joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Peliukas Mikis

Peliukas Mikis () – komiksų ir animacinių filmų herojus, žemas peliukas, tapęs Walt Disney kompanijos simboliu. Jis buvo sukurtas 1928 metų lapkričio 18 dieną Ubo Aiverkso (Ub Iwerks) ir įgarsintas Volto Disnėjaus.

Istorija 

1928 m. Peliuko Mikio personažas pasirodo kine – filme „Vilis iš garų laivo“ (Steamboat Wille), kur jis vaizduojamas kaip laivyno puskarininkis, stengiantis patraukti pelytės Mini dėmesį. Netrukus jis pasirodo ir laikraščių puslapiuose, bei pasiūtas pliušinis Mikis – žaislas. 1932 m. Voltas Disnėjus gauna Oskaro prizą už filmą šiuo personažu. 1955 m. atsidarė parkas Disneylendas, o vėliau toks pat atrakcionų parkas įkurtas šalia Paryžiaus. 1993 m. žurnalas apie Peliuką Mikį pradėtas leisti Lietuvoje.

Nuorodos 

Peliukas Mikis švenčia 80-metį 

Mikis
Formosos provincija

Formosos provincija (isp. Provincia de Formosa) – provincija Argentinos šiaurės vakaruose, Paragvajaus pasienyje. Pietuose ribojasi su Čiako provincija, vakaruose – su Saltos. Sostinė – Formosa.

Geografija 
Visa provincijos teritorija patenka į Gran Čiako regioną. Paviršius lygus. Klimatas subtropinis. Rytinėje dalyje krituliai krenta ištisus metus (1000 mm per metus), vakarinėje yra sausasis žiemos sezonas (80 mm per metus). Vidutinė metinė temperatūra 21 °C, tačiau vasarą gali viršyti 45 °C. Dėl skirtingo drėgnumo augalija nevienoda: vakarinėje dalyje auga galeriniai tropiniai miškai, centrinėje – krūmų ir medžių sąžalynai, o Saltos provincijos pasienyje yra vadinamasis El Impenetrable regionas su skurdžia augalija ir kaktusų sąžalynais. Formosos provincijos vakariniu pakraščiu teka Paragvajaus upė, o iš rytų per visą provinciją jo intakai: Bermechas, Monte Lindo, Pilkomajas (teka siena su Paragvajumi). Daugelis mažesnių upių sausuoju metų laiku išdžiūsta. Daug pelkių, nedidelių ežerų. Provincijoje yra Pilkomajo nacionalinis parkas ir Formosos gamtos rezervatas.

Ekonomika 
Formosos provincija – žemės ūkio kraštas. Gyvulininkystė (galvijų auginimas). Auginama medvilnė (50 tūkst. t per metus), sojos (25 tūkst. t), kukurūzai (55 tūkst. t), bananai (70 tūkst. t), citrusai (15 tūkst. t). Taip pat užsiimama bitininkyste (273 t medaus per metus), miškininkyste (140 tūkst. t medienos). Tekstilės pramonė.

Gyventojai 
Provincijoje gyvena 1,2 % šalies gyventojų. Dauguma susitelkę vakarinėje dalyje. Rytinei pusei būdingos nedidelės gyvenvietės, susitelkusios apie geležinkelį ir plentą į Saltą. Didžiausi miestai:
 Formosa,
 Incheniero Chuaresas,
 Klorinda,
 Espiniljas,
 Komandante Fontana,
 Piranė.

Nuorodos 
 Provincijos žemėlapis
 Turizmas Formosoje 

Argentinos provincijos
Formosa (Argentina)

Formosa () – miestas Argentinos šiaurės rytuose, Paragvajaus pasienyje, prie Paragvajaus upės. Provincijos centras. 221,4 tūkst. gyventojų (2007).

Istorija 
Iki kolonizacijos Formosos žemės buvo gyvenamos vietinių indėnų genčių: daugiausia tobų ir vičių. 1879 m. balandžio 8 d. Formosą įkūrė komendantas Luis Jorge Fontana. 1884 m. tapo Čiako Nacionalinės Teritorijos sostine, o nuo 1955 m. balandžio 15 d. suformuotos Formosos provincijos sostine. Miesto pavadinimas kilo iš senovinio ispanų k. žodžio fermosa – „nuostabus“.

Susisiekimas ir ekonomika 
Per Formosą eina kelias Buenos Airės – Asunsjonas. Iš miesto eina kelias ir geležinkelis į Saltą. 7 km į pietus yra El Pucú oro uostas, iš kurio vyksta reguliarūs skrydžiai į Buenos Aires. Apdirbamos provincijoje išaugintos žaliavos (maisto, tekstilės pramonė). Uostas prie Paragvajaus upės, per kurį išgabenama provincijos produkcija į La Platos regioną.

