joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Mstislavlis

Mstislavlis (arba Mscislavas, Mstislavas, , ) – miestas rytų Baltarusijoje, Mogiliavo srities rytuose, Sožo intako Vichros dešiniajame krante, netoli Rusijos sienos; rajono centras. Maisto (pienas, duona), tekstilės (linų), statybinių medžiagų pramonė, istorijos ir archeologijos muziejus.

Istorija 

Įkurtas 1135 m. kaip Smolensko kunigaikštystės kunigaikščio Mscislavo dvaras. Pirmą kartą 1156 m. pamini Ipatijaus metraštis. Nuo 1180 m. Mstislavlio kunigaikštystės centras, nuo 1377 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės dalinių kunigaikščių valda. Pirmieji kunigaikščiai lietuviai buvo Gediminaičiai, Jogailos broliai 1377–1390 m. Kazimieras Karigaila, 1393–1430 m. Simonas Lengvenis Algirdaitis, Žalgirio mūšyje pasižymėjęs kaip trijų Smolensko pulkų (Smolensko, Oršos ir Mscislavo) vyriausiasis vadas.

Prasidėjus Lietuvos-Rusijos karams Mstislavlio kunigaikštystė likviduota. Nuo 1527 m. Mstislavlio seniūnijos centras. 1566 m. Žygimantas Augustas įsteigė Mscislavo vaivadiją, pirmuoju Mstislavlio vaivada paskirtas Jurgis Astikas iš Astikų giminės, pirmuoju Mstislavlio kaštelionu – Ivanas Solomoreckis. Nuo 1566 m. pilies ir žemės teismo buveinė, 1634 m. gavo miesto teises. XVI a. pradžioje ir 1654 m. Mscislavas buvo užimtas Rusijos kariuomenės.

Po Liublino unijos vaivadija nebuvo padalyta į pavietus, tačiau rinko du atstovus į Abiejų Tautų Respublikos Seimą ir du deputatus į Lietuvos Tribunolą.

Architektūra 
Sakraliniai pastatai: Švč. Mergelės Marijos bažnyčia (XVII a.; interjere išliko sienų tapybos fragmentų), jėzuitų vienuolynas su Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia ir kolegialu (XVII a., perstatyta XVIII a. – XIX a.), Šv. Aleksandro Neviškio soboras (apie 1727 m., perstatytas 1870 m.), Šv. Kryžiaus Pakėlimo cerkvė (1871 m.)

Šaltiniai

Nuorodos 
 Nuotraukos
Dysna (Ignalina)

Dysna – kaimas Ignalinos rajono savivaldybės rytuose, 12 km į rytus nuo Tverečiaus, Dysnos dešiniajame krante, prie pat Lietuvos ir Baltarusijos valstybių sienos. Yra koplyčia, Didžiasalio mokyklos skyrius, biblioteka. Molio telkinys, piečiau plyti Birvėtos žuvininkystės tvenkiniai. Per kaimą eina kelias , atsišakoja keliukas į Lazinkas.

Istorija 

Dysna šaltiniuose minima nuo 1579 m. 1881 m. kaimas buvo Tverečiaus valsčiuje, čia būta giminės palivarko. Kaime 1865 m. įkurta dviklasė mokykla. 1866 m. Dysnoje buvo 8 namai, kuriuose gyveno 47 gyventojai – sentikiai.

1954–1983 m. Dysna buvo apylinkės centras. Nuo 1952 m. veikė felčerių ir akušerių punktas, biblioteka, kultūros namai.

|}

Gyventojai 

Žymūs žmonės
 Kaime gimė tarpukario Lietuvos valstybės veikėjas, ministras pirmininkas Augustinas Voldemaras (1883–1942).

Šaltiniai 

Ignalinos rajono savivaldybės gyvenvietės
George Herbert Bush

Apie JAV lėktuvnešį skaitykite straipsnyje USS George H. W. Bush (CVN-77).
Džordžas Herbertas Volkeris Bušas (; ; 1924 m. birželio 12 d. Milton, Masačusetsas – 2018 m. lapkričio 30 d.) – 41-asis JAV prezidentas, valdęs nuo 1989 m. iki 1993 m. Prieš prezidentavimą Dž. Bušas ėjo JAV viceprezidento pareigas (43-ias pagal eilę) vadovaujant JAV Prezidentui R. Reiganui.

Išrinktas nuo Teksaso valstijos jis dirbo Atstovų rūmuose (1967–1971), JAV ambasadoriumi prie Jungtinių Tautų (1971–1973), Respublikonų partijos pirmininku (1973–1974), JAV ambasadoriumi Kinijoje (1974–1976) ir vadovavo CŽV nuo 1976 iki 1977. 

Jo sūnus Džordžas V. Bušas buvo 43 – iasis JAV prezidentas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Baltųjų rūmų biografija .

|-

JAV prezidentai
CŽV direktoriai
JAV viceprezidentai
JAV Atstovų rūmų nariai
JAV diplomatai
Salonikų Aris (krepšinio klubas)

Salonikų „Aris T. T. Bank“ – 1922 m. įkurtas Graikijos krepšinio klubas, 2008-2009 m. sezone rungtyniaujantis ULEB Europos taurėje.

Pasiekimai 

 1930, 1979, 1983, 1985, 1986, 1987, 1988, 1989, 1990, 1991 m. Graikijos čempionai
 1980 ir 1984 m. Graikijos vicečempionai
 1985, 1987, 1988, 1989, 1990, 1992, 1998, 2004 m. Graikijos taurės laimėtojai
 1984, 2003, 2005 m. Graikijos taurės vicečempionai
 2003 m. FIBA Europos Iššūkio taurės laimėtojai
 1997 m. R. Koračo taurės laimėtojai
 1993 m. Taurių laimėtojų taurės laimėtojai
 2006 m. ULEB taurės vicečempionai
 1988, 1989, 1990 m. Eurolygos finalo ketverto dalyviai

Komandos sudėtis 2007–2008 m.

Garsiausi žaidėjai 

 Nikos Galis
 Panagiotis Giannakis
 Giannis Ioannidis
 Nikos Filippou
 Giorgos Sigalas
 Žarko Paspalj
 Will Solomon
 Sofoklis Schortsianitis
 Ryan Stack

Nuorodos 

 Oficialus puslapis

Graikijos krepšinio klubai
Šetekšnos

Apie kaimą Kupiškio rajone žr. Šetekšnos (Kupiškis).

Šetekšnos – kaimas Rokiškio rajono savivaldybės vakaruose, 3 km į pietvakarius nuo Panemunėlio GS, šalia kelio  ir Panevėžio–Daugpilio geležinkelio. Pro kaimą prateka Šetekšna.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Šetekšnų kaime gyvena poetė Danutė Tumonytė-Mažeikienė, Lietuvos kaimo rašytojų sąjungos narė.

Šaltiniai 

Rokiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Maximilien Robespierre

Maksimiljanas Fransua Mari Isidoras de Robespjeras (; 1758 m. gegužės 6 d. – 1794 m. liepos 28 d.), žinomas kaip tiesiog Robespjeras – Prancūzijos didžiosios revoliucijos veikėjas, vienas iš jakobinų vadovų.

Biografija 

Studijavo teisę Liudviko Didžiojo kolegijoje Paryžiuje, po 12 metų baigė studijas. Vėliau gimtajame mieste dirbo advokatu. Atstovavo kilmingiesiems, kurių pavedimu tikrindavo senus aktus bei dokumentus. Jais būdavo grindžiami teisiniai reikalavimai valstiečių ir jų nuosavybės atžvilgiu.

