius
 Prancūzijos Respublikos Garbės Legiono ordino Komandoro kryžius
 Prancūzijos Respublikos Nuopelnų Ordino Didžiojo Karininko kryžius

Šaltiniai 

|-

|-

|-

Lietuvos žurnalistai
Lietuvos užsienio reikalų viceministrai
Lietuvos ambasadoriai Prancūzijoje
Lietuvos ambasadoriai Izraelyje
Lietuvos ambasadoriai Jungtinėje Karalystėje
Vasilijus Narežnas

Vasilijus Narežnas (, 1780 m. Ustivica, Poltavos gubernija – 1825 m. liepos 3 d. Sankt Peterburgas) – rusų rašytojas.

Biografija 
Kilęs iš smulkių Mirgorodo šimtinės bajorų. Mokėsi Černigovo gimnazijoje, studijavo Maskvos universitete, bet nebaigė. Dirbo valdininku Tiflise, nuo 1803 m. Sankt Peterburge.

Kūryba 
Kūrybai įtakos turėjo Gavrila Deržavinas. Ankstyvojoje kūryboje – tragedijose, panegirikose vyrauja neoklasicizmo sekėjams būdingas praeities literatūros temų, siužetų, įvaizdžių, žanrinių formų ieškojimas. Vėliau sukurtų buitinių satyrinių romanų serijoje pavaizdavo Rusijos valdininkų ir aristokratų savivalę, sukūrė satyrinių Rusijos kaimo vaizdų. Jo kūrybos tradicijas plėtojo natųralinės mokyklos atstovai.  Jo romanas „Du Ivanai, arba Aistra bylinėtis“ suteikė siužetą N. Gogolio apysakai „Kaip susipyko Ivanas Ivanovičius su Ivanu Nikiforovičium“.

Bibliografija 
 Rusijos Žilblazas, arba Kunigaikščio Gavrilos Simonovičiaus Čistiakovo nuotykiai (Российский Жильблаз, или Похождения князя Гаврилы Симоновича Чистякова), d. 1-3 1814 m., 4-6 išleistos 1938 m.
 Juodieji metai, arba Kalnų kunigaikščiai (Черный год, или Горские князья), parašytas 1818 m., išleistas 1829 m.
 Aristijonas, arba Perauklėjimas (Аристион, или Перевоспитание), 1822 m.
 Burša (Бурсак), 1824 m.
 Du Ivanai, arba Aistra bylinėtis (Два Ивана или страсть к тяжбам), 1825 m.

Šaltiniai 

Rusijos rašytojai
Albertas Nargėlas

Albertas Nargėlas (1935 m. kovo 14 d. Leliūnuose, Utenos apskrityje – 2019 m. sausio 11 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius elektrikas.

Biografija 
Mokėsi Leliūnų pradžios mokykloje ir Leliūnų progimnazijoje, 1953 m. baigė Utenos 1-ją vidurinę mokyklą. 1953–1958 m. studijavo Kauno politechnikos instituto (KPI) Elektrotechnikos fakultete, įgydamas elektros stočių, tinklų ir sistemų specialybės inžinieriaus-elektriko specialybę. 1958–1960 m. Petrašiūnų elektrinės inžinierius. 1960–1963 m. KPI aspirantas, 1963–1965 m. Mokslinių tyrimų sektoriaus vyresnysis inžinierius.

1965–1968 m. KPI Elektros sistemų katedros vyresnysis dėstytojas. 1967 m. technikos mokslų kandidatas.  1968–1974 m. Elektros sistemų katedros docentas, 1974–1984 m. katedros vedėjas, 1984–2003 m. KPI (nuo 1990 m. KTU) docentas, nuo 2003 m. Elektros sistemų katedros profesorius.

Mokslinė veikla 
Mokslino darbo sritis – elektros sistemų automatinis valdymas ir modeliavimas. Paskelbė apie 150 straipsnių elektros sistemų modeliavimo bei automatizavimo klausimais Lietuvos ir užsienio šalių (Rusija, Ukraina, Latvija, Azerbaidžanas, Lenkija, Švedija, Norvegija, Vokietija, Ispanija) moksliniuose žurnaluose bei mokslinių darbų rinkiniuose. 1998–2000 m. įvairių komisijų, svarsčiusių Lietuvos energetikos strategijos ir plėtros problemas, narys. 2001–2003 m. dalyvavo ruošiant norminę techninę dokumentaciją: elektros įrenginių įrengimo taisykles, automatinio generacijos valdymo ir priešavarinės automatikos reglamentus.

