joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Paleckis

Paleckis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Paleckienė (ištekėjusi moteris) ir Paleckytė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

 Algirdas Paleckis – žurnalistas, politikas;
 Justas Paleckis (g. 1899) – žurnalistas, politikas;
 Justas Vincas Paleckis (g. 1942) – politikas, diplomatas;
 Rimvydas Paleckis – žurnalistas, Lietuvos televizijos vadovas;
 Vaclovas Peleckis – bokso treneris;
 Vidas Paleckis (g. 1961) – Lietuvos imtynininkas ir treneris;

 Paleckis – Lietuvos laisvės armijos partizano Vladas Vaitiekūnas slapyvardis.
Vytautas Sakalauskas (1933)

Vytautas Sakalauskas (1933 m. balandžio 24 d. Kaune – 2001 m. gegužės 29 d. Vilniuje) – sovietinės Lietuvos partijos ir politinis veikėjas.

Biografija 
1957 m. ir 1964 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1959 m. Kauno „Priekalo“ gamyklos vyriausiasis inžinierius, 1959–1963 m. direktorius.

1963–1965 m. LTSR liaudies ūkio technikos mašinų gamybos valdybos viršininko pavaduotojas. 1965–1967 m. LKP CK pramonės ir transporto skyriaus vedėjo pavaduotojas, 1967–1969 m. skyriaus vedėjas. 1969–1974 m. Vilniaus miesto vykdomojo komiteto pirmininkas. 1974–1983 m. LKP Vilniaus miesto komiteto I sekretorius. 1983–1984 m. LTSR Ministrų Tarybos pirmininko pirmasis pavaduotojas, 1985–1990 m. pirmininkas. 1984–1985 m. SSKP CK inspektorius. 

Nuo 1971 m. LKP CK narys, 1974–1976 m. kandidatas į LKP CK Biuro narius, 1976–1984 m. ir nuo 1985 m. Biuro narys. 1967–1975 m. LSSR Aukščiausios Tarybos deputatas, nuo 1974 m. SSRS Aukščiausios Tarybos deputatas. 1985–1990 m. LSSR Ministrų Tarybos pirmininkas. 1990 m. kovo 11-17 d. laikinasis Lietuvos ministras pirmininkas.

1990–1992 m. dirbo TSRS ambasadoje Mozambike. 1991 m. prosovietinėms jėgoms mėginant formuoti Maskvai ištikimą Lietuvos vyriausybę, jam buvo siūloma vadovauti kuriamai struktūrai, tačiau V. Sakalauskas atsisakė. Žlugus TSRS, grįžo į Lietuvą, dirbo „Baltijos biržoje“. 1993–1997 m. buvo šios įmonės prezidentas.

Bibliografija 

 Partinis darbas su vadovaujančiais kadrais, 1984 m.

Šaltiniai 

|-

Lietuvos TSR politiniai veikėjai
Lietuvos ministrai pirmininkai
Amūro sritis

Amūro sritis () – sritis pietryčių Rusijoje. Sritis ribojasi su Jakutija šiaurėje, Chabarovsko kraštu ir Žydų autonomine sritimi rytuose, Kinija, ir Čitos sritimi vakaruose. Administracinis centras – Blagoveščenskas, tradicinis prekybos ir auksų kasyklų centras. Prie miesto gauna prieigą du geležinkeliai, Transsibiro geležinkelis ir Baikalo-Amūro magistralė.

Geografija 

Srities plotas yra 363 700 km² ir yra 14 pagal dydį sritis Rusijoje. Šiauriniu pakraščiu driekiasi Stano kalnynas (aukštis iki 2312 m), pietuose – Zėjos-Burėjos lyguma ir Amūro-Zėjos plynaukštė. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra nuo -24 °C iki -33 °C, liepos mėnesio +18-21 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis ~850 mm. Pietiniu pakraščiu teka Amūras, o per sritį jo intakai – Zėja, Burėja, Selemdža. Šiaurės vakarinį pakraštį siekia Lenos baseinas (Oliokma). Paviršių dengia mandžiūrinio tipo spygliuočių ir mišrieji miškai.

Gyventojai

Tautinė sudėtis 
 rusai – 92,04 %
 ukrainiečiai – 3,49 %
 baltarusiai – 0,87 %
 totoriai – 0,5 %
 armėnai – 0,4 %
 kinai – 0,4 %
 ir kt.

Miestai 

Didžiausi miestai 2002 m. (> 25 tūkst. gyventojų):
 Blagoveščenskas
 Belogorskas
 Svobodnas
 Tynda
 Zėja

Amūro sritis
Edvardas Adamkavičius

Edvardas Adamkavičius (Adomkevičius, Adamkevičius, 1888 m. kovo 30 d. Pikeliuose, Židikų valsčius – 1957 m. gegužės 10 d. Vorčesteryje, JAV) – Lietuvos karinis veikėjas, divizijos generolas.

Biografija 

Brolis Ignas Adamkavičius.

Baigęs Liepojos gimnaziją, nuo 1910 m. studijavo Peterburgo universitete. 1914 m. Sankt Peterburge baigė Vladimiro karo mokyklą. 1912–1918 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, štabskapitonas. 1918 m. vasario-balandžio mėn. Rovno lietuvių bataliono vadas.

Nuo 1918 m. spalio 23 d. Lietuvos kariuomenės savanoris. Nuo 1918 m. gruodžio mėn. Krašto apsaugos ministerijos Rikiuotės skyriaus viršininkas. 1919 m. kovo-gegužės mėn. ir rugsėjo mėn. ėjo Generalinio štabo viršininko pareigas. Nuo 1919 m. spalio mėn. Kauno bataliono, nuo 1919 m. gruodžio mėn. Septintojo pėstininkų pulko vadas. Dalyvavo kovose su Raudonąja armija, bermontininkais ir Lenkijos kariuomenės daliniais. 1921–1922 m. ypatingųjų reikalų karininkas prie kariuomenės vado. 1922–1928 m. Biržų ir Biržų apskrities karo komendantas. 1928–1930 m. Devintojo pėstininkų pulko vadas. 1930 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus. 1930–1935 m. Trečiosios, nuo 1935 m. Antrosios divizijos vadas. 1937 m. divizijos generolas.

Sovietams okupavus Lietuvą 1940 m. paleistas į atsargą. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1949 m. atvyko į JAV.

Įvertinimas 
 1921 m. 1-ojo laipsnio Vyties Kryžius Nr.1044
 1928 m. Kariuomenės kūrėjų-savanorių medalis Nr.189
 1928 m. DLK Gedimino 3-ojo laipsnio ordinas
 1929 m. Latvijos Iššsivadavimo karo 10-mečio medalis
 1930 m. Vytauto Didžiojo 3-ojo laipsnio ordinas
 1934 m. Šaulių žvaigždės ordinas
 1935 m. Latvijos Trijų žvaigždžių 2-ojo laipsnio ordinas
 1936 m. "Artimui pagalbon" 1-ojo laipsnio kryžius
 1939 m. Šaulių žvaigždės medalis
 1939 m. Latvijos Aizsargų nuopelnų kryžius

Šaltiniai 

Lietuvos generolai
Lietuvos karininkai
Vyčio Kryžiaus ordino Riterio kryžiaus kavalieriai
Borisas Adomavičius

Borisas Adomavičius (1870 m. lapkričio 15 d. – 1936 m. kovo 22 d. Sarajeve) – lietuvių kilmės Rusijos imperijos karinis veikėjas, generolas leitenantas.

Biografija 
Kilęs iš Poltavos gubernijos bajorų.1890 m. baigęs karo mokyklą tarnavo Keksholmo gvardijos pulke Varšuvoje. Dalyvavo Japonijos-Rusijos kare. 1904–1905 m. Kijevo karo mokyklos bataliono vadas, vėliau Vilniaus karo mokyklos viršininkas. Per Pirmąjį pasaulinį karą Keksholmo pulko, vėliau 3-osios gvardijos pėstininkų brigados vadas, ypatingųjų reikalų generolas prie Rusijos karo ministro, inspektavo karo mokyklas.

Per 1918–1920 m. Rusijos pilietinį karą tarnavo baltagvardiečių Savanorių armijoje. Po karo emigravo į Serbų, kroatų ir slovėnų karalystę, Rusų kadetų korpuso direktorius. Parašė darbų apie karo muziejus ir karinių dalinių istoriją .

