joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Cytherea

Citerėja (tikrasis vardas –  Cassie Ardolla Elaine Story; g. 1981 m. rugsėjo 27 d. Solt Leik Sitis) – JAV pornografinių filmų aktorė ir modelis. Taip pat Citerėja – vienas iš graikų deivės Afroditės vardų, pažyminčių galimą jos gimimo vietą.

Biografija 

Citerėja gimė Solt Leik Sityje, Jutos valstijoje, kai jos motinai buvo vos 18. Po metų ji ištekėjo ir vėliau susilaukė dar 4 vaikų: berniuko ir 3 mergaičių. 

Baigusi mokyklą Citerėja du su puse metų dirbo „Wendy‘s“ užkandinėje,  kol 2003 metais nusprendė persikelti į Las Vegasą.

Čia ji interneto svetainėje „Yahoo Group“ atidarė savo nuotraukų galeriją, daugiausia apsinuoginusios, į kurią dėmesį atkreipė pornografijos kūrėjai ir pasiūlė Citerėjai darbą. Ši tuo metu jau buvo priklausoma nuo narkotikų ir pornografija pasirodė kaip lengvas būdas užsidirbti pinigų. 

Kadangi Citerėja nieko nežinojo apie pornografijos verslą, kompanijos atstovai ją pakvietė į vakarėlį, kur buvo daug aktorių. Čia ji susipažino su Belladonna ir apsisprendė taip pat tapti aktore. 

Apie savo pseudonimą ji kalbėjo taip: „- Pradžioje galvojau pasirinkti savo tikrąjį vardą, kaip tai daro Džindžer Lyn. Bet tada išgirdau apie deivę Citerėją ir man tai pasirodė gražus ir egzotiškas vardas“. 

Citerėja debiutavo 2003 metais filme „I’ve Never Done That Before 14.“ Iki 2013 metų ji suvaidino beveik 250 filmų. 2007 ir 2010 metais ji buvo pristabdžiusi savo karjerą, tačiau kiekvieną kartą ją vėl atnaujindavo.

Kita veikla 

2004 metais kartu su vyru įkūrė kompaniją „Cytherea Productions“.

Vaidino HBO seriale „Sex Games: Vegas“, dramoje „Naked Players“ (2006), trileryje „Tumbling After“ (2007) ir komedijoje „Finishing the Game: The Search for a New Bruce Lee“ (2008). Ją taip pat buvo galima išvysti Playboy TV programoje „Night Calls“ bei Hovardo Šterno ir Tom Leykis šou.

„KSEX“ radijo stotyje Citerėja vedė laidą „Goddess of Gush“.

Šeima 
Buvo ištekėjusi už Briano Kissingerio, tačiau išsiskyrė.

Turi 2 vaikus.

Apdovanojimai

AVN apdovanojimas

XRCO apdovanojimas

Kiti apdovanojimai

Šaltiniai

Nuorodos 

 IMDb profilis
 Oficiali svetainė

JAV aktoriai
Pornografijos aktoriai
Seleukas I Nikatoras

Seleukas I Nikatoras (; g. ~358 m. pr. m. e. – m. 281 m. pr. m. e.) – senovės graikų karvedys, dalyvavęs Aleksandro Makedoniečio žygiuose, po šio mirties – Seleukidų valstybės įkūrėjas ir valdovas.

Gimė Orestidos krašte Makedonijoje, buvo Pilypo II generolo Antiocho sūnus. Tarnavo karaliaus pažu. Makedonijos valdovu tapus Aleksandrui, su juo dalyvavo žygyje į Aziją. Jis nebuvo tarp pagrindinių Aleksandro karvedžių ir iki Aleksandro mirties minimas retai. 324 m. pr. m. e. vedė iš Sogdianos kilusią Apamą.

Po Aleksandro mirties Seleukas Nikatoras tapo vienu iš diadochų – generolų, kovojusių dėl imperatoriaus sosto. Po kelerius metus trukusio karo ir slapstymosi Egipte, Seleukas 312 m. pr. m. e. surinko armiją ir, gavęs Ptolemėjaus paramą, užkariavo Babiloną, taip duodamas pradžią Seleukidų valstybei. Anksčiau Babiloną valdęs Antigonas bandė žemes atgauti, bet pralaimėjo. Netrukus Seleukas užkariavo Mediją ir Partiją, toliau plėtė savo valdas į rytus iki Jaksarto ir Indo, taip užvaldydamas visą rytinę buvusios Aleksandro imperijos dalį. Vakaruose tuo tarpu tęsėsi Antigono puldinėjimai, tačiau palaipsniui įsitvirtino šalių riba Eufrato upe, kur Seleukas įkūrė Dura-Europo ir Nisibio miestus.

307 m. pr. m. e. Seleukas Mesopotamijoje įkūrė valstybės sostinę Seleukiją. Dėl to Babilonas prarado savo reikšmę, o netrukus visai sunyko. 305 m. pr. m. e. valdovas įsivėlė į karą su Maurijų dinastija Indijoje, tačiau pralaimėjo karaliui Čandraguptai ir su juo sudarė taiką. Seleukas nusiuntė Megasteną ambasadoriumi į Maurijų sostinę Pataliputrą. Valdovai apsikeitė dovanomis, Seleukas gavo 500 dramblių kavaleriją.

301 m. pr. m. e. valdovas dalyvavo svarbiame Ipso mūšyje (Frygijoje), kur kartu su Lisimachu ir Kasandro generolais nugalėjo Antigoną. Norėdamas pritraukti daugiau graikų į savo įtaką, Seleukas įkūrė Apamėjos, Antiochijos, Laodikės ir kt. miestus. Jis drauge su sūnumi Antiochu I Soteru užkariavo ir Mažąją Aziją. Užvaldęs praktiškai visą buvusią Aleksandro imperiją, išskyrus Egiptą ir Trakiją, Seleukas įžengė į Europą, siekdamas užimti Trakiją. Tačiau 281 m. pr. m. e. Ptolemėjus Keraunas nužudė Seleuką.

Seleukidų imperijos sostą perėmė Antiochas.

Diadochai
Persijos valdovai
Paragių dvaras

Paragių dvaras – dvaras Paragiuose, Akmenės rajone.

Istorija 
1684 m. Žemaičių žemės teismo raštuose minimas Jonas Ivanauskas iš Meškių dvaro.

Nikodemo Ivanausko (apie 1845–1931) tėvas Ksaveras Ivanauskas (?–1850) buvo paveldėjęs iš savo tėvo Meškių ir Paragių dvarus. 1837–1839 m. jis buvo policijos darbuotojas ypatingiems pavedimams. Yra išlikęs laiškas – prašymas Vilniaus gubernatoriui suteikti Ksaverui gubernijos sekretoriaus laipsnį.

Spėjama, jog ankstesni rūmai sudegę XIX a. pradžioje, tada pastatytas išlikęs pastatas.

Nikodemas vedė ir, 1867 m. rugsėjo 28 d. gimus dukrai Sofijai, išvyko į Miuncheną, kur baigė dailės akademiją. Po to gyveno Varšuvoje, Krokuvoje, Šiauliuose, kur 1872 m. birželio 1 d. gimė Marija.

Apie 1877 m. šeima sugrįžo į Paragių dvarą.

1891 m. Sofija Ivanauskaitė (1867–1926) ištekėjo už kaimynystėje gyvenusio beveik tėvo amžiaus Rapolo Pšibiliausko, tačiau santuoka nenusisekė.

Marija Ivanauskaitė (1872–1957) gyveno pas gimines Varšuvoje, paskui Peterburge, ištekėjo už baltarusių visuomenės veikėjo Vaclovo Lastauskio, tačiau ir jų santuoka iširo.

1940 m. dvaras nacionalizuotas ir priklausė Tryškių kolūkiui. 1966 m. ponų namuose įrengtas Lazdynų Pelėdos memorialinis muziejus.

Susiję įrašai 
 Lazdynų Pelėda

Nuorodos 
 Gyvenimas Paragių dvare. Prisiminimai apie rašytojas Sofiją ir Mariją Ivanauskaites (Lazdynų Pelėdą) ir jų tėvą 
 Paragių dvaro savininkas dailininkas Nikodemas Erazmas Ivanauskas
 Paragių dvaro sodybos fotofiksacija (Lietuvos dvarų duomenų bazė) 
 Paragių dvaro sodyba (Kultūros vertybių registras)

Akmenės rajono dvarai
Lacie Heart

Leisė Hart (tikrasis vardas – Brittany Rosentahl; g. 1986 m. rugpjūčio 22 d. Kalifornija) – buvusi JAV pornografinių filmų aktorė.

