joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Barūnų kaimiškoji apylinkė

Barūnų kaimiškoji apylinkė () – apylinkė Gudijoje, Ašmenos rajone. Centras – Barūnai.

2009 m. 94,5 % gyventojų buvo gudai, 3,8 % – lenkai, 1,5 % – rusai.

Gyvenvietės 
Agromiesteliai
 Barūnai (Баруны)
Kaimai
 Alionys (Аляны) · Antanava (Антанова) · Bijutiškės (Біюцішкі) · Bėniūnai (Бянюны) · Vaicechava (Вайцехава) · Vaščynikai (Вашчынікі) · Hareckauščyna (Гарэцкаўшчына) · Geistūnai (Гейстуны) · Ginaučiai (Гінеўцы) · Girgilėnai (Гіргіляны) · Gudauščyna (Гудаўшчына) · Zaharniatai (Загарняты) · Zascenė (Засценне) · Zubauščyna (Зубаўшчына) · Zialiony Boras (Зялёны Бор) · Kaecianiatai (Каецяняты) · Kurhanas (Курган) · Kutarauščyna (Кутараўшчына) · Paludai (Палуды) · Petravičiai (Пятровічы) · Ravai (Равы) · Sidliarouščyna (Сідляроўшчына) · Smalenka (Смаленка) · Trasečaniatai (Трасечаняты) · Fedzevičai (Федзевічы) · Čarkasai (Чаркасы) · Černuška (Чэрнушка) · Šaltiniai (Шальціны) · Šapavalai (Шапавалы)
Viensėdžiai
 Baradouščyna (Барадоўшчына) · Lygiai (Лігі) · Marjanova (Мар’янова) · Misiūniškės (Місюнішкі) · Rudėniškės (Рудэнішкі) · Studzianecas (Студзянец)

Šaltiniai 

Ašmenos rajonas
Ukrainos futbolo varžybos 2010–2011 m.

Ukrainos futbolo varžybos 2010-2011 m.
  prasidėjo 2010 m. liepos 9 d., baigėsi 2011 m. gegužės 21 d.;
 s turnyras prasidėjo 2010 m. liepos 27 d., o finalas įvyko 2011 m. gegužės 25 d.

Istorija 
Dvidešimtasis Ukrainos futbolo čempionatas buvo žaidžiamas nuo 2010 m. liepos 9 iki 2011 m. gegužės 21 d. 

Nugalėtojais tapo Donecko „Šachtar“. Tai buvo šeštasis čempionų titulas.

Kijevo „Dinamo“ tenkinosi antra vieta. Charkivo „Metalist“ - trečia.

Lyderystė turas po turo:

Galutinė komandų rikiuotė 
 Čempionais tapo Donecko „Šahtar“.

2010–2011 m. Ukrainos futbolo taurė 
 Ukrainos futbolo taurė – pagrindinis futbolo taurės turnyras Ukrainoje.
 Turnyrai kasmet vyksta nuo 1992 m.

Pusfinalio rungtynės

Finalas 
 Finalas įvyko 2011 m. gegužės 25 d.
 Kijevo „Dinamo“ ir Donecko „Šahtar“ rungtynėse sprendėsi, kas iškovos šalies taurę.
 Donecko „Šahtar“  nugalėjo. Galutinis rezultatas 2:0. 
 Tai buvo septintas kartas, kai Donecko „Šahtar“ iškovojo šalies taurę.

Šaltiniai

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė;
 RSSSF: čempionų sąrašas
 RSSSF: Ukrainos futbolo taurės finalai
 RSSSF; Supertaurės rungtynės

Ukrainos futbolo varžybos
Europos futbolo varžybos 2010–2011 m.
Ukrainos futbolo varžybos 2011–2012 m.

Ukrainos futbolo varžybos 2011-2012 m.
  prasidėjo 2011 m. liepos  d., baigėsi 2012 m. gegužės d.;
 s turnyras prasidėjo 2011 m. liepos 16 d., o finalas įvyko 2012 m. gegužės 6 d.

Istorija 
Dvidešimtpirmasis Ukrainos futbolo čempionatas buvo žaidžiamas nuo 2011 m. liepos 9 iki 2012 m. gegužės 21 d. 

Nugalėtojais tapo Donecko „Šachtar“. Tai buvo septintasis čempionų titulas.

Kijevo „Dinamo“ tenkinosi antra vieta. Charkivo „Metalist“ - trečia.

Lyderystė turas po turo:

Galutinė komandų rikiuotė 
 Čempionais tapo Donecko „Šahtar“.

2011–2012 m. Ukrainos futbolo taurė 
 Ukrainos futbolo taurė – pagrindinis futbolo taurės turnyras Ukrainoje.
 Turnyrai kasmet vyksta nuo 1992 m.

Pusfinalio rungtynės

Finalas 
 Finalas įvyko 2012 m. gegužės 6 d.
 Donecko „Metalurg“ ir Donecko „Šahtar“ rungtynėse sprendėsi, kas iškovos šalies taurę.
 Po pagrindinio laiko rezultatas buvo lygus 1:1. 
 Pratęsus rungtynes Donecko „Šahtar“  nugalėjo. Galutinis rezultatas 2:1. 
 Tai buvo aštuntas kartas, kai Donecko „Šahtar“ iškovojo šalies taurę.

Šaltiniai

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė;
 RSSSF: čempionų sąrašas
 RSSSF: Ukrainos futbolo taurės finalai
 RSSSF; Supertaurės rungtynės

Ukrainos futbolo varžybos
Europos futbolo varžybos 2011–2012 m.
Afrikinis balnasnapis

Afrikinis balnasnapis arba afrikinis gandras (, , ) – stambiausias gandrinių (Ciconiidae) šeimos paukštis. Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos duomenimis šio paukščio apsaugos būklė nekelia susirūpinimo. Maisto ieško braidydamas. Skrenda ištiesęs kaklą ir kojas. Bebalsis, tik prie lizdo kalena snapu. Išskirtinis požymis – plokštelė virš snapo.
 
Paukščio atvaizdas yra panaudotas Senovės Egipto hieroglife.

Paplitimas ir biotopas 
Aptinkamas Užsachario Afrikoje nuo Sudano, Etiopijos iki Pietų Afrikos. Biotopas – šlapynės, kuriose auga pavieniai medžiai.

Išvaizda 
Stambesnis už baltąjį gandrą. Kūno aukštis – 150 cm, atstumas tarp sparnugalių – 250–270 cm. Patinas sveria 5,1 – 7,5 kg, o patelė – 5- 6,9 kg. Galva, kaklas, nugara, ir uodega yra juodos spalvos. Likusi kūno dalis ir plasnojamosios plunksnos yra baltos spalvos. Patino rainelė tamsiai ruda, o patelės – geltonos spalvos. Stambus snapas raudonas, su juoda juosta aplink jį. Virš snapo yra ryškiai geltona plokštelė („balnas“). Plonos ir ilgos kojos yra juodos spalvos, o keliai – rožiniai.

Jaunikliai rudai pilki.

Biologija 
Nemigruoja. Kartos trukmė apie 16 metų. Baikštūs. Laikosi poromis arba pavieniui. Turi savo teritoriją. Skrenda ištiesęs kaklą, dėl sunkaus snapo panarinęs galvą žemyn.

Maisto ieško braidydami sekliuose vandenyje arba stovėdami vandenyje ir laukdami pasirodančio grobio. Minta žuvimi, varliagyviais, ropliais, smulkiais žinduoliais ir paukščiais, moliuskais ir vėžiagyviais.

Monogamai. Lizdavietė pelkėtoje vietovėje, medyje. Kartais lizdą krauna azijinio erelio, sidabrinio erelio ar paukščio sekretoriaus paliktuose lizduose. Lizdą krauna abu partneriai iš šakų ir žemės, iškloja žole ir nendrėmis. Dėtyje 2 – 4 balti, 146 g svorio kiaušiniai. Peri abu tėvai, kas 1- 6 valandas pasikeisdami. Inkubacija 30 – 35 dienos. Maitina abu tėvai. 70 – 100 dienų jaunikliai palieka lizdą.

Šaltiniai 

Gandriniai
Alšėnų kaimiškoji apylinkė

Alšėnų kaimiškoji apylinkė () – apylinkė Gudijoje, Ašmenos rajone. Centras – Alšėnai.

2009 m. 93,2 % gyventojų buvo gudai, 4,8 % – lenkai, 1,0 % – rusai.