Šaltiniai 

Rusijos imperijos generolai
Lietuvių kilmės asmenybės
Kazimieras Antanavičius (1908)

Kazimieras Antanavičius (1908 m. Didviečiai prie Plungės – 1947 m. balandžio 9 d. Žvirblaičiai, Alsėdžių valsčius) – Lietuvos partizanų vadas. Lietuvos kariuomenės kapitonas.

Biografija 
Nuo 1944 m. Lietuvos laisvės armijos Plungės kuopos vadas (slapyvardis Tauras), nuo 1946 m. rugsėjo 24 d. Žemaičių apygardos vadas. Sovietinių baudėjų apsuptas žuvo kartu su broliu Povilu, karo lakūnu – nenorėdamas gyvas pasiduoti iššaudęs visus šovinius nusižudė peiliu.

1990 m. perlaidotas Lėbartų kapinėse.

1999 m. Vyčio kryžiaus 3 laipsnio ordinas, dimisijos pulkininkas (abu po mirties).

Šaltiniai 

Lietuvos pulkininkai
Teodoras Balnas

Teodoras Balnas (1889 m. vasario 17 d. Barnaule, Tomsko sritis – po 1943 m. vasario 11 d. Kanske, Krasnojarsko kraštas) – Lietuvos karininkas, kapitonas.

Biografija 
Gimė ištremto 1863 m. sukilimo dalyvio šeimoje. 1913 m. baigė praporščikų mokyklą, per Pirmąjį pasaulinį karą 1914–1917 m. Rusijos imperijos kariuomenės kuopos vadas. 1919 m. tarnavo Nikolajus Judeničiaus baltagvardiečių armijoje.

Nuo 1920 m. sausio 15 d. iki 1927 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje. Iš pradžių kuopos, nuo 1920 m. spalio mėn. Septintojo pėstininkų Žemaičių kunigaikščio Butegeidžio pulko bataliono vadas. Pasižymėjo per nepriklausomybės kovas su Lenkijos kariuomenės Liucijaus Želigovskio rinktine. Pagal savo parengtą planą, kuriam pritarė Septintojo pėstininkų pulko karininkų susirinkimas ir divizijos vadas Edvardas Adamkavičius, naktį iš lapkričio 18 į 19 d. su 200 rinktinių karių apėjo lenkų Gardino pulką ir ankstų rytą puolė jį iš flango bei užnugario. Lenkai buvo iš 3 pusių apsupti ir sumušti. Lietuviai paėmė 200 belaisvių, jiems atiteko 2 patrankos, 24 sunkieji kulkosvaidžiai, apie 200 vežimų, 50 arklių, 250 šautuvų, 9 minosvaidžiai, 24 lauko virtuvės. Netrukus batalionas užėmė Širvintas. Nors želigovskininkai Širvintas dar buvo atsiėmę, bet po pakartoto jo vadovaujamų lietuvių karių apeinamojo manevro lapkričio 21 d. vėl buvo išmušti iš miesto. 1921 m. kapitonas.

1924 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus. 1928–1939 m. tarnavo pasienio policijoje, ilgą laiką – Skuodo stoties nuovados viršininkas. 1939–1940 m. mokytojavo. Per sovietinę okupaciją 1941 m. birželio 14 d. NKVD suimtas, įkalintas Krasnojarsko Rešiotų lageryje, šeima ištremta į Sibirą. SSRS NKVD Ypatingojo pasitarimo 1943 m. sausio 2 d. nuteistas sušaudyti, 1943 m. vasario 11 d. išvežtas į Kansko kalėjimą, ten sušaudytas.

Įvertinimas 
 1920 m. Vyčio Kryžiaus ordino Riterio kryžius

Šaltiniai 

Rusijos imperijos karininkai
Lietuvos karininkai
Lietuvos kapitonai
Lietuvos pasienio policininkai
Vyčio Kryžiaus ordino Riterio kryžiaus kavalieriai
Juozas Barzda-Bradauskas

Juozas Barzda-Bradauskas (1896 m. sausio 13 d. Muniškiuose, Babtų valsčius – 1953 m. rugpjūčio 20 ar 28 d. Novočiunkoje, Irkutsko sritis) – Lietuvos karinis veikėjas, inžinierius, brigados generolas.

Biografija 
Mokėsi Kauno gimnazijoje. Per Pirmąjį pasaulinį karą 1916 m. birželio mėn. mobilizuotas į Rusijos imperijos kariuomenę. 1916 m. lapkričio mėn. baigė Petrogrado 3-ąją praporščikų mokyklą. 1917 m. kovojo fronte Latvijoje, 1918 m. buvo vokiečių nelaisvėje.

1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris, Vilkaviškio apskrities Kalvarijos, Virbalio ir Kybartų karo komendantas. 1919–1926 m. kuopos vadas, bataliono vado padėjėjas. 1922 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus. 1924 m. baigė Fontenblo (Prancūzija) automobilių kursus karininkams, 1929 m. baigė Lietuvos universiteto Technikos fakultetą.

1926–1927 m. Technikos pulko bataliono vadas, pulko teismo pirmininkas, 1928–1930 m. (su pertraukomis) Karo technikos štabo viršininkas. 1930–1940 m. Karo butų skyriaus viršininkas. Vadovavo kareivinių statybai Gaižiūnų poligone, Klaipėdoje, Pagėgiuose, Plungėje, Tauragėje, Ukmergėje. 1938 m. brigados generolas.

SSRS okupavus Lietuvą, 1940 m. liepos-rugpjūčio mėn. Liaudies kariuomenės karo technikos viršininkas. Per nacių okupaciją dirbo ekonominėse bendrovėse ir Vytauto Didžiojo universitete. 1945–1947 m. Kauno valstybinio universiteto Transporto mašinų katedros vedėjas. 1947 m. spalio mėn. NKVD suimtas, apkaltintas bendradarbiavimu su vokiečiais. 1948 m. nuteistas ir išvežtas į Oršos kalėjimą. 1948–1953 m. kalėjo Norilske, vėliau perkeltas į Čiunos lagerį, kur mirė. 

1993 m. birželio 23 d. prie namo Kaune (Savanorių pr. 65) atidengta memorialinė lenta.

Įvertinimas 
 1928 m. Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis
 1929 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis
 1928 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas
 1930 m. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas
 Lietuvos ir Estijos ugniagesių garbės ženklai

Šaltiniai 

Lietuvos krašto apsaugos savanoriai
Lietuvos generolai
Vytautas Bendoravičius

Vytautas Bendoravičius (1891 m. lapkričio 12 d. Kučiūnai, Beržininkų valsčius, Seinų apskritis – 1958 m. balandžio 11 d. Los Andželas) – Lietuvos karo gydytojas, pulkininkas leitenantas.

Biografija 
1917 m. baigė Kijevo universitetą. Per Pirmąjį pasaulinį karą tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje.

1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris, nepriklausomybės kovų dalyvis. 1919–1920 m. Antrojo pėstininkų pulko, 1920 m. lapkričio mėn. – 1923 m. vasario mėn. Ketvirtosios pėstininkų divizijos gydytojas. 1922 m. pulkininkas leitenantas.

1923–1925 m. ir 1927–1940 m. dirbo Karo ligoninėje, nuo 1927 m. Nervų ir psichikos ligų skyriuje. 1925–1926 m. Šeštojo pėstininkų pulko vyr. gydytojas. 1927–1939 m. dirbo Vytauto Didžiojo universiteto medicinos fakulteto Nervų ir psichikos ligų klinikoje, 1939–1941 m. universiteto dėstytojas. 1934–1936 m. dar ir sanitarijos puskarininkių mokyklos vedėjas. 1936–1937 m. tobulinosi Vienoje.

Populiarino psichinę higieną. TSRS okupavus Lietuvą, 1940 m. liepos mėn. išleistas į dimisiją. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, dirbo Rostoko universitete, vėliau Hanau karo pabėgėlių stovykloje. 1948 m. persikėlė į JAV.

Bibliografija 
 Nervų sveikata (1930 m.)
 Eugenika ir išsigimimas (1932 m.)