Biografija 
Leisė augo rančoje San Luis Obispo apygardoje, netoli Santa Barbaros, Kalifornijoje. Vaikystėje lankė baleto pamokas, o mokykloje priklausė futbolo komandai ir buvo klasės seniūnė.

Būdama 19, ji „Canoga Park“ naktiniame klube dalyvavo mėgėjiškame striptizo konkurse. Čia susipažino su agentu Derek Hay iš „L.A. Direct Models“, kuris ją pakvietė išmėginti jėgas pornografijoje.

Ji debiutavo 2005 metais ir netrukus pasirašė sutartį su kompanija Vivid Entertainment.

Tik pradėjusi karjerą, vienos juostos filmavimo metu Leisė susipažino su Scott Nails. Jiedu netrukus tapo pora ir Leisė pareiškė kompanijai, kad norėtų filmuotis tik su naujuoju draugu arba tik su merginomis. „Vivid“ tuo metu jau turėjo analogiškas sąlygas iškėlusią aktorę, todėl Leisė jų nebedomino ir metų pabaigoje ji susitarė su Digital Playground.  

Leisė visą laiką gyveno Arizonoje ir į Los Andželą vykdavo tik filmuotis. 

2005 – 2009 metais Leisė Hart suvaidino apie 60 filmų.

Apdovanojimai

Šaltiniai

Nuorodos 

 IMDb profilis

JAV aktoriai
Pornografijos aktoriai
Džiuginėnų dvaras

Džiuginėnų dvaras – dvaras Džiuginėnuose, Telšių rajone.

Istorija 

Vietovė žinoma jau nuo XVI a., kai ją valdė Montrimavičiai, Kryževičiai ir Nagurskiai.

1791 m. Džiuginėnus įsigijo Žemaitijos kunigaikštystės rotmistras Liudvikas Baltramiejus Gorskis (1749–1815 m.). Po jo dvarą paveldėjo sūnus Aleksandras Gorskis (1798–1855 m.), vėliau – šio sūnus Zigmantas Kazimieras Gorskis (1827–1868 m.). 

Dvare 1864–1865 m. gyveno būsimoji rašytoja Julija Beniuševičiūtė–Žymantienė (Žemaitė) (1845–1921 m.). 

Zigmanto Kazimiero dukrai Vandai Teresei (1864–1914 m.) ištekėjus už Varšuvos gydytojo Severino Fabijono Perkovskio, dvaras perėjo bajorų Perkovskių giminei. Jie užaugino tris vaikus: dukrą Jadvygą Elžbietą (1893–1974 m.) ir dvynius Juozapą (1896–1940 m.) bei Tadą (1896–1942 m.).

XX a. 2-ajame dešimtmetyje Marijos Gorskienės iniciatyva buvo įkurta Džiuginėnų pradinė mokykla ir skirtos lėšos mokytojai. Iki 1939 m. dvaras buvo vienas iš geriausiai prižiūrimų aristokratų rezidencijų Žemaitijoje. 1940 m. dvaras nacionalizuotas.

Nuorodos 
 Džiuginėnai 
 Džiuginėnų dvaro sodybos fotofiksacija (Lietuvos dvarų duomenų bazė) 
 Džiuginėnų dvaro sodyba (Kultūros vertybių registras)

Telšių rajono dvarai
Brittney Skye

Britnė Skai (tikrasis vardas – Brandi R. Rothwell; g. 1977 m. lapkričio 5 d. Kalifornija) – buvusi JAV pornografinių filmų aktorė ir režisierė.

Biografija  
Britnė mokėsi Sautamptono vidurinėje mokykloje Long Ailende, vėliau – Kalifornijoje, į kurią persikėlė kartu su tėvais. Ji 2 metus priklausė mokyklos sporto komandos palaikymo šokėjų grupei, tačiau pati mokėsi prastai, nes labiau domėjosi snieglenčių sportu negu mokslais.

Baigusi mokyklą, ji išbandė įvairius darbus, buvo pardavėja ir vaikų kambarių dizainere, kol 2001 metais, sulaukusi 24, tapo pornografinių filmų aktore. Pirmuosius 5 metus ji filmavosi be jokių pertraukų ir greitai išpopuliarėjo, ypač daug dėmesio skirdama internete platinamai produkcijai.

2003 metų birželio 16 dieną Britnė išgarsėjo tuo, kad „Olympia Fields Country Club“ golfo klube per rungtynes išbėgo į areną apsinuoginusi, su internetinio lošimo bendrovės puslapio reklama ant nugaros ir pamėgino įteikti gėlių vienam iš rungtynių dalyvių.  Už šią akciją ji buvo priversta praleisti naktį kalėjime, sumokėti 1000 dolerių baudą ir dar sulaukė 6 mėnesių bandomojo laikotarpio.

2010 žurnalas „Maxim“ įtraukė ją tarp 12 populiariausių pornoaktorių.

Jos nuotraukos puošė įvairių JAV žurnalų viršelius: „Penthouse“ (2006 m. sausis), „High Society“ (2006 m. gegužė), „Hustler“ ir „Club“ (abu 2006 m. birželis).

Per savo karjerą 2001–2009 metais Britnė suvaidino daugiau kaip 300 filmų ir dar 5 režisavo.

Apdovanojimai

Šaltiniai

Nuorodos 

 IMDb profilis
 Oficiali svetainė

JAV aktoriai
Pornografijos aktoriai
Tokijo krikštatėviai

Tokijo krikštatėviai (, ) – 2003 m. anime filmas, režisuotas Satoši Kon. Scenarijų Kon parašė kartu su Keiko Nobumoto, kuri taip pat parašė scenarijus „Wolf's Rain“ ir „Cowboy Bebop“ anime serialams. Filmas sukurtas „Madhouse“ studijoje.

Pagrindinė filmo tema – atsitiktinai susiklostančios aplinkybės. Kino kritikas George Peluranee teigia, kad „„Tokijo krikštatėviai“ – tai filmas, kuriame parodoma kokie reikšmingi nors ir menki ryšiai kiekvieną iš mūsų sieja su tariamai nepažįstamais žmonėmis. Filme pasakojama istorija, kupina stebuklų, šeimos ryšių, meilės ir atlaidumo.“

Siužetas 

Kūčių vakarą šiuolaikiniame Tokijuje trys benamiai, pagyvenęs alkoholikas Ginas (ギン), transvestitas Hana (ハナ) ir iš namų pabėgusi mergina Mijuki (ミユキ), besirausdami šiukšlėse randa naujagimį. Šalia kūdikio jie randa laiškelį, kuriame prašoma pasirūpinti kūdikiu, bei krepšį pilną daiktų su užuominomis į tėvų asmenybes. Trijulė nutaria sugrąžinti kūdikį jo tėvams. Benamiai naujagimę pavadina Kijoko ('tyras vaikas') vardu, nes ji gimė šv. Kūčių vakarą.

Išėję iš kapinių, jie susiduria su po mašina įstrigusiu aukšto rango Jakuza grupuotės nariu. Pasirodo šis pažįsta klubo, kuriame Kijokos mama lankydavosi, savininką, kuris ketina vesti jo dukterį. Vestuvių metu jaunikis jiems pasako, kad moteris vardu Sačiko, ir nurodo jos adresą, bet vakarėlį nutraukia tarnu apsimetęs lotynų kilmės samdomas žudikas, besikėsinantis nušauti nuotakos tėvą. Žudikas pagrobia Mijuki su kūdikiu ir nusigabena juos į savo namus, kur jie susipažįsta su jo žmona.

Hana ieško Mijuki, tuo tarpu Ginas rūpinasi benamiu seniu, kurį sutiko gatvėje. Prieš mirdamas senis jam atsidėkoja įteikdamas raudoną maišelį. Pasirodo grupelė paauglių, kurie smarkiai sumuša Giną. Kiek vėliau, Hana suranda mergaites ir patraukia ieškoti vietos kur apsistoti.