Gyvenvietės 
Miesteliai
 Alšėnai (Гальшаны)
Kaimai
 Valovikai (Валовікі) · Hornaja (Горная) · Dvarykščiai (Дворышча) · Dzertnikai (Дзертнікі) · Dorhiškės (Доргішкі) · Dragliaučiai (Драглёўцы) · Znoskai (Зноскі) · Kazlauščyna (Казлоўшчына) · Kamenka (Каменка) · Karabai (Карабы) · Karlauščyna (Карлаўшчына) · Lūžyščia (Лужышча) · Mažoji Kamenka (Малая Каменка) · Markiniata (Маркінята) · Mikalavas (Міхайлоўшчына) · Multanka (Мультанка) · Meškučiai (Мяшкуці) · Navasėdai (Навасяды) · Narušaičiai (Нарушаўцы) · Narčiukai (Нарцукі) · Norštai (Норшты) · Poškiškės (Пашкішкі) · Pliabancai (Плябанцы) · Rahinčaniatai (Рагінчаняты) · Remeikiškės (Рамейкішкі) · Radzevičiai (Родзевічы) · Sakacianiatai (Сакацяняты) · Semernikai (Семернікі) · Slabada (Слабада) · Cimachai (Цімахі) · Čiupiškės (Цюпішкі) · Čiurkos (Чуркі)
Viensėdžiai
 Alachauščyna (Алахаўшчына) · Alšyna (Альшына) · Ambražyna (Амбражына) · Barokas (Барок) · Vialikajė Polė (Вялікае Поле) · Zialionka (Зялёнка) · Krivulė (Крывуля) · Lakuceiščyna (Лакуцеўшчына) · Ličyniatai (Лічыняты) · Malyškauščyna (Малышкаўшчына) · Margiai (Маргі) · Pakleva (Паклева) · Tarasauščyna (Тарасаўшчына)

Išnašos 

Ašmenos rajonas
Ukrainos futbolo varžybos 2012–2013 m.

Ukrainos futbolo varžybos 2012-2013 m.
  prasidėjo 2012 m. liepos 13 d., baigėsi 2013 m. gegužės 26 d.;
 s turnyras prasidėjo 2012 m. liepos 25 d., o finalas įvyko 2013 m. gegužės 22 d.

Istorija 
Dvidešimtantrasis Ukrainos futbolo čempionatas buvo žaidžiamas nuo 2012 m. liepos 13 iki 2013 m. gegužės 26 d. 

Nugalėtojais tapo Donecko „Šachtar“. Tai buvo aštuntasis čempionų titulas.

Charkivo „Metalist“ - netikėtai užėmė antrą vietą. Jiems tai pirmas toks pasiekimas.

Kijevo „Dinamo“ tenkinosi vos trečia vieta. Daugkartiniai čempionai ir vicečempionai pirmą kartą po ilgo dominavimo nukrito iki trečiosios vietos.

Lyderystė turas po turo:

Kova dėl antros vietos turas po turo:

Kova dėl trečiosios vietos:

Galutinė komandų rikiuotė 
 Čempionais tapo Donecko „Šahtar“.

Pastabos.
 a) Simferopolio „Tavrìâ“ skirta 3 (trijų) taškų nuobauda. 
 b) Kryvyj Riho „Krivbas“ dėl finansinių problemų neteko licencijos 2013/2014 metų elito lygos pirmenybėse.
 c) „Oleksandriâ" atsisakė eiti į elito lygą 
 d) Černivcų „Bukovina" nepadavė paraiškos dalyvauti 2013/2014 m. profesionalios futbolo lygos pirmenybėse.  
 e) Vietas 2013/2014 m. etlito pirmenybėse išsaugojo Užhorodo "Hoverla" ir Zaporožės „Metalurg“

2012–2013 m. Ukrainos futbolo taurė 
 Ukrainos futbolo taurė – pagrindinis futbolo taurės turnyras Ukrainoje.
 Turnyrai kasmet vyksta nuo 1992 m.

Pusfinalio rungtynės

Finalas 
 Finalas įvyko 2013 m. gegužės 22 d.
 Donecko „Šahtar“ ir Odesos „Čornomorecʹ“ rungtynėse sprendėsi, kas iškovos šalies taurę.
 Donecko „Šahtar“ nugalėjo. Galutinis rezultatas 3:0. 
 Tai buvo devintasis kartas, kai Donecko „Šahtar“ iškovojo šalies taurę.

Šaltiniai

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė;
 RSSSF: čempionų sąrašas
 RSSSF: Ukrainos futbolo taurės finalai
 RSSSF; Supertaurės rungtynės

Ukrainos futbolo varžybos
Europos futbolo varžybos 2012–2013 m.
Ukrainos futbolo varžybos 2014–2015 m.

Ukrainos futbolo varžybos 2014-2015 m.
  prasidėjo 2014 m. liepos 25 d., baigėsi 2015 m. gegužės 30 d.;
 s turnyras prasidėjo 2014 m. liepos 25 d., o finalas įvyko 2015 m. gegužės 22 d.

Istorija 
Dvidešimtketvirtasis Ukrainos futbolo čempionatas buvo žaidžiamas nuo 2014 m. liepos 25 iki 2015 m. gegužės 30 d. 

Nugalėtojais tapo Kijevo „Dinamo“ (keturioliktą kartą).

Donecko „Šachtar“ liko antras.

Lyderystė turas po turo:

Galutinė komandų rikiuotė 
 Čempionais tapo Kijevo „Dinamo“.

Pastabos.
 a) Taškų nuobaudos skirtos Lucko „Volyn“, Donecko „Metalurg“ ir Lvovo „Karpati“ klubams.
 b) 14-о turo rungtynės tarp Lucko „Volynės“ (namuose) ir Charkivo „Metalisto“ (svetur),  buvo sustabdytos 89 minutę, kai pirmavo svečių komanda. Tada rezultatas buvo 2:1, svečių naudai. Lucko komandos aistruoliai sukėlė masinius neramumus. 2015 m. sausio 25 d. UFF Drausmės komitetas anuliavo šių rungtynių rezultatą ir įskaitė Lucko „Volynei“ techninį pralaimėjimą rezultatu 0:3.

2014–2015 m. Ukrainos futbolo taurė 
 Ukrainos futbolo taurė – pagrindinis futbolo taurės turnyras Ukrainoje.
 Turnyrai kasmet vyksta nuo 1992 m.

Pusfinalio rungtynės

Pirmosios rungtynės:

Atsakomosios rungtynės 

Kijevo „Dinamo“ laimėjo bendru rezultatu 4–1.

Donecko „Šahtar“ laimėjo bendru rezultatu 2–1.

Finalas 
 Finalas įvyko 2015 m. birželio 4 d.
 Donecko „Šahtar“ ir Kijevo „Dinamo“ rungtynėse sprendėsi, kas iškovos šalies taurę.
 Kijevo „Dinamo“ nugalėjo. Galutinis rezultatas 3:0. 
 Tai buvo vienuoliktasis kartas, kai Kijevo „Dinamo“ iškovojo šalies taurę.

Šaltiniai

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė;
 RSSSF: čempionų sąrašas
 RSSSF: Ukrainos futbolo taurės finalai
 RSSSF; Supertaurės rungtynės

Ukrainos futbolo varžybos
Europos futbolo varžybos 2014–2015 m.
Meškučiai (Baltarusija)

Meškučiai  (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Ašmenos rajone, Alšėnų kaimiškoje apylinkėje. Įsikūręs 10 km į pietryčius nuo Ašmenos, 9 km į šiaurę nuo Alšėnų. Nunykęs.

Šaltiniai 

Ašmenos rajono gyvenvietės
Poškiškės (Baltarusija)

Poškiškės  (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Ašmenos rajone, Alšėnų kaimiškoje apylinkėje. Įsikūręs 23 km į pietus nuo Ašmenos, 7 km į pietvakarius nuo Alšėnų, šalia Klevos upės. Poškiškės – gatvinio išdėstymo kaimas, keliu pasiekiamas iš Dargiškių.

Šaltiniai 

Ašmenos rajono gyvenvietės
Graužė (Ašmena)

Graužė (, ) – upelis Gudijoje, Gardino srityje, Ašmenos rajone; Ašmenos dešinysis intakas (Neries baseinas).

Prasideda Ščepanavičių kaimo apylinkėse, teka į šiaurę pro Ašmenos aukštumą. Suteka su Ašmena ties Budzionauka, tuoj į vakarus nuo Ašmenos miesto. 7,1 km ilgio atkarpa kanalizuota. Krantai statūs, ardomi, apaugę miškais.

Gyvenvietės prie Graužės: Graužiškės, Didieji Semiūnai, Kalčiūnai, Budzionauka.