Bibliografija 
 Elektros sistemų relinė apsauga: mokymo priemonė. – Vilnius, 1983. – 99 p.: iliustr.
 Elektros sistemų automatika: mokymo priemonė. – Vilnius, 1984. – 70 p.: iliustr.
 Energetinių objektų automatinis valdymas: mokymo priemonė. – Vilnius, 1987. – 86 p.: brėž.
 Elektros įrenginių įrengimo taisyklės (su kitais). – Vilnius: Energetika, 2000. – 487 p. – ISBN 9986-858-10-0
 Elektros įrenginių įrengimo taisyklės (su kitais). – Vilnius: Energetika, 2007. – 513 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-858-32-4

Įvertinimas 
 1964 m. Visasąjunginės G. Kržyžanovskio mokslinės draugijos premija
 1967 m. LSSR valstybinė premija (su kitais)
 SSRS Liaudies ūkio pasiekimų paroda – 2 sidabro (1964 ir 1965 m.) ir 2 bronzos (1971 ir 1973 m.) medaliai

Šaltiniai 

LTSR valstybinės premijos laureatai
Lietuvos inžinieriai elektrikai
KTU dėstytojai
Kennedy Mweene

Kenedis Mvinis (Kennedy Mweene; g. 1984 m. gruodžio 11 d.) – Zambijos futbolininkas, rungtyniaujantis vartininko pozicijoje. Nacionalinės Zambijos rinktinės ir Pietų Afrikos klubo Mamelodi Sundowns žaidėjas.

Karjera 
Karjerą pradėjo Zambijos klubuose, o nuo 2005 m. rungtyniavo Pietų Afrikoje Free State Stars. Nuo 2013 m. – Mamelodi Sundowns. Su šiuo klubu tapo Pietų Afrikos čempionu.

Rinktinė 
Kenedis Mvinis Zambijos nacionalinėje rinktinėje rungtyniavo nuo 2004 m. 

Su rinktine dalyvavo 2006, 2008, 2010, 2012, 2013 m. Afrikos Tautų taurėse. 2012 m. laimėjo Afrikos čempionatą, buvo išrinktas geriausiu turnyro vartininku. 

2013 m. čempionato varžybose įmušė įvartį iš 11 m baudinio į Nigerijos vartus (prieš tai varžybose atrėmė Mikel John Obi baudinį).

Laimėjimai 
 Premier Soccer League metų vartininkas (2009 m.)
 Afrikos Tautų taurė: 2012 m.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai

Nuorodos 
 Soccerway Kennedy Mweene
 national-football-teams.com
 Mweene baudinys į Nigerijos vartus

Mweene
Bengo provincija

Bengo provincija () – provincija vakarų Angoloje. Ribojasi su Atlanto vandenynu, Zairo, Uižės, Šiaurės Kvanzos, Pietų Kvanzos ir Luandos provincijomis. Administracinis centras – Kašitas.

Istorija 

Provincijos teritorija nuo senų laikų buvo apgyvendinta mbundu etninės grupės, kuri čia apie XV a. sukūrė savo valstybę Ndongo. Nors ji aktyviai priešinosi portugalų kolonizacijai, XVII a. viduryje buvo prijungta prie Portugalijos Vakarų Afrikos ir valdoma iš Luandos miesto. Ši portugalų kolonija kitaip dar buvo vadinama Angolos karalyste.

Šiuolaikinė provincijos teritorija sudaryta 1980 m. atskyrus nuo Luandos provincijos. Šiuo metu daugumą gyventojų provincijoje sudaro mbundu atstovai.

Geografija 

Provincijos teritorijoje gausu nedidelių ežerų, o vandenyno pakrantėje – lagūnų (Pangila, Ibendoa, Ulua do Sungis). Taip pat yra Kisamos gamtos parkas ir Kibindos miško draustinis.

Savivaldybės 

Provincija padalinta į 8 savivaldybes:
 Ambrizas
 Ikolas ir Bengas
 Dandė
 Dembosas
 Kisama
 Pango Alukenas
 Bula Atumba
 Nambuangongas

Angolos provincijos
Bengelos provincija

Bengelos provincija () – provincija vakarų Angoloje. Ribojasi su Atlanto vandenynu, Pietų Kvanzos, Huambo, Huilos ir Namibo provincijomis. Administracinis centras – Bengela.

Gyventojai 

Dauguma provincijos gyventojų kalba umbundų kalba.

Savivaldybės 

Provincija padalinta į 9 savivaldybes:
 Baja Farta
 Balombas
 Bengela
 Bokojas
 Kaimbambas
 Šongorojas
 Kubalas
 Ganda
 Lobitas

Angolos provincijos
Bijės provincija

Bijė provincija () – provincija vidurio Angoloje. Ribojasi su Pietų Kvanzos, Malanžės, Pietų Lundos, Mošiko, Kuando Kubango, Huambo ir Huilos provincijomis. Administracinis centras – Kuitas.