Hana nusiveda jas į klubą, kuriame ji kadaise dirbo, ir randa jame Giną. Vėliau trijulė išsiruošia ieškoti Sačiko namų. Atvykę iš kaimynų sužino, kad ji su vyru nekaip sutarė. Grupelė ilsisi krautuvėlėje, kol savininkai išprašo juos laukan. Hana nualpsta ir atsiduria ligoninėje, kur Ginas susiduria su sesele dirbančia dukterimi.

Hana ir Mijuki susiduria su nuo tilto ketinančia nušokti Sačiko. Sačiko atkakliai tvirtina, kad jos vyras atsikratė vaiko jai nežinant. Tuo tarpu Ginas suranda Sačikos vyrą, kuris prasitaria, kad iš tikrųjų Sačiko pagrobė kūdikį iš ligoninės. Vėl susidūrusi trijulė išskuba Sačiko įkandin. Mijuki nusiveja Sačiko ant namo stogo, nuo kurio ši ketina nušokti, bet atskubėjęs jos vyras paragina to nedaryti ir pasiūlo pradėti gyvenimą iš naujo. Nepaisant to, Sačiko paslysta ir vaikas iškrenta jai išrankų, tačiau jį sugauna Hana.

Trijulė atsiduria ligoninėje. Mijuki iš Gino švarko ištraukia jo cigarečių pakelį, bet tuo pačiu iškrenta ir raudonas maišelis, kuriame, pasirodo, buvo laimingas loterijos bilietas. Tikrieji Kijoko tėvai pareiškia norintys susitikti su trijule ir paprašyti tapti jų kūdikio krikštatėviais. Juos supažindinantis policijos inspektorius, pasirodo, yra Mijuki tėvas. 

2003 filmai
Anime
It's On (Dr. Dre) 187um Killa

It's On (Dr. Dre) 187um Killa – reperio Eazy-E EP albumas, kuris buvo išleistas 1993 m. Eazy E antrasis EP yra atsakymas į Dr. Dre albumą „The Chronic“. Albumas buvo pripažintas dukart platininiu 1994 m.  Šis albumas yra pats sėkmingiausias Eazy E albumas, pasiekęs #5 vietą Billboard 200 ir #1 vietą Top R&B/Hip-Hop Albums, albumas pardavė 110 600 kopijų pirmąją savaitę. Tai buvo paskutinis atlikėjo albumas prieš jo mirtį.

Albumo informacija 

Albumą sudaro viena iš Eazy-E sėkmingiausių dainų „Real Compton City G's“, kurios taikinys yra Dr. Dre. Eazy-E išleido du muzikinius klipus dainoms „Any Last Werdz“ ir „Real Compton City G's“. Albumas tapo vienas iš populiariausių Eazy-E įrašų. Eazy-E planavo išleisti dvigubą albumą, kuris turėjo populiarumu aplenkti jo pirmąjį albumą „Eazy-Duz-It“ pavadinimu „Temporary Insanity“, bet po Dr. Dre sukelto konflikto jis nusprendė visų pirma išleisti šį albumą kaip atkirtį jam.  Dr. Dre yra paminėtas visose dainose, išskyrus „Gimmie That Nutt“ ir „Boyz N Tha Hood (G-Mix)“.

Dainų sąrašas  

 „Exxtra Special Thankz“ – 1:07
 „Real Compton City G's“ (kartu su Gangsta Dresta ir B.G. Knocc Out) – 5:32
 „Any Last Werdz“ (kartu su Kokane ir Cold 187um) – 5:09
 „Still a Nigg*“ (kartu su Rhythum D) – 4:10
 „Gimmie That Nutt“ – 2:55
 „It's On“ – 5:02
 „Boyz N tha Hood (G-Mix)“ (kartu su Gangsta Dresta) – 5:37
 „Down 2 tha Last Roach“ (kartu su Kokane kaip Ash Trey ir Eazy-E kaip Mr. Roach Clip) – 7:50

Įrašų pavyzdžiai 

 „Any Last Werdz“
 „Gigolo“ - The Fatback Band
 „Down 2 Tha Last Roach“
 „Express Yourself“ – N.W.A
 „A Bitc* Iz a Bit*h“ – N.W.A
 „Gimmie That Nutt“
 „Green Acres“ – Vic Mizzy, Eddie Albert ir Eva Gabor
 „Boyz-N-The-Hood“ v Eazy-E
 „Findum, Fu*kum & Fleev – N.W.A
 „Walk & Talkv – Syd Dale
 „It's On“
 „Eazy-Duz-It“ – Eazy-E
 „Ruthless Villain“ – Eazy-E
 „Nuthin' but a 'G' Thang“ – Dr. Dre kartu su Snoop Dogg
 „Fu*k Wit Dre Day (And Everybody's Celebratin')“ – Dr. Dre
 „Gangsta Gangsta“ – N.W.A
 „Real Compton City G's“
 „Eazy-Duz-It“ – Eazy-E
 „It's Funky Enough“ – The D.O.C.
 „Still a Nigg*“
 „Take Me Just as I Am“ – Lyn Collins
 „Sneakin' in the Back“ – Tom Scott ir The L.A. Express

Topai

Šaltiniai 

1992 albumai
Eazy-E albumai
Vanda Klikūnienė

Vanda Klikūnienė (g. 1937 m. gruodžio 31 d. Paliepiuose, Luokės valsčius) – komjaunimo bei partinė veikėja.

Biografija 
1956 m. baigė Luokės vidurinę mokyklą (pirmoji laida). 1961 m. baigė Vilniaus universiteto Filologijos fakultetą, kur studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. Baigusi studijas pasiliko universitete.

1962–1964 m. LLKJS Vilniaus miesto komiteto skyriaus vedėja, sekretorė. 1964–1968 m. LKP Vilniaus miesto komiteto instruktorė. 1968–1972 m. LLKJS CK sekretorė. 1971–1976 m. LKP Revizijos komisijos narė. 1972–1976 m. LSSR švietimo ministro pavaduotoja. 1976–1985 m. LKP Vilniaus miesto komiteto II sekretorė. 1976–1986 m. kandidatė į LKP CK narius, nuo 1986 m. LKP CK narė. Nuo 1980 m. LSSR AT deputatė. 1985–1990 m. LSSR AT Prezidiumo pirmininko pavaduotoja. 

1971–1987 m. vadovavo Lietuvos kraštotyros draugijai. Dalyvauja nevyriausybinės organizacijos – Lietuvos moterų draugijos veikloje, nuo 1992 m. dirba pirmininkės pavaduotoja. Suteiktas LSSR nusipelniusios kultūros veikėjos vardas.

V. Klikūnienės šeima: vyras – buvęs inžinierius-statybininkas Pranas Klikūnas (g. 1934), duktė – Lolita.

Šaltiniai 

Lietuvos TSR politiniai veikėjai
Lietuvos kraštotyrininkai
Lietuvos prokuratūros pastatas

Lietuvos prokuratūros pastatas – pastatas Žirmūnuose, Vilniuje. Projekto autorius – Kęstutis Lupeikis.

Istorija 

1999 m. Lietuvos Respublikos generalinė prokuratūra nusprendė statyti naują pastatą, o 2000 m. Vilniaus miesto savivaldybė statiniui skyrė sklypą tarp Šeimyniškių ir Rinktinės gatvių.

Dėl įvairių priežasčių naujo pastato statybos pradėtos tik 2006 m. ir pradžių į statinį ketinta perkelti Lietuvos Respublikos generalinę, Vilniaus apygardos, Vilniaus miesto ir Vilniaus rajono prokuratūras. Statyba vyko 2006–2008 m. Po statybų į pastatą perkeltos tik Lietuvos Respublikos generalinė ir Vilniaus apygardos prokuratūros.

Šaltiniai 

Vilniaus pastatai
Mahmudas Gaznavietis

Mahmudas Gaznavietis (), pilnas vardas Jaminas ad Davla Abul Kasimas Mahmudas Ibn Sebiukteginas (Yamīn ad-Dawlah Abul-Qāṣim Maḥmūd Ibn Sebüktegīn; g. 971 m. spalio 2 d. – m. 1030 m. balandžio 30 d.) – tiurkų-persų kilmės karvedys, Gaznevidų valstybės įkūrėjas, sultonas (pirmasis valdovas, naudojęs šį titulą).