Šaltiniai 
 Блакітная кніга Беларусі: энцыкл. / Рэдкал.: Н. А. Дзісько, М. М. Курловіч, Я. В. Малашэвіч і інш.; Маст. В. Г. Загародні. – Менск: БелЭн, 1994. – 415 с.
 Энцыклапедыя прыроды Беларусі. У 5-і т. Т. 1. Ааліты — Гасцінец / Рэдкал. І. П. Шамякін (гал. рэд.) і інш. — Мн.: БелСЭ ім. Петруся Броўкі, 1983. — 575 с., іл. — 10 000 экз. — С. 568.

Baltarusijos upės
Ukrainos futbolo varžybos 2015–2016 m.

Ukrainos futbolo varžybos 2015-2016 m.
  prasidėjo 2015 m. liepos 17 d., baigėsi 2016 m. gegužės 15 d.;
 s turnyras prasidėjo 2015 m. birželio 22 d., o finalas įvyko 2016 m. gegužės 21 d.

Istorija 
Dvidešimtpenktasis Ukrainos futbolo čempionatas buvo žaidžiamas nuo 2015 m. liepos 17 iki 2016 m. gegužės 15 d. 

Nugalėtojais tapo Kijevo „Dinamo“ (penkioliktą kartą).

Donecko „Šachtar“ liko antras.

Lyderystė turas po turo:

Galutinė komandų rikiuotė 
 Čempionais tapo Kijevo „Dinamo“.

Pastabos.
 a) Lucko „Volynei“ skirta minus 18 taškų nuobauda (FIFA Drausmės komiteto nutarimu). 2015 m. vasario 3, spalio 9 ir gruodžio 15 d. sprendimais už finansinių įsipareigojimų nevykdymą.
 b) Zaporožės „Metalurgas“ iš pirmenybių buvo pašalintas 2016 m. kovo 14 d., kai buvo sužaistos 16 (šešiolika) rungtynių. Likusiuose mačuose klubui įskaityti techniniai pralaimėjimai, o varžovams skirtos techninės pergalės..
 c) Užhorodo „Hoverla" gavo 9 taškų nuobaudą už UFF Drausmės komiteto nurodymų nevykdymą..
 d) Dniepropetrovsko „Dnìpro“ UEFA sprendimu neleista dalyvauti Europos turyruose..
 d) Užhorodo „Hoverla" ir Charkivo „Metalist“ negavo licencijų kitam sezonui..

2015–2016 m. Ukrainos futbolo taurė 
 Ukrainos futbolo taurė – pagrindinis futbolo taurės turnyras Ukrainoje.
 Turnyrai kasmet vyksta nuo 1992 m.

Pusfinalio rungtynės

Pirmosios rungtynės:

Atsakomosios rungtynės 

Luhansko „Zorâ“ laimėjo bendru rezultatu 2–1 ir pateko į finalą.

Donecko „Šahtar“ laimėjo bendru rezultatu 3–1 ir pateko į finalą.

Finalas 
 Finalas įvyko 2016 m. gegužės 21 d.
 Donecko „Šahtar“ ir Luhansko „Zorâ“ rungtynėse sprendėsi, kas iškovos šalies taurę.
 Donecko „Šahtar“ nugalėjo. Galutinis rezultatas 3:0. 
 Tai buvo dešimtasis kartas, kai Donecko „Šahtar“ iškovojo šalies taurę.

Šaltiniai

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė;
 RSSSF: čempionų sąrašas
 RSSSF: Ukrainos futbolo taurės finalai
 RSSSF; Supertaurės rungtynės

Ukrainos futbolo varžybos
Europos futbolo varžybos 2015–2016 m.
Pabaltės pušis

Pabaltės pušis - medis milžinas. Pabaltės pušis auga Švenčionių rajone, Labanoro girioje, Pažemio kraštovaizdžio draustinyje, Balto ežero šiaurinėje pakrantėje, netoli plento Molėtai - Ignalina. 

Pušies apimtis 3,15 metro. Kamiene net trys sakinimo žaizdos, bet medis vešlus ir gyvybingas. Kaip medis - milžinas, 
2017 m. aplinkos ministro įsakymu Pabaltės pušis paskelbta gamtos paminklu.

Nuorodos
Intelektuali miškų ūkio elektroninių paslaugų informacinė sistema. Pabaltės pušis

Pabaltės pušis. Nuotraukų galerija 

Pamatyk Lietuvoje 

Valstybinė saugomų teritorijų tarnyba. Pabaltės pušis 

Švenčionių kraštas. Urėdijos miškuose gausu pušų – gamtos paminklų

Gamtos paminklai
Graužiškių kaimiškoji apylinkė

Graužiškių kaimiškoji apylinkė () – apylinkė Gudijoje, Ašmenos rajone. Centras – Graužiškės.

2009 m. 90,8 % gyventojų buvo gudai, 7,0 % – lenkai, 1,0 % – rusai.

Gyvenvietės 
Miesteliai
 Graužiškės (Граўжышкі)
Kaimai
 Blotkauščyna (Блоткаўшчына) · Barčiai (Борці) · Vaskrasenka (Васкрасенка) · Vičiuliai (Віцюлі) · Didžiosios Vaišnoriškės (Вялікія Вайшнарышкі) · Daržai (Доржы) · Klevyčia (Клявіца) · Laičiai (Лойці) · Ludai (Луды) · Mažosios Vaišnoriškės (Малыя Вайшнарышкі) · Povilaičiai (Павілойці) · Pagojai (Падгаі) · Reškučionys (Рашкуцяны) · Raugeliškės (Роўгелішкі) · Rudžiai (Рудзі) · Ščepanavičiai (Шчапанавічы)
Viensėdžiai
 Zagurauščyna (Загураўшчына) · Franusina (Франусіна); panaikinti – Ūta (Гута) · Chavanščyna (Хаваншчына)

Šaltiniai 

Ašmenos rajonas
Laičiai (Baltarusija)

Laičiai  (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Ašmenos rajone, Graužiškių kaimiškoje apylinkėje. Įsikūręs 14 km į pietvakarius nuo Ašmenos, 1,5 km į nuo Graužiškių. Laičiai – gatvinis kaimas, esantis šalia keliuko į Ludus. Yra Struvės geodezinio lanko taškas.

Šaltiniai 

Ašmenos rajono gyvenvietės
Ludai

Ludai (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Ašmenos rajone, Graužiškių kaimiškoje apylinkėje. Įsikūręs 17 km į pietvakarius nuo Ašmenos, 5 km į nuo Graužiškių. Vietiniai keliai į Graužiškes, Klevyčią.

Šaltiniai 

Ašmenos rajono gyvenvietės
Povilaičiai (Baltarusija)

Povilaičiai  (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Ašmenos rajone, Graužiškių kaimiškoje apylinkėje. Įsikūręs 15 km į pietvakarius nuo Ašmenos, 4 km į nuo Graužiškių. Netoliese praeina Ašmenos–Dieveniškių kelias.

Šaltiniai 

Ašmenos rajono gyvenvietės
Ukmergės geležinkelio stotis

Ukmergės geležinkelio stotis – siaurojo geležinkelio stotis Ukmergėje, Kauno g. 37b. 1916–1958 m. aptarnavo Jonavos–Ukmergės geležinkelį. 2003 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą (unikalus kodas ).

Istorija 
1901 m. nutiesus Panevėžio–Švenčionėlių geležinkelį, buvo suplanuota tiesti atšaką Troškūnai–Ukmergė, tačiau šis projektas nebuvo įgyvendintas. 1916 m. Vokietijos imperijos kariuomenė nutiesė Jonavos–Ukmergės geležinkelį, pagal paskirtį pradėta naudoti dviejų aukštų stotis. Geležinkelio stoties personalui atiteko pirmas aukštas, antrame buvo įsikūręs Ukmergės kelių rajonas, kuris rūpinosi apskrities kelių priežiūra ir remontu. 1958 m. geležinkelis buvo panaikintas. Paskutinis stoties viršininkas buvo Survila, o Ukmergės kelių rajono – J. Mačiokas.

Architektūra 
Pastatas stačiakampis, tinkuoto plytų mūro su medinėmis perdangomis. Dviejų aukštų, kiekviename aukšte yra po keturis kambarius. 1997 m. pastatas remontuotas siekiant pritaikyti prekybos salės įrengimui, išgriauta viena kapitalinė siena. Kiemo pusėje pastatytas silikatinių plytų priestatas. Apie 1950 m. greta pastatytas dviaukštis mūrinis gyvenamasis pastatas, 2003 m. buvęs avarinės būklės.