Istorija 

Teritorijoje nuo XVI a. apsigyveno ovimbundai, kurie įkūrė čia smulkias savo valstybėles. Vienos valstybių valdovo titulas viye davė pavadinimą visai provincijai ir plynaukštei, kurioje ji yra. Ovimbundai kontroliavo pelningą vergų, dramblio kaulo ir kitų afrikinių prekių prekybą su portugalais iki XIX a. pabaigos. Amžiaus pabaigoje jų teritorijos prijungtos prie Portugalijos Vakarų Afrikos.

Geografija 
Provincija yra Bijės plynaukštėje (aukštis iki 1852 m), gan gausiai maitinamoje kritulių, todėl čia išvystyta žemdirbystė (kukurūzai, cukranendrės, ryžiai, kava, žemės riešutai). Pagrindinė upė – Kvanza.

Gyventojai 

Dauguma provincijos gyventojų yra ovimbundai ir kalba umbundu kalba.

Savivaldybės 

Provincija padalinta į 9 savivaldybes:
 Andulas
 Kamakupa
 Katabola
 Šinguaras
 Šitembas
 Kuemba
 Kunjinga
 Kuitas
 Narea

Angolos provincijos
Imbangalai

Imbangala arba mbangala - senovės Afrikos genčių sąjunga, XVI-XX a. egzistavusi Kvanza upės vidurupyje (dabartinės Angolos Malanžės provincijoje). Jie sukūrė savo valstybę Kasandžę (Kasanje), Kvango aukštupyje egzistavusią 1620-1910 m., kurios valdovai titulavosi džaga (jaga). 

Jų teritorijos šiaurėje ribojosi su Ndongo ir Matamba, o pietuose - su ovimbundu valstybėmis.

Istorija

Kilmė
Nėra žinoma, iš kur tiksliai kilo imbangalai, ir dėl to yra keliama keletas hipotezių. Viena jų teigia, kad jie atkeliavo iš Lundos karalystės rytuose, kitu juos tapatina su vietniais Angolos gyventojais. Lygiai taip pat nėra aiškūs imbangalų santykiai su kita, tauta džagais, kurie panašiu laiku siaubė Kongo imperijos rytines teritorijas.

XVI-XVII a. dokumentuose imbangalai aprašomi kaip ypač žiauri tauta, kurių gyvenimo būdas labai ryškiai skyrėsi nuo šiaurinių kaimynų bakongų ir mbundu gyvenimo būdo. Apie juos buvo pasakojama, kad jie rengdavo žiaurius reidus į žemdirbių kaimus, kur masiškai kirsdavo palmes, iš jų sulčių gamindavo didelius kiekius palmių vyno. Pagrobtus vaikus jie versdavo kariais, ir kariu tapdavo tik tas, kuris nužudydavo žmogų mūšyje. Imbangalų tarpe buvo paplitęs kanibalizmas, ritualimiai nužudymai, kankinimai. Visa tai civilizuotų jų šiaurinių kaimynų akimis buvo įvardijama kaip kixila, t. y. „draudžiami įstatymai“.

Sąjunga su portugalais

XVII a. pradžioje Kvanzos upe tyrinėdami kraštą, kuris buvo Ndongo pietinis pasienis, portugalai pasiekė imbangalų teritorijas ir sudarę su jais sąjungą, paskatino pulti Ndongo. 1617 m. jungtinės portugalų ir imbangalų pajėgos užpuolė Ndongo ir nusiaubė valstybę. Imbangalų kariai po to buvo naudojami portugalų armijose, nors portugalai pripažino, kad juos labai sunku suvaldyti.

Imbangalų istorijoje žinomi keletas stiprių klanų: Kasandžės, Kazos ir Nzinga Mona. Kazos klanas sudarė sąjungą su Ndongo karaliene Nzinga kovoje prieš portugalus, tačiau vėliau ją išdavė 1629 m. Nzinga pati subūrė dar vieną klaną, kuriam vadovavo jos patikėtinis Nzinga Mona ("Nzingos sūnus"). Jo vadovaujami imbangalai apsigyveno Matambos karalystėje, kur asimiliavosi su vietos gyventojais.

Kasandžė
Kasandžės imbangalų klanas turėjo ilgiausią istoriją. Vadovaujamas vado Kasandžės, jis apie 1620 m. įkūrė Kasandžės valstybę. Ši valstybė pamažu civilizavosi, atsisakė barbariškų papročių ir išsilaikė iki XX a. Iki XIX a. vidurio jie kontroliavo pelningą prekybą su Portugalija, bet vėliau juos užgožė stipresnės ovimbundu valstybės.

Kuomet 1910 m. jų valstybė prijungta prie Portugalijos Vakarų Afrikos, imbangalai tapo viena iš daugelio Angolos tautų.