Teoriškai pagrindė aukščiausią revoliucijos formą – revoliucinę demokratinę diktatūrą, pakeitusią konstitucinį režimą. Nuo 1793 m. liepos, vadovaudamas Visuomenės gelbėjimo komitetui, šaukė liaudį į kovą su vidaus ir užsienio kontrarevoliuciją. 1793 m. tapo revoliucinės vyriausybės vadovu. Maksimiljanas Robespjeras buvo vienas monarchijos žlugimo pradininkų. Termidoro perversmo metu Robespjeras bei kiti jo šalininkai buvo suimti ir be teismo giljotinuoti.

Prancūzijos advokatai
Gytariai

Gytariai – Šiaulių miesto dalis, esanti į pietvakarius nuo miesto centro, prie kelio . Ribojasi šiaurėje su Dainais ir Beržynėliu, rytuose su Lieporiais, pietuose su Lieporių kaimu, vakaruose su Voveriškiais.

Veikia Šiaulių Sandoros progimnazija, Šiaulių Gytarių progimnazija, daržėlis „Eglutė“. Gytarių gatvės: Gegužių, Kosto Korsako, Gytarių, Kviečių, Javų.

Istorija 

Rajono pavadinimas kilęs nuo Gytarių kaimo, žinomo nuo XVII a. Tačiau archeologija rodo gyvenvietę šiose vietose buvus jau VI-IX a. Šiaulių Aušros muziejaus darbuotoja Birutė Salatkienė greta gyvenvietės atkasė kelias geležies lydimo krosnis, kuriose buvo lydoma balų rūda.

Gytariuose savo ūkį turėjo Šiaulių kalėjimas. Jame buvo stalių, kalvių, šaltkalvių dirbtuvės, siuvykla, batų siuvykla, knygrišykla. 1929 m. jose dirbo 60 kalinių, kurių vieno išlaikymas kainavo 1,75 Lt per dieną. Antrojo pasaulinio karo metais beveik visas kaimas buvo sudegintas. Kalėjimo dirbtuvėse kurį laiką veikė kolūkio mechaninės dirbtuvės.

Po karo kaimo laukuose buvo įkurtas Šiaulių civilinis aerodromas, 1966 m. pradėta statyti karinės elektronikos gamykla „Nuklonas“. Į ją nutiesta gatvė, atribojusi Gytarius nuo Dainų, o kaimas įjungtas į miesto administracines ribas.

Mikrorajonas 

1980 m. pradėtas projektuoti Gytarių gyvenamasis rajonas, jame 1982 m. iškilo pirmasis daugiabutis stambiaplokštis gyvenamasis namas. Mikrorajono statyba pagal projektą nebuvo baigta. 2001 m. nedidelė kaimo dalis buvo Šiaulių rajono savivaldybėje, tačiau beveik visi Gytariai jau buvo prijungti prie miesto.

Šaltiniai

Šiaulių miesto dalys
Gegužiai

Gegužiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybės teritorijoje, į pietvakarius nuo Šiaulių. Seniūnaitijos centras. Gyvenvietė pasiekiama tik Šiaulių miesto Gegužių gatve, jos dešiniojoje pusėje. Kairioje gatvės pusėje yra Šiaulių miesto dalis – Gegužiai.

Istorija 

Buvęs Gegužių dvaras. 1 km į pietus nuo kaimo yra Rėkyvos botaninis-zoologinis draustinis. Gyvenvietė sparčiai plečiasi.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šiaulių rajono savivaldybės gyvenvietės
Igariai

Igariai – kaimas pietvakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, prie kelio , dešiniajame Šakalės upelio krante.

Yra GSM ryšio stotis (antenos aukštis 78 m).

Gamtinės vertybės 
Igariai patenka į Salantų regioninio parko teritoriją. Kaime yra Igarių riedulynas (10,5 ha), patenkantis į Erlos geomorfologinį draustinį. Jame pirmykštėje padėtyje slūgso 10-12 tūkstančių metų senumo rieduliai.

Istorija 
Igariai – asmenvardžio Igaris daugiskaitinė forma. Senovės žemdirbystės laukų liekanos liudija, kad kaimas pradėjo formuotis iki XVI a., o XVI a. II pusėje per valakų reformą abipus kelio Mosėdis–Daukšiai suplanuotas gatvinis kaimas.

Kaimas priklausė Mosėdžio dvarui ir Mosėdžio parapijai. 1846 m. buvo 15 dūmų. XIX a. tarp gyvenvietės ir Mikulčių susiformavo Igarių vienkiemis. 1870 m. 61 valstietis buvo apmokestintas Mosėdžio dvarui. 1923 m. buvo 39 sodybos.

Kaime buvo nemažai XIX a. – XX a. pr. statytų etninės ir mažosios architektūros statinių. 1971–1980 m. į istorijos ir kultūros paminklų sąrašą buvo įrašyta K. Prialgausko kalvė ir kluonas, koplytėlė su Marijos Maloningosios skulptūra, koplytstulpis su Marijos Sopulingosios, 2 angelų, Šv. Jurgio, Šv. Florijono skulptūromis ir skulptūrine grupe Kristaus apverkimas. K. Ažundenio sodyboje stovėjo monumentalus kryžius su Nukryžiuotojo skulptūra ir koplytstulpis su šventųjų skulptūromis. Didelė jų dalis sunyko, dalis skulptūrų atsidūrė Lietuvos muziejuose.
 
Sovietmečiu Igariuose veikė Mikulčių pradinė mokykla, įteigta 1946 m.

1991–2009 m. veikė Algirdo Dvariono personalinė įmonė.

2008 m. ūkininkų Jovitos ir Jono Anužų sodyba išrinkta viena gražiausių Skuodo rajono ūkininkų sodybų.

Gyventojai

Žymūs žmonės 

Gimė:
 Pranas Vaseris (1915 m. kovo 29 d. – 1987 m. rugsėjo 29 d. Melburne, Australija), kunigas, prozininkas (knygos: „Padangių keliai” (1962), „Kaimo muzikantai” (1969), „Girių sargai” (1973), „Vėjo vartai” (1985).
 Juozas Veitas (1941 d. gegužės 23 d.), literatas, vertėjas.

Gyveno:
 Kazys Ramonas (g. 1890 m. gegužės 10 d. Pesčių k., Salantų vls., Telšių aps., Kauno gub.), Lietuvos kariuomenės kūrėjas savanoris, jaun. puskarininkis.

Kultūros paveldas 

 Igarių senosios kapinės, vad. Maro kapeliais (saugotinas kultūros paveldo objektas; XVI–XIX a.);
 Igarių senovės žemdirbystės vieta (saugotinas kultūros paveldo objektas; II tūkstantmečio I pusė – XVII a.);
 Koplytėlė su Švč. Marijos Maloningosios skulptūra, Igarių senosios kapinės (unikalus kodas 13636; 1881 m., rekonstruota XX a. I pusė; autoriai nenustatyti);
 Monumentalus kryžius su Nukryžiuotojo skulptūra, F. Beniušytės sodyba (unikalus kodas; XX a. I pusė).

Šaltiniai

Nuorodos 
 Legenda apie Igorį – Igarių įkūrėją
 Valstybinė saugomų teritorijų tarnyba. Salantų regioninis parkas. Svarbiausios gamtos vertybės (Igarių riedulynas) 
 Lietuvos valstybiniai parkai (Igarių riedulynas)
 Kelionės Lietuvoje. Turizmas, pramonos: Unikalūs Šauklių, Erlėnų, Igarių riedulynai

Skuodo rajono savivaldybės gyvenvietės
Vilius Baldišis

Vilius Baldišis (g. 1961 m. sausio 5 d. Skuode) – Lietuvos ekonomistas, bankininkas, politikas, signataras.

Biografija 
Gimė Sibiro tremtinių šeimoje. 1968–1979 m. mokėsi Skuodo vidurinėje mokykloje. 1984 m. Vilniaus universiteto Ekonominės kibernetikos ir finansų fakultete įgijo ekonomisto specialybę.