Šaltiniai 

Ukmergės statiniai
Lietuvos siaurųjų geležinkelių stotys
Pailių tvenkinys

Pailių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Šiaulių rajone, 8 km į pietvakarius nuo Šiaulių miesto centro. Sudarytas užtvenkus Šventupį (Genupį) prie pat įtekėjimo į Bubių tvenkinį. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 1,1 km, plotis – iki 0,22 km. Altitudė  117,3 m. Rytinis krantas aukštokas. Aplinkui plyti dirbami laukai. Priešsroviui už 0,18 km yra Aukštelkės tvenkinys (už kelio ). Aplink tvenkinį yra Pailių kaimas, pietinis krantas siekia Aukštelkės gyvenvietę. 

Tvenkinyje gausi sidabrinių karosų populiacija.

Šaltiniai 

Šiaulių rajono tvenkiniai
Indinis balnasnapis

Indinis balnasnapis (Ephippiorhynchus asiaticus) – stambus gandrinių (Ciconiidae) šeimos paukštis. Aptinkamas Indijoje, Pietryčių Azijoje ir Australijoje. Laikosi šlapynėse, ryžių laukuose. Ilgakojis, ilgakaklis ir ilgasnapis. Maisto ieško braidydami, savo teritorijoje. Yra du porūšiai:
 Ephippiorhynchus asiaticus asiaticus
 Ephippiorhynchus asiaticus australis

Paplitimas ir biotopas 
Paplitęs Australijoje, Butane, Kambodžoje, Indijoje, Laose, Mianmare, Nepale, Papua Naujojoje Gvinėjoje, Šri Lankoje. Išnykęs Pakistane ir Tailande. Populiacijoje 31 000 individų. Biotopas – pelkės, ežerai, tvenkiniai, plačios upės, irigaciniai kanalai, ryžių laukai, mangrovės. Pastebimas 1 200 m aukštyje virš jūros lygio.

Išvaizda 
Stambesnis už baltąjį gandrą. Kūno aukštis 129–137 cm, atstumas tarp sparnugalių yra 230 cm. Sveria 4 kg. Galva ir kaklas juodi, žalio ar purpurinio žvilgesio. Trumpa uodega yra juoda. Likusi kūno dalis balta, tik išilgai sparnų yra juoda juosta. Snapas yra ilgas, masyvus, juodos spalvos. Patinų akys rudos, o patelių – geltonos
. Kojos ir pėdos raudonos spalvos.

Jaunikliai yra tamsiai rudos ar rudos spalvos, kojos tamsios.

Biologija 
Nėra labai socialūs: laikosi pavieniui arba nedidelėmis grupėmis. Nemigruoja. Laisvėje gyvena 16,1 metų. Skrenda ištiesęs kaklą ir kojas.

Pagrindinis maistas – 4 – 6 cm ilgio žuvys, vėžiagyviai ir varliagyviai, taip pat minta ropliais, stambiais vabzdžiais, vėžliais, graužikais ir maita. Grobio ieško braidydami vandenyje stebėdami arba lytėdami.

Poras sudaro keliems metams ar visam gyvenimui. Kiekvienais metais naudoja tą patį lizdą, nuolat jį taisydami. Lizdavietė pelkėje arba netoli gėlo vandens. Lizdą krauna žaliuojančiuose ar nudžiuvusiuose medžiuose, 25 m aukštyje. Lizdas yra 2 m skersmens. Dėtyje 2 – 4 balti, kūgiški kiaušiniai. Peri abu tėvai. Jauniklius maitina abu tėvai, 3 – 4 mėnesius.

Apsauga 
Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos duomenimis indinis balnasnapis yra beveik nykstanti rūšis.

Populiacijos mažėjimo priežastys:
 šlapynių sausinimas,
 dirvožemio druskėjimas,
 Nekontroliuojama žvejyba.

Apsaugos priemonės:
 Australijoje paukštis yra saugomas: Kvinslande paskelbta reta, o Naujajame Pietų Velse – nykstanti. Taip pat saugomas Kambodžoje ir Indijoje.
 Šlapynių ir jų apylinkių natūralios augalijos apsauga.

Šaltiniai 

Gandriniai
Balnasnapiai

Balnasnapiai (Ephippiorhynchus) – gandrinių (Ciconiidae) šeimos paukščių gentis. Aptinkami Indijoje, Pietryčių Azijoje ir Australijoje, Užsachario Afrikoje. Laikosi šlapynėse, ryžių laukuose, drėgnose pievose. Stambiausi gandriniai paukščiai. Ilgakojai, ilgakakliai ir ilgasnapiai. Maisto ieško braidydami. Skrenda ištiesę kaklą ir kojas.
Yra dvi rūšys:
 Afrikinis balnasnapis (Ephippiorhynchus senegalensis)
 Indinis balnasnapis (Ephippiorhynchus asiaticus)

Galerija

Nuorodos 
 balnasnapis. Aplinka ir paveldas. Naujojo Pietų Velso vyriausybė.anglų k.
 Afrikinis balnasnapis  anglų k.

Gandriniai
Vyžuonų ozas

Vyžuonų ozas arba Kartuvių kalnas – valstybinis gamtos paveldo objektas, esantis Utenos rajone, Vyžuonų seniūnijoje, Čerioškavietės kaime. Tai Vyžuonų prieigose (iš vakarų pusės) iškilęs vientisas kalvagūbris, vadinamas ozu. Jis apaugęs mišku, dunkso 0,5 km į vakarus nuo kelio . Kelyje įrengtos kelio nuorodos. Ant  kalno patenkama pro kolūkio laikų gamybinius pastatus, stovinčius prie žvyrkelio, kalno papėdėje. Ant kalno stovi 6 m aukščio paminklas Vytauto Didžiojo garbei, primenantis savo forma tribriaunį ieties antgalį. Gamtos paminklu objektas paskelbtas 1964 m.

Rytinė kalvagūbrio dalis yra labiausiai apaugusi pušimis ir lapuočiais (alksniais ir kt.), avietynais, vakarinė apaugusi mažiau, todėl pastarojoje dalyje forma labiau apžvelgiama. Kalvagūbrio šlaitai vietose yra iškasinėti, matomos senos žvyrduobės, karo metais išraustų tranšėjų ženklai. Labiausiai nukentėjęs šiaurrytinis kalvagūbrio galas, kuris remiasi į Vyžuonų kolūkio gamybinį kiemą. Čia daugiau kasinėta išlyginant gamybinio kiemo teritoriją. Be to, čia yra pratiesta aukštos įtampos elektros linija, kurios vienas
gelžbetoninis stulpas pastatytas šio galo viršuje. Šalia kalvagūbrio mėtosi daug ūkinių šiukšlių, senų automobilių metalo laužo.

Legendos 

Pasakojama, Kartuvių kalne vykdavo žalčio Vyžo garbinimo apeigos. Kartuvių kalnas apima visą Vyžuonų ozą. Kalnas iki šiol archeologų mažai tyrinėtas, lygiai kaip ir kalne esantis savito geometrinio išdėstymo akmenynas, galėjęs turėti senovės kulto ir astronominę paskirtį. Legendų, padavimų ir pasakojimų gausa leidžia daryti prielaidas dėl paties Kartuvių kalno istorinio vaidmens. Kalnas buvęs žmonių supiltas, senovėje ant jo stovėjusi pilis, vykdavusios kulto apeigos. Anot vietinių gyventojų, kalvagūbris buvo pramintas Kartuvių kalnu todėl, kad ant jo kadaise (baudžiavos laikais) nuožmus dvarininkas kardavęs nepaklusnius baudžiauninkus.

Geologija 

Kalvagūbrio aplinka - tai Vakarų aukštaičių plynaukštės pietrytiniame pakraštyje esančios stambiai banguotosios lobuotosios priemolingos lygumos vietovaizdis, kurio moreninis paviršius buvo nuskalautas, išlygintas ir suraižytas atsikūrusių rinų. Viena iš tokių rinų tęsiasi palei ozą (iš pietų pusės), ja naudojasi dabar Dusynos upelis. Į pietvakarius už 650 m nuo kalvagūbrio tyvuliuoja Dusyno ežeras. Kalvagūbrio (ozo) aplinkoje sutinkami šie žemės paviršiaus absoliutiniai aukščiai: už 0,9 km į pietus yra kalva, siekianti 126,8 m, Dusyno upelio (piečiau ozo) vandens paviršiaus lygis yra apie 102 m, o į šiaurę nuo ozo reljefas turi 120-123 m absoliutinį aukštį.