Kongo civilizacija
Angolos tautos
Afrikos savanų valstybės
Kvandas Kubangas

Kvandas Kubangas () – provincija pietryčių Angoloje. Ribojasi su Bijės, Kunenės, Mošiko, ir Huilos provincijomis, Zambija bei Namibija. Administracinis centras – Menongė.

Istorija 

Kvandas Kubangas yra atokiausia, retai gyvenama Angolos provincija, sunkiai kontroliuojama centrinės vadovybės (dėl to dažnai vadinama Terra do Fim do Mundo (pasaulio pakraščio žeme). Pilietinio karo metais čia slėpėsi UNITA partizanai.

Geografija 
Būdingos savanos, kuriose gyvena šiai juostai būdingi gyvūnai (drambliai, juodosios antilopės, hienos ir kt.). Pagrindinės upės – Kvandas ir Kubangas.

Savivaldybės 

Provincija padalinta į 9 savivaldybes:
 Kalajus
 Kuangaras
 Kušis
 Kuito Kuanavalė
 Dirikas
 Mavinga
 Menongė
 Nankova
 Rivungas

Angolos provincijos
Šiaurės Kvanza

Šiaurės Kvanza () – provincija šiaurės vakarų Angoloje. Ribojasi su Bengo, Uižės, Malanžės ir Pietų Kvanzos provincijomis. Administracinis centras – Ndalatandas.

Istorija 

Provincijos teritorija nuo senų laikų buvo apgyvendinta mbundu etninės grupės, kuri čia apie XV a. sukūrė Ndongo karalystę. Nors ji aktyviai priešinosi portugalų kolonizacijai, XVII a. viduryje buvo prijungta prie Portugalijos Vakarų Afrikos ir valdoma iš Luandos miesto. Ši portugalų kolonija kitaip dar buvo vadinama Angolos karalyste.

Šiuo metu daugumą gyventojų provincijoje sudaro mbundu atstovai.

Geografija 
Pagrindinė provincijos upė yra Kvanza. Ant jos įrengta galingiausia šalyje Kapandos hidroelektrinė.

Savivaldybės 

Provincija padalinta į 10 savivaldybių:
 Ambaka
 Banga
 Bolongongas
 Kambambė
 Kazengas
 Golungo Altas
 Gongembas
 Lukala
 Kisulungas
 Samba Kažu

Angolos provincijos
Narjan Maras

Narjan Maras – miestas Pečioros dešiniajame krante, 110 km nuo Barenco jūros, Archangelsko sritis, Nencų autonominė apygarda, Rusijos Federacija. Nencų autonominės apygardos administracinis centras.

Istorija 
Gyvenvietė įkurta 1929 m., iki 1933 m. vadinta Dzeržinsku, miesto teisės nuo 1933 m.

Gyventojai

Ekonomika 
Yra upių uostas, į kurį įplaukia jūrų laivai, Narjan Maro oro uostas. Artimiausia geležinkelio stotis – Usinskas už 420 km žiemos keliu. Veikia medienos apdirbimo, maisto (pienas, mėsa, duona), žuvų apdorojimo įmonės, naftos kompanijos „NarjanMarNeftegaz“, „Lukoil-Komi“. 

Veikia Pustoziorsko kompleksinis istorijos ir gamtos muziejus, Kraštotyros muziejus.

Šaltiniai 

Rusijos miestai
Salomėja Narkeliūnaitė

Salomėja Narkeliūnaitė (g. 1920 m. spalio 7 d. Salomenkoje, Mielagėnų valsčius, Švenčionių apskritis – 2000 m. gegužės 31 d. Niujorkas, palaidota Mielagėnuose) – Lietuvos išeivijos žurnalistė, aktyvi JAV lietuvių visuomenės veikėja ir lietuvybės puoselėtoja.

Biografija 
1940 m. Vilniuje baigė Vytauto Didžiojo gimnaziją, 1940–1943 m. studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą Vilniaus universitete, žurnalistiką Kolumbijos universitete, 1961 m. slavistikos magistrė.

Nuo 1939 m. dirbo žurnalistinį darbą. 1939–1941 m. dienraščių „Vilniaus balsas“, 1941–1944 m. „Naujoji Lietuva“ reporterė, vietos ir provincijos žinių redaktorė. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, Tilžėje laikraščio „Ateitis“ reporterė, 1945 m. Berlyne – laikraščio „Lietuviai“ bendradarbė, vėliau Hasendorfo karo pabėgėlių stovykloje leisto laikraščio „Lietuvis“ redaktorė. Bendradarbiavo karo pabėgėlių laikraščiuose „Mintis“ (Memingenas), „Žiburiai“ (Augsburgas). 1949 m. atvyko į JAV, 1949–1950 m. laikraščio „Vienybė“ bendradarbė, kurį laiką ir redaktorė. Nuo 1951 m. laikraščių „Draugas“, „Darbininkas“, „Vienybė“ korespondentė, akredituota prie Jungtinių Tautų. Bendradarbiavo laikraščiuose „Tėviškės žiburiai“ (Kanada), „Argentinos lietuvių balsas“. 

