joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Bolidas

Bolidas ( 'svaidomoji ietis') yra šviesus, didelės masės meteoras. Krentant bolidui matomas ugnies kamuolys bei ilgas dūmų pėdsakas. Dauguma jų sužimba 90 - 120 km aukštyje, o užgęsta 40 - 20 km aukštyje. Kartais jie sprogsta atmosferoje. Tik bolidai ar jų skeveldros gali pasiekti Žemę, nes jie nespėja išgaruoti kol praranda kosminį greitį maždaug 30 - 10 km aukštyje. Po to meteoroido likutis krenta kaip paprastas kūnas. Dideli (tūkstančių tonų) bolidai trenkiasi į Žemę dar nepraradę kosminio greičio.

Nuorodos 
 www.encyclopedia.com
 www.imo.net
Kiti šaltiniai:
 A. Ažusienis, A. Pučinskas, V. Straižys Astronomija, Vilnius, 2003, 608p., ISBN 9986-435-10-2

Meteoritai
Kylio įlanka

Kylio įlanka (, ) – įlanka Baltijos jūros pietvakariuose. Pietuose ir vakaruose ribojasi su Vokietijos Šlėzvigo-Holšteino žeme, pietryčiuose – su Fehmarno sala, šiaurėje – su Danijos Also, Erės, ir Langelando salomis. Rytuose Fehmarno sąsiauriu jungiasi su Meklenburgo įlanka, šiaurėje Didžiojo Belto sąsiauris ir Mažojo Belto sąsiauris jungia įlanką su Kategato sąsiauriu.

Kylio įlanka jungiasi su Flensburgo fjordu, Šlei, Ekenfordo įlankomis ir Kylio fjordu. Kylio kanalas jungia Kylio fjordą su Šiaurės jūra.

Baltijos jūros įlankos
Vokietijos įlankos

da:Kielerfjorden
Islio mūšis

Islio mūšis – 1844 m. rugpjūčio 14 d. vykęs mūšis tarp Prancūzijos ir Maroko pajėgų. Prancūzų armijai vadovavo maršalas  Tomas Robertas Bugeaud, marokiečiams – sultonas Mulai Abdarahmanas. Mūšis vyko netoli Udždos prie Islio upės, Maroko – Alžyro pasienyje.

Suteikus prieglobstį Alžyro emyrui Abdul Kadirui, Marokas buvo atakuotas prancūzų armijos. 1844 m. rugpjūčio 6 d. Prancūzijos jūrų laivynas bombardavo Tanžerą, o rugpjūčio 14 d. 11 000 pėstininkų, palaikomų kavalerijos, atakavo marokiečių 20 000 – 25 000 kavalerijos karinę stovyklą prie Udždos.

Įnirtingo mūšio metu marokiečių kariai buvo išblaškyti po apylinkę ir prancūzai šventė pergalę. Apie Prancūzijos armijos nuostolius žinių nėra. Prancūzai nukovė 800 priešo karių, perėmė 11 pabūklų ir 18 vėliavų, bei atiteko visa marokiečių palapinių stovykla, įskaitant ir prabangiai įrengta sultono Mulai Abdarahmano palapinė.

Maroko istorija
Prancūzijos mūšiai
1844 metai
Kunja Urgenčas

Kunja Urgenčas (,  – senasis Urgenčas) – šiaurės rytų Turkmėnijos miestas esantis šiek tiek į pietus nuo sienos su Uzbekistanu ir turintis apie 30 000 gyventojų. Šioje vietoje yra neiškastų XII a. senojo Urgenčo miesto, Chorezmo valstybės sostinės, likusių pastatų. Nuo 2005 m. senojo Urgenčo likučiai įtraukti į Pasaulio paveldo sąrašą.

Kadaise įsikūręs prie Amudarjos upės senasis Urgenčas buvo vienas didžiausių šilko kelio miestų. XII a. – XIII a. Urgenčas išgyveno auksinius laikus savo ir savo gyventojų skaičiumi ir garsumu pranoko kitus centrinės Azijos miestus išskyrus Bucharą. 1221 m. Čingischano vadovaujama mongolų kariuomenė sugriovė miestą iki pamatų. Po Čingischano kariuomenės puldinėjimų miestas atsigavo, bet 1370 m. Timūro vadovaujama kariuomenė vėl nuniokojo miestą, dėl ko gyventojai buvo priversti palikti miestą. Naujas Urgenčo miestas įsikūrė šiek tiek šiauriau, dabartinio Uzbekistano teritorijoje.
 
Daugumas Urgenčo paminklų buvo visiškai arba dalinai sugriauti. Dabar čia yra trys maži XII amžiaus mauzoliejai ir vienas kiek tobulesnis XIV a. Turubeko-Chanumo mauzoliejus, kuris buvo restauruotas 1990 m. Labiausiai į akis krentantis statinys senajame Urgenče XI a. ir 60 metrų aukščio Kutlugo-Timūro minaretas. Taip pat verta dėmesio Tadž ad-Din al Arsan mauzoliejus – seniausias monumentas. Šiek tiek į šiaurę stūkso milžiniškas viduramžių nekropolis.

Galerija

Pasaulio paveldo objektai Turkmėnijoje
Turkmėnijos miestai
Teodoras Daukantas

Teodoras Daukantas (1884 m. rugsėjo 20 d. Sankt Peterburgas – 1960 m. balandžio 10 d. Buenos Airės, Argentina) – Lietuvos politinis ir karinis veikėjas, brigados generolas, 1936 m. laipsnis pakeistas, generolas leitenantas.

Biografija 
1903–1918 m. tarnavo Rusijos imperijos kariniame laivyne. 1914 m. baigė Sankt Peterburgo karinę jūrų akademiją. 1919–1922 m. tarnavo anglų ir olandų prekybos firmose Kryme, Kaukaze ir Turkijoje, plaukiojo Juodojoje jūroje laivo kapitono padėjėju, kapitonu. 1922 m. grįžo į Lietuvą. 1922–1924 m. Aukštųjų karininkų kursų Kaune mokslo dalies vedėjas. 1924 m. birželio 18 d. – 1925 m. rugsėjo 25 d. X ir XI ministrų kabineto ir 1927 m. rugpjūčio 9 d. – 1928 m. spalio 6 d. XIV kabineto Krašto apsaugos ministras. Su generolu V. Nagiu organizavo paruošiamąją jūrų mokyklą. 1926 m. gruodžio 24 d. – 1927 m. rugpjūčio 11 d. Lietuvos kariuomenės vyriausiojo štabo viršininkas. 1928 m. brigados generolas, 1936 m. laipsnis pakeistas, generolas leitenantas.

1925–1930 m. ir 1935–1936 m. dėstė geografiją Vytauto Didžiojo universitete (iki 1930 m. Lietuvos universitetas). Paskaitose kėlė Baltijos jūros ir jūrininkystės svarbą Lietuvos valstybei. 1941–1943 m. Vilniaus universiteto docentas.

1928–1930 m. Valstybės Tarybos narys. 1930–1932 m. Lietuvos generalinis konsulas Rio de Žaneire, 1932–1935 m. įgaliotasis ministras Pietų Amerikai. 1936–1939 m. jūrininkystės inspektorius Klaipėdoje. Jo iniciatyva pagyvėjo jūrų skautų veikla.

1926 m. Šaulių sąjungos Centro valdybos pirmininkas. 1930 m. leidinyje „Klaipėdos uostas“ nagrinėjo Klaipėdos uosto plėtros problemas, gilindamasis į technines, ekonomines, gamtines Klaipėdos uosto sąlygas.

1941 m. suimtas. Prasidėjus Vokietijos-TSRS karui išlaisvintas, per nacistinę okupaciją komiteto Vilnijai remti „Vieninga kova“ pirmininkas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, nuo 1949 m. gyveno Argentinoje. 1997 m. jo palaikai perlaidoti Karmėlavoje.

Šaltiniai 

Lietuvos generolai
Lietuvos krašto apsaugos ministrai
Šaulių sąjungos nariai
Lietuvos diplomatai
Lietuvos ambasadoriai Argentinoje
Konsulai
Lietuvos karybos pedagogai
Voldemarininkai
Geok Tepė

Geok Tepė (ar Geok Depė) yra buvusi turkmėnų tvirtovė, Turkmėnijoje, Achaltekės oazėje, prie Transkaspijos geležinkelio, už 45 kilometrų į šiaurės vakarus nuo sostinės Ašchabado.