1984–1985 m. SSRS valstybinio banko Lietuvos respublikinės kontoros vyresnysis ekonomistas. 1985–1990 m. Vilniaus universiteto Finansų ir kredito katedros dėstytojas. Nuo 1988 m. dirbo specialistų grupėje, parengusioje Lietuvos pinigų ir bankų savarankiškos sistemos koncepciją bei pagrindinius įstatymus.

1990–1992 m. Lietuvos Aukščiausiosios Tarybos deputatas, signataras.  1990–1993 m. Lietuvos banko valdybos pirmininkas, nuo 1993 m. Lito komiteto narys.  1994 m. „Aurabanko“ valdybos patarėjas. 1994–1997 m. „Tauro banko“ valdybos pirmininko pavaduotojas. 1997–1999 m. Baldų rūmų direktorius strategijai. 2000-2005 m. bendrovės „Vilnelės vingis“ generalinis direktorius. 

1997 m. Generalinėje prokuratūroje iškeltos penkios baudžiamosios bylos dėl „Tauro banko“ turto pasisavinimo ir iššvaistymo stambiu mastu.

Bibliografija 
 Rublio nokautas / Vladas Terleckas, Vilius Baldišis. – Vilnius: Žinija, 1989. – 30 p.
 Lietuvos pinigų ir kredito sistemos koncepcija / Stasys Uosis, Vladas Terleckas, Vilius Baldišis. – Vilnius: Žinija, 1989. – 39 p.
 Pinigų fenomenas / Vilius Baldišis, Vladas Terleckas. – Vilnius: Mintis, 1990. – 85 p. – ISBN 5-417-02887-8

Įvertinimas 
 2000 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis

Šaltiniai 

|-

Kovo 11 akto signatarai
Seimo nariai
Lietuvos banko vadovai
Julius Beinortas

Julius Beinortas (1943 m. vasario 11 d. Kačiuškiuose, Grinkiškio valsčius – 2019 m. vasario 13 d.  Panevėžyje) – Lietuvos ir Panevėžio miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, akto dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo signataras.

Biografija 
1959 m. baigė Grinkiškio vidurinę mokyklą, 1965 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius – technologas. 1968 m. studijavo Friazino TSRS elektronikos pramonės ministerijos specializuotuose aukštuosiuose inžinerijos kursuose.

1959–1961 m. Kauno gamyklos „Bitukas“ darbininkas, 1965 m. Latvijos Lyvanų stiklo fabriko meistras, 1967–1990 m. Panevėžio gamyklos „Ekranas“ meistras, biuro viršininkas, cecho viršininkas, gamybos viršininko pavaduotojas.

1990–1992 m. LTSR Aukščiausiosios tarybos deputatas, 1992–2000 m. Seimo narys. 1996–2000 m. Socialinių reikalų komiteto pirmininko pavaduotojas, 2000 m. pirmininkas. 1992–2000 m. Lietuvos delegacijos Baltijos Asamblėjoje narys, kelis kartus Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas. 1997–2000 m. Pabėgėlių reikalų tarybos pirmininkas.

2000–2002 m. dirbo Socialinės apsaugos ir darbo ministerijoje, 2002–2008 m. dirbo Valstybinės darbo inspekcijos Panevėžio skyriaus viršininko pavaduotojas, vyr. darbo inspektorius. Vėliau pensininkas.

2003–2015 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys. 

1963–1990 m. neoficialaus Lietuvos žygeivių judėjimo dalyvis, turistinių-kraštotyrinių akcijų organizatorius. 1988–1989 m. vienas iš Sąjūdžio Panevėžio rėmimo grupės steigėjų, Sąjūdžio miesto tarybos narys. Išrinktas į I Sąjūdžio seimą, LPS Steigiamojo suvažiavimo delegatas. 1992 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos, partijos Lietuvos krikščionys demokratai Panevėžio miesto skyriaus narys, partijos Tarybos narys.
.

Sutuoktinė Vida, vaikai Eiginta, Aušra.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Biografija Seimo svetainėje

Kovo 11 akto signatarai
Seimo nariai
Panevėžio politikai
Juozas Dringelis

Juozas Dringelis (1935 m. birželio 25 d. Pabaronėje, Varėnos rajonas – 2015 m. birželio 4 d.) – Lietuvos žurnalistas, politinis bei visuomenės veikėjas, signataras.

Biografija 
Gimė valstiečių šeimoje. Baigęs Pabaronės pradžios mokyklą toliau mokėsi Varėnoje ir Vilniuje. 1953–1957 m. dirbo įvairiose įstaigose ir organizacijose, 1957–1962 m. Eišiškių, 1962–1969 m. Varėnos rajono laikraščių redakcijose. 1965 m. neakivaizdiniu būdu baigė Vilniaus universitetą, įgijo žurnalisto specialybę. 1969–1990 m. Varėnos rajono Vykdomojo komiteto sekretorius. 1988 m. liepos mėnesį įsijungė į Sąjūdžio veiklą: buvo Varėnos rajono iniciatyvinės grupės narys, Sąjūdžio rajono tarybos narys, jos Kultūros komisijos pirmininkas. 

1990–1992 m. LR Aukščiausiosios Tarybos-Atkuriamojo Seimo deputatas.  1990–1992 m. AT seniūno Eugenijaus Gentvilo pavaduotojas, dirbo Savivaldybių komisijoje.  1992–2000 m. Seimo narys, dirbo Valstybės reformų ir savivaldybių komitete, Etikos ir procedūrų komisijoje.  Rūpinosi Rytų Lietuvos problemų sprendimu, Valstybinės regioninių problemų komisijos Rytų Lietuvos pakomitečio pirmininko pavaduotojas. Nuo 1997 m. Lietuvos ir Lenkijos seimų asamblėjos Lietuvos delegacijos Švietimo, kultūros ir tautinių mažumų komisijos pirmininkas.

Visą laiką rinko ir skelbė kraštotyrinę medžiagą, išspausdino apie 30 kraštotyros darbų. Žmona Valerija – bibliotekininkė. Sūnūs: Giedrius – lituanistas, Audrius – fizikas.

Palaidotas Vilniaus Antakalnio kapinėse.

Bibliografija 
 Varėnos rajonas. – Vilnius: Mintis, 1983. – 48 p.

Įvertinimas 
 2000 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis

Šaltiniai 

Kovo 11 akto signatarai
Seimo nariai
Lietuvos kraštotyrininkai
Kęstutis Glaveckas

Kęstutis Glaveckas (1949 m. balandžio 30 d. Vilniuje – 2021 m. balandžio 30 d. ten pat) – Lietuvos ekonomistas, politinis veikėjas, signataras.

Biografija 
1967 m. baigė Vilniaus A.Vienuolio vidurinę mokyklą. 1967–1972 m. studijavo Vilniaus universiteto (VU) Pramonės ekonomikos fakultete.

1972–2000 m. dėstė VU Ekonomikos fakultete. 1973–1976 m. studijavo VU aspirantūroje. 1975–1984 m. VU docentas. 1976 m. apgynė ekonomikos mokslų kandidato laipsnį. 1987 m. Talino universitete apgynė habilitacinį darbą, už kurį suteiktas habilituoto ekonomikos mokslų daktaro laipsnis. 

1988 m. tobulinosi Frankfurto prie Maino universitete. 1989 m. suteiktas profesoriaus vardas. 1989–1990 m. tobulinosi Niujorko universitete, 1992–1993 m. Budapešto ekonomikos universitete.

1992–1996 m. Lietuvos ir užsienio kompanijų konsultantas. Kartu su kitais įkūrė Lietuvos laisvosios rinkos institutą, 1992–1998 m. buvo šio instituto tarybos pirmininkas. 1993–1996 m. Nacionalinės vertybinių popierių biržos tarybos pirmininkas. 

Mokėjo anglų, vokiečių, rusų ir lenkų kalbas. Pirmoji žmona Aušra Glaveckienė. 1999 m. susituokė su Rūta Rutkelyte (g. 1960 m.).  Vaikai Ramunė, Živilė.