Lietuvių žurnalistų sąjungos centro valdybos sekretorė, pirmininko pavaduotoja, Pabaltijo moterų tarybos narė ir sekretorė. 1957 m. aplankė Punsko lietuvius, 1961 m. ir vėliau lankėsi Lietuvoje.

Bibliografija 
 Lietuviai Montgomery stovykloje, 1946.
 Pabaltijo karo pabėgėlių stovykla prie Seedorfo, 1946.
 Lietuviai pasaulinėje parodoje Niujorke, 1974.
 Tautos fondas 1943-2002, viena rengėjų, 2002.

Šaltiniai 

Lietuvos redaktoriai
JAV lietuviai
Pietų Kvanza

Pietų Kvanza () – provincija vakarų Angoloje. Ribojasi su Bengo, Šiaurės Kvanzos, Malanžės, Bijės, Huambo, Bengelos provincijomis ir Atlanto vandenynu. Administracinis centras – Sumbė.

Geografija 
Pagrindinė provincijos upė yra Kvanza.

Savivaldybės 

Provincija padalinta į 12 savivaldybių:
 Amboinas
 Kasongė
 Sela
 Konda
 Ebo
 Libolo
 Musendė
 Porto Amboinas
 Kilenda
 Kibala
 Selezas
 Sumbė

Angolos provincijos
Kunenės provincija

Kunenės provincija () – provincija pietų Angoloje. Ribojasi su Namibo, Huilos, Kvando Kubango provincijomis ir Namibija. Administracinis centras – Ondživa.

Geografija 
Būdingas tropinis, sausas klimatas. Yra geležies ir vario telkinių. Pagrindinė upė – Kunenė.

Gyventojai 
Kaip vietinė kalba provincijoje paplitusi kvanjamų kalba.

Savivaldybės 

Provincija padalinta į 6 savivaldybes:
 Kahama
 Kuanjama
 Kuroka
 Kuvelajas
 Namakundė
 Ombadža

Angolos provincijos
Huambo provincija

Huambo provincija () – provincija vidurio Angoloje. Ribojasi su Bengelos, Pietų Kvanzos, Bijės ir Huilos provincijomis. Administracinis centras – Huambas.

Istorija 

Teritorijoje nuo XVI a. apsigyveno ovimbundai, kurie įkūrė čia smulkias savo valstybėles. Didžiausia tarp jų buvo Bailundo valstybė. Ovimbundai kontroliavo pelningą vergų, dramblio kaulo ir kitų afrikinių prekių prekybą su portugalais iki XIX a. pabaigos. Amžiaus pabaigoje jų teritorijos prijungtos prie Portugalijos Vakarų Afrikos.

Iki kolonijinio karo Huambo provincija buvo gausiausiai apgyvendinta visoje Angolos kolonijoje.

Geografija 
Paviršius išraižytas kalnų ir plokščiakalnių. Huambo provincijoje yra aukščiausia šalies vieta – Moko kalnas. Gausu naudingųjų iškasenų (mangano, deimantų, volframo, geležies, aukso, sidabro, vario) telkinių. Būdingi kserofitiniai krūmynai, savanos.

Savivaldybės 

Provincija padalinta į 11 savivaldybių:
 Huambas
 Bailundas
 Ekunija
 Kaala
 Kačiungas
 Londuimbalė
 Longonžas
 Mungas
 Čikala-Čoloanga
 Čindženžė
 Ukuma

Angolos provincijos
Konstantinas Narkevičius

Konstantinas Narkevičius (1860 m. gruodžio 31 d. Bylėnai, Viešintų valsčius – 1946 m. kovo 3 d. Kamajai. Palaidotas Kamajų kapinėse.) – Lietuvos knygnešys.

Biografija 
Kilęs iš vargingų valstiečių. Lietuviškai skaityti išmokė tėvas. Rašyti nemokėjo. Mokyklos nelankė. Labai pamėgo skaityti lietuviškas knygas. Paūgėjęs pats mokė kaimynų vaikus – daraktoriavo. 

Draudžiamosios lietuviškos spaudos gaudavo Kupiškyje iš A. Majausko, vėliau Panevėžyje iš J. Vikiro. Bendradarbiavo su kitais knygnešiais. Literatūrą platino Viešintose ir gretimose parapijose, pardavinėjo prie bažnyčių per prekymečius, taip pat eidamas per kaimus kaip elgeta. Parūpindavo draudžiamų latgališkų knygų ir į Latviją einantiems knygnešiams.