Ozo duomenys:
 Aukštis: 21 m
 Ilgis: 820 m
 Plotas: 6,256 ha

Nuorodos 

 Saugomų teritorijų valstybės kadastras 
 Lietuvos geologijos tarnyba. Geotopai (išrašas) 
 Utenos krašto enciklopedija. Gamtos paminklai 
 Vyžuonų priešistorės beieiškant

Vyžuonos
Utenos rajono paveldas
Lietuvos ozai
Ural-6370

Ural-6370 () – visų ratų varomos sunkiasvorės mašinos tipas. Iš kitų „UralAZ“ leidžiamų sunkvežimių išsiskiria tuo, kad neturi kapoto. Visiškai pakrauto automobilio svoris gali siekti iki 34500 kg, ratų formulė 6x6, degalų sąnaudos -52l/100 km, keliamoji galia – 19500 kg. Ant jo bazės Uralo automobilių gamykloje gaminami savivarčiai, balniniai vilkikai ir spec. technika pagal užsakymą. Sunkvežimis turi 16 pavarų mechaninę dėžę ZF 16S 2220 TD, varantis tiltas RABA MAXS.

Modifikacijos 
 Ural-63704-0010 „Tornado-U“ – visų ratų varomas, šarvuotas automobilis (ratų formulė 6x6). Gaminamas nuo 2016 metų Uralo automobilių gamykloje. Naudojamas Rusijos ginkluotose pajėgose. Automobilis gaminamas ant civilinės, bekapotės sunkvežimio Ural-6370 bazės: vengriški tiltai Raba, variklis JMZ-652 (ЯМЗ-652)(licenzijuotas Renault dCi11 su įpurškimu common rail), sankaba – Sachs, greičių ir paskirstymo dėžės ZF.
 Ural-6308 – balninis vilkikas, skirtas tankams pervežti. Ratų formulė 8x8, variklio galia 550–600 a.j..
 Ural-63704 – bekapotis balninis vilkikas

Nuorodos 
 UralAZ oficialus tinklapis

Šaltiniai 

Kariniai automobiliai
Pajūrio Aidos

Klaipėdos universiteto mišrus choras „Pajūrio Aidos“ – Klaipėdos universiteto (KU) akademinis mišrus choras.

Istorija 
KU mišrų chorą įkūrė Klaipėdoje 2007 m. Įkūrėjas, meno vadovas ir dirigentas docentas Algirdas Šumskis.

2013 m. KU mišriam chorui suteiktas „Pajūrio aidos“ pavadinimas. Pavadinimo „Pajūrio aidos“ reikšmė: Klaipėdos universitetas prie jūros, o žodis „aidos“ – ženklas, atspindintis Mažosios Lietuvos krašto kultūros paveldą, chorinės tradicijas, senąsias tarmes. Lietuviška žodžio „aidos“ prasmė yra aidas, atsikartojantis skambesys, gausmas, šauksmas, semantinė reikšmė – dainos, giesmės. Šių prasmių lydinys suteikia žodžiui gylį, suriša jį su sena, Lietuvoje puoselėjama dainavimo ir giedojimo tradicija.

Vadovai 
 Meno vadovas ir vyr. dirigentas – doc. Algirdas Šumskis;
 Koncertmeisterė – Justė Šilaitė

Įvertinimas 

 2021 m. Lietuvos nacionalinio kultūros centro ir Pasaulio lietuvių dainų švenčių fondo „Aukso paukštės“ nominacija „Geriausias suaugusiųjų choras ir vadovas“.

Nuorodos 
 Oficiali Klaipėdos universiteto mišraus choro „Pajūrio Aidos“ tinklavietė (KU)
 Lietuvos Respublikos kultūros ministerijos svetainė

Šaltiniai 

Lietuvos chorai 
Akademiniai chorai 
Klaipėdos chorai 
Chorinė muzika
Muzikinės organizacijos
Klaipėdos universitetas 
Klaipėdos kultūra 
2007 metai 
Klaipėda 

en:Klaipėda University Mixed Choir "Pajūrio aidos"
Malajinis žabiras

Malajinis žabiras arba balkšvasis gandrėnas (Mycteria cinerea) – tropinis gandrinių (Ciconiidae) šeimos paukštis.

Paplitimas 
Aptinkamas Kambodžoje, Vakarų Malaizijoje ir Indonezijai priklausančiose salose: Sumatroje, Javoje, Balyje, Sumbavoje, Sulavesyje, Butone.

Išvaizda 
Šiek tiek mažesnis už baltąjį gandrą. Kūno aukštis 95 – 100 cm, sparnų ilgis 44 – 50 cm, uodegos ilgis 15 – 17 cm, snapo ilgis 19 – 27 cm. Kūnas baltos spalvos, tik plasnojamosios ir uodegos plunksnos yra juodos spalvos. Veido oda plika, ryškiai raudonos spalvos. Akys rudos, aplink akis raudonai oranžinis žiedelis. Snapas masyvus, ryškai geltonas ar geltonai oranžinis. Kojos ir letenos raudonos.

Biologija 
Biotopas – jūros užliejamos dumblėtos seklumos, druskingi ežerai, ryžių laukai, pelkės. Lizdus krauna mangrovėse ir pelkėtose miškuose. Vidiniai migrantai. Kambodžoje sausuoju metų laiku traukia į drėgnesnes vietas. Nėra triukšmingi, garsas primena šnypštimą, tuoktuvių metu kalena snapu. Jaunikliai prašo maisto garsu, panašiu į kvarkimą. Kartos trukmė 8,4 metai.

Maisto ieško kartu su kitais braidančiais paukščiais. Minta dumbliašokliais, kita smulkia žuvimi, taip pat medžioja gyvates, varles, vėžiagyvius, vandeninius vabzdžius. Ieškodamas grobio lėtai vaikšto arba stovi vietoje, snapą merkdamas į vandenį, dumblą. Grobį išbaido koja sujudindami dumblą ar vandens paviršių. Kartais vandens paviršių sujudina sparnu. Snapu palietęs grobį, jį griebia ir iškėlęs į paviršių praryja.

Veisiasi kolonijose nuo kelių šimtų iki 10 – 20 porų. Lizdai kraunami 6 – 12 m aukštyje medžiuose. Lizdą krauna iš šakų, iškloja šakelėmis su žaliais lapais, lizdas 50 cm skersmens. Dėtyje 1 – 4 kiaušiniai. Peri abu tėvai 27 – 30 dienų. Jauniklius maitina abu tėvai. Jaunikliai skraidyti pradeda būdami 8 savaičių.

Apsauga 
Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos duomenimis malajinis žabiras yra nykstantis paukštis. Populiacijoje 1500 suaugusių individų.

Populiacijos mažėjimo priežastys:
 plečiant ryžių laukų plotus ir įrengiant naujus žuvininkystės ūkius yra naikinamos mangrovės – malajinio žabiro buveinės.
 Malaizijos, Kambodžos, pietų Sumatros gyventojai paukščius medžioja maistui, renka jų kiaušinius. Gaudo jauniklius ir juos domestikuoja.

Apsaugos priemonės:
 Kambodžai priklausančio Tonlesapo ežero apylinkėse įsteigtas biosferos rezervatas.
 Rūšies atkūrimo programa Malaizijoje.

Šaltiniai 

Gandriniai
Sudetų kraštas

Sudetų kraštas (, , , ) – pavadinimas šiaurinių, pietinių ir vakarinių buvusios Čekoslovakijos vietovių, kuriose gyveno etniniai vokiečiai. Vokiečiai buvo apsigyvenę Bohemijos, Moravijos ir Čekų Silezijos pasienyje nuo Austrijos imperijos laikų.

Žodis „Sudetų kraštas“ nebuvo naudojamas iki XX a. pradžios ir išpopuliarėjo tik po Pirmojo pasaulinio karo, kai Austrijos-Vengrijos imperija buvo išformuota ir Sudetų krašto vokiečiai atsidūrė naujos valstybės, Čekoslovakijos sudėtyje. Sudetų krizė 1938 m. buvo išprovokuota Nacistinės Vokietijos reikalavimo perleisti Sudetų kraštą Vokietijai, o tai ir įvyko po Miuncheno sutarties pasirašymo. Dalis pasienio buvo užimta ir aneksuota Lenkijos. Kai Čekoslovakija buvo atkurta po Antrojo pasaulinio karo, Sudetų krašto vokiečiai buvo deportuoti iš regiono, o regionas dabar yra daugiausiai apgyvendintas čekų.

Sudetų krašto pavadinimas kilo nuo Sudetų kalnų, kurie stūkso prie pat šiaurinės Čekijos sienos ir Žemutinės Silezijos (dabartinė Lenkija), bet Sudetų kraštas buvo žymiai toliau nuo tų kalnų.

Dalys dabartinės Čekijos regionų, tokių kaip Karlovi Varai, Liberecas, Olomoucas, Moravijos-Silezijos kraštas ir Ūstis prie Labės yra buvusio Sudetų krašto teritorijoje.

Čekijos istoriniai regionai
Peliagrinda (Baltarusija)

Peliagrinda – gyvenvietė Gardino srityje, Baltarusijoje, netoli pasienio su Lietuva.