Gimė Chorasano regione, vergų pirklio Sabuktigino šeimoje. Nuo 994 m. dalyvavo grobiamuosiuose žygiuose drauge su tėvu. 998 m. Mahmudas nugalėjo brolį Ismailą kovoje dėl Gaznevidų sosto. Užkariavo Kandaharą ir Bostą. Nuo 1001 m. Mahmudas Gaznavietis pradėjo grobiamuosius žygius į Indiją. Jis užemė Pešavarą, Sistane nugalėjo paskutinį Safaridų emyrą Khalafą I. Vėliau prasidėjo nuolatiniai Gaznevidų antpuoliai į Indiją (jų buvo 17): jis persekiojo Fatimidus, nugalėjo Kabulo šachus, įveikė radžputų sąjungą, palaužė Nagarkoto, Thanesaro, Kanaudžo, Gvalijoro, Udžaino valstybes.

Mahmudo armija plėšė ir griovė hindų šventyklas ir rūmus, grobė turtus ir derlių. Jis taip pat 1027 m. surengė grobiamąjį žygį į Bujidų valdomą Persiją. Tačiau po plėšimų armija atsitraukdavo ir įsitvirtinti nesistengdavo. Mahmudas Gaznavietis skelbė džihadą nemusulmoniškoms religijoms ir nuožmiai griovė jų šventyklas bei naikino tikinčiuosius, todėl laikomas ikonoklastu.

Mahmudas Gaznavietis mirė 1030 m. ir buvo palaidotas mauzoliejuje Gaznio mieste. Netrukus po jo mirties jo valstybę užėmė seldžiukai.

Mahmudo laikais Gaznevidų įtakos sfera driekėsi nuo Kurdistano iki Jamunos, nuo Samarkando iki Gudžarato. Dėl gausių grobių suklestėjo Gaznio miestas. Šis miestas tapo kultūros, literatūros centru, Mahmudo laikais jame kūrė garsus persų poetas Firdousi. Mahmudo žygiuose dalyvavęs Al Birūnis parašė garsų veikalą apie Indiją Tarikh Al-Hind. Nuo Mahmudo laikų prasidėjo musulmonų invazija į šiaurės Indiją.

Afganistano istorija
Sultonai
Nėrimas

Nėrimas – rankdarbio rūšis, kai audinys yra kuriamas iš verpalų, siūlų ar kitos medžiagos gijų naudojant vąšelį. Vąšeliai gali būti pagaminti iš įvairių medžiagų: metalo, medžio arba plastiko. Neriant siūlas yra ne tik traukiamas per sudaromas kilpas, bet ir papildomai vyniojamas ant vąšelio.

Tipai 
Galima kurti plokščius ir apskritus nėrinius.
 Plokščias gaunamas tuomet, kai išnėrus į vieną pusę apsisukama ir grįžtama atgal.
 Neriant apskritąjį nėrinį, paskutinė pynelės kilpa sujungiama su pirmąją ir visą laiką neriama iš kairės į dešinę.

Raštai 
 Tankūs šilti dažniausiai naudojama drabužiams nerti. Raštai tankūs, be skylučių.
 Reti dekoratyviniai labai tinka papuošimo elementams. Raštų pagrindas – derinant stulpelius ar pyneles gaunami tinkleliai. Galima pradėti nerti ne tik nuo pagrindinės pynelės, bet ir nuo centro.

Tekstilės technologijos
Joseph Klausner

Jozefas Klausneris () (1874 m. rugpjūčio 20 d. Valkininkuose, Rusijos imperija - 1958 m. spalio 27 d. Jeruzalėje, Izraelis) – Lietuvos žydų kilmės istorikas, filologas, politikas, kandidatas į prezidentus pirmuosiuose Izraelio prezidento rinkimuose, Hebrajų enciklopedijos redaktorius.

Biografija

Gimė 1874 m. rugpjūčio 20 d. Valkininkuose. XX a. pradžioje kartu su šeima išvyko gyventi į Odesą, kur mokėsi žydų mokykloje bei dalyvavo įvairiose mokslo, literatūros ir sionizmo visuomeninėse organizacijose. 1912 m. pirmą kartą nuvyko į Palestiną, į kurią persikėlė gyventi 1919 metais. 1925 m. tapo Jeruzalės universiteto Hebrajų literatūros profesoriumi. Gyvendamas Jeruzalėje aktyviai dalyvavo sionistiniame judėjime. 1949 m. kandidatavo į prezidentus pirmuosiuose Izraelio prezidento rinkimuose, tačiau pralaimėjo būsimam prezidentui Chaim Weizmann, balsais 83 prieš 15. Už savo nuopelnus žydų literatūrai buvo apdovanotas įvairiais apdovanojimais. Mirė 1958 m. spalio 27 d. Jeruzalėje.

Darbai

 Geschichte der neuhebräischer Literatur (Neohebrajų literatūros istorija). Berlynas, Jüdischer Verlag, 1921 m.;
 Yeshu ha-Notzri. Zemano, hayav, ve-torato (Jėzus iš Nazareto: jo gyvenimas, laikmetis ir mokymas). Jeruzalė, Shtibel, 1922 m.;
 Mi-Yeshu ʻad Paulus (Nuo Jėzaus iki Pauliaus). Tel Avivas, Masadah, 1939 m.;
 Menahem Ussishkin, his life and work (Menahem Ussishkin, jo gyvenimas ir darbai). Londonas, The Joint Zionist Publication, 1940 m.;
 Ha-Raʻyon ha-meshiḥi be-Yiśraʼel: Me-reshito ṿe-ʻad ḥatimat-ha-Mishnah (Mesijiškoji idėja Izraelyje: nuo pradžios iki Mišnos atsiradimo). Tel Avivas, Masadah, 1950 m.

Nuorodos

 Biografija;
 Profesoriaus darbai (ang.);
 Into the fray: Joseph Klausner's approach to Judaism and Christianity in the Greco-Roman world (ang.).

Literatūra

 Shindler, Colin, The Triumph of Military Zionism: Nationalism and the Origins of the Israeli Right, pp. 96–97, (2006), I B Tauris & Co Ltd., ISBN 978-1-84511-030-7
 Mattar, Philip, The Mufti of Jerusalem: Al-Hajj Amin Al-Husayni and the Palestinian National Movement. Columbia University Press. ISBN 0-231-06463-2, (1988), p. 48.

Istorikai
Filosofai
Pilypas II (Makedonijos valdovas)

Pilypas II (; 382 m. pr. m. e. – 336 m. pr. m. e. Verginoje, Makedonijoje) – Makedonijos valdovas nuo 359 m. pr. m. e. iki 336 m. pr. m. e. Jis buvo Aleksandro Makedoniečio ir Pilypo III tėvas. Makedonijos valdovu jis tapo 359 m. pr. m. e., būdamas 24 metų.

Užkariavimai 
Jis plėtė Makedonijos teritoriją visomis kryptimis. Vakaruose Pilypas II pasiekė Adrijos jūrą. Rytuose 357 m. pr. m. e. iš Atėnų jis atėmė Amfipolį, o kartu ir Pangajano aukso kasyklas šiaurinėje Egėjo jūros pakrantėje. Pilypas II nukariavo Trakiją, visą šiaurinę Egėjo jūros pakrantę ir, užėmęs dalį teritorijos, kur yra dabartinė Bulgarija, pasiekė Juodąją jūrą.

352 m. pr. m. e. pietuose Pilypas II užėmė Tesaliją ir tapo graikų valstybių Delfų tarybos nariu. Plėsti Makedonijos teritoriją jam priešinosi Atėnai ir Tėbai, tačiau paskutiniame 338 m. pr. m. e. įvykusiame mūšyje Chaironėjoje graikų pasipriešinimas buvo galutinai sužlugdytas. Graikija tapo Makedonijos dalimi. 337 m. pr. m. e. Pilypas II paskelbė keršto karą Persijai už tai, jog ji 480 m. pr. m. e. nusiaubė Graikiją, tačiau kitais metais, karui dar neprasidėjus, Pilypas II buvo nužudytas.

Iš literatūros šaltinių žinoma, kad Pilypas II neteko akies per Metonos, esančios Makedonijoje apsiaustį, prieš kelerius metus iki mirties.