Turkmėnija
Petras Kubiliūnas

Petras Kubiliūnas (1894 m. gegužės 16 d. Totoriškiai, dab. Švedukalnis, Skapiškio valsčius – 1946 m. rugpjūčio 22 d. Maskva) – Lietuvos karinis veikėjas, generolas leitenantas.

Biografija 
Rygoje baigė realinę mokyklą. 1914 m. baigė Vilniaus karo mokyklą. Per Pirmąjį pasaulinį karą kaip Rusijos imperijos kariuomenės karininkas tarnavo Rygos latvių pulke, dalyvavo kovos veiksmuose.

1919 m. rugpjūčio mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę. 1919 m. rugpjūčio-gruodžio mėn. dalyvavo kautynėse su Sovietinės Rusijos kariniais daliniais, Trečiojo pėstininkų pulko bataliono vadas, Ketvirtojo pėstininkų pulko vado padėjėjas (pavaduotojas). Nuo 1920 m. vasario mėn. Pirmojo pasienio pulko (nuo 1923 m. gegužės mėn. batalionas) vadas. 1924 m. Šarvuočių rinktinės tankų bataliono, vėliau autobataliono vadas.

1925 m. liepos mėn. baigė Aukštuosius karininkų kursus, 1927 m. Prahoje baigė Čekoslovakijos Generalinio štabo akademiją, 1929 m. baigė kursus Paryžiuje. 1927 m. rugpjūčio mėn. – 1929 m. vasario mėn. Lietuvos kariuomenės Generalinio štabo valdybos, 1929 m. vasario 10 d. – 1934 m. birželio 7 d. Vyriausiojo štabo viršininkas, kartu ėjo Vyriausiojo kariuomenės vado pareigas. 1929 m. generolas leitenantas. Daug nuveikė gerindamas kariuomenės mokymą, ginkluotę, rengdamas mobilizacijos ir operatyvinius planus. Jo iniciatyva 1930 m. įrengtas Gaižiūnų poligonas, 1931 m. įsteigta Aukštoji karo mokykla.

Už dalyvavimą 1934 m. birželio 7 d. voldemarininkų puče Karo lauko teismo nuteistas mirties bausme, padavus malonės prašymą bausmė pakeista sunkiųjų darbų kalėjimu iki gyvos galvos, bet 1937 m. iš kalėjimo paleistas.

SSRS okupavus Lietuvą 1940 m. liepos mėn. NKVD suimtas, kalintas, Vokietijos-SSRS karo pradžioje iš kalėjimo išlaisvintas. 1941 m. rugpjūčio mėn. – 1944 m. nacių įkurtos Generalinių tarėjų institucijos vadovas, oficialiai pirmasis generalinis tarėjas. Laviravo tarp griežtos nacių okupacinės politikos ir lietuvių antinacinio pasipriešinimo. 1944 m. pabaigoje pasitraukė į Vokietiją. 1945 m. gruodžio mėn. anglų okupacinėje zonoje SSRS kontržvalgybos ir LSSR NKVD operatyvinės grupės agentų pagrobtas ir atvežtas į Maskvą. 1946 m. liepos mėn. SSRS Aukščiausiojo Teismo karinės kolegijos nuteistas mirti. Sušaudytas.

Įvertinimas 
 1916 m. Šv. Jurgio kryžius su kalavijais
 1922 m. Lačplėsio ordinas Nr. 1405 
 1928 m. Gedimino 2 laipsnio ordinas
 1929 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas

Šaltiniai 

Lietuvos generolai
Voldemarininkai
Jurgis Juras Kubilius

Jurgis Juras Kubilius (1890 m. balandžio 27 d. Grumšliai, Biržų apskritis – 1942 m. lapkričio 4 d. Sverdlovskas) – teisininkas, Lietuvos karinis ir visuomenės veikėjas, pulkininkas leitenantas.

Biografija 
1911 m. baigęs Panevėžio mokytojų seminariją mokytojavo. 1914 m. mobilizuotas į Rusijos kariuomenę. Baigęs Maskvos Aleksejaus karo mokyklą. Dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare.

1919 m. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę, tarnavo Krašto apsaugos ministerijoje. 1920–1924 m. kanceliarijos viršininkas, 1921–1923 m. dar ir Karo tarybos sekretorius. 1924–1926 m. Ūkio ir finansų valdybos, 1926–1930 m. Tiekimo valdybos kanceliarijų viršininkas. 1927 m. pulkininkas leitenantas.

1927 m. baigė Lietuvos universitetą. 1930–1933 m. Šiaulių apskrities viršininkas. 1936–1938 m. Klaipėdos krašto gubernatorius. Nuo 1938 m. Valstybės tarybos narys. TSRS 1940 m. birželį okupavus Lietuvą, iš tarnybos atleistas, 1941 m. birželio mėn. NKVD suimtas. Kalintas Sevurallage (Sverdlovsko sritis). 1942 m. spalio TSRS NKVD Ypatingojo pasitarimo nuteistas mirti. Sušaudytas.

Įvertinimas 
 1927 m II rūšies Vyčio kryžiaus 3 laipsnio ordinas
 1930 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas
 1933 m. Vytauto Didžiojo 4 laipsnio ordinas

Šaltiniai 

Rusijos imperijos karininkai
Lietuvos pulkininkai leitenantai
Leptotilos

Leptotilos (Leptotila) – karvelinių (Columbidae) šeimos paukščių gentis. 

Paplitę Pietų ir Centrinėje Amerikoje bei Karibų baseine.

Yra 11 rūšių:
 Leptotila verreauxi
 Leptotila megalura
 Leptotila rufaxilla
 Leptotila plumbeiceps
 Leptotila pallida
 Leptotila battyi
 Leptotila wellsi
 Leptotila jamaicensis
 Leptotila cassini
 Leptotila ochraceiventris
 Leptotila conoveri

Karveliniai
Aleksandras Kurkauskas

Aleksandras Kurkauskas (1882 m. kovo 10 d. Kasimovo apskritis, Riazanės sritis – ?) – Lietuvos karinis veikėjas, generolas leitenantas.

Biografija 
Brolis Vladas Kurkauskas. Baigęs Orenburgo Antrąją kadetų mokyklą ir Nikolajaus karo inžinerijos mokyklą Sankt Peterburge tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. 1913 m. baigė karininkų elektrotechnikos mokyklą. Nuo 1916 m. tarnavo 11-osios armijos inžinerijos viršininko valdyboje. 1916 m. papulkininkis. 1916–1917 m. inžinerijos bataliono vadas. 1918 m. lapkričio mėn. – 1920 m. lapkričio mėn. mobilizuotas tarnavo Sovietų Rusijos kariuomenėje. Lietuvos valdžios prašymu iš jos paleistas grįžo į Lietuvą.

1920 m. gruodžio mėn. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę. 1920 m. gruodžio mėn. – 1921 m. gegužės mėn. Lietuvos kariuomenės Generalinio štabo Technikos skyriaus inžinierius, 1921 m. gegužės mėn. – 1925 m. gegužės mėn. šio skyriaus viršininkas. 1925 m. generolas leitenantas. 1925 m. liepos mėn. – 1930 m. rugsėjo mėn. Aukštųjų karo technikos kursų inžinerijos kabineto vedėjas, dėstytojas.

TSRS okupavus Lietuvą 1940 m. rugpjūčio 1 d. suimtas, kalintas Kaune. 1941 m. kovo mėn. emigravo į Vokietiją, gyveno Berlyne. TSRS kariuomenei užėmus Berlyną 1945 m. gegužės mėn. suimtas, tolesnis likimas nežinomas.

Šaltiniai 

Lietuvos generolai
Lietuvos karybos pedagogai
Vladas Kurkauskas

Vladas Kurkauskas (1895 m. rugpjūčio 27 d. Taškentas – 1970 m. vasario 15 d. Kaunas  Lietuvos karininkas, visuomenės veikėjas, inžinierius.

Biografija 
Brolis Aleksandras Kurkauskas. 1913 m. baigė Polocko kadetų mokyklą, 1916 m. baigė Petrogrado politechnikos instituto Elektrotechnikos skyrių, 1917 m. baigė Karo inžinerijos mokyklą, 1917 m. birželio – spalio mėn. mokėsi Petrogrado aukštojoje karininkų elektrotechnikos mokykloje. 1917–1918 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenės inžinerijos daliniuose.