Įvertinimas 
1930 m. Vytauto Didžiojo 4 laipsnio ordinas

Šaltiniai 

Lietuvos pulkininkai leitenantai
Adolfas Birontas

Adolfas Birontas (1885 m. gegužės 16 d. Kretinga – 1958 m. birželio 8 d. Klyvlendas, Ohajo valstija) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija 
1909 m. Karo medicinos akademijoje Sankt Peterburge įgijo vaistininko padėjėjo, 1914 m. Maskvos universitete – provizoriaus laipsnį. 1914 m. mobilizuotas į Rusijos imperijos kariuomenę. 1915–1916 m. buvo vengrų nelaisvėje.

1919 m. grįžo į Lietuvą, nuo 1919 m. vasario mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. Dirbo Krašto apsaugos ministerijoje. 1919 m. balandžio – lapkričio mėn. Šiaulių miesto ir Šiaulių apskrities karo komendantas. 1919 m. lapkričio mėn. – 1921 m. lapkričio mėn. Lietuvos geležinkelio karinis viršininkas. 1922 m. rugsėjo mėn. – 1923 m. rugpjūčio mėn. Antrojo pasienio pulko vadas. 1924–1928 m. dirbo Klaipėdos muitinėje, redagavo laikraštį „Valstybinis valdininkas“. 1928 m. pulkininkas. 1928–1934 m. Vyriausiojo štabo Rikiuotės skyriaus viršininkas. 1928–1930 m. Karių savanorių komisijos pirmininkas.

Buvo Lietuvos tautininkų sąjungos Centro valdybos narys. Dalyvavo 1941 m. Birželio sukilime Kaune. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. išvyko į JAV.

Bibliografija 
 Bermontininkams Lietuvą užpuolus, 1934 m.
 Vardan teisybės, 1956 m., brošiūra apie Antrojo pasaulinio karo įvykius.

Įvertinimas 
 1919 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas
 1928 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas
 1930 m. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai 

Lietuvos pulkininkai
Lietuvos karo geležinkelininkai
Lietuvos redaktoriai
Jonas Jurgis Bulota

Jonas Jurgis Bulota (1855 m. balandžio 18 d. Klevinė, prie Igliškėlių, Javaravo valsčius, Rusijos imperija – 1942 m. vasario 6 d. Bulotai, Žiežmarių valsčius) – Lietuvos visuomenės ir karinis veikėjas, generolas, veterinarijos gydytojas, Lietuvos fizinio lavinimosi sąjungos narys.

Biografija 
Sūnus Kęstutis Bulota (1896–1941 m.). 1882 m. baigė Sankt Peterburgo medicinos – chirurgijos akademiją. 1883–1885 m. veterinarijos gydytojas Prienuose, Vilkaviškyje. 1886–1893 m. Rusijos imperijos kariuomenės karinių junginių veterinarijos gydytojas Vilkaviškyje, 1893–1896 m. Kišiniove, 1896–1918 m. Taline.

Iki 1893 m. tarnavo pasienio apsaugos brigadoje ir turėjo diplomatinį pasą. Naudodamasis juo slapta gabeno draudžiamąją lietuvių spaudą iš Mažosios Lietuvos. 1890–1893 m. administravo laikraščių „Varpas“ ir „Ūkininkas“ leidybą. Dalyvavo 1893 m. varpininkų suvažiavime Skardupiuose. 1905 m. Didžiojo Vilniaus Seimo dalyvis.

Dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare, pulkininkas. 1917–1918 m. Talino lietuvių draugijos pirmininkas. 1918 m. grįžo į Lietuvą, žemės ūkio ir valstybės turtų ministerijos veterinarijos specialistas. 1919 m. Tarybų Rusijos statytinės Vinco Kapsuko vyriausybės žemės ūkio komisariato veterinarijos skyriaus vedėjas.

1919 m. lapkričio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris, Krašto apsaugos ministerijos veterinarijos dalies viršininkas, 1921–1924 m. ir 1927–1930 m. ypatingų reikalų karininkas. 1930 m. generolas. Nuo 1924 m. dėstė Lietuvos universitete, nuo 1927 m. docentas.

Vienas Lietuvių tautininkų sąjungos organizatorių, centro valdybos narys. Buvo Gyvulių globos draugijos, Lietuvos atgimimo draugijos, Jono Jablonskio fondo pirmininkas. Palaidotas Eigulių kapinėse.

Įvertinimas 
 1928 m. Gedimino 1 laipsnio ordinas

Šaltiniai 

Lietuvos generolai
Lietuvos krašto apsaugos savanoriai
Lietuvos veterinarijos gydytojai
Varpininkai
Didžiojo Vilniaus Seimo atstovai
Viktoras Burokevičius

Viktoras Burokevičius (1898 m. rugsėjo 24 d. Jakiškiuose, Pajevonio valsčius – 1923 m. sausio 15 d. Klaipėdoje) – Lietuvos kariuomenės karininkas.

Biografija 
1919 m. įstojo savanoriu į Lietuvos kariuomenės artilerijos pulką, dalyvavo nepriklausomybės kovose su Raudonąja armija ir Lenkijos kariuomenės daliniais ties Žiežmariais, Augustavu ir kitur. 1919 m. gruodžio mėn. baigė Kauno karo mokyklą. Nuo 1920 m. gruodžio mėn. Aštuntojo pėstininkų pulko kuopos vadas, leitenantas.

1923 m. sausio 15 d. per Klaipėdos sukilimą su kuopa prasiveržė per visą miestą iki prancūzų komisaro prefektūros. Čia buvo nukautas. Nors jis žuvo, prefektūra buvo užimta, prancūzai pasidavė . Palaidotas Kėdainių miesto Dotnuvos g. kapinėse .

Įvertinimas 
 1923 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas (po mirties)

Šaltiniai 

Lietuvos karininkai
Andrius Butkūnas

Andrius Butkūnas (iki 1933 m. Butkevičius, 1890 m. gegužės 1 d. Gražioniai – 1975 m. Saint Charles, Misūris) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas. Talkino Nacionalsocialistams.

Biografija 
Pirmojo pasaulinio karo dalyvis. 1916 m. baigė praporščikų mokyklą Žitomyre. 1918 m. grįžo į Lietuvą, 1919 m. pradžioje įsitraukė į partizaninę kovą su bolševikais. 1919 m. kovo mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris, paskirtas Antrojo pėstininkų pulko 7-osios kuopos vadu. Dalyvavo nepriklausomybės kovose su Raudonaja armija, bermontininkais ir Lenkijos kariuomenės daliniais, pasižymėjo Giedraičių mūšyje.

1923 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus, 1931 m. baigė Aukštesniųjų karininkų kursus Kaune. Nuo 1925 m. bataliono vadas, nuo 1929 m. rugsėjo mėn. Ketvirtojo pėstininkų pulko vado padėjėjas (pavaduotojas). 1932 m. pulkininkas. Nuo 1932 m. balandžio mėn. Kauno karo mokyklos bataliono vadas. Nuo 1934 m. rugpjūčio mėn. Aštuntojo pėstininkų pulko vadas ir Šiaulių įgulos viršininkas.

Sovietų ir nacių okupacijos

SSRS okupavus Lietuvą, 1940 m. birželio 27 d. atleistas iš kariuomenės. 

1941 m. Birželio sukilimo dalyvis.  Birželio 24 d. Lietuvos laikinoji vyriausybė paskyrė jį vadovauti vietinei apsaugai Kaune vietoj ją suorganizavusio atsargos pulkininko Liudviko Butkevičiaus.

Birželio 28 d. Kauno karo komendantas Jurgis Bobelis paskyrė jį  Tautinio darbo apsaugos bataliono vadu.  Liepos 1 d. jis kreipėsi į bataliono karius: „Kariai, mes pradedame naują kūrybos darbo laikotarpį. Mus iš raudonojo teroro išvadavo Didysis Vokietijos Vadas Hitleris ir jo garbingoji kariuomenė, su kuria drauge kovėsi ir mūsų partizanai, šauliai ir Lietuvą mylį lietuviai, parodydami didelį pasiaukojimą ir pasiryžimą, kaudamiesi su bolševikais dėl kiekvienos žemės pėdos ir kiekvieną tą pėdą aplaistydami savo krauju. Garbė žuvusiems kovotojams. Mes, kariai, turime sekti žuvusiųjų ir 1919 metų savanorių pėdomis. Ir nelaukti atlyginimo už darbą, bet turime dirbti ir aukotis savo išvaduotosios tėvynės atstatymui, o tą galėsime pasiekti tik būdami drausmingi ir vieningi. Tad dirbkime, kariai, mūsų brangios tėvynės labui, nesigailėdami savęs ir atstatysime ją dar gražesnę, negu buvo“. 