Šaltiniai 

Makedonijos valdovai
Karvedžiai
Jonas Platūkis

Jonas Platūkis (g. 1929 m. gegužės 13 d. Alytuje) – Lietuvos chirurgas, pedagogas, partinis veikėjas.

Biografija 
1952 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1955–1961 m. Kauno 3-osios ligoninės vyr. gydytojas. 1961–1980 m. dėstė Kauno medicinos institute, 1972–1974 m. fakultetinės chirurgijos katedros vedėjas, 1972 m. docentas. 1968 m. medicinos mokslų kandidatas.  1980–1989 m. LSSR sveikatos apsaugos ministras. 

Nuo 1983 m. LSSR AT deputatas, nuo 1983 m. LKP CK narys.

Parašė mokslinių straipsnių apie neatidėliotiną chirurginę pagalbą, profilaktikos ir dispanserizacijos metodologiją, mokslo, mokymo ir gydymo centrų raidą Lietuvoje.

Šaltiniai 

|-

Lietuvos TSR ministrai
Lietuvos sveikatos apsaugos ministrai
Lietuvos chirurgai
Lietuvos dėstytojai
Monica Bellucci

Monika Beluči (pilnas vardas – Monica Anna Maria Bellucci; g. 1964 m. rugsėjo 30 d. Čita di Kastele) – italų aktorė ir modelis.

Biografija 

Monika Beluči yra vienintelis Brunellos Briganti ir Pasquale Bellucci vaikas. Ji augo San Džiustine, vėliau įstojo į Perudžos universitetą, kur studijavo teisę.

Modelio karjera 
Dar vaikystėje ji pozuodavo vietiniam fotografui įvairioms reklaminėms nuotraukoms, o studijų metais modelio darbas tapo lėšų susimokėti už mokslą šaltiniu.

1988 metais Monika persikėlė į mados sostinę Milaną, kur pasirašė sutartį su modelių agentūra „Elite“. Jau po metų ji tapo žinoma manekene Paryžiuje ir Niujorke, o jos nuotraukos buvo spausdinamos įvairiuose žurnaluose.

Per savo karjerą ji dirbo su tokiomis modelių agentūromis kaip „Elite“ ir „Storm Model Management“.

2006–2010 metais Monika Beluči buvo kompanijos „Dior“ reklaminis veidas, o nuo 2012 – „Dolce & Gabbana“.

Yra laikoma Italijos sekso simboliu.

Aktorės karjera 

1989 metais Monika pradėjo lankyti vaidybos pamokas, susižavėjusi tokiomis aktorėmis kaip Sofija Loren ir Klaudija Kardinale.

Pirmieji vaidmenys buvo epizodiniai italų kuriamuose filmuose, tačiau jau 1992 metais ji debiutavo garsaus JAV režisieriaus Frensio Fordo Kopolos siaubo filme Bremo Stokerio „Drakula“, kuriame atliko nedidelį vampyro Drakulos žmonos vaidmenį.

1996 metais Beluči buvo nominuota Cezario apdovanojimui kaip geriausia antrojo plano aktorė už darbą filme „Apartamentai“, tačiau išgarsėti jai padėjo 2000 metų drama „Malena“ apie moters išlikimo siekį Antrojo pasaulinio karo metais Sicilijoje.

Vėliau sekę filmai „Vilko brolija“ (2002), „Nesugrąžinamas laikas“ (2002) padėjo jai įsitvirtinti ne tik Europos, bet ir JAV kino industrijoje, kur Beluči vaidino tokiuose populiariuose filmuose kaip „Matrica: Perkrauta“, „Matrica: Revoliucijos“, „Kristaus kančia“ ir daugelis kitų.

Jos balsą galima girdėti 2005 metų animaciniame filme „Robotai“ bei video žaidime „Prince of Persia: Warrior Within“.

Beluči turėjo vaidinti Miną Harker 2003 metų juostoje „Ekstraordinarių džentelmenų lyga“, tačiau nesutarė dėl sąlygų ir vaidmuo atiteko Petai Wilson. 

2006 ji buvo Kanų filmų festivalio žiuri nare, o jos vaškinė statula yra Grevino muziejuje.

Asmeninis gyvenimas 
1990–1994 metais buvo ištekėjusi už mados fotografo Claudio Carlos Basso.

Nuo 1999 metų yra ištekėjusi už prancūzų aktoriaus Vincent Cassel, turi 2 dukteris: Deva (2004) ir Léonie (2010).

Kad išvengtų rutinos, su vyru dažniausiai gyvena atskirai: ji Romoje, o jis – Paryžiuje.

2013 m. rugpjūčio pabaigoje pora paskelbė apie skyrybas.

Apdovanojimai

Titulai

Kino apdovanojimai

Laimėti apdovanojimai

Nominacijos

Filmografija

Šaltiniai

Nuorodos 

 IMDb profilis

Italijos aktoriai
Italijos modeliai
Darius Sužiedėlis

Darius Sužiedėlis (g. 1968 m. rugpjūčio 9 d. Vašingtone, JAV) – JAV lietuvių diplomatas, aktorius, politologas, vertėjas.

Priklausė Pasaulio Lietuvių jaunimo kongresui, buvo Amerikos lietuvių jaunimo organizacijos pirmininkas , per 1991 m. Sausio įvykius dirbo vertėju savanoriu Aukščiausioje Taryboje. Vėliau buvo Aukščiausiosios Tarybos pirmininko Vytauto Landsbergio padėjėjas – tvarkė korespondenciją su Vakarų šalimis, palaikė ryšius su žiniasklaida.  Grįžęs į JAV dirbo Lietuvos ambasadoje su Stasiu Lozoraičiu, 1991–1995 m. Lietuvos misijoje prie Jungtinių Tautų.

Įvertinimas 
 2003 m. Sausio 13-osios atminimo medalis

Šaltiniai 

Lietuvos diplomatai
JAV lietuviai
Teresa Orlowski

Teresa Orlovski (tikras vardas – Teresa Orlowskag. 1953 m. liepos 29 d. Vroclavas) – lenkų kilmės buvusi Vokietijos pornografinių filmų aktorė ir prodiuserė.

Biografija 
Teresa Orlovski gimė Vroclave, po metų jos tėvai persikėlė į Krokuvą. Čia gimė dar du jos broliai. 

Teresa mokėsi veterinarijos ir net svarstė galimybę tapti vienuole.

1979 metais ji emigravo į Vakarų Vokietiją ir įsikūrė Bohume. Čia ji dirbo padavėja įvairiuose baruose, o 1981 metais, susipažinusi su fotografu Peter Filip, pradėjo pozuoti suaugusiems skirtiems žurnalams, kurių leidėjas buvo vienas didžiausių Europos pornografijos kūrėjų Hansas Moseris. Netrukus Teresa asmeniškai susipažino su Hansu, o po metų už jo ištekėjo.

Metusi kitus darbus, 1982 metais Teresa Hanoveryje įkūrė kompaniją VTO (Video Teresa Orlowski), pradėjusią ne tik suaugusiems skirtų žurnalų leidybą, bet ir porno filmų kūrimą.

1983 metais, sulaukusi 30, Teresa pirmą kartą išmėgino save aktorės amplua filme „Go For It“. Po dvejų metų pasirodė pirmasis filmas iš serijos „Foxy Lady“, pavertęs ją didžiausia Vokietijos pornografinių filmų žvaigžde.

Per 6 metus trukusią aktorės karjerą Teresa Orlowski nusifilmavo 14 juostų, tačiau to pakako pasiekti didžiulį populiarumą visoje šalyje.

Nustojusi filmuotis, Teresa toliau vystė savo kompanijos veiklą, leisdama erotinio pobūdžio žurnalus ir kurdama filmus suaugusiems. 

1990 metais VTO buvo įkūrusi palydovinį pornografinį kanalą, tačiau po kurio laiko jis buvo uždraustas.

Šeima 
1982 – 1989 buvo ištekėjusi už Hanso Moserio. Tai buvo jos antroji santuoka.

Šiuo metu gyvena Ispanijoje, Marbeloje.

Šaltiniai

Nuorodos 

 IMDb profilis

Orlowski
Orlowski
Orlowski
Peukestas

Peukestas (; gyveno IV a. pr. m. e.) – Aleksandro Makedoniečio asmens sargybinis (somatofilaksas), satrapas, karvedys.