Urna su palaikais palaidota Vilniaus Antakalnio kapinėse.

Politinė veikla 
1989–1990 m. LKP CK ekonomikos ir socialinių klausimų skyriaus vedėjas, CK sekretorius.  1990–1992 m. Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo deputatas. Nuo 1996 m. Seimo narys.

1998–2000 m. Lietuvos centro sąjungos (LCS) pirmininko pavaduotojas, 2000 m. sąjungos pirmininkas. 2002 m. kaip LCS kandidatas nesėkmingai dalyvavo LR Prezidento rinkimuose (surinko 0,52 proc. rinkėjų balsų).  2003 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys. 

Buvo aktyvus LCS vienijimosi su Lietuvos liberalų sąjunga ir Moderniųjų krikščionių demokratų sąjunga iniciatorius ir šalininkas. 2003 m. gegužės 31 d. išrinktas Liberalų ir centro sąjungos pirmininko pirmuoju pavaduotoju.  2005 m. pašalintas iš Liberalų ir centro sąjungos.  2008 m. įstojo į politinę partiją Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdis.

Įvertinimas 
 2000 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis 
 2004 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordinas (Komandoro kryžius)

Šaltiniai

Nuorodos 

Lietuvos TSR politiniai veikėjai
Kovo 11 akto signatarai
Seimo nariai
Lietuvos ekonomistai
Lietuvos pedagogai
Kauno politikai
Kęstutis Lapinskas

Kęstutis Lapinskas (g. 1937 m. sausio 29 d. Bedaliuose, Šakių valsčius) – Lietuvos teisininkas, teisėtyrininkas konstitucionalistas, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1960 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą (VU TF), įgijo teisininko kvalifikacinį laipsnį. 1960–1963 m. Juridinės komisijos prie LSSR Ministrų Tarybos konsultantas. 1963–1966 m. studijavo Maskvos M. Lomonosovo valstybinio universiteto aspirantūroje, teisės mokslų kandidatas.  1966–1990 m. VU TF vyresnysis dėstytojas, prodekanas; nuo 1969 m. docentas, 1973–1990 m. Valstybinės teisės katedros vedėjas, VU TF Konstitucinės ir administracinės teisės katedros dėstytojas. 

1990–1992 m. LR AT deputatas, išrinktas Šiaulių Gubernijos rinkimų apygardoje.  Signataras, LR Konstitucijos projekto rengimo grupės narys, Laikinosios komisijos LR Konstitucijos projektui parengti pirmininkas. Rengė LR Konstitucinio Teismo įstatymo, kitų įstatymų projektus, dalyvavo kurdamas šalies teismų sistemą, dirbo aukštų pakopų bendrosios kompetencijos bei administraciniame teismuose.

1993–1999 m. LR Konstitucinio Teismo teisėjas.  1999–2000 m. Lietuvos apeliacinio teismo Administracinių bylų skyriaus pirmininkas. 2000–2002 m. Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo pirmininkas.  Nuo 2002 m. kovo 19 d. iki 2011 m. kovo 14 d. Konstitucinio Teismo teisėjas , 2008 m. kovo 21 d. – 2008 m. balandžio 3 d. laikinai einantis pirmininko pareigas, iki 2011 m. balandžio 12 d. pirmininkas.  2011–2012 m. Teisėjų etikos ir drausmės komisijos pirmininkas. 

Mokslinių interesų kryptys – konstitucinė teisė, administracinė teisė, dėstomi dalykai – lyginamoji konstitucinė teisė, konstitucinė priežiūra. Parašė teisės knygų, paskelbė mokslinių straipsnių iš valstybinės ir administracinės teisės, dalyvavo konferencijose, mokslinių, mokslinių-metodinių tarybų, redkolegijų veikloje. 

Vedęs, turi 2 dukras ir sūnų.

Bibliografija 
 Tarybinės valstybės ir teisės pagrindai: mokymo metodinė priemonė (su kitais). – Kaunas: Šviesa, 1975. – 138 p.
 Teisinis darbas įmonėje (su kitais), 1977 m.
 Vietinės Tarybos valdymo aparatas. – Vilnius: Mintis, 1977. – 61 p.
 Liaudies draugovininkui spie teisę (su kitais), 1979 m.
 Vietinių Tarybų organizacinė veikla / Kęstutis Lapinskas, Pranas Petkevičius, Juozas Žilys. – Vilnius: Mintis, 1979. – 246 p.
 Tarybinė administracinė teisė / Kęstutis Lapinskas, Pranas Petkevičius. – Vilnius: Mintis, 1980. – 471 p.
 Lietuvos TSR konstituciniai institutai. – Vilnius: Mintis, 1981. – 219 p.
 Tarybinė valstybinė teisė. – Vilnius: Mintis, 1987. – 343 p.

Įvertinimas 
 1999 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Karininko kryžius 
 2000 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis
 2011 m. Lenkijos Ordino už nuopelnus Komandoro kryžius

Šaltiniai 

Kovo 11 akto signatarai
Teisėtyrininkai komparatyvistai
Lietuvos konstitucionalistai
Lietuvos teismų pirmininkai
LR Konstitucinio Teismo teisėjai
Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo teisėjai
Lietuvos apeliacinio teismo teisėjai
Vytautas Paliūnas

Vytautas Paliūnas (1930 m. rugpjūčio 13 d. Kėdainiuose – 2005 m. kovo 12 d.) – Lietuvos inžinierius hidrotechikas, pedagogas, signataras.

Biografija 
1949 m. sidabro medaliu baigė Kėdainių vidurinę mokyklą. 1949–1954 m. studijavo Kauno politechnikos institute (KPI, nuo 1990 m. KTU), po baigimo dirbo asistentu Hidrotechnikos katedroje. 1958–1961 m. VODGEO mokslinio instituto (Maskva) aspirantas. Nuo 1961 m. KPI Teorinės mechanikos katedros vyr. dėstytojas.

1963 m. Maskvoje apgynė technikos mokslų kandidato disertaciją. 1965–1991 m. KPI Teorinės mechanikos katedros vedėjas, 1967 m. docentas. 1970 m. Maskvoje apgynė technikos mokslų daktaro disertaciją, 1972 m. profesorius. 1983 m. už kolektyvinį darbą „Funkciniai ir technologiniai ESM mechanizmai – teorija, konstrukcijos ir pritaikymas“ apdovanotas LSSR valstybine premija.

Prasidėjus Atgimimui, aktyviai įsijungė į visuomeninę veiklą, KPI Teorinės mechanikos katedroje įkūrė Sąjūdžio grupę. 1989 m. Vytauto Didžiojo universiteto iniciatyvinės grupės narys, 1989 m. birželio mėn. išrinktas į VDU Statuto rengimo grupę. 1990–1992 m. Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo deputatas, išrinktas Panemunės rinkiminėje apygardoje Nr. 30. 1990 m. kovo 11 d. Nepriklausomybės atstatymo akto signataras.  Priklausė Sąjūdžio, vėliau Nuosaikiųjų frakcijai, dirbo Švietimo, mokslo ir kultūros (nuo 1990 m. kovo 20 d.), Ekonomikos (nuo 1991 m. lapkričio 26 d.) komisijose.

1990–1992 m. Lietuvos radijo ir televizijos valdybos narys. 1991–1999 m. Lietuvos mokslo tarybos narys. 1992 m. už vadovėlį aukštosioms mokykloms „Teorinė mechanika“ skirta Lietuvos mokslo premija. 1993–1997 m. KTU Teorinės mechanikos katedros profesorius. 1995–1996 m. Kauno miesto tarybos narys, atstovavo Tėvynės Sąjungai, iki 1996 m. Biudžeto ir ekonomikos komiteto pirmininkas.

Spaudoje paskelbė apie 70 mokslinių darbų, kuriuose nagrinėtos hidrodinamikos, teorinės mechanikos ir tamprumo teorĳos problemos.

Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

Įvertinimas 
 1983 m. LSSR valstybinė premija (su kitais)
 1992 m. Lietuvos nacionalinė premija
 2000 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis

Šaltiniai 

LTSR valstybinės premijos laureatai
Kovo 11 akto signatarai
Lietuvos inžinieriai hidrotechnikai
Kauno politikai
Saulius Pečeliūnas

Saulius Pečeliūnas (g. 1956 m. sausio 19 d. Druskininkuose) – Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos akto dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo signataras.

Biografija 

1979 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, įgijo inžinieriaus kelininko specialybę. 1979–1990 m. buvo Miestų statybos projektavimo instituto vyresnysis inžinierius kelininkas.

Politinėje veikloje pradėjo dalyvauti 1980 m. Bendradarbiavo leidžiant pogrindinį leidinį „Lietuvos Katalikų Bažnyčios kronika“. 1988–1990 m. – Lietuvos Sąjūdžio Seimo narys. Pirmosios Lietuvoje atkurtos partijos – Lietuvos demokratų partijos atkūrimo deklaracijos (pasirašyta 1989 m. vasario 4 d.) signataras.

Išrinktas į Aukščiausiąją Tarybą – Atkuriamajį Seimą, 1992–1996 m., 1996–2000 m. ir 2004–2008 m. kadencijų Seimus. Buvo Aukščiausiosios Tarybos (į kurią kandidatavo remiamas Sąjūdžio ir Lietuvos demokratų partijos) Krašto apsaugos ir vidaus reikalų komisijos pirmininkas, Lietuvos valstybinės derybų su Rusijos Federacija dėl okupacinės kariuomenės išvedimo iš Lietuvos delegacijos narys. 1992–1996 m. kadencijos Seime (į kurį išrinktas pagal jungtinį Lietuvos krikščionių demokratų, Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos, Lietuvos demokratų partijos sąrašą) – Nacionalinio saugumo komiteto pirmininko pavaduotojas. 1996–2000 m. kadencijos Seime dirbo Nacionalinio saugumo (nuo 1999 m. – Nacionalinio saugumo ir gynybos) komitete, buvo Peticijų komisijos pirmininkas.

2000–2001 m. buvo bedarbis. 2001–2004 m. – Muitinės departamento prie Finansų ministerijos Pažeidimų prevencijos skyriaus vyriausiasis inspektorius.

1989–2001 m. – Lietuvos demokratų partijos narys ir pirmininkas. Nuo 2003 m. – Tėvynės sąjungos narys.

Žmona Lina Pečeliūnienė – „Lietuvos aido“, vėliau – „Valstiečių laikraščio“ žurnalistė ir politikos apžvalgininkė.

Nuorodos 
 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai
 Biografija Seimo svetainėje

Išnašos 

Kovo 11 akto signatarai
Eugenijus Petrovas

Eugenijus Petrovas (g. 1936 m. balandžio 26 d. Leningrade) – Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos akto dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo signataras.

Nuorodos 
 Biografija Seimo svetainėje.

Kovo 11 akto signatarai
Virginijus Pikturna

Virginijus Pikturna (1961 m. kovo 23 d. Jurjonų k., Dovilų apyl., Klaipėdos r.) – Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos akto dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo signataras.

Nuorodos 
 Biografija Seimo svetainėje.

Kovo 11 akto signatarai
Petras Poškus

Petras Poškus (1935 m. gruodžio 15 d. Perlojos k., Varėnos raj. – 2004 m. sausio 5 d.) – Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos akto dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo signataras.

Nuorodos 
 Biografija Seimo svetainėje.

Kovo 11 akto signatarai
Vytautas Adolfas Puplauskas

Vytautas Adolfas Puplauskas (g. 1930 m. spalio 3 d. Telšių valsčiaus Rubežaičių kaime) – Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos akto dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo signataras.

Nuorodos 
 Biografija Seimo svetainėje.

Kovo 11 akto signatarai
Antanas Račas

Antanas Račas (1940 m. rugpjūčio 28 d. Jurbarke – 2014 m. vasario 9 d. Vilniuje) – pedagogas, Lietuvos ir Kelmės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, signataras.

Biografija 
Mokėsi Jurbarke, baigė Šakių rajono Kidulių vidurinę mokyklą. Dirbo Juodeikiuose, tarnavo sovietiniame Šiaurės laivyne. 1962–1967 m. Vilniaus universitete studijavo germanistiką, įgijo filologo kvalifikaciją. 1967 m. Zarasų rajono Degučių aštuonmetės mokyklos mokytojas, Avilių aštuonmetės mokyklos direktoriaus pavaduotojas. 1968–1976 m. Kelmės rajono Šaukėnų vidurinės mokyklos direktorius. 1976–1990 m. Kelmės 2-osios vidurinės mokyklos vokiečių kalbos mokytojas.

Nuo 1988 m. dalyvavo Sąjūdžio veikloje, Sąjūdžio Seimo narys, Sąjūdžio Kelmės rajono tarybos pirmininkas. 1990–1992 m. Aukščiausiosios Tarybos-Atkuriamojo Seimo narys, signataras.  Dirbo Užsienio reikalų komisijoje, po 1991 m. sausio įvykių komisijos pavedimu įkūrė Lietuvos informacinį biurą Hiuttenfelde (Vokietija), Vasario 16-osios gimnazijos ir Vokietijos lietuvių bendruomenės patalpose, iki 1991 m. lapkričio 18 d. buvo to biuro vadovas.

Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) partijos narys, tarybos narys. 1992–1996 m. ir 1996–2000 m. LR Seimo narys, išrinktas Jurbarko apygardoje Nr. 62. Dirbo Užsienio reikalų ir Europos reikalų komitetuose.  2000–2002 m. Kelmės profesinio rengimo centro vokiečių kalbos mokytojas. 2003–2007 m. ir 2007–2008 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narys.

Lietuvos samariečių bendrijos steigėjas, dalyvavo Tarptautinės samariečių organizacijos veikloje. Krikščioniškosios kultūros gynimo asociacijos patarėjas. Išvertė religinio turinio straipsnių ir knygų. Mokėjo anglų, vokiečių, rusų ir esperanto kalbas. Žmona Jadvyga, sūnūs Vytautas, Gediminas, Kęstutis. Palaidotas Kelmės kapinėse.

Įvertinimas 
 2000 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis 
 2009 m. Baltijos Asamblėjos medalis už nuopelnus Sąjūdžio veikloje ir Baltijos kelio organizavime 1989 m.
 2010 m. Kelmės rajono garbės pilietis 
 2012 m. LR užsienio reikalų ministerijos garbės ženklas „Lietuvos diplomatijos žvaigždė“

Šaltiniai 

Kovo 11 akto signatarai
Seimo nariai
Lietuvos mokyklų direktoriai
Lietuvos miestų ir rajonų garbės piliečiai
Kelmės politikai
Liudvikas Sabutis

Liudvikas Sabutis (g. 1939 m. vasario 1 d. Klaipėdoje) – teisininkas, Lietuvos SSR prokuroras, visuomenės ir politikos veikėjas, signataras.

Biografija 
Kretingos vidurinėje mokykloje baigė devynias klases. 1957 m. baigė Šilutės žemės ūkio mechanizacijos mokyklą. Dirbo remontininku Darbėnų mašinų-traktorių stotyje. Po pusmečio išvyko į Karelijos-Suomijos autonominę respubliką, Kliušinogorsko miškų pramonės ūkyje dirbo šakų genėtoju, miško vilkiko vairuotoju.

1958 m. rudenį pašauktas į sovietinę armiją, iki 1962 m. tarnavo Leningrado karinės apygardos raketinio dalinio autotransporto kuopoje eiliniu, vėliau seržantu, viršila. 1962 m. grįžo į Lietuvą. Dirbo vairuotoju ekspeditoriumi, dalyvavo meno saviveikloje, baigė Kretingos vakarinę vidurinę mokyklą, sukūrė šeimą.