Grįžęs į Lietuvą 1919 m. kovo mėn. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę, dalyvavo Nepriklausomybės kare. 1919 m. gegužės – 1920 m. liepos mėn. Lietuvos kariuomenės Generalinio štabo Susisiekimo skyriaus viršininkas, su kitais organizavo karinius inžinerinius elektrotechnikos, geležinkelio, automobilių, pionierių dalinius. 1920 m. kapitonas. 1920 m. Vilniaus miesto ir apskrities karo komendantas, 1921–1922 m. Generalinio štabo Karo technikos valdybos Ryšių skyriaus viršininkas. 1922 m. gegužės mėn. išėjo į atsargą kapitono laipsniu ir pasinėrė į Lietuvos ekonomikos kūrimą.

1922 m. žemės ūkio kooperatyvų sąjungos „Gamintojas“ skyriaus vedėjas, 1927 m. Lietuvos naminių paukščių ir gyvulių draugijos pirmininkas. 1923–1930 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje. 1932–1935 m. Kauno prekybos rūmų vicedirektorius. 1935 m. kurį laiką buvo kainų tvarkytojas. 1935–1936 m. Klaipėdos krašto gubernatorius. 1936–1940 m. Prekybos, pramonės ir amatų rūmų pirmininkas, Lietuvos Ketvirtojo Seimo atstovas. 1938 m. Lietuvių – britų draugijos pirmininkas.

TSRS okupavus Lietuvą iš pareigų atleistas, nelegaliai pasitraukė į Vokietiją. Per Vokietijos-TSRS karą grįžo į Lietuvą. 1941–1944 m. ūkininkavo savo ūkyje Medemrodėje. TSRS kariuomenei vėl okupavus Lietuvą trejus metus slapstėsi. Jo žmoną, Bubių grafo Dimitrijaus Zubovo dukterį Kotryną Zubovaitę išniekino ir nušovė sovietų kariai. Tačiau rusų karininkas Radčenko, kurį V. Kurkauskas buvo išgelbėjęs, padėjo jam legalizuotis. Nuo 1954 m. dirbo agronomu, mechaniku, statybos techniku kolūkiuose. Nuo 1969 m. sunkiai sirgdamas gyveno pas dukrą Eleną Kaune.

Įvertinimas 
 1928 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas su kardais;
 1932 m. Latvijos Trijų žvaigždžių ordinas;
 1995 m. liepos 25 d. pažymint 100-ąsias gimimo metines, Kauno apskrities viešosios bibliotekos vestibiulyje (K. Donelaičio g. 8) Vytautas Landsbergis ir Elena Kurkauskaitė-Slavinskienė atidengė memorialinę lentą su įrašu: „Čia 1939–1940 m. buvusiuose Lietuvos prekybos, pramonės ir amatų rūmuose, pirmininku dirbo Lietuvos kariuomenės savanoris, Vyčio kryžiaus ordino kavalierius, Klaipėdos krašto gubernatorius Vladas Kurkauskas .

Šaltiniai 

|-

Lietuvos karininkai
Lietuvos visuomenės veikėjai
Lietuvos prekybos rūmų darbuotojai
Seimo atstovai
Kanados vyrų krepšinio rinktinė

Kanados vyrų krepšinio rinktinė – krepšinio komanda, tarptautinėse varžybose atstovaujanti Kanadą.

Pasiekimai pasaulio čempionatuose 

 1950 – 
 1954 – 7 vieta
 1959 – 12 vieta
 1963 – 11 vieta
 1967 – 
 1970 – 10 vieta
 1974 – 8 vieta
 1978 – 6 vieta
 1982 – 6 vieta
 1986 – 8 vieta
 1990 – 12 vieta
 1994 – 7 vieta
 1998 – 12 vieta
 2002 – 13 vieta
 2006 – 
 2010 – 22 vieta
 2014 – 
 2019 – 21 vieta

Pasiekimai olimpiadoje 

 1936 – 2 vieta; 
 1948 – 9 vieta;
 1952 – 9 vieta;
 1956 – 9 vieta;
 1964 – 14 vieta;
 1976 – 4 vieta;
 1984 – 4 vieta;
 1988 – 6 vieta;
 2000 – 7 vieta;

Pasiekimai Amerikos čempionate 

 1980 – 2 vieta 
 1984 – 3 vieta 
 1988 – 3 vieta 
 1989 – 5 vieta
 1992 – 5 vieta
 1993 – 7 vieta
 1995 – 4 vieta
 1997 – 5 vieta
 1999 – 2 vieta 
 2001 – 3 vieta 
 2003 – 4 vieta
 2005 – 9 vieta
 2007 – 5 vieta
 2009 – 4 vieta
 2011 – 6 vieta
 2013 – 6 vieta
 2015 – 3 vieta 
 2017 – 8 vieta

Garsūs žaidėjai 
 Steve Nash
 Cory Joseph
 Dwight Powell
 Rick Fox
 Kevin Pangos

Vyrų krepšinio rinktinės
Kanados krepšinis
Kanados sporto rinktinės
Geležinkelio stoties gyvenvietė

Geležinkelio stoties gyvenvietė – gyvenvietės tipas Lietuvoje. Iš esmės visais atvejais jos yra pavadintos greta esančių kaimų ar miestelių pavadinimais (pvz., gyvenvietė Batakių geležinkelio stotis pavadinta pagal netoliese esantį Batakių miestelį), kartais net didesnės už juos. 2007 m. imtasi iniciatyvos tokių gyvenviečių pavadinimus keisti į įprastinius .

2001 m. gyventojų surašymo metu buvo 41 gel. stoties gyvenvietė:

 Aukštiškių GS
 Batakių GS
 Bygailių GS
 Dotnuvos GS
 Dumsių GS
 Gaižiūnų GS
 Gudžiūnų GS
 Jašiūnų GS
 Jūrės GS
 Kalnėnų GS
 Karsakiškio GS
 Kenos GS
 Kepuriškio GS
 Kyviškių GS
 Linkaičių GS
 Lyduvėnų GS
 Medininkų GS
 Mickūnų GS
 Pagirių GS
 Pakenės GS
 Pakretuonės GS
 Panemunėlio GS
 Pažeimenės GS
 Požerūnų GS
 Raguvėlės GS
 Skapiškio GS
 Slikių GS
 Stabulankių GS
 Stasylų GS
 Surdegio GS
 Šapelių GS
 Šienlaukio GS
 Šumsko GS
 Tytuvėnų GS
 Užpelkių GS
 Valčiūnų GS
 Valkininkų GS
 Viduklės GS
 Vinčų GS
 Žaslių GS
 Žeimių GS

Šaltiniai 

Geležinkelio
Chelmas

Chelmas (, ) – miestas-apskritis Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, netoli sienos su Ukraina. Miesto-pavieto administracinis centras. Įkurtas X a., Magdeburgo teisė – nuo 1392-ųjų. Miesto įkūrėjas – Danielius Haličietis. Mieste išvystyta cemento, stiklo, chemijos, drabužių, avalynės gamybos, lengvoji bei maisto pramonė. 67 702 gyventojų, gyv. tankumas – 1 921 žm./km². Plotas – 35,28 km². Miestas išsidėstęs prie Uherkos upės. Svarbus geležinkelio mazgas. Miestą kerta krašto greitkelis 12, sutampantis su europiniu  (Liublinas-Kijevas). Mieste įsikūręs Chelmo stačiatikių dekanatas.

Miestai partneriai 
Chelmas yra užmezgęs partnerystės ryšius su:
  Knoksvilis, JAV
  Kovelis, Ukraina
  Morlaiksas, Prancūzija
  Sindelfingenas, Vokietija
  Utena, Lietuva

Taip pat skaitykite 
 Liublino vaivadija

Nuorodos 
Oficiali svetainė 

Liublino vaivadijos miestai
Antanas Krikščiūnas

Antanas Krikščiūnas (1891 m. birželio 6 d. Ašminta, Prienų apskritis – 1942 m. birželio 16 d. Kaunas) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas, topografas, kartografas.

Biografija 
Brolis visuomenės veikėjas Jurgis Krikščiūnas, sūnus partizanas Jurgis Krikščiūnas. 1911–1915 m. studijavo Maskvos geodezijos institute. 1915 m. mobilizuotas į Rusijos kariuomenę. 1917 m. baigė praporščikų mokyklą prie Karo topografijos mokyklos. Lietuvos atstovybės tarpininkavimu demobilizuotas grįžo į Lietuvą.