Kelis kartus įkliuvo policijai, bet pabėgo arba nupirko policininkus. 1890 m. sulaikytas Kamajuose, atėmė knygų už 150 rb., atimtos 58 lietuviškos ir lenkiškos knygos, 15 lietuvių kalba spausdintų lapų. Nubaustas 2 mėn. suėmimu Rokiškio policijos areštinėje; vedamas į ją buvo sumuštas sargybinio, liko invalidas. 1898 m. policija pas jį vėl rado du lietuviškus kalendorius.  Nubaustas 2 d. arešto. 1928 m., minint Lietuvos nepriklausomybės 10-metį, gatvelę, kurioje gyveno Kamajuose, pavadino jo vardu. Nuo 1931 m. birželio 1 d. gaudavo 50 Lt knygnešio pensiją.

Šaltiniai 

Knygnešiai
Huilos provincija

Huilos provincija () – provincija pietų Angoloje. Ribojasi su Bengelos, Huambo, Bijės Kvando Kubango, Kunenės ir Namibo provincijomis. Administracinis centras – Lubangas.

Geografija 
Paviršius išraižytas kalnų ir plokščiakalnių. Yra įsteigtas Bikuario nacionalinis parkas.

Savivaldybės 

Provincija padalinta į 14 savivaldybių:
 Kakonda
 Kakula
 Kalukembė
 Šiangė
 Šibija
 Šikomba
 Šipindas
 Kuvangas
 Humpata
 Žamba
 Lubangas
 Matala
 Kilengesas
 Kipungas

Angolos provincijos
Inagua

Inagua − piečiausia Bahamų salų dalis, kurią sudaro dvi salos: Didžioji Inagua ir Mažoji Inagua. Administracinis centras − Metju Taunas (Matthew Town).

Didžiosios Inagua plotas 1544 km². Salos ilgis 90 km, plotis − 30 km. Aukščiausias taškas − Rytų kalnas (33 m). Gyventojų − 969 (2000). Didžioji Inagua yra trečia pagal dydį sala Bahamuose. Nuo Kubos Inagua salą skiria 90 km.

Didžiojoje Inagua yra keletas ežerų, iš kurių ilgiausias (apie 19 km) Rosos ežeras (Lake Rosa). Yra įkurtas paukščių rezervatas, kuriame yra ne tik flamingų, bet ir daug kitų egzotinių paukščių rūšių.

Kaimyninė Mažoji Inagua yra negyvenama sala, 8 km į šiaurės rytus nuo Didžiosios Inagua. Mažoji Inagua apsupta rifų, kurie neleidžia laivams prisiartinti prie jos krantų. Rasta istorinių dokumentų, patvirtinančių, kad tarp 1500 m. ir 1825 m. ant šių rifų sudužo nemažai laivų.

Nuorodos 
Inagua salos  (anglų k.)

Bahamų salos
Bahamų apskritys
Luandos provincija

Luandos provincija () – provincija šiaurės vakarų Angoloje. Iš vakarų ribojasi su Atlanto vandenynu, iš rytų – su Bengo provincija. Administracinis centras – Luanda.

Geografija 
Provincija išsidėsčiusi prie Luandos įlankos, kurios pakrantėje driekiasi paplūdimiai.

Gyventojai 

Luandos provincija tankiausiai ir gausiausiai apgyvendinta šalyje. Gausu lūšnynų kvartalų.

Savivaldybės 

Provincija padalinta į 9 savivaldybes:
 Kakuakas
 Kazenga
 Ingombota
 Kilamba Kiašis
 Maianga
 Ranželas
 Samba
 Sambizanga
 Viana

Angolos provincijos
Šiaurės Lunda

Šiaurės Lunda () – provincija šiaurės rytų Angoloje. Ribojasi su Malanžės ir Pietų Lundos provincijomis bei Kongo Demokratine Respublika. Administracinis centras – Lukapa.

Istorija 
Sudaryta 1978 m. liepos 4 d.

Geografija 
Provincija išsidėsčiusi Lundos plynaukštėje. Gausu deimantų telkinių.

Gyventojai 

Šiaurės Lunda apgyvendinta čokve ir lundų tautybių žmonių.

Savivaldybės 

Provincija padalinta į 9 savivaldybes:
 Kambulas
 Kapenda-Kamulemba
 Kaungula
 Šitatas
 Kuangas
 Kuilas
 Lubalas
 Lukapa
 Ša-Muteba

Angolos provincijos
Pietų Lunda

Pietų Lunda () – provincija šiaurės rytų Angoloje. Ribojasi su Malanžės, Šiaurės Lundos, Bijė ir Mošiko provincijomis bei Kongo Demokratine Respublika. Administracinis centras – Saurimas.

Geografija 
Provincija išsidėsčiusi Lundos plynaukštėje. Gausu deimantų telkinių.