1992 m. duomenimis tai buvo vienas iš kelių Gervėčių krašto kaimų, kuriame beveik visą populiaciją sudarė etniniai lietuviai.

Šaltiniai 

Astravo rajono gyvenvietės
Gervėčių kraštas
Lil Uzi Vert

Symere Woods (g. 1995 m. liepos 31 d.), geriau žinomas kaip Lil Uzi Vert – amerikiečių hiphopo atlikėjas iš Filadelfijos. Atlikėjas sulaukė populiarumo išleidęs keletą dainų rinkinių bei 2016 m. išleidęs debiutinį singlą „Money Longer“. 2017 m. išleido debiutinį albumą „Luv Is Rage 2“, pasiekusį pirmąją vietą „Billboard 200“ reitinge. 2020 m. jis išleido savo antrąjį studijinį albumą „Eternal Atake“, kuris taip pat pasiekė pirmąją vietą „Billboard 200“ reitinge.

Diskografija 
 Luv Is Rage 2 (2017)
 Eternal Atake (2020)

Nuorodos 
 
 

JAV dainininkai
Hiphopo atlikėjai
JAV repo atlikėjai
Bulgarijos futbolo varžybos 2012–2013 m.

Bulgarijos futbolo varžybos 2012–2013 m.
  prasidėjo 2012 m. rugpjūčio 11 d., baigėsi 2013 m. gegužės 25 d.;
 s turnyras prasidėjo 2012 m. rudenį, finalas įvyko 2013 m. gegužės 15 d.

2012–2013 m. A grupė 
 A grupė – aukščiausioji futbolo lyga. Dalyvavo 16 komandų.

Komandų rikiuotė

2012–2013 m Bulgarijos futbolo taurė 
 Bulgarijos futbolo taurė – pagrindinis futbolo turnyras Bulgarijoje, vykstantis atkrintamųjų varžybų principu.

Finalo ir pusfinalio rungtynės

Pusfinalio rungtynės:

Pirmosios rungtynės:

Atsakomosios rungtynės: 

Levski Sofia nugalėjo bendru rezultatu 3:1 ir pateko į finalą.

Beroe Stara Zagora nugalėjo bendru rezultatu 1:0 ir pateko į finalą.

Finalas 
 2013 m. gegužės 15 d. įvyko finalo rungtynės tarp Beroe Stara Zagora ir Levski Sofia.
 Po pagrindinio laiko buvo lygus rezultatas 3:3.
 Stara Zagora "Beroe" nugalėjo po 11 metrų baudinių serijos, kurią laimėjo 3:1 ir tapo šalies futbolo taurės savininkais.

Šaltiniai

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė:
 2012–2013 m. čempionatas
 Čempionų sąrašas
 RSSSF Istorija
 Bulagrijos futbolo taurės turnyrai

Bulgarijos futbolo varžybos
Europos futbolo varžybos 2012–2013 m.
Miškinė žiomenė

Miškinė žiomenė (Dracocephalum ruyschiana) – notrelinių (Lamiaceae) šeimos žiomenių (Dracocephalum) genties augalų rūšis. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Paplitimas 
Rūšis aptinkama nuo Vidurio Europos, Kaukazo iki Sibiro, šiaurinės Mongolijos dalies. Lietuvoje reta, dažniausiai randama rytinėje ir pietrytinėje dalyse, rečiau vakarinėje.

Auga miškuose, miškų aikštelėse, pamiškėse, palei miško keliukus, krūmuose, dažniausiai kalkinguose dirvožemiuose. Kartais auginamas darželiuose.

Aprašymas 

Augalas – daugiametė 30–60 cm aukščio žolė. Šakniastiebis trumpas, šakotas. Stiebas status, plikas, iš jo pagrindo išauga keletas atžalų. Lapai linijiškai lancetiški, 2–5,5 cm ilgio ir 2–6 mm pločio, bekočiai, šiek tiek odiški, lygiakraščiai, buki arba smailiaviršūniai, pliki. Jų kraštai nežymiai užsirietę žemyn; apatinė pusė šviesiai žalia, taškuota, o viršutinė – tamsiai žalia.

Žiedai apie 25 mm ilgio, bekočiai arba su labai trumpais žiedkočiais, po 2–8 susitelkę į menturius, kurie savo ruožtu sudaro ilgas viršūnines varpas. Taurelė vamzdiška arba varpiška, šviesiai žalia, dažniausiai su violetiniais ruožais, turi 15–20 gyslų.; jos danteliai smailūs. Vainikėlis mėlynai violetinis, rečiau rožinis ar baltas, 20–28 mm ilgio, iš išorės švelniai plaukuotas. Kuokelių dulkinės plaukuotos.

Žydi liepos–rugpjūčio mėnesiais. Vaisius – riešutėlis, 2,5 mm ilgio ir 1,5 mm pločio, kiaušiniškas, su trimis neryškiomis briaunomis, juodas, blizgantis. Dauginasi sėklomis ir vegetatyviniu būdu.

Šviesomėgis, nepakelia pavėsio. Dekoratyvus.

Apsauga 

Į Lietuvos saugomų augalų sąrašus rūšis įrašyta nuo 1962 m. 

Įrašyta į Berno konvencijos I priedą. 

Rūšies išlikimui grėsmę kelia intensyvus ūkininkavimas, miškų kirtimas, trypimas, velėnos ardymas. Kartais iškasami sodinti darželiuose. Savaime nyksta pasikeitus šviesos režimui – susidarius pavėsiui.

Nuorodos 
 Miškinės žiomenės mokslinis lotynų kalba pavadinimas ir sinonimai per theplantlist.org (anglų k.)''

Literatūra 
 Lietuvos TSR Flora, Lietuvos TSR mokslų akademija (dab. Lietuvos mokslų akademija), Vilnius, Mokslas, 1971, V tomas, 326–327 p.

Šaltiniai 

Notreliniai
Dekoratyviniai augalai
Elisabetta Canalis

Elizabeta Kanalis (, g. 1978 m. rugsėjo 12 d.) – italų aktorė, modelis ir televizijos laidų vedėja.

Gimusi Sardinijoje, vėliau ji persikėlė į Milaną, kur universitete studijavo kalbas. Vis tik studijos liko nebaigtos, nes Elizabeta sulaukė kvietimo iš televizijos ir, būdama 21, tapo šokėja „Canale 5“ televizijos kanale. 1999-2002 m. ji dalyvavo programoje „Striscia la Notizia“ ir atliko epizodinius vaidmenis komedijose „Deuce Bigalow: European Gigolo“ bei „Virgin Territory“.

2005 m. ji pakeitė Michelle Hunziker televizijos šou „Love Bugs“ antrajame sezone.

2011 ir 2012 m. ji vedė Sanremo muzikos festivalį, o nuo 2015 m. yra UNICEF Geros valios ambasadorė.

Kaip modelis ji yra dirbusi su Roberto Cavalli, 2006-2009 m. buvo klubo „Hollywood Milano“ veidu, o jos nuotraukas yra spausdinę „Harper‘s Bazaar“, „Vanity Fair“ ir kiti žurnalai.

Prie Elizabetos populiarumo daug prisidėjo jos garsūs gyvenimo palydovai. Ji buvo susižadėjusi su futbolininku Christian Vieri, vėliau susitikinėjo su režisieriumi Gabriele Muccino ir futbolininku Reginaldo Ferreira da Silva. Iki 2011 m. ji 2 metus susitikinėjo su Holivudo žvaigžde George Clooney, vėliau – su TV programos Jackass dalyviu Steve-O.

Nuo 2014 m. ji yra ištekėjusi už ortopedo chirurgo Briano Perri, su kuriuo 2015 m. susilaukė dukters Skyler Eva.

Šaltiniai

Nuorodos 

 IMDb profilis
 Oficiali svetainė

Italijos modeliai
Italijos aktoriai
Laidų vedėja
Švendubrės Šv. Antano koplyčia

Švendubrės Šv. Antano koplyčia – katalikų koplyčia Druskininkų savivaldybėje, Švendubrės kaime, 5 km į pietvakarius nuo Druskininkų, 150 m į rytus nuo kelio . Koplyčia stovi veikiančiose kaimo kapinėse. Priklauso Druskininkų (Ratnyčios) Šv. apaštalo Baltramiejaus parapijai.

Švendubrės koplyčioje vyksta savaitinės pamaldos – Šv. Mišios aukojamos sekmadieniais.