1921 m. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę. Užsienio reikalų ministerijos komisijos valstybės sienai su Latvija demarkuoti narys. 1922 m. paskirtas į kariuomenės Generalinį štabą, suorganizavo topografijos dalį (nuo 1929 m. Karo topografijos skyrius), iki 1940 m. skyriaus viršininkas. 1925 m. dalyvavo demarkuojant Lietuvos – Vokietijos (Klaipėdos kraštas), 1939–1940 m. demarkuojant Lietuvos – TSRS valstybės sienas. 1935 m. pulkininkas, 1940 m. daktaras.

TSRS okupavus Lietuvą 1940 m. iš kariuomenės atleistas. Nuo 1940 m. spalio mėn. – Kauno aukštesniosios technikos mokyklos direktorius, kartu dėstė ir Vytauto Didžiojo universiteto Statybos fakultete, 1941 m. docentas.

Bendradarbiavo karinėje spaudoje. 1937–1938 m. redagavo Kariuomenės štabo „Karo topografijos skyriaus metraštį“.

Bibliografija 
 Kartografija, 1931 m.
 Topografijos vadovėlis: Elementarinis kursas, 1934 m.

Įvertinimas 
 1928 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas
 1939 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas
 1930 m. Vytauto Didžiojo 4 laipsnio ordinas

Šaltiniai 

Lietuvos pulkininkai
Lietuvos geografai
Lietuvos kartografai
Stanislovas Kuizinas

Stanislovas Kuizinas (1881 m. gegužės 20 d. Vingininkai prie Šilalės – 1944 m. vasario 13 d. Kaunas) – Lietuvos kultūros, karinis ir visuomenės veikėjas, spaudos darbuotojas, pulkininkas leitenantas (1930 m.) .

Biografija 
1900 m. baigė Palangos progimnaziją. Įsijungė į tautinį judėjimą, gabendavo iš Prūsijos knygas. 1899 m. Palangoje vaidino pirmajame lietuviškame vaidinime, Keturakio „Amerika pirtyje“. 1902 m. baigė Liepojos gimnaziją. 1902–1906 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenės 260-ajame Ordagano pėstininkų pulke. 1906 m. sausio 8 d. baigė karo mokyklą ir gavo karininko laipsnį. 1906 m. Dorpato universitete įgijęs provizoriaus padėjėjo teises, iki 1914 m. dirbo Tauragėje. Kartu organizavo ir režisavo lietuviškus vakarus. 1914 m. prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui mobilizuotas į Rusijos kariuomenę, paskirtas
Radviliškio maitinimo punkto viršininku. Vėliau Vilniaus, Vitebsko komendantas. 1918 m. birželio 5 d. vokiečių internuotas.

1918 m. birželio mėn. grįžęs į Lietuvą, Šilalėje, Tauragėje steigė vietos komitetus, pirmąsias Lietuvos valdžios institucijas, dirbo Tauragės apskrities
valdyboje. 1918 m. pabaigoje Tauragės apskrities vicepirmininkas, 1919 m. paskirtas Tauragės srities apsaugos ūkio vedėju. 1919 m. sausio 26 d. Lietuvos kariuomenės savanoris, Pirmojo pėstininkų Žemaičių bataliono vadas. Dalyvavo Nepriklausomybės kare. Nuo 1919 m. balandžio 15 d. Šiaulių karo komendanto
padėjėjas, vėliau Joniškio komendantas, 1919 m. rugsėjo 15 d. – 1925 m. liepos 4 d. Kauno geležinkelio stoties komendantas. Nuo 1923 m. balandžio 14 d. Generalinio štabo Karo technikos Susisiekimo skyriaus ypatingųjų reikalų karininkas. 1923 m. vienas Lietuvos jūrininkų sąjungos steigėjų ir veikėjų. 1926–1928 m. Karo mokslo valdybos vadovėlių rengėjas, nuo 1928 m. kovo mėn. Švietimo dalies vedėjas ir žurnalo „Karys“ redaktorius. 1929–1934 m. Vyriausiojo štabo Spaudos ir švietimo skyriaus karininkas. Dažnai pasirašinėdamas Sistos slapyvardžiu bendradarbiavo leidiniuose „Inkaras“, „Lietuva“, „Lietuvos aidas“, „Lietuvos žinios“, „Mūsų žinynas“, „Trimitas“.

Įvertinimas 
 1934 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai 

Rusijos imperijos karininkai
Lietuvos pulkininkai leitenantai
Lietuvos žurnalistai
Jonas Martynas Laurinaitis

Jonas Martynas Laurinaitis (1894 m. vasario 1 d. Aleknaičiai, Joniškio valsčius – 1966 m. rugsėjo 25 d. Čikaga) – kalbininkas, Lietuvos karinis veikėjas, spaudos darbuotojas, pulkininkas leitenantas.

Biografija 
1915 m. baigė Veiverių mokytojų seminariją, 1916 m. baigė Maskvos karo mokyklą. 1919-1920 m. mokėsi Aukštuosiuose lietuvių kalbos kursuose Kaune ir lankė Aukštųjų kursų Humanitarinių mokslų skyrių.

1917 m. Petrograde dislokuotų lietuvių karių suvažiavime išrinktas Lietuvių karių sąjungos Centro komiteto nariu. Jo iniciatyva gautas leidimas Smolenske kurti lietuvių pėstininkų batalioną. 1918 m. Voroneže Vyriausiosios lietuvių tarybos Rusijoje karinės komisijos pirmininkas. Bendradarbiavo periodiniuose leidiniuose „Lietuvių balsas“, „Santara“, „Vadas“.

1918 m. grįžo į Lietuvą. 1919 m. kovo mėn. – 1925 m. birželio mėn. tarnavo Lietuvos kariuomenėje, Apsaugos ministerijos Rikiuotės skyriaus literatūros komisijos pirmininkas. 1919 m. – Karo aviacijos mokyklos viršininkas. 1920–1922 m. redagavo žurnalą „Kariškių žodis“, 1920-1923 m. – žurnalą „Atspindžiai“, 1921 m. – „Mūsų žinynas“.  1929 m. pulkininkas leitenantas. 1929 m. birželio mėn. – 1940 m. gruodžio mėn. vėl tarnavo Lietuvos kariuomenėje, kariuomenės Vyriausiojo štabo Spaudos ir švietimo skyriaus Spaudos poskyrio vedėjas, Krašto apsaugos ministerijos Terminologijos komisijos pirmininkas, karinių terminų tvarkytojas. 1941–1944 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Lietuvių kalbos institute. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945 m. Rebdorfo (Eichštatas) karo pabėgėlių stovyklos Lietuvių bendruomenės pirmininkas. 1949 m. išvyko į JAV.

Nepriklausomoje Lietuvoje buvo vienas iš Lietuvių žurnalistų ir rašytojų sąjungos, Lietuvių-latvių vienybės draugijos, Kariuomenės pirmūnų draugijos (karių, veikusių Rusijoje) steigėjų ir valdybos narių. Jo iniciatyva 1935 m. Kaune įkurta Lietuvių kalbos draugija, jos veikla 1946 m. atgaivinta tremtyje Vokietijoje. Parašė kalbos kultūros, terminologijos, lietuvių kariuomenės istorijos straipsnių. Bendradarbiavo lietuvių žiniasklaidoje. Parengė mokomąją knygą su žodynėliu „Lietuvių kalbos vadovas“ (bendraautoriai Stasys Barzdukas ir Pranas Skardžius, 1950 m. Bielefeldas). Išvertė T. Zeiferto „Trumpą Latvijos istoriją“ (1927 m.). Redagavo karių auklėjimo leidinius „Kareivis – Lietuvos gynėjas“, 1926 m.; „Laisvės kelias“, 1934 m.

Bibliografija 
 Lietuvos kariuomenė, 1928 m.
 Mūsų kariškoji spauda, 1928 m.

Įvertinimas 
 3 laipsnio Šv. Stanislavo ordinas su kardais
 4 laipsnio Šv. Vladimiro ordinas su kardais
 1928 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis
 1932 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas
 1933 m. Latvijos 3 laipsnio Trijų žvaigždžių ordinas

Šaltiniai

Literatūra 
Lietuvos kariuomenės karininkai 1918-1953. V tomas.

Lietuvos pulkininkai leitenantai
JAV lietuviai
Lietuvos kalbininkai
Lietuvos redaktoriai
Juozapas Algis Leišis

Juozapas Algis Leišis (1943 m. sausio 10 d. Verbiškėse, Aluntos valsčius, Utenos apskritis - 2019 m. kovo 7 d.) – Lietuvos karinis veikėjas, dimisijos jūrų kapitonas.