Gyventojai 

Šiaurės Lunda apgyvendinta čokve ir lundų tautybių žmonių.

Savivaldybės 

Provincija padalinta į 4 savivaldybes:
 Kakolas
 Dala
 Mukonda
 Saurimas

Angolos provincijos
Malanžės provincija

Malanžės provincija () – provincija šiaurės-vidurio Angoloje. Ribojasi su Šiaurės Lundos, Pietų Lundos, Bijė, Pietų Kvanzos, Šiaurės Kvanzos ir Uižės provincijomis bei Kongo Demokratine Respublika. Administracinis centras – Malanžė.

Istorija ir gyventojai 

Provincijos šiaurinė teritorija nuo senų laikų buvo apgyvendinta mbundu etninės grupės, kuri čia XVI a. sukūrė savo valstybę Matambą, kuri iki XIX a. aktyviai priešinosi portugalų kolonizacijai. XIX a. pradžioje Matamba buvo prijungta prie Portugalijos Vakarų Afrikos. Pietinėje provincijos dalyje nuo XVII egzistavo imbangalų Kasandžės karalystė, ji į koloniją inkorporuota tik 1910 m.

Šiuo metu daugumą gyventojų provincijoje sudaro mbundu atstovai.

Geografija 
Provincija išsidėsčiusi plynaukštėje ir sutampa su Kvango upės baseinu. Žymiausi gamtos objektai yra Kalandulos krioklys, Pungo Andongo juodieji akmenys. Įsteigtas Milando gamtos draustinis.

Savivaldybės 

Provincija padalinta į 14 savivaldybių:
 Kakusas
 Kaombas
 Kalandula
 Kambundis-Katembas
 Kangandala
 Kuaba Nzogas
 Kunda-Dia-Bazė
 Lukembas
 Malanžė
 Marimba
 Masangas
 Mukaris
 Kela
 Kirima

Angolos provincijos
Jonas Narmontas

Jonas Narmontas (g. 1960 m. rugsėjo 14 d. Sriauptai, Skuodo rajonas) – Lietuvos irkluotojas.

Biografija 
TSRS čempionatai
 1981 m. aštuonvietė – čempionas;
 1981 m. keturvietė su vairininku – čempionas;
 1982 m., 1983 m. keturvietė su vairininku – čempionas;
 1984 m., 1986 m. keturvietė be vairininko – čempionas;
Pasaulio čempionatai
 1981 m. aštuonvietė – čempionas;
 1983 m. keturvietė su vairininku – III vieta;
 1985 m. keturvietė be vairininko – II vieta;
Olimpinės žaidynės
 1980 m. Maskvos olimpinės žaidynės, aštuonvietė – bronzos medalis (5:52.66, atrankinėse – 5:50.76);
 1988 m. Seulo olimpinės žaidynės, keturvietė su vairininku – pusfinalis, 12 vieta (6:16.69). 

1981–1985 m. kelių tarptautinių regatų laimėtojas.

Vadovybės apsaugos departamento prie Vidaus reikalų ministerijos Operatyvaus valdymo skyriaus viršininkas. Laisvalaikiu – krepšinio veteranų komandos Vilniaus „Perlas“ žaidėjas.

Šaltiniai 

Lietuvos irkluotojai
TSRS olimpiečiai
Mošiko provincija

Mošiko provincija () – provincija rytų Angoloje. Ribojasi su Pietų Lundos, Bijė ir Kvando Kubango provincijomis bei Zambija. Administracinis centras – Luena.

Istorija 

Angolos pilietinio karo metu Mošike buvo įsikūrę UNITA partizanai.

Geografija 
Provincija išsidėsčiusi daugiausia plynaukštėje, vakaruose iškilę kalnai. Svarbiausios upės – Zambezė, Kasajus, Lungvebungu, Kvandas. Provincijoje įsteigtas Kamėjos nacionalinis parkas.

Gyventojai 

Dauguma gyventojų yra čokviai ir nganguelai.

Savivaldybės 

Provincija padalinta į 9 savivaldybes:
 Aukštutinė Zambezė
 Bundasas
 Kamanongė
 Leua
 Luakanas
 Luau
 Lušazesas
 Lumežė
 Mošikas

Angolos provincijos
Tretjakovo galerija

Tretjakovo galerija () − dailės muziejus Maskvoje.

Galerija įsteigta 1856 m. kaip privati galerija Pavelo Tretjakovo namuose, 1892 m. perduota (kartu su Sergejaus Tretjakovo kolekcija) Maskvai. Po 1917 m. į Tretjakovo galerijos fondus pateko kitų muziejų ir privačių asmenų kolekcijos.

Muziejaus fonduose yra daugiau nei 130 000 objektų: XI−XX a. pradžios rusų dailės ikonos; kilnojamųjų dailės parodų draugijos narių ir XIX a. pabaigos − XX a. pradžios dailininkų kūriniai; yra archyvas, biblioteka, fototeka.