Gimė Makedonijoje, Miezos mieste.

Pirmą kartą paminėtas kaip vienas iš paskirtųjų triremų Hidaspo upėje vadų. Nėra žinoma, ar iki tol jis buvo užėmęs kokį reikšmingą postą. Tačiau galima nuspėti, kad jis pasižymėjo narsa ir išmanymu, nes jį Aleksandras pasirinko kautynėse nešti šventą skydą, kurį jis paėmė iš Atėnės šventyklos Trojoje. Kaip skydnešys jis kartu su Aleksandru dalyvavo Malvos sostinės šturme 325 m. pr. m. e. Visi autoriai sutinka, kad šios kautynėse Peukestas pasižymėjo išgelbėdamas Aleksandro gyvybę.

Už nuopelnus Aleksandras Makedonietis apdovanojo beveik visais būdais, kokie tik jam buvo prieinami. Atvykęs į Persepolį Aleksandras paskyrė Peukestą svarbios Farso provincijos satrapu. Dar iki tol Aleksandras buvo jį paskyręs somatofilaksu (karaliaus asmens sargybiniu). Į šį garbingą postą Aleksandras jį paskyrė padidinęs iki tol pastovų somatofilaksų skaičių. Sūzuose Peucestą pirmą apdovanojo aukso vainiku už ankstesnius nuopelnus. Valdydamas kaip satrapas Peukestas ėmė atstovauti ne tik Aleksandro, bet ir pavaldinių persų interesus, ėmė dėvėti nebe makedoniečių, o aapersų drabužius.

323 m. pr. m. e. pavasarį Peukestas su 20 tūkst. persų karių Babilone prisijungė prie Aleksandro kariuomenės. Peukestas minimas kaip vienas iš tų, kurie slaugė paskutinį kartą susirgusį Aleksandrą. Manoma, kad jis nebuvo svarbus diskusijų po Aleksandro mirties dalyvis, tačiau susitarus dalintis buvusių Aleksandro valdų provincijas jo valdžia Persijoje buvo patvirtinta. Dar kartą ji buvo patvirtinta 321 m. pr. m. e. Triparadisus sutartyje.

Manoma, kad visas Peukesto dėmesys buvo nukreiptas į jo valdžios Persijoje stiprinimą ir jo galios ir įtakos plėtojimą. Ir tai jam sekėsi – kai jam teko aktyviai dalyvauti kare tarp Antigono I Monoftalmo bei Eumeno (Eumenes) (317 m. pr. m. e.), jis bendru sutarimu tapo visų pajėgų, kurias išskyrė rytinės satrapijos (ryčiau Tigro upės), vyriausiuoju vadu. Tik su didelėmis pastangomis jį paveikė, kad jis atsisakytų vadovauti visam šiam karui. Eumenas diplomatiškai sugebėjo nuraminti Peukesto nepasitenkinimą ir išlaikė jį tvirtu savo sąjungininku ir dar dviejose vėlesnėse kampanijose.
Satrapas Peukestas pasitenkino surinkęs visas armijas savo Persijoje, o Eumenas atliko bendrą vadovavimą karo veiksmams.

Pralaimėjimas Gabienės mūšyje prie Gadamartos (316 m. pr. m. e.), kai priešas užgrobė gurguolę, o argyraspidai sugavo Eumeną, aiškinamas Peukesto neklusnumu ir aplaidumu. Peukesto elgesys kampanijų metu rodo, kad jis norėjo tiek vadovauti, tiek galimybės pasirinkti, paklusti ar ne vyresnės vadovybės įsakymams. Matyt, kad Antigonas įvertino ambicingą Peukesto charakterį, nes nušalino nuo vadovavimo satrapijai ir laikė faktiniu belaisviu, nors lyg ir teikė vilčių, kad grąžins jam valdžią.

Nuorodos 

 Smith, William (editor); Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, „Peucestas (2)“, Boston, (1867)

Makedonijos karalystė
Vilniaus miesto kredito draugijos pastatas

Vilniaus miesto kredito draugijos pastatas – pastatas Senamiestyje, Vilniuje. Projekto autorius – M. Cholemas.

Istorija 

Pastato projektas sudarytas 1930 m. Rūmų statyba vyko 1930–1931 m. 1938 m. statinys rekonstruotas (projekto autorius – Izaokas Smorgonskis).

1940 m. pastatas nacionalizuotas, jame buvo įkurta Valstybės draudimo įstaiga. 1944 m. čia įsikūrė taupomoji kasa ir Visasąjunginio kapitalinių įdėjimų finansavimo banko Lietuvos respublikinė kontora.

1990 m. įkūrus Lietuvos banką, pastatas tapo jo nuosavybe ir jame įkurtas Lietuvos banko Naujamiesčio skyrius. 1992 m. reorganizavus Lietuvos banką ir sukūrus Lietuvos valstybinį komercinį banką, pastarojo būstinė įsikūrė šiame pastate. 1996 m. rūmuose ėmė veikti Lietuvos banko Bankų priežiūros (vėliau – Kredito įstaigų) departamentas. 2012 m. šį departamentą panaikinus, jo patalpos perduotos Konkurencijos tarybai.

Šaltiniai 

Vilniaus pastatai
Piedruja

Piedruja () – kaimas Rytų Latvijoje, Kraslavos savivaldybėje, administracinis Piedrujos valsčiaus centras. Įsikūręs už 25 km nuo Kraslavos, dešiniajame Dauguvos krante. Upės vaga praeina valstybinė siena su Baltarusija. Veikia keltas. Priešingoje pusėje yra Drujos pasienio punktas, per kurį vyksta dvišalis supaprastintas sienos kirtimas.

2008 m. duomenimis, Piedrujoje gyveno 148 žmonės.

Istorija 

Gyvenvietę įsteigė Jonas Petras Sapiega, nuo 1611 valdė LDK didikų Sapiegų giminė.
1759 m. pastatyta Švč. Mergelės Marijos katalikų bažnyčia, 1885 m. – Šv. Nikolajaus cerkvė.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Piedruja Vietovardžių bazėje
 Turizmas Piedrujoje 
 Piedruja – Druja 

Kraslavos savivaldybės gyvenvietės
Michael D. Higgins

Maiklas Danielius Higinsas (, ; g. 1941 m. balandžio 18 d. Limerike) – airių politikas, rašytojas. Devintasis Airijos prezidentas (nuo 2011 m.).

1981–1982 m. ir 1990–1991 m. buvo Golvėjaus miesto meras, nuo 1993 m. iki 1997 m. – kultūros, meno ir airių kalbos reikalų ministras. 1987–2011 m. buvo Irachto narys.

2011 m. spalio 27 d. kaip Leiboristų partijos kandidatas laimėjo Airijos prezidento rinkimuose septynerių metų kadencijai, surinkęs beveik 57 proc. balsų. 2018 m. spalio 26 d. buvo perrinktas antrai kadencijai (surinko ~56 proc. balsų).

Šaltiniai 

|-

Airijos prezidentai
Airijos parlamento nariai
Airijos kultūros ministrai
Nuno Guimarães

Nuno Gimarainšas (Jorge Nuno Andrade Guimarães; g. 1960 m. – m. 2013 m. balandžio 30 d.) – iš Mozambiko kilęs portugalų rašytojas, poetas, dėstytojas, kultūros veikėjas. Dirbo ir gyveno Lietuvoje, buvo pagrindinis Lietuvos-Portugalijos kultūrinių ryšių skleidėjas.

Gimė portugalų šeimoje Maputu mieste. Vėliau išvyko į Portugaliją, baigė civilinės inžinerijos studijas Porte. Organizavo kultūrinius renginius, rašė žurnalui „Primeiro de Janeiro“, „Rádio Clube de Matosinhos“ rengė laidą apie krepšinį. Pats žaidė krepšinį Portugalijos klube „Académico Futebol Clube“, vėliau dirbo treneriu.

1998 m. išleido savo pirmą poezijos rinkinį Encontros, Desencontros e Contradições. 2003 m. atvyko į Lietuvą, apsigyveno Vilniuje, dirbo inžinieriaus darbą. 2006 m. pradėjo kultūrinį, švietėjišką darbą – dėstė portugalų kalbą ir portugalų kultūrą Vytauto Didžiojo ir Vilniaus universitetuose (Instituto Camões docentas), dirbo Portugalijos ambasados kultūros atašė, rengė įvairius su Portugalijos kultūra susijusius renginius.