Biografija 
1962–1968 m. mokėsi Leningrado aukštojoje jūrų karinėje inžinerinėje mokykloje. 1968–1989 m. SSRS Baltijos karinio laivyno laivo inžinierius mechanikas, brigados, divizijos, laivyno vyriausiasis laivų inžinierius. 1974–1976 m. studijavo Leningrado jūrų karinėje akademijoje. 1983 m. SSRS karinio jūrų laivyno pirmo rango kapitonas.

1989–1991 m. Klaipėdos civilinės gynybos štabo viršininkas. 1990 m. talkino kuriant savanorių formuotes. Jo iniciatyva įkurta Lietuvos Respublikos karinio laivyno atkūrimo ekspertų taryba, 1991–1992 m. jos pirmininko pavaduotojas – veiklos koordinatorius, Pakrančių apsaugos rinktinės – atkuriamo karo laivyno vadas. 1992 m. liepos 4 d. priėmė atkurtų Lietuvos karinių jūrų pajėgų (KJP) vėliavą, vedė sėkmingas derybas su Rusija dėl karo laivų įsigijimo. 1992 m. rudenį išėjo į atsargą. 1994 m. jūrų kapitonas. 1994–2005 m. KJP ekspertas.

Kelių išradimų autorius, paskelbė mokslo darbų apie laivų ant oro pagalvės konstravimą ir eksploatavimą. Parengė Lietuvos karinių jūrų pajėgų programinius ir metodinius dokumentus: „Karo laivo statutas“ (2001 m.), „Karinių jūrų pajėgų koncepcija“ (1991, 2002 m.), „Lietuvos karinių jūrų pajėgų kovinio rengimo vadovas“ (2003 m.) ir kitus. 

Palaidotas Joniškės kapinėse.

Įvertinimas 
 1998 m. DLK Gedimino ordino 1 laipsnio medalis 
 2003 m. Vyčio Kryžiaus ordino Komandoro kryžius

Šaltiniai 

TSRS karininkai
Lietuvos jūrų kapitonai
Lietuvos karo laivų kapitonai
Juozas Giedraitis (1910)

Juozas Giedraitis (1910 m. gruodžio 18 d. Paskynai, Šimkaičių valsčius, Raseinių apskritis – 2008 m. sausio 12 d. JAV, palaidotas Vadžgiryje) – Lietuvos karinis ir JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija 
Pradžios mokslą ėjo Vadžgiryje. 1930 m. baigė Raseinių gimnaziją. 1933 m. baigė Kauno karo mokyklos kariūnų aspirantų kursus, 1937 m. baigė ginklavimo karininkų kursus, 1938 m. baigė teisės studijas Vytauto Didžiojo universitete (VDU).

1937–1940 m. dirbo Krašto apsaugos ministerijos tyrimų laboratorijoje ir Ginklavimo valdyboje, 1941 m. Ketvirtojo artilerijos pulko (tada 179 divizijos 618-asis pulkas) ginklininkas Pabradėje. Atsilikęs nuo Rusijon besitraukiančios divizijos, nemažą skaičių vyrų ir ginkluotės pervedė į Aluntą. Tenai 1941 m. birželio 28 d. vokiečių internuotas pasirinko civilinį gyvenimą. Dirbo pramonės įmonėse, vėliau teisėjas Kaune, nuo 1943 m. lapkričio 17 d. advokatas Kaune.

Antrojo pasaulinio karo veiksmams artėjant prie Lietuvos 1944 m. spalio 9 d. pasitraukė į Vokietiją. Šverine dirbo sandėlio darbininku, o karui pasibaigus, britų zonos pabėgėlių stovyklose Ekenferde, Klein Vitenzėje ir Špakenberge ėjo vadovaujančias pareigas, tarp jų ir stovyklos vadovo. Talkino Vyriausiajam Lietuvos išlaisvinimo komitetui (VLIK) ir rašė spaudai.

1949 m. persikėlė į JAV, apsigyveno Hartforde. Iki 1961 m. dirbo fabrike „Royal“, parengė lietuvių raidyną rašomosioms mašinėlėms, kurį vėliau pritaikė ir vokiečių „Olympia“ mašinėlėms ir įkūrė jų prekybos bendrovę „Sparta“. 1961 m. persikėlė į Ist Nortportą (Niujorko valstija).

Su žmona gydytoja Leonilda Svilaite užaugino ir išmokslino sūnų Rimantą (g. 1943) ir dukrą Aldoną (g. 1951).

Visuomeninė veikla 
Nuo 1922 m. ateitininkas. VDU „Vytauto“ klubo vicepirmininkas, 1935 m. pirmininkas. Nuo 1927 m. Šaulių sąjungos narys. Nuo 1931 m. Lietuvos ūkininkų sąjungos narys. 1949 m. dalyvavo organizuojant Tremtinių ir JAV lietuvių bendruomenės veiklą. Jo pastangomis susijungė Ateitininkų federacija ir Lietuvių bendruomenė.

Nuo 1970 m. Lietuvos ūkininkų sąjungos atstovas VLIK taryboje, 1978–1991 m. Tautos fondo valdybos, 1993–2000 m. tarybos, vėliau garbės pirmininkas. Jo iniciatyva Tautos fondas nuo 1992 m. rėmė Pietryčių Lietuvos ir Baltarusijos lietuvių mokyklas.

Įvertinimas 
 2001 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas

Šaltiniai 

Lietuvos karininkai
JAV lietuviai
Šaulių sąjungos nariai
Ateitininkai
Ternopilis

Ternopilis (arba Ternopolis) – miestas vakarų Ukrainoje, srities administracinis centras. Miestas išsidėstęs prie Sereto upės; miestą kerta tarptautinė autostrada  sutampanti su europiniu greitkeliu . Šalia Ternopilio yra pastatytas oro uostas.

Geografija

Klimatas

Miestai partneriai 

ir kiti 25

Universitetai 

 Vakarų Ukrainos nacionalinis universitetas
 Ternopilio nacionalinis medicinos universitetas
 Ternopilio nacionalinis pedagoginis universitetas
 Ternopilio nacionalinis technikos universitetas

Sportas 
 FK Niva Ternopìlʹ

Išnašos 

Ternopilio srities miestai
Tartu sutartis (Rusija–Estija)

Tartu taikos sutartis ( 'Tartu taika', ) – taikos sutartis tarp Estijos ir Tarybų Rusijos, pasirašyta 1920 m. vasario 2 d., ja pasibaigė Estijos kovos dėl nepriklausomybės.

Tarybų Rusija pripažino Estijos respublikos nepriklausomybę de jure ir atsisakė visų teisių į jos teritoriją. Sutartis nustatė sieną tarp Tarybų Rusijos ir Estijos respublikos ir aprašė estų, pasitraukusių į Rusijos gilumą dėl karo ir jų turto grįžimą. Rusija sutiko sumokėti Estijai 15 mln. aukso rublių, dalį Rusijos imperijos aukso atsargų. Iš Estijos pusės sutartį pasirašė Jaan Poska, iš Rusijos pusės – Adolf Joffe, taip pat kiti sutarties dalyvių atstovai.

Tartu sutartis laikoma Estijos respublikos gimimo liudijimu. Sutartis taip pat buvo labai svarbi ir Rusijai, tai buvo pirmoji jos tarptautinė sutartis.

Tarybų Rusija kai kurių savo pažadų neįvykdė, pvz., Tartu universiteto muziejaus kolekcija nebuvo grąžinta, estų repatriacijai buvo trukdoma, 1945 m. atimta dalis Setumos regiono.

Nuorodos 
 Tartu sutartis (Rusija–Suomija)

Nuorodos 

 Which Continuity: The Tartu Peace Treaty of 2 February 1920, the Estonian–Russian Border Treaties of 18 May 2005, and the Legal Debate about Estonia’s Status in International Law 

Estijos istorija
Taikos sutartys
Rusijos sutartys
Luhanskas

Luhanskas (arba Luganskas) – miestas rytų Ukrainoje; srities administracinis centras. Miestas išsidėstęs prie Šiaurinio Doneco, Luhanės upių. 441,8 tūkst. gyventojų, tačiau aglomeracijoje gyvena apie 700 tūkst. (2008). Yra 3 muziejai, 3 teatrai, 28 bibliotekos.

Istorija 
Įkurtas 1795 m.

Magdeburgo teisę gavo 1882 m.

Sovietmečiu miestas vadintas Vorošilovgradu.

2014 m. užimtas prorusiškų separatistų. Jis yra nepripažintos Luhansko Liaudies Respublikos sostinė.