Istorija 

Mintis Švendubrės kaimo kapinėse pastatyti koplyčią 1991 m. kilo per Sekmines keletui šeimų. Buvo pradėta rinkti pinigus statyboms. Su žmonių pagalba jos prasidėjo 1992 m. Per Visus šventus, 1994 m. lapkričio 1 d., Druskininkų bažnyčios klebonas Vytautas Rudys iškilmingų pamaldų metu pašventino pastatytą koplyčią ir suteikė jai Šv. Antano vardą. Joje buvo pakabinti šventųjų, Beatliejaus, „Paskutinės vakarienės“ paveikslai, kuriuos paaukojo vietos žmonės. Reikėjo dar įvesti elektrą, kurios linija ėjo už vieno kilometro, nebuvo zakristijos. 1995 m. rudenį Švendubrės koplyčioje buvo įžiebta elektros lemputė. 2005 m. per Tris karalius po šventų Mišių Ratnyčios parapijos klebonas Almantas Kibirkštis pašventino zakristiją.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Šventovių statyba. Šv. Antano Koplyčia 

Druskininkų savivaldybės koplyčios
Aleksandras Sorokinas

Aleksandras Sorokinas (g. 1981 m. rugsėjo 30 d.) – ilgų nuotolių bėgikas iš Lietuvos, dalyvaujantis plento bėgimo ultramaratonų, maratonų varžybose. Spartatlono, paros bėgimo nugalėtojas. Lietuvos ir pasaulio 100 km, 100 mylių ir 24 val. bėgimo rekordininkas. Vienas geriausių 2015 metų Lietuvos lengvaatlečių.

Pasiekimai 

2015 m. jis užėmė 10-tą vietą Nyderlanduose vykusiame pasaulio 100 km čempionate, kuriame dalyvavo 374 sportininkai. Distanciją jis įveikė per 6 val. 50 min. 34 sek. ir pagerino Lietuvos rekordą.

2016 m. A. Sorokinas Graikijoje laimėjo 24 valandų bėgimą ir pagerino Lietuvos rekordą. Iš viso per varžybas jis sukorė 260 km.

2017 m. tapo 35-ojo Spartatlono nugalėtoju. Jame dalyvavo 369 bėgikai iš 50 šalių. Jis trasą įveikė per 22 val. 7 min. 22 sekundes.

2022 m. sausio 6 d. Aleksandras Izraelyje vykusiose 12 val. bėgimo varžybose „Spartanion“ pagerino du pasaulio rekordus. Jis per 12 valandų 1460 m ilgio trasą įveikė 121 kartą. Iš viso jis nubėgo 177,4 km. Taip pat A. Sorokinas pagerino ir 100 mylių bėgimo pasaulio rekordą. Jis šį nuotolį Izraelyje įveikė per 10 val. 51 min. 39 sek. 2022 m. balandžio 24 d. Bedforde pagerino 100 kilometrų pasaulio rekordą, jis nuotolį įveikė per 6 val. 5 min. 51 sekundes.

Šaltiniai 

Lietuvos ilgų nuotolių bėgikai
Aš Ikona

Aš Ikona – 2015 m. gegužės mėn. pradėtas leisti ketvirtinis mados, gyvenimo būdo žurnalas, skirtas 20–50 metų amžiaus moterims. Redaktorė – Agnė Jagelavičiūtė. Portalas Ikona.tv per mėnesį pasiekia iki 20 tūkst. unikalių lankytojų.

„Virtuvės mitų griovėjų“ (VMG) leidinys. Pirmojo leidinio tiražas – 20 000. Dėl didelės paklausos po kelių savaičių išleista dar 10 000 žurnalo kopijų. Senesni straipsniai bei vaizdo įrašai skelbiami Ikona.tv svetainėje.

Kasmet žurnalo gimtadienio proga rengiamas pramogų pasaulio žvaigždes suburiantis renginys. Pristatymo šventėje taip pat pritraukė nemažai jų.

Šaltiniai

Nuorodos 
 „Ikona“ žurnalo pristatymas

Lietuvos moterų spauda
Agnė Jagelavičiūtė

Agnė Jagelavičiūtė (g. 1980 m. spalio 7 d., Kaune, Lietuvoje) – stilistė, rūbų dizainerė, buvusi mados žurnalo ,,L'Officiel" redaktorė, televizijos laidų vedėja, kulinarinių knygų autorė.

Biografija 
1986–1998 m. mokėsi Kauno „Aušros“ gimnazijoje. Baigė Vilniaus dizaino kolegijos drabužių dizaino studijas, apsigynė Vilniaus dailės akademijoje tapybos bakalauro diplomą.

2015–2018 m. žurnalo „Aš Ikona“ vyriausioji redaktorė. 2018–2021 m. stiliaus žurnalo „L'Officiel Lithuania“ vyriausioji redaktorė.

Ji išgarsėjo pirmajame Lietuvoje realybės šou „Akvariume“, dar būdama antro kurso studente. Vėliau dirbo „TV3“ „TV pagalbos“ komandoje. Buvo ne vienos televizijos laidų vedėja. Verslo „Stiliusos“ steigėja.

Dukart ištekėjusi. Pirmas vyras – Vytautas Martinaitis, antras – Mantas Volkus. Susilaukė berniuko Leono su antru vyru.

Šaltiniai 

Lietuvos laidų vedėjai
Lietuvos žurnalistai
Lietuvos kulinarinių knygų autoriai
Abra del Akajus

Abra del Akajus () – kalnų perėja šiaurės vakarų Argentinoje, Saltos provincijoje, La Pomos departamente. Yra rytiniuose Andų kalnagūbriuose, 4972 m (senesniais duomenimis – 4895 m) aukštyje. Tai aukščiausia Argentinos plento Ruta Nacional 40 vieta. Perėja yra 25 km į pietryčius nuo San Antonio de los Kobreso, netoli Snieguotojo Akajaus (Nevado de Acay) kalno. Tai viena aukščiausių perėjų Amerikoje; ji yra aukščiau nei Monblano viršukalnė Europoje.

Kelias per perėją nutiestas 1960 m., žvyrkelis. Didžiąją metų dalį įveikiamas tik visureigiais. Dėl stačių šlaitų ir išretinto deguonies Abra del Akajų sunku įveikti tiek automobiliams, tiek žmonėms.

Šaltiniai 

Perėjos
Argentinos geografija
Andai
Agva Negros perėja

Agva Negros perėja ( – „Juodojo vandens perėja“) – kalnų perėja Andų kalnuose, ties Argentinos (San Chuano provincija) ir Čilės (Elkio provincija) siena. Aukštis – 4780 m. Pro perėją eina kelias iš San Chuano (pro San Chose de Chačalį, Vikuniją) į Kokimbą.

Perėja pravažiuojama nuo gruodžio iki balandžio, likusiąją metų dalį dažniausiai būna užpustyta sniego. Tai aukščiausia tarptautinė perėja Čilės–Argentinos pasienyje ir viena aukščiausių tarptautinių perėjų pasaulyje.

Agva Negros perėja buvo atidaryta 1965 m., bet dėl įtemptų Argentinos ir Čilės politinių santykių 1977–1994 m. buvo uždaryta. Per Agva Negros perėją rengiamasi tiesti tunelį, kuris leistų susisiekimą ištisus metus.

Šaltiniai 

Perėjos
Andai
Čilės geografija
Argentinos geografija
Kardenal Antonijo Samorės perėja

Kardenal Antonijo Samorės perėja () – kalnų perėja Patagonijos Anduose, ties Argentinos (Neukeno provincija) ir Čilės (Osorno provincija) siena. Aukštis – 1305 m. Pro perėją eina kelias tarp Bariločės ir Osorno (pro Vilja la Angosturą, Pujehuję). Kardenal Antonijo Samorės perėja, kartu su Išvaduotojų perėja, yra labiausiai naudojama ir lengviausiai pravažiuojama Čilės–Argentinos pasienio perėja.

Kelias pro perėją eina vaizdingais kraštovaizdžiais – Patagonijos Andų miškais, paežerėmis, upių pakrantėmis.

Seniau perėja vadinta Pujehujės (Puyehue) vardu pagal gretimą Pujehujės ežerą, taip pat – Errázuriz, El Rincón, Pajaritos vardais. 1978 m. pervadinta italų kardinolo Antonijo Samorės, kuris padėjo išspręsti tarpvalstybinį Čilės–Argentinos konfliktą, garbei.

Perėjos
Andai
Čilės geografija
Argentinos geografija
Mamuil Malalio perėja

Mamuil Malalio perėja () – kalnų perėja Patagonijos Anduose, ties Argentinos (Neukeno provincija) ir Čilės (Kautino provincija) siena, tuoj į šiaurę nuo Lanino ugnikalnio. Aukštis – 1253 m. Pro perėją eina kelias, jungiantis Andų Chuniną su Kurarehuje ir Pukonu. Iš Argentinos pusės iki perėjos veda asfaltuotas kelias, iš Čilės – žvyrkelis. Žiemą perėja dažnai būna uždaryta dėl sniego.