Galerija 
Kai kurie iš žinomiausių galerijos kūrinių:

Nuorodos 

Tretjakovo galerija (anglų, rusų k.)
Tretjakovo galerijos reprodukcijos (rusų k.)
Rusijos meno galerija (anglų k.)
Tretjakovo galerija Google meno projekte

Maskva
Rusijos meno muziejai
Namibo provincija

Namibo provincija () – provincija pietvakarių Angoloje. Ribojasi su Bengelos, Huilos ir Kunenės provincijomis bei Atlanto vandenynu. Administracinis centras – Namibė.

Geografija 
Provincija išsidėsčiusi Namibo dykumoje. Įsteigtas Jonos nacionalinis parkas. Yra aukso, vario, mangano, marmuro, chromo, švino, lignito telkinių. Provincijai priklauso didžiausia šalyje Baja dos Tigreso sala.

Gyventojai 

Vietiniai provincijos gyventojai yra hererai.

Savivaldybės 

Provincija padalinta į 5 savivaldybes:
 Namibė
 Bibala
 Virėjas
 Kamukujas
 Tombua

Angolos provincijos
Uižės provincija

Uižės provincija () – provincija šiaurės Angoloje. Ribojasi su Zairo, Bengo, Šiaurės Kvanzos ir Malanžės provincijomis bei Kongo Demokratine Respublika. Administracinis centras – Uižė.

Istorija 

Provincijos teritorija nuo XV a. buvo Kongo imperijos dalimi: čia buvo Kongo imperijos provincijos mBata, mPemba, taip pat nepriklausoma nedidelė valstybė Mbvila. Prie Portugalijos Vakarų Afrikos teritorija prijungta 1885 m., kuomet Kongo imperija pasidalinta tarp trijų kolonijinių valstybių.

Provincija smarkiai nuniokota Angolos pilietinio karo metu. 2004 m. siautė Marburgo viruso epidemija.

Geografija 
Provincija išsidėsčiusi plynaukštėje, gausioje vario, sidabro ir kobalto. Klimatas šiltas ir drėgnas, todėl gausiai auginama kava, manijokai, žemės riešutai, kukurūzai, medvilnė, kertama mediena. Rytiniu provincijos pakraščiu prateka Kvangas.

Savivaldybės 

Provincija padalinta į 16 savivaldybių:
 Ambuila
 Bembė
 Buengasas
 Bungas
 Damba
 Alto Kavalė
 Makela do Zombas
 Milunga
 Mukaba
 Negažė
 Puris
 Kimbelė
 Kitešė
 Sanza Pombas
 Songas
 Uižė

Angolos provincijos
Zairo provincija

Zairo provincija () – provincija šiaurės vakarų Angoloje. Ribojasi su Bengo ir Uižės provincijomis bei Kongo Demokratine Respublika. Administracinis centras – Mbanza Kongas.

Istorija 

Provincijos teritorija nuo XV a. buvo Kongo imperijos dalimi: čia buvo imperijos sostinė Mbanza Kongas, taip pat viena svarbiausių Kongo imperijos provincijų mBamba, kuri garantavo imperijai priėjimą prie jūros. Šiaurinį provincijos pakraštį užėmė Sojo karalystė, kurios sostinė irgi buvo Zairo provincijoje, nors pagrindinė dalis buvo dabartinės KDR teritorijoje.

Prie Portugalijos Vakarų Afrikos teritorija prijungta 1885 m., kuomet Kongo imperija pasidalinta tarp trijų kolonijinių valstybių.

Geografija 
Provincija išsidėsčiusi plynaukštėje, gausioje geležies, fosfatų ir cinko. Klimatas šiltas ir drėgnas, gausu tropinių miškų. Šiauriniu provincijos pakraščiu prateka Kongas.

Gyventojai 
Vyrauja kongo tautos žmonės.

Savivaldybės 

Provincija padalinta į 6 savivaldybes:
 Mbanza Kongas
 Sojas
 Nzetas
 Kuimba
 Nokis
 Tombokas

Angolos provincijos
Music Kills Me

Music Kills Me – trečiasis prancūzų grupės Rinôçérôse studijinis albumas, išleistas 2002 m.

Dainų sąrašas 
 „Le Rock Summer“
 „Music Kills Me“
 "It’s Time To Go Now! "
 „Lost Love“
 „Dead Flowers“
 „Résurrection D’une Idôle Pop“
 „Professeur Suicide“
 "No We Are Not Experienced! "
 „Brian Jones : Last Picture“
 „Obsèques D’un Guitar Hero“
 „Dead Can Dance“
 „Highway To Heaven“

Nuorodos 
 metacritic.com

2002 albumai
Rinôçérôse albumai