Žymūs žmonės 
 Leonidas Pasečnikas - separatistinės Luhansko Liaudies Respublikos lyderis. Anksčiau, 2014-2017 m., jis respublikos valstybės saugumo ministro pareigas.
 Nikolajus Šmatko – ukrainiečių skulptorius ir tapytojas.

Miestai partneriai 
  Dacinas, Kinija
  Liublinas, Lenkija
  Kardifas, Jungtinė Karalystė
  Pernikas, Bulgarija
  Sent Etjenas, Prancūzija
  Sėkešfehėrvaras, Vengrija

Sportas 
 FK Zorâ Lugansʹk (futbolas)

Nuorodos 
 Marmurinė marmuro Karaliaus Nikolajus Šmatko skulptūra 

Luhansko srities miestai
Kropivnyckis

Kropivnyckis – miestas vidurio Ukrainoje; srities administracinis centras. Išvystyta lengvoji, mašinų statymo, maisto pramonė. Miestas išsidėstęs prie Ingulo upės. Yra 2 teatrai, ir 2 kinoteatrai, Dailės muziejus.

Istorija 

Iki 1924 m. miestas vadintas Jelizavetgradu (), vėliau (iki 1934 m.) Zinovjevsku (Зиновьевск), (iki 1939 m.) Kirovu (Кирово). 1939–2016 m. vadintas Kirovogradu arba Kirovohradu (Кировоград, Кіровоград). Tarybinio veikėjo Sergejaus Kirovo garbei vadintas miestas 2016 m. pervadintas apylinkėse gimusio ukrainiečių aktoriaus, dramaturgo Marko Kropyvnyckio garbei.

Miestai partneriai 
  Dobričius, Bulgarija

Sportas 
FK Zìrka Kìrovograd (futbolas) - nuo 2016 m. Kropivnyckio „Zirka"“.

Nuorodos 
 Tinklalapis apie miestą  
 Kirovohrado sritis

Kirovohrado srities miestai
Siūlinės bakterijos

Siūlinės bakterijos - į plonus siūlus panašios bakterijos.

Nėra griežtos ribos tarp siūlinių ir lazdelinių bakterijų, nes kai kurios lazdelinės dėl savotiškos prigimties ar dėl išorės sąlygų veikimo ištysta iki labai ilgų siūlų.

Siūlinės bakterijos skirstomos:
 Vienaląstės - labai plonos sūlinės bakterijos. Tai vadinamieji aktinomicetai, anksčiau priskiriami grybų karalystei ir vadinami laibagrybiais. Jų yra dirvožemyje ir mėšle.
 Daugialąstės - didelės siūlinės bakterijos. Tipiškiausios yra gelžbakterės ir sierabakterės.

Bakterijos
Antrasis ulonų Lietuvos Kunigaikštienės Birutės pulkas

Antrasis ulonų Lietuvos Kunigaikštienės Birutės pulkas – Lietuvos kariuomenės karinis kavalerijos dalinys, veikęs 1920–1940 m. ir dislokuotas Kaune, nuo 1926 m. Alytuje.

Istorija 
Antrasis raitelių pulkas 1920 m. spalio 30 d. slaptu kariuomenės vado įsakymu iš Pirmojo raitelių pulko eskadrono pradėtas formuoti Kaune. Pulko vadu paskirtas buvęs Pirmojo raitelių pulko vadas karininkas Pranas Jackevičius. Mobilizacija vyko spėriai. 1920 m. lapkričio 16 d. I eskadrono vadu paskirtas kapitonas Povilas Plechavičius, lapkričio 17 d.- II eskadrono vadu paskirtas leitenantas M. Valentėlis. Jau 1920 m. gruodžio 1 d. pradėti formuoti III ir IV eskadronai, kurių vadais paskirti leitenantas K. Remišauskas ir kapitonas Kazys Tallat-Kelpša. 1920 m. pabaigoje pulke buvo 13 karininkų, 2 karo valdininkai, 486 kareiviai. Pulkas turėjo 484 arklius, 140 šautuvų, 5375 šovinius, 33 kardus, 8 telefono aparatus, 10 km telefono kabelio, 12 vežimų, 20 pakinktų, 216 balnų ir kt. 

1926 m. Lietuvos kariuomenės Antrasis ulonų pulkas perkeltas į Alytų, jam suteiktas Lietuvos kunigaikštienės Birutės vardas. 1935 m. gegužės mėn. atskyrus vieną pulko eskadroną, iš naujo suformuotas Trečiasis dragūnų Geležinio Vilko pulkas.

Pulke buvo keturi kavalerijos eskadronai, kulkosvaidžių ir techninis eskadronai bei pabūklų būrys. Iš viso nuolat pulke tarnavo apie 1000 karių. Pulkas įėjo į Trečiosios pėstininkų divizijos sudėtį.

Apranga 
Pulko kariai išsiskyrė kepurėmis su baltu viršumi ir rožiniu lankeliu, baltais trikampiais antsiuvais ant apykaklės, paradinės uniformos etišketais su kutais, jų žirgai buvo apdengti gūnia su kunigaikštienės Birutės monograma. Kelnės buvo su rožiniais ulonų 2,5 cm pločio lampasais. Karininkai, viršilos, vyresnieji ir jaunesnieji puskarininkiai antpečiuose turėjo balto metalo monogramas, o grandiniai ir eiliniai - dažytas baltais dažais.

Pulko vadai 
 1920 m. pulkininkas Pranas Jackevičius
 1922 m. pulkininkas-leitenantas Konstantinas Remišauskas
 1939 m. pulkininkas Kazys Labutis
 1940 m. pulkininkas Kazys Gudelis

Šaltiniai 

 II ulonų Lietuvos Kunigaikštienės Birutės pulkas

Tarpukario Lietuvos kariuomenės kavalerijos pulkai‎
Trečiasis pėstininkų Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Vytauto pulkas

Trečiasis pėstininkų Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Vytauto pulkas – Lietuvos kariuomenės karinis dalinys, veikęs 1919–1926 m. ir 1935–1940 m.

Istorija 
Pulką 1919 m. gegužės 4 d. Raseiniuose organizavo 1-osios brigados vadas karininkas Pranas Liatukas Šiaulių bataliono pagrindu. Nuo rugpjūčio pulkas dalyvavo kovose su bolševikais Dauguvos fronte, prie Daugpilio. 1920 m. vasario 26 d. pulkui suteiktas Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Vytauto vardas.

1920 m. pulkas gynė nuo lenkų Lietuvos žemes prie Suvalkų, Kalvarijos, pasižymėjo mūšiuose prie Varėnos, Lentvario, Vievio, Rykantų po to saugojo demarkacijos liniją Vievis – Dubingiai – Zarasai.

1926 m. rugpjūčio 31 d. pulkas buvo išformuotas, bet 1935 m. vėl suformuotas. Pulko štabas buvo Kėdainiuose, o daliniai stovėjo Raseiniuose ir Seredžiuje. 

TSRS okupavus Lietuvą, 1940 m. rugsėjo 1 d. pulkas buvo išskaidytas, didžioji jo dalis įėjo į Raudonosios armijos 259-ojo šaulių pulko sudėtį.

Pulko vadai 
 1919 m. karininkas Pranas Liatukas
 1919 m. karininkas Ignas Musteikis
 1920 m. majoras Jonas Gricius
 1922–1924 m. majoras Aleksandras Jakaitis
 1925–1926 m. pulkininkas Vincas Šaudzis
 1935–1939 m. Generalinio štabo pulkininkas Viktoras Giedrys
 1939–1940 m. pulkininkas Petras Genys

Šaltiniai 

 III pėstininkų Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Vytauto pulkas

Tarpukario Lietuvos kariuomenės pėstininkų pulkai
Ketvirtasis pėstininkų Lietuvos Karaliaus Mindaugo pulkas

Ketvirtasis pėstininkų Lietuvos Karaliaus Mindaugo pulkas – Lietuvos kariuomenės karinis pėstininkų dalinys, veikęs 1919–1940 m., dislokuotas Panevėžyje.

Istorija 
Pulką 1919 m. sausio pradžioje Panevėžyje organizavo karininkas Jonas Variakojis. 1918 m. gruodžio 29 d. Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministro įsakymu karininkui J. Variakojui liepta sudaryti Panevėžio srities apsaugos būrį ir jam vadovauti. 1919 m. sausio 5 d. J. Variakojis iš besitraukiančių vokiečų išgavo apie 70 šautuvų, o sausio 7 d. būrys gavo pirmą įsakymą. Nuo 1919 m. kovo 22 d. būrys vadintas Panevėžio atskiruoju batalionu, nuo birželio 20 d. – Panevėžio batalionu.