Jo vadovaujamas batalionas 1941 m. liepos 4 d. ir 6 d. žudynėse  Kauno VII forte sušaudė, atitinkamai, 463 ir 2514 žydų, daugiausia suagę vyrai. Po šių egzekucijų žydų žudymas tuo tarpu išblėso. 

Liepos 24 d., po  voldemarininkų surengto pučo, Jurgis Bobelis ir Andrius Butkūnas buvo pašalinti iš pareigų.  Juos pakeitė Stasys Kviecinskas ir Kazys Šimkus.  Po pučo, žydų žudymas Kaune ir Lietuvos provincijoje žymiai paspartėjo, prasidėjo visuotinis išžudymas, įskaitant vaikus, moteris, senukus.

1941–1944 m. Pilviškių alaus daryklos direktorius.

Išeivijoje
1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Vokietijoje po karo jis pirmininkavo Tranšteino perkeltųjų asmenų stovyklos komitetui. 

1949 m. persikėlė į JAV.

Įvertinimas 
 1919 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas
 1920 m. Vyčio kryžiaus 4 laipsnio ordinas
 1928 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas
 1936 m. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai 

Lietuvos pulkininkai
Holokaustas Lietuvoje
Karolis Dabulevičius

Karolis Dabulevičius (1898 m. spalio 6 d. Gudiškiuose, Javaravo valsčius – 1988 m. vasario 20 d. Čikagoje) – Lietuvos karinis veikėjas, Generalinio štabo pulkininkas leitenantas.

Biografija 
1919–1920 m. Lietuvos nepriklausomybės kovų dalyvis. 1920 m. baigė Kauno karo mokyklą. Nuo 1922 m. spalio mėn. pėstininkų pulko ryšių komandos viršininkas. 1924 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus. Nuo 1926 m. lapkričio mėn. Karo mokyklos būrio vadas. 1937 m. baigė Vytauto Didžiojo karininkų kursus, paskirtas į Kariuomenės štabą. 1937 m. Generalinio štabo pulkininkas leitenantas. Nuo 1937 m. rugpjūčio mėn. Trečiojo pėstininkų pulko vado padėjėjas (pavaduotojas).

SSRS okupavus Lietuvą, 1940 m. birželio 27 d. paskirtas Devintojo pėstininkų pulko vadu, dėl antisovietinių nuotaikų pulke 1940 m. liepos 29 d. iš pareigų atleistas, paskirtas į Lietuvos liaudies kariuomenės štabą. 1940 m. rugsėjo mėn. perkeltas į Raudonosios armijos Vilniaus pėstininkų karo mokyklą. Kilus SSRS–Vokietijos karui, iš Raudonosios armijos pasitraukė.

1941 m. birželio 22–23 d. Birželio sukilimo Vilniaus komiteto narys, 1941 m. birželio 24 d. išrinktas Vilniaus miesto ir srities piliečių komiteto nariu, kūrė Vilniaus įgulos lietuvių karių štabą. Nuo 1941 m. liepos 31 d. Vilniaus atstatymo tarnybos (vėliau Savisaugos tarnybos štabas) viršininkas. 1941–1944 m. Vilniaus miesto burmistras. Įsitraukė į antinacinį pasipriešinimą, buvo LLA Vilniaus apygardos štabo narys. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, po karo – į JAV.

Įvertinimas 
 1928 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas.

Šaltiniai 

Lietuvos pulkininkai leitenantai
Lietuvos burmistrai
Jonas Černius

Jonas Černius (iki 1919 m. Černiauskas, 1898 m. sausio 18 d. Kupiškyje – 1977 m. liepos 3 d. Los Andžele, JAV) – Lietuvos valstybės ir karinis veikėjas, brigados generolas.

Biografija 

Baigė Kupiškio pradinę mokyklą, Panevėžio gimnaziją. 1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. Baigęs Kauno karo mokyklą tarnavo Trečiajame pėstininkų pulke, kovų su Raudonąja armija ir Lenkijos kariuomenės daliniais dalyvis. 1920 m. baigė inžinerijos karininkų kursus Kaune.

1920–1925 m. tarnavo Elektrotechnikos batalione, 1926 m. tarnavo Technikos pulke. 1925 m. baigė Aukštųjų karininkų kursų Elektrotechnikos skyrių. 1929 m. baigė Briuselio aukštąją karo inžinerijos mokyklą. 1932 m. Paryžiuje baigė Prancūzijos generalinio štabo akademiją.

1932–1934 m. Karo technikos štabo, 1934 m. Kauno karo mokyklos, Vyriausiojo štabo valdybos Operacijų skyriaus viršininkas. 1935–1939 m. Kariuomenės štabo viršininkas. 1937 m. brigados generolas. 1939 m. kovo 28 d. – lapkričio 21 d. XX ministrų kabineto ministras pirmininkas, vėliau Pirmosios pėstininkų divizijos Vilniuje vadas iki 1940 m. birželio mėn. Dėstė inžinerijos dalykus Karo mokykloje, Aukštuosiuose karininkų ir Generalinio štabo karininkų kursuose, parengė vadovėlių. Bendradarbiavo karinėje spaudoje.

SSRS okupavus Lietuvą, 1940–1941 m. Raudonosios armijos 29-ojo šaulių teritorinio korpuso štabo viršininkas, 1940 m. generolas majoras. Prasidėjus SSRS-Vokietijos karui iš Raudonosios armijos pasitraukė. 1941–1944 m. dirbo Kupiškio malūno direktoriumi, atsisakė bendradarbiauti su vokiečių okupacine valdžia. 1944 m. pasitraukė į Vakarus, 1947 m. persikėlė į Didžiąją Britaniją, nuo 1948 m. gyveno JAV. Trumpai dirbo BALF, vėliau inžinieriumi. Jo vardu pavadinta Noriūnų Jono Černiaus pagrindinė mokykla.

1998 m. jo ir žmonos palaikai pervežti į Lietuvą ir palaidoti Kauno Petrašiūnų kapinėse.

Įvertinimas 
 1933 m. DLK Gedimino 3-ojo laipsnio ordinas
 1936 m. Vytauto Didžiojo 2-ojo laipsnio ordinas
1928 m. Lietuvos kariuomenės kūrėjų-savanorių medalis Nr.4851
1928 m. Lietuvos Nepriklausomybės medalis
1935 m. Šaulių žvaigždės ordinas
1939 m. Šaulių žvaigždės medalis
1938 m. Ugniagesių Artimui pagalbon 1-ojo laipsnio kryžius
1937 m. Skautų Svastikos ordinas
1935 m. Latvijos Trijų žvaigždžių 2-ojo laipsnio ordinas
1939 m. Latvijos Aizsargų nuopelnų kryžius
1929 m. Latvijos Nepriklausomybės karo 10-mečio medalis
1936 m. Prancūzijos Garbės legiono 3-ojo laipsnio ordinas (Komandoro kryžius)

Literatūra 
 Lietuvos kariuomenės brigados generolas ministras pirmininkas Jonas Černius: monografija (sud. Henrikas Paulauskas). – Vilnius: Rosma, 2006. – 256 p.: iliustr. – ISBN 9986-00-489-6

Šaltiniai 
Video:

Jonas Černius Amerikoje 

|-

Lietuvos krašto apsaugos savanoriai
Lietuvos generolai
Lietuvos karybos pedagogai
Lietuvos ministrai pirmininkai 1918-1941 m.
Antanas Ričardas Druvė

Antanas Ričardas Druvė (, 1867 m. Pavirvyčio dvaras, Tryškių valsčius – 1919 m. vasario 17 d. ten pat) – Lietuvos karinis veikėjas, Rusijos imperijos kariuomenės generalinio štabo pulkininkas.