Nuo 1966 m. SSKP narys. 1963–1970 m. LLKJS ir LKP Kretingos rajono komitetų atsakingasis darbuotojas. 1970–1973 m. Kretingos-Palangos tarprajoninės prokuratūros tardytojas. 1973 m. baigė studijas Vilniaus V. Kapsuko universiteto Teisės fakultete, įgijo teisininko specialybę.

1974–1979 m. Ignalinos rajono vyriausiasis prokuroras. 1979–1982 m. LKP CK teisėsaugos skyriaus instruktorius. 1983–1987 m. Lietuvos SSR prokuroro pirmasis pavaduotojas. 1987–1989 m. Lietuvos SSR prokuroras. Vėliau kurį laiką dirbo teisingumo ministro pavaduotoju. 

1989 m. gegužės mėn., Sąjūdžio tarybai pasiūlius, kaip deputatas ir teisininkas išrinktas Lietuvos SSR AT prezidiumo sekretoriumi. 1989 m. gruodžio mėn. išstojo iš SSKP.

1990 m. išrinktas į Aukščiausiąją Tarybą – Atkuriamąjį Seimą, buvo 1996–2000 m., 2004–2008 m. ir 2008–2012 m. kadencijų Seimų narys. Kandidatu į AT iškeltas Sąjūdžio, į vėlesnius Seimus – Tėvynės Sąjungos. Aukščiausiojoje Taryboje išrinktas Tarybos sekretoriumi ir Prezidiumo nariu. 1996–2000 m. kadencijos Seime – Valdymo reformų ir savivaldybių komiteto (nuo 1999 m. Valstybės valdymo ir savivaldybių komitetas) pirmininkas, Europos reikalų komiteto narys, Baltijos asamblėjos Teisės komiteto pirmininkas. 

1992 m. pralaimėjus Seimo rinkimus, dirbo Pasaulio lietuvių bendruomenės atstovybėje Vilniuje. 1993–1995 m. laikraščio „Lietuvos aidas“ redakcijos juristas. 1995–1996 m. Vilniaus miesto savivaldybės sekretorius. 2001–2004 m. Lietuvos generalinės prokuratūros Specialiųjų tyrimų skyriaus prokuroras, vėliau vyriausiojo prokuroro pavaduotojas. Gavo vyr. justicijos patarėjo rangą.

Šaltiniai 

Lietuvos TSR politiniai veikėjai
Lietuvos TSR teisingumo viceministrai
Lietuvos TSR prokurorai
Lietuvos vyriausieji prokurorai
Kovo 11 akto signatarai
Seimo nariai
Valerijonas Šadreika

Valerijonas Šadreika (g. 1938 m. birželio 20 d. Ulbinai, Varėnos rajonas – 1991 m. birželio 29 d. Vilnius) – teisininkas, advokatas, advokatų savivaldos veikėjas, Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos akto dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo signataras.

Biografija 
1955 m. baigęs Vilniaus bibliotekininkystės technikumą, pradėjo studijuoti teisę Vilniaus valstybinio universiteto (VU) Teisės fakultete, kurį 1962 m. baigė, įgijo teisininko kvalifikaciją.

1955-1957 m. bibliotekos Vilniuje vedėjas, 1962-1970 m. Juridinės komisijos prie Lietuvos TSR Ministrų Tarybos vyresnysis konsultantas, 1970-1972 m. Lietuvos TSR teisingumo ministro padėjėjas, nuo 1973-1991 m. Lietuvos advokatų kolegijos narys, 1981-1990 m. Lietuvos advokatų kolegijos prezidiumo pirmininko pavaduotojas.

1990 m. Šilalės rinkiminėje apygardoje išrinktas Aukščiausiosios Tarybos deputatu. Dalyvavo reformuojant Lietuvos komunistų partiją į socialdemokratinės orientacijos partiją. LDDP narys, LDDP suvažiavime išrinktas LDDP Tarybos nariu. Lietuvos demokratinės darbo partijos (LDDP) frakcijos narys.
Dirbdamas Lietuvos Aukščiausiosios Tarybos nariu Teisinės sistemos komisijoje, dalyvavo rengiant nepriklausomos Lietuvos įstatymus. Iki pat mirties V. Šadreika kiek galėdamas stebėjo viską, kas vyko Lietuvoje ir stengėsi pareikšti savo poziciją. Gulėdamas ligoninėje susitikinėjo su kolegomis, duodavo interviu spaudai, prisijungė prie tų, kurie atstovavo Lietuvos ateities forumui Aukščiausiojoje Taryboje.

Monografijos autorius. Paskelbė straipsnių butų teisės, retorikos, teisinės gynybos klausimais.

Buvo vedęs; žmona Daiva, sūnus Gediminas, dukra Ūla.

Palaidotas Antakalnio kapinėse Vilniuje .

Apdovanojimai 
 Vyčio Kryžiaus ordino medalis, 2005-03-07 .

Šaltiniai 

Kovo 11 akto signatarai
Lietuvos advokatų tarybos vicepirmininkai
Lionginas Šepetys

Lionginas Šepetys (1927 m. lapkričio 23 d. Kazliškiuose, Ukmergės apskritis – 2017 m. gruodžio 8 d. Vilnius) – Lietuvos Nepriklausomos valstybės atkūrimo akto signataras, LTSR komjaunimo, partinis ir kultūros veikėjas.

Biografija 

1953 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius architektas. 1953–1957 m. dirbo KPI asistentu, vyresniuoju dėstytoju. 1957–1958 m. LLKJS CK darbuotojas, LLKJS CK Biuro narys. 1958–1960 m. LKP CK mokslo, mokyklų ir kultūros skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1960–1963 m. studijavo Maskvos Visuomeninių mokslų akademijoje prie SSKP CK. 1963 m. menotyros mokslų kandidatas.

1963–1964 m. LKP CK ideologinio skyriaus vedėjo pavaduotojas, 1964–1967 m. mokslo ir kultūros skyriaus vedėjas. 1963–1968 m. dirbo LSSR dailės institute, 1964 m. docentas. 1967–1976 m. LSSR kultūros ministras. 1976–1989 m. LKP CK sekretorius. 1987 m. filosofijos mokslų daktaras.  Nuo 1987 m. LSSR MA narys korespondentas. 

Nuo 1964 m. LKP CK narys, nuo 1976 m. CK Biuro narys. Nuo 1967 m. LSSR AT, nuo 1984 m. SSRS AT deputatas. Nuo 1981 m. LSSR AT pirmininkas. Nuo 1990 m. nepartinis. 1990–1992 m. LR Aukščiausiosios Tarybos-Atkuriamojo Seimo deputatas. 1995–1997 m. LR energetikos ministerijos atstovas spaudai. Lietuvos dailininkų sąjungos narys. Paskelbė straipsnių meno istorijos ir teorijos klausimais.

Žmona Nijolė gydytoja, sūnus Linas architektas, sūnus Lionginas ekonomistas.