2009 m. išleido knygą Rio que corre indiferente, reprezentavo Portugaliją Lietuvos „Poezijos pavasario“ festivalyje. 2010 m. išleido dvikalbį leidinį Vieniš(um)as – Solidão, kuriame, su savo studenčių pagalba, pristatė 30-ies portugališkų eilėraščių vertimus. Dalyvavo projekte „Poezijos Signalai“, kur prisidėjo prie portugalų literatūros vertimų. Jo iniciatyva Lietuvoje buvo surenti portugalų atlikėjų Joana Amendoeira, Cristina Branco, Célia Leiria, Hélder Moutinho, Ricardo Parreira, Marco Oliveira, Mário Lajinha, Maria João koncertai.

2010 m. Vilniaus mero apdovanotas už kultūrinę veiklą. 2012 m. išrinktas Portugalijos-Lietuvos kultūros ir meno asociacijos (Associação Cultural e Artistica Portugal-Lituânia) prezidentu.

Nuno Gimaranešo poezijai buvo būdinga portugališkoji melancholija (saudade), romantizmas.

Bibliografija 
 Encontros, desencontros e …contradições (1998 m.)
 Rio que corre indiferentes (2009 m.)
 Chei(r)os de palavras (2010 m.)
 Solidão/Vieniš(um)as (2010 m.)
 Por eu me lembrar de ti (2011 m.)
 Voar/Fly/Skristi (2011 m.)
 Por eu me lembrar da Morte (2012 m.)

Šaltiniai 

Portugalijos asmenybės
Lietuvos poetai
Lietuvos inžinieriai
Vilniaus universiteto dėstytojai
Prekybos ir pramonės rūmai (Vilnius)

Prekybos ir pramonės rūmai – pastatas Vilniaus Naujamiestyje. Projekto autorius – Michailas Prozorovas.

Istorija 

Rūmai pastatyti 1912–1913 m. 1925 m. pastatą perėmė Vilniaus Prekybos ir pramonės draugija. 1933 m. statinys buvo parduotas Lietuvių valstybinei pagalbos draugijai ir 1936 m. rekonstruotas pritaikant ligoninei. 1937 m. pastatas perrašytas Lietuvių sanitarinės pagalbos draugijai.

1947 m. buvo atlikta rekonstrukcija (projekto autorius – Vladislovas Mikučianis) ir rūmuose įsikūrė Vilniaus miesto vykdomasis komitetas. 1979 m. pastatas buvo atnaujintas. 1984 m. Vilniaus miesto vykdomajam komitetui persikėlus į Gedimino pr. 9, čia liko Vilniaus miesto vykdomojo komiteto Urbanistikos ir plėtros skyrius.

2003 m. Vilniaus miesto savivaldybei išsikėlus į Šnipiškes, rūmai buvo parduoti ir tik 2009–2012 m. atnaujinti bei pastatytas priestatas (projekto autorius – Alfredas Trimonis).

Šaltiniai 

Vilniaus pastatai
Zaičunas

Zaičunas (Zaichun; 1856 m. balandžio 27 d. – 1875 m. sausio 12 d.) buvo dešimtasis Čingų dinastijos imperatorius. Kadangi savo karaliavimo metu 1861–1875 m. jis buvo paauglys, už jį valdė jo motina imperatorienė Cisi. Zaičunas neturėjo įtakos valdant šalį, bet jo vardu pavadinta Tongdži restauracija, nesėkmingas bandymas modernizuoti Kiniją.

Biografija 
Zaičunas buvo vienintelis išgyvenęs imperatoriaus Jidžu ir imperatorienės Cisi sūnus. Jo pirmasis valdymo vardas buvo Čisiangas (祺祥 Qixiang), kol jo motina parinko kitą vardą Tongdži (同歸與治 Tongzhi), kuris reiškia „kartu atstatyti tvarką“, o skaitant alternatyviai „mama ir sūnus imperatoriai“ (母子同治天下), o tai atitiko padėtį šalyje, nes iš tiesų valdė našlė Cisi.

Zaičunas tapo imperatoriumi būdamas 5 metų, kai mirė jo tėvas. Jo tėvo parinktą regentą Sušuną (Sushun) pašalino imperatoriaus našlės Cisi ir Cian bei princas Gongas.

Zaičunas vedė Siaodžeji (Xiaozheyi) iš mongolų klano. Jis mirė nuo raupų, būdamas 18 metų. Jis palaidotas Huilingo mauzoliejuje, Hebėjuje. Jis neturėjo sūnų paveldėti sostą.

Cisi ir Cian toliau valdė kaip regentės, kai nauju imperatoriumi padarė Zaitianą, princo Čuno sūnų, kuris valdė kaip imperatorius Guangsu. Siaodžeji mirė praėjus keliems mėnesiams po vyro mirties.

Čingų dinastijos imperatoriai
Oskaras II

Oskaras II (1829 m. sausio 21 d. – 1907 m. gruodžio 8 d.), pakrikštytas Oskaru Frydrichu, buvo Švedijos karalius nuo 1872 m. iki mirties ir Norvegijos karalius 1872–1905 m. Jis buvo Oskaro I ir Josephine Leuchtenberg trečiasis sūnus. Jis buvo Gustavo I palikuonis iš motinos pusės.

Jaunystė 

Oskaras II gimė Stokholme. Jam suteiktas Östergötland kunigaikščio titulas. Oskaras įstojo į laivyną, būdamas 11 metų, buvo paskirtas jaunesniuoju leitenantu 1845 m. liepą. Vėliau jis studijavo Upsalos universitete, kur pasižymėjo kaip matematikas. 1848 m. gruodžio 13 d. Oskaras II tapo Švedijos Karališkosios mokslo akademijos nariu.

Šeima 
1857 m. birželio 6 d. Oskaras II vedė Viljamo Nasau jauniausią dukterį princesę Sofiją Vilhelminą (1836—1913), nuo kurios buvo keturi sūnūs:
 Gustavas V (1858−1950), Švedijos karalius
 Oskaras (1859−1953), Gotlandijos hercogas, Visborgo grafas 
 Karlas (1861−1951), Vestergiotlando hercogas 
 Eugenijus (1865−1947), Nerke hercogas, buvo vienas žymiausių Švedijos tapytojų. 

Kai tėvas mirė 1859 m., jis tapo pirmuoju eilėje į sostą, nes jo vyriausias brolis karalius Karolis XV neturėjo vaikų. Jo vyresnis brolis princas Gustavas mirė 1852 m.

Karaliavimas 

Oskaras II tapo karaliumi 1872 m. rugsėjo 18 d., o karūnuotas buvo 1873 m. liepos 18 d. Trondheime, Nidaroso katedroje. Nors vyriausybė buvo įsikūrusi Švedijoje, Oskaras II išmoko kalbėti norvegiškai ir iš pradžių suprato kokie sunkumai iškyla valdant dviejų šalių uniją.

Taikus Norvegijos-Švedijos unijos panaikinimas 1905 m. įvyko dėl karaliaus takto ir kantrybės. Norvegijos parlamentas jį nukarunavo 1905 m. birželio 7 d., o jis pats atsisakė sosto spalio 26 d. Tačiau jis neleido jokiam švedų princui tapti Norvegijos karaliumi. Santykiai tarp šalių pasitaisė iki jo mirties 1907 m. gruodžio 8 d.

Užsienio ir vidaus politika 

1889 m. prašomas Vokietijos, Didžiosios Britanijos ir JAV Oskaras II paskyrė vyriausią Samoa teisėją, jo paprašė vėl įsikišti į Samoa reikalus 1899 m.

1897 m. Oskarui II buvo suteikta teisė paskirti penktą arbitrą Venesuelos klausimo, jei jo prireiktų. Jis buvo arbitras Anglų-amerikiečių sutartyje, kurią panaikino JAV senatas. Oskaras II įgijo daug draugų Britanijoje, kai jis parėmė Antrąjį Būrų karą (1899–1902 m.), kai visuomenės nuomonė buvo jam nepalanki.