Biografija 

Prancūzų kilmės. Gimė Pavirvyčio dvare, kurio savininkai buvo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikai Šemetos. Po Napoleono žygio į Rusiją, dvare pasiliko prancūzų leitenantas Pjeras Druvė, Antuano Rišaro senelis. 1887–1889 m. mokėsi Nikolajaus kavalerijos karo mokykloje, vėliau baigė Sankt Peterburgo Generalinio štabo akademiją. Mokydamasis Kavalerijos mokykloje artimai draugavo su C. G. E. Manerheimu. Per Japonijos-Rusijos karą 1905 m. sunkiai sužeistas. Per Pirmąjį pasaulinį karą 1915 m. rudenį vadovavo Rusijos imperijos kariuomenės 43-ajam kavalerijos pulkui, pasižymėjo kovose su vokiečiais prie Dauguvos. Vėliau Šiaurės vakarų fronto štabo operacijų skyriaus karininkas.

P. Plechavičiaus paragintas 1919 m. sausio mėn. slapta atvyko i Lietuvą (Pavirvytį) ir padėjo jam Eigirdžiuose, Raudėnuose, Tryškiuose, Ubiškėje organizuoti partizanų būrius kovai su bolševikais. Apsilankęs savo dvare buvo raudonarmiečių užkluptas ir nukautas.

Šaltiniai 

Lietuvos karininkai
Rusijos imperijos kavaleristai
Pranas Eimutis

Pranas Eimutis (1897 m. Rajinciškiuose, Ariogalos valsčius – 1919 m. kovo 18 d. Kaune) – Lietuvos karys savanoris.

Biografija 
Pirmojo pasaulinio karo metu drauge su pabėgėliais pasitraukė į Rusiją, tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. 1917 m. baigė automobilininkų mokyklą Maskvoje. 1918 m. grįžo į Lietuvą.

Nuo 1919 m. sausio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris, tarnavo Kauno komendantūros mokomojoje komandoje. 1919 m. kovo 18 d. saugojo „Metropolio“ viešbutyje apsistojusią JAV maitinimo komisiją, kurios atvykimas sukėlė vokiečių Kauno įgulos kareivių neramumus. Vokiečių kareiviai jį nukovė. Vienas pirmųjų per Nepriklausomybės karą žuvusių savanorių.  Palaidotas Eigulių kapinėse.

Šaltiniai 

Lietuvos krašto apsaugos savanoriai
SK Šipka Sofiâ

SK Šipka Sofiâ – buvęs Bulgarijos futbolo klubas iš Sofijos.

Istorija 

Klubas iširo komandą prijungus kartu su AS-23 Sofia ir Car Boris III komandomis į naują – Čavdar Sofiâ komandą.

Pasiekimai

Nuorodos 
 

Sipka Sofia
Konstantas Fugalevičius

Konstantas Fugalevičius (1893 m. Kaune – 1919 m. rugsėjo 3 d. ten pat) – karo lakūnas, oro žvalgas, vienas Lietuvos karo aviacijos kūrėjų.

Biografija 
Nuo 1915 m. sausio mėn. laisvai samdomas Rusijos imperijos kariuomenės Kauno tvirtovės karo aviacijos būrio žvalgas. Baigė Kijevo 2-ąją praporščikų mokyklą. Per Pirmąjį pasaulinį karą Rusijos karo aviacijos oro žvalgas, kapitonas.

Grįžęs į Lietuvą 1919 m. sausio mėn. paskirtas Inžinerinio bataliono tiekimo skyriaus lakūnu žvalgu, buvo vienintelis Lietuvos kariuomenėje aviacijos specialistas. Nuo 1919 m. kovo mėn. pirmasis kuriamos Karo aviacijos mokyklos viršininkas. 1919 m. kovo 3 d. vokiečio F. Šulco pilotuojamu lėktuvu kaip oro žvalgas atliko vieną pirmųjų Lietuvos karo aviacijos skrydžių į frontą su Lenkija. 1919 m. balandžio 4 d. skrydžio į frontą metu sužeistas, dėl sveikatos būklės pripažintas netinkamu karo tarnybai. 1919 m. gegužės 27 d. atleistas iš Karo aviacijos mokyklos viršininko pareigų. Nusišovė.

Šaltiniai 

Rusijos imperijos karininkai
Lietuvos kapitonai
Juozas Gabrys

Juozas Gabrys (1897 m. gegužės 24 d. Mikšiūnai, Gasčiūnų valsčius – 1963 m. liepos 7 d. Ypsilanti, Mičigano valstija) – Lietuvos karininkas, statybos inžinierius, kelininkas, habilituotas daktaras.

Biografija 
1914-1916 m. ir 1917-1918 m. mokėsi Maskvos susisiekimo inžinierių institute. 1916–1917 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, 1917 m. baigė Karo inžinierių mokyklą Kijeve.

1918 m. grįžo į Lietuvą. 1919-1925 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje, kapitonas. 1927 m. baigė Lietuvos universitetą. 1927-1935 m. dirbo Susisiekimo ministerijoje. 1927-1930 m. ministerijos Plentų ir tiltų skyriaus viršininkas, 1930–1935 m. Plentų ir vandens kelių valdybos direktorius. 1928-1944 m. dėstė Lietuvos universitete (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas), 1939 m. habilituotas daktaras. Nuo 1941 m. Kelių katedros vedėjas, profesorius.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1946-1948 m. dėstė Jungtinių Tautų pagalbos ir atkūrimo administracijos (UNRRA) universitete Miunchene. 1949 m. persikėlė į JAV. 1949–1953 m. dėstė Masačūsetso, nuo 1953 m. – Daitono universitete (Ohajo valstija).

Apibendrindamas Anglijos, Prancūzijos, Vokietijos patirtį tyrė ir bandė kelių dangos konstrukcijas ir taikė jas Lietuvos keliams, ypač tiesiant Žemaičių ir Aukštaičių plentus.

Bibliografija 
 Sauskeliai (2 d., 1930 m.)
 Plentai ir grįsti keliai (1930 m.)
 Gelžbetoniniai ir betoniniai tiltai (1931 m.)
 Užtaisų sprogdinimas elektra (1921 m.)
 Medinių sijinių tiltų tipai (1923 m.)
 Žemės darbų skaičiavimai (1933 m.),
 Betoninės ir gelžbetoninės trijų šarnyrų arkos (1937 m.)
 Modernios kelių konstrukcijos (1938 m.)

Įvertinimas 
 1928 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas),
 1930 m. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas
 1931 m. Latvijos 3 laipsnio Trijų žvaigždžių ordinas

Šaltiniai 

Lietuvos karininkai
Lietuvos inžinieriai statybininkai
Lietuvos kelininkai
PFK Min'or Pernik

Perniko „Min'or“ – Bulgarijos futbolo klubas iš Perniko.

Istorija

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose žaidžia geltona juoda apranga.

Pasiekimai

Sezonai

Ankstesni sezonai 

|}

Pastarieji sezonai 

|}

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 Globalsportsarchive

Minor Pernik
Isaac Albéniz

Isakas Albenisas (Isaac Manuel Francisco Albéniz i Pascual; 1860 m. gegužės 29 d. – 1909 m. gegužės 18 d.) – ispanų kompozitorius ir pianistas, geriausiai žinomas už kūrinius, kurios įkvėpė ispanų liaudies muzika.

Albeniso kūryba skirstoma į tris periodus. Ankstyvojo periodo kūriniai daugiausia buvo įtakoti populiaraus „saloninės muzikos“ stiliaus, įkvėpti Šopeno, Šuberto, Bramso. 1883-ais susipažino su muzikologu Felipe Pedreliu. Jo įtakotas pradėjo rašyti ispanišką, ispanų liaudies melodijom paremtą, muziką. 1894-ais apsigyveno Paryžiuje. Susipažinęs su ten gyvenančiais kompozitoriais, turtinga muzikine kultūra ir pervertinęs savo ankstesnius darbus, pradėjo rašyti sudėtingesnes kompozicijas. Tarp 1905-tų ir 1909-tų parašė savo svarbiausią darbą – siuitą „Iberija“.