Perėja yra Patagonijos miškuose, abipus jos įsiteigti Lanino nacionalinis parkas ir Viljarikos nacionalinis parkas.

Perėja dar vadinama Tromenu (Tromen). Mamuil Malalio pavadinimas mapudungunų kalba reiškia „baslių aptvaras“.

Andai
Perėjos
Čilės geografija
Argentinos geografija
Pino Hačado perėja

Pino Hačado perėja () – kalnų perėja Patagonijos Anduose, ties Argentinos (Neukeno provincija) ir Čilės (Kautino provincija) siena. Aukštis – 1884 m. Tai viena svarbiausių tarptautinių perėjų Patagonijos Anduose. Pro Pino Hačado perėją eina kelias tarp Neukeno (pro Las Lachasą, Lonkimajų) ir Temuko. Iš Čilės pusės iki perėjos veda 1939 m. pastatytas Las Raíces tunelis (4,52 km). Argentinos pusėje ties perėja susidariusi Pino Hačado kaldera.

Perėjos
Andai
Čilės geografija
Argentinos geografija
Greitasis čiuožimas trumpuoju taku 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse

Greitasis čiuožimas trumpuoju taku 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse vyko Kanyno ledo arenoje, Pjončano apskrityje, Pietų Korėjoje. Varžybų metu paasiekti du pasaulio rekordai: kiniečio Wu Dajing 500 m distancijoje ir Nyderlandų moterų komandos estafetės „B“ finale.

Medalininkai

Vyrai

Moterys

Kvalifikacija 
Olimpinėse žaidynėse maksimaliai gali dalyvauti 120 greitojo čiuožimo trumpuoju taku atstovų. Kvotos buvo padalintos atsižvelgus į Pasaulio greitojo čiuožimo trumpuoju taku taurėje surinktus taškus. Viena šalis galėjo deleguoti maksimaliai 5 vyrus ir 5 moteris. 2017 m. lapkričio 23 d. Tarptautinė čiuožimo sąjunga (ISU) oficialiai paskelbė kvalifikacinių taškų suvestinę. ISU iš viso delegavo 116 sportininkų (59 vyrai ir 57 moterys) dalyvauti 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse.

Nuorodos 

 Oficiali svetainė 

Greitasis čiuožimas trumpuoju taku olimpinėse žaidynėse
2018 metų žiemos olimpinės žaidynės
Siko perėja

Siko perėja () – kalnų perėja Anduose, ties Argentinos (Saltos provincija) ir Čilės (El Loa provincija) siena. Aukštis – 4080 m. Per perėją eina kelias (žvyrkelis), jungiantis Saltą ir San Antonio de los Kobresą rytinėje pusėje su San Pedro de Atakama vakarinėje pusėje. Būdingas kontrastingas, atšiaurus klimatas.

Šaltiniai 

Andai
Perėjos
Čilės geografija
Argentinos geografija
Pirkas Negraso perėja

Pirkas Negraso perėja () – kalnų perėja Anduose, ties Argentinos (La Riochos provincija) ir Čilės (Kopjapo provincija) siena. Aukštis – 4110 m. Per perėją eina kelias, jungiantis Vilja Unjoną ir Vilja San Chose de Vinčiną rytinėje pusėje su Tiera Amarilja ir Kopijapo vakarinėje pusėje. Pirkas Negraso perėja būna atidaryta nuo gruodžio iki gegužės, likusią metų dalį dažnai būna užsnigta.

Argentinos pusėje pakeliui į perėją yra vaizdinga Bravos lagūna ir rezervatas. Taip pat yra XIX a. pastatyta El Penjono pašiūrė, kuri buvo skirta besikeliantiems per perėją pernakvoti. XIX a.–XX a. vid. per Pirkas Negraso perėją būdavo genamos galvijų bandos pardavimui į Kopijapo miestą Čilėje.

Šaltiniai 

Andai
Perėjos
Čilės geografija
Argentinos geografija
Gruodžių kaimiškoji apylinkė

Gruodžių kaimiškoji apylinkė () – apylinkė Gudijoje, Ašmenos rajone. Centras – Gruodžiai.

2009 m. 91,2 % gyventojų buvo gudai, 5,7 % – lenkai, 1,2 % – rusai, 1,1 % – čigonai.

Gyvenvietės 
Miesteliai
 Gruodžiai (Гродзі)
Kaimai
 Velmutai (Вельмуты) · Halagurai (Галагуры) · Družba (Дружба) · Debesiai (Дэбесі) · Žuravai (Журавы) · Medžiūnai (Мядзюны) · Rovnaje Polė (Роўнае Поле) · Slabada (Слабада) · Strielčiukai (Стрэльчыкі) · Stupkouščyna (Ступкоўшчына) · Suchadolai (Сухадолы) · Talminava (Талмінава) · Truchanai (Труханы) · Teležiškės (Цялежышкі)
Viensėdžiai
 Bajorai (Баяры) · Vėžiai (Вяжы) · Zialionka (Зялёнка) · Rameikos (Рамэйкі) · Ukropiškės (Укропішкі); panakiniti – Kraučiškės (Краўчышкі) · Račkai (Рачкі)

Šaltiniai 

Ašmenos rajonas
Strielčiukai (Baltarusija)

Strielčiukai (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Ašmenos rajone; Gruodžių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 7 km į šiaurės vakarus nuo Ašmenos, abipus Ašmenos–Astravo plento. Atsišakoja kelias į Žuravus.

Šaltiniai 

Ašmenos rajono gyvenvietės
Žiupronių kaimiškoji apylinkė

Žiupronių kaimiškoji apylinkė () – apylinkė Gudijoje, Ašmenos rajone. Centras – Žiupronys.

2009 m. 88,6 % gyventojų buvo gudai, 7,0 % – lenkai, 3,4 % – rusai.

Gyvenvietės 
Miesteliai
 Žiupronys (Жупраны) · Ašmenos GS (Ашмяны) · Krakouka (Кракоўка)
Kaimai
 Ąžuolijai (Ажалеі) · Amalionys (Амаляны) · Anoniškės (Ананішкі) · Ankudai (Анкуды) · Baičiuliai (Байцюлі) · Barancai (Баранцы) · Biarvencai (Бярвенцы) · Valaičiai (Валойці) · Didžiosios Šumiliškės (Вялікія Шумілішкі) · Galinai (Галіны) · Hryncai (Грынцы) · Dukurniškės (Дакурнішкі) · Dziagaucai (Дзягаўцы) · Dukainiai (Дукойні) · Žvirbliškės (Жвірблішкі) · Žrėbiškės (Жрэбішкі) · Zabarcai (Забарцы) · Zamascianai (Замасцяны) · Zareča (Зарэчча) · Zialionaja Dubrava (Зялёная Дубрава) · Kirylauščyna (Кірылаўшчына) · Kisialiova (Кісялёва) · Klejus (Клеі) · Kušliava (Кушлева) · Lipauka (Ліпаўка) · Lūstiškės (Лусцішкі) · Leilupis (Лэйлубка) · Liugouščyna (Люгоўшчына) · Mažosios Šumiliškės (Малыя Шумілішкі) · Mikučionys (Мікуцяны) · Navasiolkai (Навасёлкі) · Navasėdai (Навасяды) · Navošiškės (Навашышкі) · Navikai (Навікі) · Narbutai (Нарбуты) · Paliankos (Палянкі) · Palionys (Паляны) · Prackauščyna (Працкаўшчына) · Petruliai (Пятрулі) · Skilandiškės (Скілондзішкі) · Skirscynai (Скірсціны) · Toliotiškės (Талоцішкі) · Cichanai (Ціханы) · Jagelauščyna (Ягелаўшчына) · Jakeleuščyna (Якелеўшчына)
Viensėdžiai
 Barteliai (Бартэлі) · Viačkoinai (Вячкойні) · Latavičai (Латавічы) · Liudzvinova (Людзвінова) · Chackūnai (Хацькуны) · Canteliai (Цантэлі)

Šaltiniai 

Ašmenos rajonas
Ąžuolijai (Baltarusija)

Ąžuolijai  (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Ašmenos rajone; Žiupronių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs prie rytinio Ašmenos miesto pakraščio, į pietvakarius nuo Krakoukos, ties dideliu plentų mazgu (Vilnius–Minskas, Ašmena–Smurgainys, rytinis Ašmenos apvažiavimas). Toliau pietuose, prie Ašmenos upelio – kolektyviniai sodai.

Veikia dvi degalinės.

Šaltiniai 

Ašmenos rajono gyvenvietės