Karalius įkūrė premjero postą, pirmuoju ministru pirmininku tapo Louis De Geer. Žymiausias iš Oskaro II ministrų buvo Erik Gustaf Boström, kuriuo karalius labai pasitikėjo.

Nuorodos 

Bernadotai
Švedijos karaliai
Norvegijos karaliai
Valdovai atsižadėję sosto
Vedran Gerc

Vedran Gerc (g. 1986 m. vasario 14 d.) – Kroatijos futbolininkas, žaidžiantis FK Žalgiris Vilnius komandoje puolėjo pozicijoje.

Rijekoje gimęs puolėjas profesionalo karjerą pradėjo šio miesto ekipoje HNK Rijeka. 2004/05 m. sezoną kroatas nuomos pagrindais praleido Slovėnijos NK Ljubljana klube. 2011-aisiais futbolininkas persikėlė į kitą Kroatijos aukščiausiosios lygos komandą NK Zadar, po metų į NK Karlovac. 2012 sezoną V. Gercas užbaigė Malaizijoje, Kedah FA klube.

2013 metų sezone pasirašė kontraktą su Vilniaus „Žalgiriu“.

Nuorodos 
 Statistika iš www.futbolinis.lt

Šaltiniai 

Gerc
Gerc
Robertas Burneika

Robertas Burneika, taip pat žinomas kaip Hardkorowy Koksu (1978 m. liepos 8 d. Mankūnuose, Alytaus rajonas) – kultūristas.

Biografija

Pirmąsias treniruotes pradėjo būdamas 14 metų, savo namų garaže įkurtoje sporto salėje. Baigė Miroslavo vidurinę mokyklą. Būdamas 18 metų pradėjo sportuoti Alytaus sporto klube "Margiris", tuo metu svėrė 83 kg. Padedant tuometiniam treneriui Audriui Jegelevičiui, šiuo metu garsiam JAV kultūristui, 19 metų Robertas dalyvavo Lietuvos kultūrizmo varžybose (1998 m.) ir užėmė 5–ąją vietą. būdamas 20 metų dalyvavo štangos spaudimo varžybose, kuriose užėmė antrąją vietą, išspausdamas 180 kg svorį. Būdamas 21 metų, 1999 m. lapkričio mėnesį išvyko gyventi į JAV, Konektikuto valstiją, kur gyveno devynerius metus. 

2005 m. dalyvavo galiūnų varžybose „Strongman“, kuriose užėmė antrąją vietą. 2006 m. Niujorke organizuotose kultūrizmo varžybose  sunkiasvorių kategorijoje užėmė 1-ąją vietą. 2008 m. „USA Bodybuilding Championship“ buvo pirmasis nacionalinio lygio čempionatas, kuriame R. Burneika buvo 7-asis iš 28 vyrų sunkiasvorių kategorijoje. Po penkių savaičių Robertas išbandė savo jėgas ir Šiaurės Amerikoje vykusiose varžybose, kuriose užėmė 6-ąją vietą. Vėliau apsigyveno Las Vegase. Amerikoje vedė lenkų kilmės amerikietę Katarzyna. Įkūrė savo įmonę Burneika Sports, kuri pardavinėja maisto papildus.

Pasiekimai 

 2011 IFBB Mr.Olympia – 17 vieta
 2011 IFBB Tijuana Pro – 7 vieta
 2011 IFBB New York Pro – 5 vieta
 2010 NPC USA Bodybuilding Championships – 4 vieta
 2010 NPC National Bodybuilding Championships – 1 vieta (gavo IFBB licenziją)
 2009 NOV 21 NPC National Bodybuilding Championships – 2 vieta
 2009 NPC USA Bodybuilding Championships – 3 vieta
 2009 NPC Atlantic States Bodybuilding Championships – 1 vieta
 2008 IFBB North American Bodybuilding Championships – 6 vieta
 2008 NPC USA Bodybuilding Championships – 7 vieta
 2006 NPC Eastern USA Bodybuilding Championships – 1 vieta
 2006 NPC East Coast Bodybuilding Championships – 1 vieta
 2006 NPC Northeastern Tournament of Champions – 2 vieta

Kūno sudėjimas

 Ūgis: 175 cm
 Svoris: 130 kg
 Bicepsas: 61 cm
 Krūtinė: 142 cm
 Šlaunis: 82 cm
 Blauzda: 57 cm
 Kaklas: 59 cm
 Liemuo: 84 cm

Nuorodos 
 Ameninis tinklalapis (ang.);
 JAV kultūrizmo čempionatų prizininkas Robertas Burneika aplankė „gimtąjį“ sporto klubą ;
 Lietuvis kultūristas Robertas Burneika seka Arnoldo Schwarzeneggerio pėdomis – į Holivudą ;
 Lietuvių kilmės kultūristas Robertas Burneika antrą kartą žengs į MMA ringą, kur susirems su... erotinių šokių šokėju.

Šaltiniai 

Lietuvos kultūristai
Šikšnosparnių tiltas

Šikšnosparnių tiltas – šikšnosparniams padedantis orientuotis ir saugiai skristi įvairios konstrukcijos (antžeminis ar požeminis) statinys ar įrenginys. Paprastai jis pastatomas po senų medžių ir krūmų eilių bei gyvatvorių sunaikinimo, įrengiant naują ar rekonstruojant seną kelią. Senųjų želdinių, miškų – šikšnosparnių skraidymo orientyrų – iškirtimas pakelėse kelia didelį pavojų šiems skraidantiems žinduoliams, jiems įprastais judėjimo maršrutais kertant judrias magistrales. Tamsoje besiorientuojantiems gyvūnams būdinga skleisti ultragarsą ir gaudyti grįžtantį aidą nuo vietovėje esančių paviršių, taip išlaikant palyginti nedidelį skrydžio atstumą iki jų. Pvz., orientuodamiesi į atspindį nuo virš kelio nutiestos konstrukcijos, jie gali saugiame aukštyje kirsti kelią.

Konstrukcija 

Šikšnosparnių tilto automagistralėje funkciją gali atlikti ant aukštų stulpų, pastatytų abiejose kelio pusėse, ištempti lynai su pakabintais tinklais ar kitos panašios konstrukcijos. Šikšnosparnių saugiam judėjimui palengvinti taip pat statomi specialūs tuneliai ir antžeminiai statiniai.  Tilto vieta paprastai sutampa su buvusia žaliąja linija (medžių eile ir pan.), ji parenkama tiesiant didelio eismo intensyvumo kelius šikšnosparnių kolonijų kaimynystėje, be to, ištyrus nusistovėjusias šių gyvūnų judėjimo kryptis link buveinių ir įprastų maitinimosi plotų.

Nepaisant išleidžiamų lėšų nykstančių rūšių apsaugos priemonėms įrengti, moksliniai tyrimai Vakarų Europoje parodė, kad šikšnosparniai ne visada linkę pasirinkti žmogaus įrengtas priemones.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Šikšnosparnių tiltų įrengimas ir tyrimai

Šikšnosparniai
Aplinkos apsauga
Vaclovas Žilinskis

Vaclovas Žilinskis () (1803 m. kovo 1 d. Merkinė – 1863 m. gegužės 5 d. Sankt Peterburgas) – katalikų dvasininkas, Vilniaus vyskupas (1848-1856), Mogiliovo arkivyskupas (1856-1863).

Biografija 

Gimė 1803 m. kovo 1 d. Merkinėje. Įšventintas į kunigus 1826 metais. Iki tapdamas Vilniaus vyskupu dirbo vikarijumi Minske, vėliau pastoriumi Ivenčiuje, Minsko vyskupijos kunigų seminarijos profesoriumi ir rektoriumi, Minsko kapitulos vikarijumi ir kanaunininku. Vėliau dirbo Vilniaus vyskupijos kanaunininku ir Sankt Peterburgo dvasininkų kolegijos nariu, kas buvo vertinama kaip lojalumas carinei valdžiai.

Literatūra

 Hierarchia Catholica medii et recentioris aevi, t. VIII, Patavium 1978, s. 591. (lot.)
 Hierarchia Catholica medii et recentioris aevi, t. VIII, Patavium 1978, s. 390. (lot.)
 Encyklopedyja powszechna, t. XXVIII, Warszawa 1868, s. 1144.
 Encyklopedyja powszechna, t. XXVIII, Warszawa 1868, s. 1148.

Vilniaus vyskupai