Albéniz
Antanas Gavelis

Antanas Gavelis (1901 m. gegužės 18 d. Žaunieriškiuose, Alytaus valsčius – 1984 m. liepos 2 d. ten pat, palaidotas Rumbonių kapinėse, Alytaus raj.) – Lietuvos karinis veikėjas, karo lakūnas, pulkininkas leitenantas, civilinės aviacijos inžinierius.

Biografija 
1921 m. baigė Kauno karo mokyklą, paskirtas į Antrąjį pėstininkų pulką. 1922 m. perkeltas į aviacijos valdybą mokomosios eskadrilės lakūno mokiniu. 1923 m. baigęs teorinį bei praktinį kursus ir įgijęs skraidymo stažą paskirtas oro žvalgu. 1925 m. suteiktas karo lakūno vardas. 1932 m. baigė Prancūzijos nacionalinę aeronautikos mokyklą, grįžo į Lietuvą. 1935 m. pulkininkas leitenantas. Tarnavo karo aviacijoje, 1936 m. rugsėjo mėn. – 1940 m. liepos mėn. aviacijos dirbtuvių viršininkas.

SSRS okupavus Lietuvą, nuo 1940 m. liepos mėn. Linkaičių ginklų dirbtuvių technikos dalies vedėjas. Likvidavus Lietuvos kariuomenę 1940 m. lapkričio mėn. atleistas iš kariuomenės. Nuo 1940 m. lapkričio mėn. dėstė Aukštesniojoje technikos mokykloje Kaune, 1942–1949 m. mokyklos direktorius. Pareiškus politinį nepasitikėjimą iš darbo atleistas. 1953–1972 m. dirbo Durpyno statybos treste .

Įvertinimas 
 1926 m. II rūšies Vyčio kryžiaus 1 laipsnio ordinas

Šaltiniai 

Lietuvos pulkininkai leitenantai
Lietuvos karo lakūnai
Lietuvos pedagogai
Lietuvos aviacijos inžinieriai
Kazys Germanas

Kazys Germanas (1897 m. spalio 9 d. Svetošino dvare, Paežerėlių valsčius – 1980 m. balandžio 18 d. Saint Charles, Ilinojus) – Lietuvos valstybės veikėjas, inžinierius.

Biografija 
Sūnus Vytautas Germanas. 1915 m. baigė „Saulės“ mokytojų kursus. 1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919 m. pabaigoje baigė Kauno karo mokyklą. 1920–1922 m. Šeštojo pėstininkų pulko kuopos vadas. 1920 m. dalyvavo karo veiksmuose su Lenkija. 1922 m. įstojo į Lietuvos universiteto technikos fakultetą. 1923 m. Klaipėdos sukilimo dalyvis. 1929 m. baigė Lietuvos universitetą.

1930–1937 m. Panevėžio apskrities inžinierius. 1937–1938 m. ir 1939–1940 m. Švietimo ministerijos Specialiojo mokslo departamento direktorius. Nuo 1938 m. gruodžio 5 d. iki 1939 m. lapkričio 21 d. XIX ir XX ministrų kabineto susisiekimo ministras.

SSRS okupavus Lietuvą, 1940 m. liepos 13 d. NKVD suimtas, 1941 m. gegužės mėn. Ypatingojo pasitarimo nuteistas kalėti. SSRS–Vokietijos karo pradžioje iš kalėjimo išlaisvintas. 1941–1944 m. per nacių okupaciją, susisiekimo reikalų generalinis tarėjas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, vėliau persikėlė į JAV. Dalyvavo JAV Lietuvių bendruomenės veikloje.

Šaltiniai 

Lietuvos karininkai
Lietuvos inžinieriai
Lietuvos susisiekimo ministrai
Bronius Gertus

Bronius Gertus (1896 m. vasario 1 d. Vilkiškiuose, Pumpėnų valsčius – 1973 m. vasario 5 d. Kaune) – Lietuvos karinis veikėjas, Generalinio štabo pulkininkas, vėliau – Tarybinės Armijos karininkas.

Biografija 
Nuo 1919 m. balandžio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919 m. gruodžio mėn. baigė Kauno karo mokyklą, paskirtas į Elektrotechnikos batalioną. Dalyvavo kautynėse su Lenkijos kariuomenės daliniais. 1920 m. baigė mokytojų kursus, 1922 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus. 1926 m. sausio mėn. perkeltas į Technikos pulką, 1927 m. rugsėjo mėn. – į Pionierių batalioną.

1929 m. baigė Aukštųjų karininkų kursų Inžinerijos skyrių, 1934 m. baigė šių kursų Generalinio štabo skyrių. Nuo 1934 m. gegužės mėn. Vyriausiojo kariuomenės štabo 4-ojo skyriaus viršininkas. 1938 m. Generalinio štabo pulkininkas.

1940 m. birželio 15 d. TSRS okupavus Lietuvą ir likviduojant Lietuvos kariuomenę, 1940 m. rugsėjo mėn. perkeltas į Raudonosios armijos 29-ojo šaulių teritorinio korpuso štabą, paskirtas korpuso užnugario viršininku.
1941 m. birželio-liepos mėn. dalyvavo kautynėse su Vokietijos kariuomene. 1941 m. liepos-spalio mėn. Raudonosios armijos Aukštųjų karininkų kursų „Vystrel“ Solnečnogorske klausytojas. 1941–1942 m. dėstė karo mokykloje Tomske . 1942 m. sausio mėn. – 1944 m. Raudonosios armijos 16-osios lietuviškosios šaulių divizijos inžinerinės tarnybos viršininkas, dalyvavo Antrajame pasauliniame kare.
Nuo 1945 m. Vilniaus universiteto ir Kauno politechnikos instituto karinių katedrų dėstytojas.

Įvertinimas 
 1935 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai 

Lietuvos pulkininkai
Lietuvos pedagogai
TSRS karininkai
Zenonas Gerulaitis

Zenonas Gerulaitis (1894 m. gruodžio 22 d. Paežerių dvaras, Vilkaviškio apskritis – 1945 m. balandžio 22 d. Taišeto lageris, Irkutsko sritis) – Lietuvos karinis veikėjas, divizijos generolas.

Biografija 
1914–1916 m. studijavo Petrogrado universiteto Gamtos ir geografijos fakultete. Mobilizuotas į Rusijos kariuomenę. Pirmojo pasaulinio karo dalyvis. 1916 m. Petrograde baigė Vladimiro karo mokyklą.

Nuo 1918 m. lapkričio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1918–1920 m. dalyvavo kovojant su Raudonaja armija ir Lenkijos kariuomenės daliniais. 1919–1920 m. kuopos, bataliono vadas.

1922 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus. 1924 m. Briuselyje baigė Karo akademiją. 1924–1926 m. Vyriausiojo štabo Operatyvinio skyriaus viršininko padėjėjas (pavaduotojas), viršininkas. 1926–1929 m. Pirmosios, Antrosios karo apygardos štabo viršininkas. 1929–1934 m. Vyriausiojo štabo valdybos viršininkas. 1934–1937 m. karo atašė Prancūzijoje, Belgijoje. 1937 m. divizijos generolas. Nuo 1937 m. lapkričio mėn. Kariuomenės tiekimo viršininkas. 1938 m. spalio mėn. – 1939 m. kovo mėn. ėjo 3-osios pėstininkų divizijos vado pareigas.

1940 m. birželį SSRS okupavus Lietuvą, „Liaudies kariuomenės“, Raudonosios armijos 29-ojo šaulių teritorinio korpuso tiekimo viršininkas. 1941 m. birželio 14 d. suimtas Varėnoje, išvežtas į Norilską, vėliau į Taišetą. 1943 m. gegužės mėn. Ypatingojo pasitarimo nuteistas kalėti.

1943m. liepos mėn. iš Norilsko perkeltas į Krasnojarską.

Irkutsko srityje, Taišeto lageryje mirė nuo išsekimo.