Bibliografija 
 Daiktų grožis. – Vilnius: Mintis, 1965. – 208 p.: iliustr.
 Modernizmo metmenys: tapyba. – Vilnius: Vaga, 1967. – 156 p.: iliustr.
 От жизни – в ничто: модернизм – что это такое? – Москва: Молодая гвардия, 1972. – 174 p.: iliustr.
 Ispanija: siluetai ir spalvos. – Vilnius: Vaga, 1973. – 85 p.: iliustr.
 Испания: силуэты и краски. – Vilnius: Vaga, 1975. – 106 p.: iliustr.
 Žmogus. Menas. Aplinka. – Vilnius: Vaga, 1978. – 369 p.
 Искусство и среда: место искусства в современной эстетической среде. – Москва: Советский художник, 1978. – 264 p.: iliustr.
 Modernizmo metmenys: pagrindinių krypčių analizė ir kritika. – 2-asis leidimas. – Vilnius: Vaga, 1982. – 227 p.: iliustr.
 Повышение эффективности идейно-воспитательной работы. – Москва: Знание, 1984. – 64 p.
 Kultūra ir mes: lietuvių tarybinė kultūra brandaus socializmo sąlygomis. – Vilnius: Vaga, 1985. – 343 p.
 Neprarastoji karta: siluetai ir spalvos: atsiminimai. – Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2005. – 382 p.: portr. – ISBN 9986-39-420-1
 Ar galėjau? : atsiminimai. – Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2011. – 291 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-39-662-8

Įvertinimas 
 1974 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas
 1986 m. LSSR valstybinė premija, su kitais
 2000 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis

Šaltiniai 

LTSR valstybinės premijos laureatai
Lietuvos TSR ministrai
Lietuvos mokslų akademijos nariai korespondentai
Kovo 11 akto signatarai
Seimo nariai
Lietuvos kultūros ministrai
Lietuvos meno istorikai
Gediminas Šerkšnys

Gediminas Šerkšnys (g. 1948 m. vasario 11 d. Kaune) – Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos akto dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo signataras, buvęs LR užsienio reikalų viceministras.

Biografija 
1972 m. baigė Kauno medicinos institutą, biofizikas. 1979 m. apgynė technikos mokslų kandidato disertaciją iš techninės kibernetikos (nuo 1993 m. matematikos daktaras, nostrifikavus disertaciją). Kauno fizikinių techninių energetikos problemų instituto darbuotojas, nuo 1981 iki 1988 m. Kauno kardiologijos instituto vyresnysis mokslinis bendradarbis, vėliau – BĮ „Baltic Amadeus" skyriaus vadovas. Mokslinių interesų kryptys – optimizacijos teorija, dirbtinis intelektas.

1988 m. Lietuvos Sąjūdžio Kauno iniciatyvinės grupės narys, Užsienio reikalų komiteto pirmininkas, Lietuvos Kompiuterininkų sąjungos, TSRS Mokslų Akademijos Dirbtinio intelekto asociacijos steigėjas.

Nuo 1990 m. LR Aukščiausiosios Tarybos-Atkuriamojo Seimo deputatas, Valstybės atkūrimo komisijos pirmininkas. Nuo 1991 m. rugpjūčio iki 1993 m. sausio mėn. LR užsienio reikalų ministro pavaduotojas, 1992 m. LR Vyriausybės ministras be portfelio, Valstybės derybų su Rusijos Federacija dėl kariuomenės išvedimo ir kitų klausimų delegacijos koordinatorius ir narys.

Nuo 1993 m. iki 1997 m. buvo TŪB „A. Abišala ir partneriai. Konsultacinė firma" Vilniaus, po to Kauno skyriaus vadovas. 

Nuo 1997 m. sausio 6 d. pasiruošimo deryboms su Europos Sąjunga dėl narystės delegacijos vadovas, nuo 1997 m. gruodžio 15d. LR nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, nuo 1998 m. birželio 10 d. LR užsienio reikalų viceministras, atsakingas už integraciją į Europos Sąjungą, derybų su Šventuoju sostu delegacijos vadovas. Kartu su kitais LR URM viceministrais (kaip Jonas Rudalevičius, Oskaras Jusys) savo įsakymais pažeidė LR Vyriausybės nutarimą, kai komandiruotės laikotarpiu Dariui Jurgelevičiui buvo neteisėtai apskaičiuota 48 543 Lt ir išmokėta 33 000 Lt darbo užmokesčio vykstant į kelionę su ESBO misija į Moldovą.

2000-2006 m. - Lietuvos nuolatinis atstovas Jungtinėse Tautose, 2001-2004 m. buvo Vystimosi ir populiacijos komisijos biuro narys, o 2003 m. - šios Komisijos Prezidentas, 2006 m. - ECOSOC viceprezidentas.

2006 m. vasario - gegužės mėn. - URM ambasadorius ypatingiems pavedimams, vėliau - Lietuvos specialiosios misijos Afganistane vadovas. 2007 - 2008 m. - ambasadorius ypatingiems pavedimams, Lietuvos pagalbos Afganistanui koordinatorius.

Nuo 2008 m. spalio 7 d. - Lietuvos Respublikos Nuolatinis atstovas prie Europos Tarybos Strasbūre. 

Vedęs, žmona Elena, gydytoja pediatrė, sūnus Narimantas, dukra Raminta.

Šaltiniai 

Kovo 11 akto signatarai
Lietuvos ministrai be portfelio
Lietuvos užsienio reikalų viceministrai
Lietuvos ambasadoriai prie Jungtinių Tautų
Lietuvos ambasadoriai prie Europos Tarybos
Liudvikas Simutis

Liudvikas Simutis-Jaunutis (1935 m. rugpjūčio 27 d. Kaunatavoje, Luokės valsčius, Telšių apskritis – 2014 m. lapkričio 4 d. Kaune) – Lietuvos rezistentas, visuomenės bei politinis veikėjas, signataras.

Biografija 
Tėvas Adomas Simutis 1941 m. nukankintas Rainiuose. 1943–1962 m. mokėsi vidurinėje mokykloje. Rėmė Lietuvos partizanus, buvo Žemaičių apygardos Šatrijos rinktinės ryšininkas, vėliau dalyvavo ginkluotose akcijose. 1952–1955 m. Kaunatavos mokyklos vyr. pionierių vadovas. 1955 m. suimtas ir nuteistas mirties bausme, tačiau 1956 m. SSRS AT prezidiumo sprendimu mirties bausmė pakeista 25 metais lagerio. 1955–1977 m. buvo kalinamas Mordovijos lageriuose.

Grįžęs į Lietuvą dirbo pagalbiniu darbininku vaikų darželyje Klaipėdoje, 1977–1978 m. Kalvarijos bažnyčios zakristijonu, 1979–1990 m. Kauno hidrogeologinėje ekspedicijoje staliumi. Per lagerio laikų draugus įsitraukė į pogrindžio spaudos leidybą, bendradarbiavo „Lietuvos katalikų bažnyčios kronikoje“, „Aušroje“. Prasidėjus Atgimimui, aktyviai dalyvavo Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių organizacijų bei Sąjūdžio veikloje. 1990–1992 m. LR Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo deputatas, signataras. 

1993 m. tapo Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) partijos nariu, buvo vienas iš šios partijos Kauno skyriaus įkūrimo iniciatorių. Dalyvavo Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių bendrijos, Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių sąjungos, Lietuvos sąjūdžio tarybos, Lietuvos laisvės kovos sąjūdžio veikloje. L. Simučiui pripažintas kario savanorio teisinis statusas. 

Palaidotas Seniavos kapinėse Kaune.

Įvertinimas 
 1998 m. Vyčio kryžiaus 4 laipsnio ordinas 
 2000 m. Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis 
 2000 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis 
 Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos žymuo „Už Lietuvą“

Šaltiniai 

Kovo 11 akto signatarai
Seimo nariai
Lietuvos rezistentai
Albertas Šimėnas

Albertas Šimėnas (g. 1950 m. vasario 17 d. Papiliuose, Anykščių rajonas) – ekonomistas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas, signataras.

Biografija 
1956 m. pradėjo lankyti Antalinos pradinę mokyklą, 1967 m. baigė Troškūnų vidurinę mokyklą. 1967–1972 m. studijavo Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete, įgijo ekonomisto matematiko kvalifikaciją.

1972–1973 m. LSSR plano komiteto skaičiavimo centro ekonomistas. 1973–1984 m. Liaudies ūkio planavimo ir ekonomikos mokslinio tyrimo instituto mokslinis bendradarbis. 1981 m. ekonomikos mokslų kandidatas.  1984–1989 m. VISI Ekonomikos katedros dėstytojas, 1989 m. docentas. 1989–1990 m. LSSR MA Ekonomikos instituto Ūkio mechanizavimo skyriaus vyresnysis mokslinis bendradarbis. Paskelbė apie 60 mokslinių straipsnių ekonomikos klausimais.