Nuo pirmųjų dienų pulkas ar jo daliniai kovėsi su puolančiais bolševikais prie Panevėžio, Kėdainių, Ukmergės. 1919 m. gegužės 18-23 d. pulkas dalyvavo Kurklių-Panevėžio operacijoje, ne itin sėkmingai gynė Panevėžį. žymiai sėkmingesnė buvo 1919 m. gegužės 26 d. – birželio 3 d. Kupiškio-Utenos operacija , kurios metu užimti Kupiškis, Rokiškis, Alūkšta. Pulkas dalyvavo išstumiant bolševikus už Dauguvos.

Nuo 1919 m. spalio 15 d. pulkas jau kovojo su bermontininkais. Už sėkmingas kovas 1919 m. lapkričio 1 d. Šiaulių miestas pulkui įteikė vėliavą. Nuo 1920 m. sausio 7 d. pulkas oficialiai pavadintas Ketvirtuoju Lietuvos karaliaus Mindaugo pulku.

1920 m. liepos 26 d. pulkas įžengė į Vilnių, spalio mėnesio pradžioje jį gynė nuo lenkų kariuomenės, o vėliau kovėsi su jais Musninkų-Širvintų bare, dalyvavo Giedraičių mūšyje. Per nepriklausomybės kovas žuvo 3 pulko karininkai ir 72 kareiviai, 121 kareivis sužeistas. 33 pulko karininkai ir 198 kareiviai apdovanoti Vyčio kryžiaus ordinais. 

1922 m. pulkas perkeltas į Panevėžį. 1926 m. apdovanotas III laipsnio Vyčio Kryžiaus ordino vėliava su įrašu „Viešpatie, padėk mums Tėvynės laisvę ir garbę ginti“.  Įėjo į Pirmosios pėstininkų divizijos sudėtį, kai kurie padaliniai kurį laiką buvo dislokuoti Kupiškyje ir Ukmergėje. Prasidėjus sovietinei okupacijai 1940 m. liepos 25 d. pavadintas 4 pėstininkų pulku, 1940 m. rugpjūčio 30 d. išformuotas. 1940 m. rugsėjo 9 d. jo pagrindu įkurtas Raudonosios armijos 215-asis šaulių pulkas.

Pulko vadai 
 1919 m. karininkas Jonas Variakojis
 1919 m. pulkininkas Maksimas Katchė
 1921 m. pulkininkas Pranas Tamašauskas
 1927 m. Generalinio štabo pulkininkas Viktoras Giedrys
 pulkininkas Kazys Tallat-Kelpša
 1931 m. Generalinio štabo pulkininkas Vaclovas Griganavičius
 1935 m. pulkininkas Kazys Sprangauskas
 1936 m. pulkininkas Vaclovas Žadeika
 1940 m. pulkininkas Petras Genys
 1940 m. pulkininkas Antanas Šurkus

Šaltiniai 

Tarpukario Lietuvos kariuomenės pėstininkų pulkai
Panevėžio istorija
Laryea Kingston

Lariėja Kingstonas (g. 1980 m. lapkričio 7 d.) – futbolininkas, Ganos rinktinės saugas.

Su  žaidė 2006 m. ir 2008 m. Afrikos Tautų taurėse, 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai

Nuorodos 
 Statisktika ir karjera 

Ganos futbolininkai
Heart of Midlothian FC žaidėjai
Pascal Feindouno

Paskalis Feindunas (g. 1981 m. vasario 27 d.) – futbolininkas, Gvinėjos rinktinės saugas.

 žaidžia nuo 2001 m. Su rinktine dalyvavo 2004, 2006 2008 ir 2012 m. Afrikos Tautų taurės turnyruose. 2008 m. turnyre įmušė 2 įvarčius Marokui bei gavo raudoną kortelę.

Pasiekimai 
 Ligue 1 (1998-99 m., su Bordeaux)
 Coupe de France (2002 m. su Lorient)

Žaidimas Lietuvoje 
2016 metais pasirašė sutartį su Klaipėdos FK Atlantu. Jo debiutas įvyko 9 turo rungtynėse prieš Marijampolės FK SŪduvą. Tai įvyko 2016 metų balandžio 27 dieną, Klaipėdoje. Deja, Atlantas tas rungtynes pralaimėjo.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Nuorodos 
 

Feindouno Pascal
Ibrahima Camara

Ibrahimas Sori Kamara (; g. 1985 m. sausio 1 d.) – futbolininkas, Maroko "COD Meknès" ir Gvinėjos rinktinės gynėjas.

 žaidžia nuo 2004 m. Su rinktine dalyvavo 2006 ir 2008 m. Afrikos Tautų taurės turnyruose.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Camara Ibrahima
Bobo Baldé

Dianbobo Baldė (g. 1975 m. spalio 5 d.) – futbolininkas, Gvinėjos rinktinės ir Prancūzijos AC Arles-Avignon klubo gynėjas.

 žaidė nuo 2002 m. Su rinktine dalyvavo 2004, 2006, 2008 m. Afrikos Tautų taurėse.

Pasiekimai 
 Nugalėtojas dėl patekimo į lygą (su Toulouse 1999-00 m.)
 Škotijos Premier League laimėtojas (su Celtic 2003–2004 m., 2005–2006 m., 2006–2007 m.)
 Škotijos taurės laimėtojas (su Celtic 2004–2005 m., 2006–2007 m.)
 Škotijos lygos taurės laimėtojas (su Celtic 2005-06 m.)
 UEFA taurė – 2 vieta (su Celtic 2002–2003 m.)
 Škotijos lygos taurė – 2 vieta (su Celtic 2002–2003 m.)
 Škotijos Premier League – 2 vieta (su Celtic 2002–2003 m., 2004–2005 m.)
 Celtic metų žaidėjas (2002–2003 m.)
 Amilcar Cabral taurės laimėtojas (su Gvinėja 2005 m.)

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Baldé Bobo
Šeštasis pėstininkų Pilėnų Kunigaikščio Margio pulkas

Šeštasis pėstininkų Pilėnų Kunigaikščio Margio pulkas – Lietuvos kariuomenės karinis dalinys, veikęs 1918–1926 m. ir 1934–1940 m., dislokuotas Alytuje, nuo 1934 m. Klaipėdoje, vėliau Plungėje ir Telšiuose.

Istorija 
Pulko įkūrimo data laikoma 1918 m. gruodžio 5 d., kai buvo išleistas įsakymas, patvirtinantis Antrojo pėstininkų pulko suformavimą - Šeštasis pulkas buvo sudarytas iš Antrojo pulko I bataliono. Pulko kariai 1919 m. sausio - birželio mėn. kovėsi su Raudonąja armija prie Jiezno, Žiežmarių, Subačiaus. Birželio mėn. batalionas buvo pavadintas Atskiruoju Marijampolės batalionu, kuris dalyvavo kautynėse su bolševikais, privertęs juos atsitraukti už Dauguvos. Spalio 6 d. Marijampolės batalionas buvo išsiųstas į Šeduvą kovoti su bermontininkais, vėliau batalionas, pavadintas Šeštuoju pėstininkų pulku, perdislokuotas į Kėdainius. 1920 m. lapkričio 20 d. batalionui suteiktas Šeštojo pėstininkų Pilėnų kunigaikščio Margirio pulko vardas.

1920 m. pulkas dalyvavo kautynėse su lenkais, kur buvo išskaidytas į mažesnius karinius vienetus, kovojo dažniausiai įvairių junginių sudėtyje. Pasibaigus kariniams veiksmams, pulkas buvo dislokuotas Alytuje, o 1926 m. rugpjūčio 31 d. mažinant karines pajėgas, išformuotas. 1934 m. Klaipėdoje atkurto pulko branduoliu tapo vienas iš Septintojo pėstininkų pulko batalionų. 1939 m. pulke buvo du batalionai, tarnavo 1300 karių.

1937 m. pulkui įteiktoje vėliavoje buvo įrašas „Tau, tėvų žeme“. 1939 m. kovo mėn. Vokietijai užėmus Klaipėdos kraštą, pulkas persikėlė į Plungę, jo II batalionas buvo dislokuotas Telšiuose. Įėjo į Trečiosios pėstininkų divizijos sudėtį.

Pulko tradicijas nuo 2018 m. tęsia Lietuvos ginkluotųjų pajėgų Kunigaikščio Margirio pėstininkų batalionas.