Įvertinimas 
 1923 m. 1-ojo laipsnio Vyties Kryžius Nr.1314
 1929 m. DLK Gedimino 3-ojo laipsnio ordinas
 1930 m. Vytauto Didžiojo 3-ojo laipsnio ordinas
1928 m. Lietuvos kariuomenės kūrėjo-savanorio medalis Nr.13
1928 m. Lietuvos Nepriklausomybės medalis
1938 m. Šaulių žvaigždės ordinas
1939 m. Šaulių žvaigždės medalis
1931 m. Belgijos Leopoldo 4-ojo laipsnio ordinas
1935 m. Belgijos Leopoldo II 2-ojo laipsnio ordinas
1931 m. Belgijos karūnos 3-ojo laipsnio ordinas
1929 m. Latvijos Nepriklausomybės karo 10-mečio medalis
1938 m. Prancūzijos Garbės legiono 3-ojo laipsnio ordinas (Komandoro kryžius)
1938 m. Prancūzijos Garbės legiono 4-ojo laipsnio ordinas (Karininko kryžius)

Šaltiniai 

Lietuvos generolai
Lietuvos diplomatai
Atašė
Jonas Geštautas

Jonas Geštautas (1866 m. balandžio 5 d. Kaunas – 1943 m. gegužės 6 d. ten pat) – Rusijos imperijos ir Lietuvos karinis veikėjas, atsargos generolas.

Biografija 
1883 m. Sankt Peterburge baigė Petro I 2-ąjį kadetų korpusą, 1885 m. baigė Pavelo karo mokyklą, 1903 m. baigė Sankt Peterburgo Archeologijos institutą.

Nuo 1883 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. 1885–1910 m. leibgvardijos Pavelo pulko karininkas. Nuo 1911 m. 11-ojo šaulių pulko vadas. Pirmojo pasaulinio karo dalyvis, dalyvavo kovojant su Austrijos-Vengrijos kariuomene. 1914 m. generolas majoras. Mūšyje kontūzytas. 1915–1917 m. šaulių brigados, divizijos, korpuso vadas. 1917 m. birželio mėn. dėl ligos paleistas į atsargą.

1918 m. pabaigoje grįžo į Lietuvą. 1919 m. Lietuvos kariuomenės generolas. 1919 m. sausio mėn. – 1920 m. rugsėjo mėn. mokytojavo komercijos mokykloje Kaune, nuo 1920 m. spalio mėn. Kauno mokytojų draugijos rusų gimnazijos mokytojas, 1921–1935 m. vicedirektorius. 1935 m. vienas iš draugijos „Mokslas -Šviesa“ steigėjų.

Šaltiniai 

Lietuvos generolai
Rusijos imperijos generolai
Baltoji eglė

Baltoji eglė (Picea glauca) – pušinių (Pinaceae) šeimos, eglių (Picea) genties visažalis spygliuotis medis. Baltoji eglė yra Manitobos provincijos (Kanada) ir Pietų Dakotos valstijos (JAV) simbolis.

Paplitimas 

Plačiai paplitusi Šiaurės Amerikoje, nuo centrinės Aliaskos iki Niufaundlando, pietuose arealas siekia Montaną, Mičiganą ir Meiną. Atskiri populiacijos plotai yra Pietų Dakotoje, Vajominge.

Aprašymas 

Aukštis apie 15-30 m (kartais iki 40 m). Kamieno skersmuo 1 m ir daugiau. Spygliai 15-20 mm ilgio, melsvai žali. Kankorėžiai cilindriški, 3-7 cm ilgio, 1,5-2,5 cm pločio.

Baltosios eglės mediena naudojama popieriaus gamybai, kitai medienos produkcijai.

Išskiriami 4 porūšiai:
 Picea glauca glauca
 Picea glauca densata
 Picea glauca albertiana
 Picea glauca porsildii

Pušiniai
Medžiai ir krūmai
Andrius Kerbelis

Andrius Kerbelis (1893 m. gruodžio 10 d. Gilbonys prie Smilgių – 1965 m. vasario 19 d. Kaunas) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas leitenantas.

Biografija 
1916 m. Maskvoje baigė karo mokyklą. Pirmojo pasaulinio karo dalyvis, 1918 m. buvo vokiečių nelaisvėje. Grįžęs į Lietuvą 1919 m. balandžio mėnesį mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę. Tarnavo pėstininkų daliniuose, dalyvavo Nepriklausomybės kare. 1920 m. lapkričio mėn. pasižymėjo Širvintų kautynėse su Lenkijos kariuomenės daliniais. Nuo 1921 m. pėstininkų pulko vado pavaduotojas, kartu ėjo vado pareigas. 1923 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus. Nuo 1924 m. kovo mėn. Devintojo pėstininkų pulko vado pavaduotojas. 1925 m. pulkininkas leitenantas. Nuo 1925 m. gruodžio mėn. Šarvuočių rinktinės vado pavaduotojas, nuo 1926 m. birželio mėn. Šarvuočių rinktinės vadas. 1927–1940 m. Marijampolės apskrities karo komendantas.

TSRS okupavus Lietuvą 1940 m. birželio mėnesį iš kariuomenės atleistas. Per nacių okupaciją 1941–1944 m. buvo Priverčiamojo darbo įstaigų vyresnysis inspektorius. Po Antrojo pasaulinio karo trejus metus slapstėsi. Sovietinio saugumo suimtas, kalintas Pečiorlage. Po 12 m. grįžo į Lietuvą.

Įvertinimas 
 1921 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas
 1932 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai 

Lietuvos pulkininkai leitenantai
Info TV

Info TV – lietuviškas skaitmeninis televizijos kanalas, pradėtas transliuoti 2007 m. lapkričio 12 d. Programos pagrindas – informacinės ir publicistinės laidos. Kartojamos kai kurios LNK ir BTV laidos. 

Transliuotojas – UAB „Laisvas ir nepriklausomas kanalas“.

Istorija 

Nuo televizijos atsiradimo ji transliuodavo vidutiniškai 15–16 valandų per parą, nuo 2012 m. kovo 5 d. laidos rodomos visą parą.

2018 m. gruodžio 1 d. kanalas pradėtas transliuoti HD raiška, kaip ir kiti LNK grupei priklausantys kanalai – LNK, BTV ir TV1.

Žinios 

Darbo dienomis per „Info TV“ kanalą transliuojama žinių laida „Infodiena“. Tai – ilgiausios trukmės žinių laida Lietuvoje. Ji transliuojama 4 valandas, tik su reklaminiais intarpais. Nors televizija priklauso LNK grupei, turi savo atskirą žinių tarnybą. „Infodiena“ transliuojama nuo pirmadienio iki penktadienio 17–21 val. tiesiogiai ir 21-22.30 val. kartojama. „Infodiena“ taip pat transliuojama darbo dienomis 17.00 val. per BTV.

„Infodienos“ vedėjai 

 Rasa Tapinienė (nuo 2012 m. kovo 5 d. iki 2019 m. gegužės 29 d.)
 Viktoras Jakovlevas (nuo 2013 m. kovo 27 d.)
 Deividas Jursevičius (nuo 2012 m. kovo 7 d. iki 2013 m. vasario 27 d.)
 Vaida Zakarkienė (yra pavadavusi kitus vedėjus)
 Asta Dudurytė (yra pavadavusi kitus vedėjus)
Liuda Kudinova (nuo 2019 m. birželio 25 d.)
 Indrė Makaraitytė (nuo 2016 m. birželio 20 d. iki 2018 m. gegužės 31 d.)
 Tadas Grabys (nuo 2016 m. spalio 13 d. iki 2020 m. sausio 10 d.)
 Rimvydas Valatka (nuo 2017 m. rugsėjo 1 d. iki 2018 m. birželio 1 d. ir nuo 2018 m. rugsėjo 7 d.)
Arnas Mazėtis (nuo 2020 m. vasario 4 d.)
Rolandas Vilkončius (nuo 2021 m. vasaros)

Laidos 

 Infodiena
 @rimvydasvalatka
 Bus visko (kartojimai)
 KK2 (kartojimai)
 Yra, kaip yra (kartojimai)
 Nuo... Iki... (kartojimai)
VIDO VIDeO (kartojimai)
Sveikatos namai (kartojimai)
Sveikatos kodas (kartojimai)
Gyvūnų policija (kartojimai)
Gyvenu čia
Info TV dokumentika
LNK žinios (kartojimai)
Bučiuoju. Rūta (kartojimai)
Gyvūnų pasaulis (kartojimai)
Tauro ragas (kartojimai)
Pažinimo klubas (kartojimai)
Dabar pasaulyje (žinios rusų kalba)
Labas vakaras, Lietuva (kartojimai)
Nacionalinė krepšinio lyga (tiesioginės transliacijos; nuo 2019-2020 m. sezono)
 Apie žūklę (kartojimai)