1990–1992 m. Aukščiausiosios Tarybos deputatas, signataras. 1991 m. sausio 10 d. 20 val. – sausio 13 d. 5 val. LR Ministras pirmininkas.  Sausio 13-osios įvykių metu su šeima slėpėsi Druskininkuose. 1993 m. įrašytas į Lietuvos rekordų knygą kaip trumpiausiai tokias pareigas ėjęs Lietuvos valstybės pareigūnas. 

1991–1992 m. Gedimino Vagnoriaus ir Aleksandro Abišalos Vyriausybėse – LR ekonomikos ministras.  1992–1996 m. Ekonomikos ir privatizacijos instituto direktoriaus pavaduotojas, vyr. mokslinis bendradarbis. 1996–2000 m. LR Seimo narys.  2000 m. Lietuvos ūkio instituto direktoriaus pavaduotojas. 2000–2006 m. AB „Lietuvos geležinkeliai“ plėtros direktorius, 2006–2017 m. generalinio direktoriaus pavaduotojas

Nuo 1994 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos, nuo 2001 m. Lietuvos krikščionių demokratų, nuo 2008 m. TS-LKD narys.

Bibliografija 
 Kompleksinė ūkinės veiklos analizė statyboje: paskaitų tekstas. – Vilnius: Technika, 1989. – 43 p.: iliustr.
 Akcinės bendrovės: įstatymas ir komentaras / Juozas Bivainis, Albertas Šimėnas. – Vilnius: Lietuvos informacijos institutas, 1994. – 80 p.: grafik. – ISBN 9986-12-026-8
 Ekonomikos reforma Lietuvoje. – Vilnius: Pradai, 1996. – 271 p. – ISBN 9986-405-87-4

Įvertinimas 
 2000 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis

Šaltiniai

Literatūra 
 Antroji Vyriausybė. Premjero paslaptis: 1991 m. sausio 10-13 d. / Gediminas Ilgūnas. – Vilnius: Versus aureus, 2008. – 221 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-34-100-0

|-

Kovo 11 akto signatarai
Lietuvos ekonomikos ministrai
Seimo nariai
Lietuvos ekonomistai
Lietuvos geležinkelininkai
Česlovas Vytautas Stankevičius

Česlovas Vytautas Stankevičius (g. 1937 m. vasario 27 d. Šeštiniuose, Vilkaviškio apskritis) – Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas, LR krašto apsaugos ministras, diplomatas, signataras.

Biografija 
Gimė smulkių ūkininkų šeimoje, kurioje augo jaunesni brolis ir sesuo. 1956 m. baigė Kauno politechnikumą, įgijo statybos techniko kvalifikaciją. 1956–1959 m. tarnavo sovietinėje kariuomenėje. 1959–1974 m. dirbo Miestų statybos projektavimo instituto Kauno filiale: buvo grupės vadovas, vadovaujantis konstruktorius, vyriausiasis specialistas konstruktorius, Techninio skyriaus viršininkas. 1965 m. baigė Kauno politechnikos instituto Statybos fakulteto vakarinį skyrių, įgijo pramoninės ir civilinės statybos inžinieriaus diplomą su pagyrimu.

1974–1990 m. Miestų statybos projektavimo instituto Kauno filialo vyriausiasis inžinierius. 1988 m. birželio 10 d. išrinktas į Sąjūdžio Kauno iniciatyvinę grupę; Sąjūdžio Kauno tarybos pirmininkas, Sąjūdžio Seimo narys. 1990 m. vasario 24 d. išrinktas Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo nariu, 1990–1992 m. Seimo pirmininko Vytauto Landsbergio pavaduotojas.

1991–1992 m. Lietuvos valstybinės derybų su Rusija delegacijos vadovas. 1992 m. suteiktas nepaprastojo ir įgaliotojo ambasadoriaus diplomatinis rangas.  1992–1993 m. specialiųjų misijų ambasadorius LR užsienio reikalų ministerijoje. 

1996–2000 m. LR Seimo narys. Gedimino Vagnoriaus, Rolando Pakso ir Andriaus Kubiliaus Vyriausybėse – LR krašto apsaugos ministras. 2001–2005 m. LR ambasadorius Norvegijos Karalystėje.  2005–2008 m. LR užsienio reikalų ministrų Antano Valionio ir Petro Vaitiekūno patarėjas. 2008–2012 m. LR Seimo narys, Seimo pirmininkų Arūno Valinsko ir Irenos Degutienės pavaduotojas. 2008-2012 m. Lituanistikos tradicijų ir paveldo įprasminimo komisijos pirmininkas.

Žmona Jadvyga (g. 1941). Vaikai Alius, Rimas.

Bibliografija 
 Derybos su Rusija dėl kariuomenės išvedimo iš Lietuvos. – Vilnius: LR KAM Leidybos centras, 2002. – 127 p.: iliustr. – ISBN 9986-738-41-5
 Sudėtingas Lietuvos derybų su Maskva kelias 1990–1992 metais. – Vilnius: LR Seimo kanceliarija, 2013. – 126 p.: iliustr. – ISBN 978–609-95533-5-1

Įvertinimas 
 1987 m. LTSR nusipelnęs inžinierius 
 2000 m. DLK Gedimino 2 laipsnio ordinas 
 2000 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis

Šaltiniai 

|-

|-

Kovo 11 akto signatarai
LR Seimo pirmininko pavaduotojai
Lietuvos krašto apsaugos ministrai
Lietuvos ambasadoriai Norvegijoje
Lietuvos inžinieriai statybininkai
Jonas Šimėnas

Jonas Šimėnas (g. 1953 m. liepos 31 d. Anykščių rajono Papilių kaime) – Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos akto dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo signataras.

Biografija 

1960–1964 m. mokėsi Antalinos pradinėje mokykloje, 1964–1968 m. – Surdegio aštuonmetėje mokykloje, 1968–1969 m. – Panevėžio internatinėje sporto mokykloje, 1969–1971 m. – Viešintų vidurinėje mokykloje, 1971–1972 m. – Vilniaus 21-ojoje technikos mokykloje. 1973–1978 m. studijavo VU Gamtos mokslų fakultete. 1978–1980 m. – Vilniaus kompleksinės geologų ekspedicijos geologas, 1980–1981 m. – naftos žvalgybos ekspedicijos vyresnysis geologas, 1982–1990 m. – Jūrinio geologinio būrio viršininkas.

1990–1992 m. – LR AT-Atkuriamojo Seimo deputatas, Gamtos apsaugos komiteto pirmininkas. 1993–1996 m. – LR Seimo nario A. Saudargo sekretorius padėjėjas. 1996–2000 m. Aplinkos apsaugos ministerijos vyriausiasis specialistas. 2008–2012 m. – LR Seimo narys.

Kontroversija dėl galimo interesų konflikto 
Nuo 2005 m. iki 2008 metų, kada prisiekė ir tapo LR Seimo nariu, Jonas Šimėnas buvo Lietuvos biokuro gamintojų ir tiekėjų asociacijos „Litbioma“ direktorius. Rūpinosi biomasės ir biokuro gamybos ir naudojimo plėtra, energetinių plantacijų diegimu.

Seime kaip koalicijos atstovas buvo išrinktas Seimo aplinkos apsaugos komiteto pirmininku. Eidamas šias pareigas susilaukė kritikos dėl galimų interesų konfliktų siūlant teisės aktų projektus, susijusius su miškų tvarkymu, alternatyvių išteklių propagavimu, hidroenergetikos plėtra ir kitose galimai su ankstesne veikla besikertančiose srityse.

Nuorodos 
 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai;
 Biografija Seimo svetainėje.

Išnašos 

Kovo 11 akto signatarai
Seimo nariai