Pulko vadai 
 1919 m. Jurgis Butkus
 1925-1926 m. pulkininkas Kazys Sprangauskas 
 1934 m. Generalinio štabo pulkininkas Juozas Lanskoronskis
 1937 m. pulkininkas Jonas Andrašūnas
 1937 m. pulkininkas Antanas Breimelis
 1939 m. pulkininkas Jonas Andrašiūnas
 1940 m. pulkininkas leitenantas Balsys Namajuška

Šaltiniai 

Tarpukario Lietuvos kariuomenės pėstininkų pulkai
Jedvabnas

Jedvabnas (, , ) – miestas šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Lomžos apskrityje, Jedvabno valsčiuje. Mieste yra I pasaulinio karo vokiečių kareivių kapinės. Per miestą eina vaivadijos kelias Nr. .

Istorija 

Nuo V a. pr. m. e. iki XIII a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. 1415 m. įkurta Jedvabno Šv. Apaštalo Jokūbo parapija. 1417 m. pastatyta pirmoji medinė bažnyčia. Pirmą kartą gyvenvietė paminėta 1455 m. Nuo 1569 m. iki 1795 m. kaimas priklausė Abiejų Tautų respublikai. 1736 m. liepos 17 d. karalius Augustas III suteikė gyvenvietei miesto teises ir galimybę rengti sekmadieninius turgus bei penkias muges per metus. Taip pat miestui suteiktas Jedvabno miesto herbas. 1737-1738 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia su dviem bokštais. 1770 m. pastatyta Jedvabno Senoji sinagoga. XVIII a. pabaigoje pastatyta tekstilės gamykla. 1851 m. gamykloje buvo 17 staklių, 36 darbuotojai ir tai buvo 11 pagal dydį tekstilės gamykla Lenkijos Kongreso karalystėje. 1862 m. įrengtos 11 mechaninių ir 13 rankinių staklių. XIX a. įkurtos Jedvabno žydų kapinės. 1900 m. mieste gyveno 1,941 žydas. I pasaulinio karo metu mieste vyko dideli mūšiai. 1939 m. rugsėjo 2 d. miestą užėmė Trečiojo Reicho kariuomenė, bet mėnesio pabaigoje miestas buvo perduotas Tarybų Sąjungai. 1939-1941 m. ir 1944 m. miestas buvo Jedvabno rajono centras. 1941 m. birželio 22 d. miestą užėmė Trečiojo Reicho kariuomenė. 1941 m. liepos 10 d. vietos lenkai surengė žiaurias žydų skerdynes, kai buvo nužudyta 300–400 žydų. Šios žudynės įvardijamos kaip Jedvabno pogromas. Ilgą laiką manyta, kad tai nacių darbas, tačiau paaiškėjo, kad nacių valdžia tik davė leidimą žudynėms, o jas inicijavo ir atliko tik lenkai.

Galerija

Nuorodos 

 Aprašymas apie Jedvabno pogromą (rusų k.);
 Jedvabno miesto istorija (lenkų k.) ;
 Jedvabno žydų istorija (lenkų k.) .

Jedvabnas
Jedvabno valsčius
Lenkijos miestai
Kazys Sprangauskas

Kazys Sprangauskas (1895 m. lapkričio 21 d. Kaunas – 1949 m. gegužės 9 d. Bolšaja Murta, Krasnojarsko kraštas, Rusija) – Lietuvos karinis veikėjas, brigados generolas.

Biografija 
Gimė Kauno konkės konduktoriaus šeimoje, augo pas senelį Šlienavoje – dabartiniame Kauno rajone. 1914 m. baigė Veiverių mokytojų seminariją. Pirmojo pasaulinio karo metais tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje.

Nuo 1919 m. gruodžio 1 d. Lietuvos kariuomenės savanoris, tarnavo Pirmajame pėstininkų pulke, dalyvavo nepriklausomybės kovose. 1924 m. rugpjūčio 15 d. baigė Aukštuosius karininkų kursus Kaune. 1925–1926 m. Šeštojo pėstininkų pulko vadas. Šį pulką išformavus, laikinai ėjo Ketvirtojo pėstininkų pulko vado pareigas. 1931–1934 m. mokėsi Generalinio štabo akademijoje. Ją baigęs gavo pulkininko laipsnį. 1935 m. Ketvirtojo pėstininkų Lietuvos Karaliaus Mindaugo pulko vadas, nuo 1936 m. sausio 3 d. Pirmosios pėstininkų divizijos štabo viršininkas, vėliau Generalinio štabo 1-ojo skyriaus viršininkas.

1940 m. pasitraukė iš tarnybos ir pradėjo dėstyti Generalinio štabo akademijoje. 1940 m. brigados generolas, o TSRS okupavus Lietuvą, birželio mėn. paskirtas Lietuvos liaudies kariuomenės štabo viršininko padėjėju. Išėjęs į atsargą nuo 1941 m. sausio 16 d. pradėjo dirbti Birštono pradinės mokyklos vedėju, bet 1941 m. birželio 14 d. suimtas ir išvežtas į Sibirą. Iki 1949 gegužės mėn. kalėjo keliuose Mordovijos lageriuose. Pervežtas į Krasnojarsko kraštą netrukus mirė ir palaidotas B. Murtos kapinėse.

Įvertinimas 
 1919 m. Vyčio Kryžiaus ordinas su kardais,
 Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas
 Gedimino 3 laipsnio ordinas
 1996 m. Aleksoto mikrorajone Kazliškiuose jo vardu pavadinta gatvė (Kauno r. tarybos 1995 12 20 sprend. Nr. 83; Kauno m. tarybos 2003 03 21 sprend. Nr. T-99).
 2007 m. Žaliakalnyje ant namo (Dzūkų g. 5) atidengta kolektyvinė atminimo lenta: „Šiame name 1933–1935 m. gyveno vienas Lietuvos apskričių kūrėjų, provizorius Kazys Kerpė. Čia yra gyvenę ir Lietuvos Respublikos Ministras Pirmininkas, Seimų narys prof. dr. Leonas Bistras (1937–1940 m.), Lietuvos kariuomenės brigados generolai Kazys Sprangauskas (1933–1937 m.) ir Kazys Tallat Kelpša (1935–1940 m.)“ (Kauno m. savivaldybės administracijos direktoriaus 2007 07 04 įsak. Nr. A-2295).

Šaltiniai ir literatūra 
 Gen. K. Sprangausko g. Kaunas: gatvės ir žmonės. Kaunas, 2001. P. 146–147.
 Sprangauskaitė, Danutė. Tėvo vardas grįžo iš užmaršties. Kauno diena. 1995, lapkr. 22, p. 17.
 Šleikus, Juozas. Tragiško likimo žmogus. Gyvenimas. 1995, lapkr. 22, p. 3.

Sprangauskas Kazys
Sprangauskas Kazys
Černigovas

Černigovas arba Černihivas () – miestas Ukrainoje, srities administracinis centras. Įkurtas 907 m., Magdeburgo teisė – nuo 1623 m. Miestas išsidėstęs prie Desnos upės. 300,5 tūkst. gyventojų (2005). Černogove yra dvi aukštosios mokyklos (pedagoginė ir techninė), du muziejai, dramos teatras ir filharmonija.

Sportas 
 FK Desna – vyrų futbolo klubas iš Černihivo. Šiuo metu žaidžia Pirmojoje Ukrainos futbolo lygoje.
 FK Černihiv – vyrų futbolo komanda, kuri žaidžia Ukrainos futbolo mėgėjų lygoje.
 Moterų futbolo klubas „Legenda“ – daugkartinės Ukrainos čempionės ir medalininkės. dalyvavo ir Europos turnyruose.

Miestai partneriai 
Černigovas yra užmezgęs partnerystės ryšius su šiais miestais:
  Brianskas, Rusija
  Detroitas, JAV
  Homelis, Baltarusija
  Hradec Kralovė, Čekija
  Memingenas, Vokietija
  Mytiščiai, Rusija
  Permė, Rusija
  Tarnobžegas, Lenkija
  Uogrė, Latvija

Galerija

Taip pat skaitykite 
 Černigovo sritis
 Ukraina

Nuorodos 
 Oficiali svetainė (ukr., rus., angl. k.)

Černigovo srities miestai
Oumar Kalabane

Omaras Kalabanas (g. 1981 m. balandžio 8 d.) – futbolininkas, Gvinėjos rinktinės ir Izraelio Maccabi Petah Tikva klubo gynėjas.

Su  žaidė 2006 ir 2008 m. Afrikos Tautų taurėse (įmušė įvartį Ganai).

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Kalabane Oumar