Anksčiau rodytos laidos 
 Alfa savaitė
 Algis Ramanauskas plius
 Andrius Užkalnis plius
Valanda su Rūta
 Panikos kambarys
 Vakarų efektas
Ne vienas kelyje (kartojimai)
 Diagnozė: valdžia
 24 valandos (kartojimai)
 Pagalbos skambutis (kartojimai)
 Šefas rekomenduoja
 Mes pačios (kartojimai)
 Ufologų pasakojimai
 KTV – kino ir tele virtuvė
Moterys prieš vyrus (kartojimai)
Savaitės kriminalai (kartojimai)
Superdokumentika (dokumentinių filmų rubrika)
Visi už vieną (kartojimai)
Rytas su LNK (kartojimai)
Kitu kampu (kartojimai)
 Alchemija
 Pasivaikščiojimai
 Dviračio šou

Logotipai

Nuotraukų galerija

Nuorodos 
 Oficiali Info TV svetainė 

Lietuvos televizijos kanalai
LNK
Sitkinė eglė

Sitkinė eglė (Picea sitchensis) – pušinių (Pinaceae) šeimos, eglių (Picea) genties visažalis spygliuotis medis.

Paplitimas 
Paplitusi Šiaurės Amerikos žemyno šiaurės vakaruose. Siauru ruožu auga palei Ramiojo vandenyno pakrantę, nuo Kodiako salos Aliaskoje iki šiaurinės Kalifornijos. Sudaro drėguosius miškus. Rūšies pavadinimas kilo nuo Sitkos miesto Aleksandro salyne.

Šis medis introdukuotas Europoje, Naujojoje Zelandijoje. 1831 metais pasodinta Jungtinėje Karalystėje, Airijoje. Į Norvegiją atvežtas nuo 1900 metų ir jomis užsodinta 50 000 hektarų žemės, daugiausiai Vakarų Agderio grafystėje Norvegijos pietuose ir Trumso grafystėje, Norvegijos šiaurėje. Taip pat įvežti ir auga Danijoje, Islandijoje.

Aukštis 
Vidutinis aukštis apie 50-70 m, bet išauga aukštesni kaip 100 m medžiai. Tai aukščiausia visų eglių genties rūšis, trečias pagal aukštį pasaulio pušūnas ir penktas pagal aukštį tarp visų medžių. Šiuo metu aukščiausia šios rūšies eglė „Raven’s Tower“ yra 96,7 m aukščio. Ji auga Prairie Creek Redwoods State Park, Kalifornijoje (JAV). Kita žinoma šios rūšies eglė pagal masyvumą tarp visų medžių rūšių aštunta, jos tūris 337 m³, aukštis 75,6 m, o kamieno skersmuo 455 cm. Pagal vietovę ji žinoma kaip Queets Spruce. Auga netoli Kvitso upės, Olimpijos nacionaliniame parke, Vašingtono valstijos šiaurės vakaruose, JAV, maždaug už 26 km nuo Didžiojo vandenyno.

Požymiai 
Kamieno skersmuo 5 m. Senų medžių šakos prasideda 30-40 m aukštyje. Spygliai 15-25 mm ilgio, melsvai žali. Kankorėžiai cilindriški, nusvirę, 5-11 cm ilgio, 2-3 cm pločio. Auga daugiau kaip 700 metų.

Sitkinė eglė svarbi medienos, poperiaus pramonės žaliava.

Nuorodos 
 Apie sitkinę eglę iš conifers.org, Anglų k.
 Apie sitkinę eglę iš fs.fed.us, Anglų k.
 Apie sitkinę eglę iš na.fs.fed.us , Anglų k.
 Apie sitkinę eglę iš fpl.fs.fed.us , Anglų k.
 Apie sitkinę eglę iš efloras.org, Anglų k.
 Apie sitkinę eglę ir nuotraukos iš humboldt.edu , Anglų k.

Galerija 

Pušiniai
Medžiai ir krūmai
Pūkas-TV

Pūkas-TV – regioninis televizijos kanalas, pradėjęs transliuoti programą 2001 m. liepos 1 d. Kanalo transliuojamą programą gali matyti Kauno apskrities gyventojai, taip pat daugelio Lietuvos kabelinių televizijų operatorių vartotojai.  

Pūkas-TV kanalo programa nuo 2013 iki 2021 metų taip pat buvo transliuojama visame pasaulyje internetu svetainėje www.pukas.lt. Nuo 2013-ųjų metų Pūkas-TV kanalo programa transliuojama HD raiška. 

Pūkas-TV programa yra informacinio, pramoginio ir publicistinio pobūdžio. Kuriamos laidos apie Kauno miestą ir rajoną, daug dėmesio skiriama lietuviškai muzikai, ji grojama visą parą. Viena seniausių kanalo laidų – „Žinios“, kurioje pateikiamos tik faktais pagrįstos naujienos apie Kauno apskrities ir Lietuvos politinį, socialinį ir ekonominį gyvenimą.

Transliuotojas – UAB „Pūkas“.

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Lietuvos televizijos kanalai
Kauno visuomenės informavimo priemonės
Dygioji eglė

Dygioji eglė arba sidabrinė eglė (Picea pungens) – pušinių (Pinaceae) šeimos, eglių (Picea) genties visažalis spygliuotis medis.

Paplitusi vakarinėje JAV dalyje; nuo Aidaho ir Vajomingo šiaurėje iki Arizonos ir Naujosios Meksikos pietuose. Auga 1800-3000 m aukštyje.

Aukštis apie 25-30 m, kartais iki 46 m. Kamieno skersmuo 1,5 m. Spygliai 15-30 mm ilgio, tvirti, neprigludę prie šakos, šviesiai mėlynos spalvos. Kankorėžiai cilindriški, nusvirę, 6-11 cm ilgio, 2-4 cm pločio.

Dygiosios eglės kaip dekoratyviniai medžiai auginamos ne tik JAV, bet ir Europoje (taip pat ir Lietuvoje). Auginamos prie namų, miesto želdynuose, kapinėse, parkuose. Dažnai puošiamos kaip Kalėdų eglutės.

Nuorodos 
 Interaktyvus dygiosios eglės savaiminio paplitimo arealo žemėlapis  Anglų k.

Pušiniai
Medžiai ir krūmai
Europos Sąjungos himnas

Europos Sąjungos himnas − Liudviko van Bethoveno „Devintosios simfonijos“ finalo instrumentinė aranžuotė. 

„Devintąją simfoniją“ Liudvikas van Bethovenas sukūrė 1823 m. Paskutinės šios simfonijos dalies muziką Bethovenas parašė pagal 1785 m. Frydricho Šilerio sukurtą eilėraštį „Odė džiaugsmui“, kuris išreiškia F. Šilerio idealistinę viziją, kurioje žmonija tampa broliais − tokia vizija buvo artima ir Bethovenui.

Himno istorija 
1972 m. Europos Taryba (sukūrusi Europos vėliavą institucija) patvirtino L. van Bethoveno „Odę džiaugsmui“ savo himnu. Dirigento Herberto fon Karajano buvo paprašyta parašyti tris instrumentines aranžuotes: fortepijono solo, pučiamiesiems instrumentams ir simfoniniam orkestrui.

1985 m. šį himną oficialiuoju Europos Bendrijos himnu patvirtino būsimų ES valstybių ir jų vyriausybių vadovai.

Himno žodžiai 
Liudvigo van Bethoveno muzika, Fridricho Šilerio žodžiai

Džiaugsme, tyras rojaus vaike,

Kibirkštie dievų šviesi,

Į šventovę tavo taikią

Žemėj veržiasi visi. Nuo stebuklų tavo griūna

Sienos prietarų senų,

Broliais vargšai ir didžiūnai

Tampa po tavo sparnu.

 

Tą kuriam tikrai pavyko

Draugui būt tikru draugu,

Taurią moterį sutiko,-

Mums priimti bus smagu!

Kas bent vieną sielą gali

Pavadint sava – liksčia!

O kas ne – tam šį ratelį

Teks palikti su kančia.

Medija 

Europos Sąjunga
Himnai