Lankytinos vietos 
 Nuestra Señora del Carmen katedra,
 gubernatoriaus rūmai,
 botanikos sodas,
 provincijos istorijos muziejus,
 Centenario stadionas,
 gamtos rezervatas, Paragvajaus pakrantėje,
 Isla de Oro sala,
 José de San Martín centrinė aikštė,
 Nacionalinis Formosos universitetas.

Nuorodos 
 www.formosa.gov.ar 
 Formosos universitetas 
 Dienraščio La Mañana svetainė 

Formosos provincijos miestai
Margionys

Margionys (anksčiau Skroblininkai) – kaimas Varėnos rajono savivaldybės pietuose, Dzūkijos nacionaliniame parke. Seniūnaitijos centras. Rytiniu kaimo pakraščiu eina Vilniaus–Gardino geležinkelis, šiauriniu – kelias . Kaime yra gamtos paminklai: „Lietuvio liepa“, Margionių kadagys, Bobos daržo šaltinis (Skroblaus versmės), Margionių drevė (sunykusi). Kaimas turi savo kapinaites.

Kultūra 

Margionyse veikia 1990 m. atkurtas Margionių kaimo teatras. Jo istorija mena tarpukario laikus, kai 1920 m. jame įsikūrė Šv. Kazimiero draugija, kuriai vadovavo Juozas Gaidys (kartu platinęs ir lietuvišką spaudą). Pirmas spektaklis buvo suvaidintas 1929 m. Tai buvo A. Vilkutaičio-Keturakio komedija „Amerika pirtyje“, kurią pastatė pradžios mokyklos mokytojas Teofilis Sukackas. Vėliau, karo metu, kaimo spektaklius režisavo J. Gaidys, parašęs Margionių kaimo himną, „Dainą apie Skroblų“, pjeses „Ašarų pakalnėje“ ir „Siratų ašaras“. Šiam mirus, teatro veikla buvo nutrūkusi. Teatras atgimė tik artėjant jo 75 m. jubiliejui.

Apylinkės 

Prie kaimo yra Skroblaus ištakos – Bobos daržo šaltinis. Tai laukuose tiesiog iš žemės trykštanti versmė, iš kurios prasideda gausiai šaltinių vandens maitinamas Skroblus – jo vandeningumas per 17 km padidėja beveik 100 kartų. Vietiniai gyventojai vaikams nesako, kad juos rado kopūstų lauke, o porina, kad vaikai randas „Bobos darže“ – tėtis su mama ten nuėję, pamaišo pamaišo vandenį ir išsitraukia norimą vaikelį. Pasakojama, kad kartą, atseit, vaikai ant šaltinio užritino akmenį ir daugiau vaikų nebeatsirasdavę. Teko suaugusiems tą akmenį šalin nuritinti.

1996 m. rudenį Skroblaus kairiajame krante, Margionių šiaurės rytų dalyje, archeologai aptiko daug titnago skaldos ir skaldytinių, pagal techniką priskirtinų paleolitui. 1997 m. rudenį tirti 52 šurfai, kurių bendras plotas 60 m². Buvo nustatyta, kad titnago kasyklų, dirbtuvių ir gyvenviečių visuma apima apie 800 × 100–250 m teritoriją, o aplink esančioje teritorijoje, nors rečiau, taip pat randami radiniai. Kompleksas datuojamas apie IX tūkstm. pr. m. e.

Istorija 

Margionių kaimas siejamas su Skroblininkų vaitystės centru. Jame 1637 m. buvo 11 kiemų, kurie valdė 6 valakus žemės. Po maro ir karų kaimas nunyko, 1738 m. jame gyveno tik 2 šeimos. 1889 m. Margionyse gyveno 44 šeimos (271 žmogus).

XIX a. pab. Margionys įėjo į Trakų apskritį, Merkinės valsčių, Kabelių kaimo apylinkę. Iš 161 gyventojo 143 buvo katalikai, 18 žydų.

Tarpukariu Margionys buvo valdomi lenkų (priklausė Gardino apskrities Marcinkonių valsčiui). 1924–1935 m. veikė „Ryto“ draugijos mokykla (mokėsi ~40 vaikų), lenkams ją uždarius – skaitykla (iki 1936 m.).

LTSR laikais – Marcinkonių miškų ūkio pagalbinė gyvenvietė (įėjo į Marcinkonių apylinkę). Veikė biblioteka.

2022 m. rugsėjo 10 d. per gaisrą sudegė Margionių klojimo teatro pastatas.

Gyventojai

Nuorodos 
 Kaimo svetainė
 Margionys / sud. Henrikas Gudavičius, 1998.

Šaltiniai 

Varėnos rajono savivaldybės gyvenvietės
Inchenjero Chuaresas

Inchenjero Chuaresas (; Ingeniero Guillermo N. Juárez) – miestas Argentinoje, Formosos provincijos šiaurės vakaruose, 450 km nuo Formosos, prie kelio ir geležinkelio Formosa– Salta. Matacos departamento centras. 10 tūkst. gyventojų; didelė dalis – indėnai.

Naftos gavyba. Miškininkystė. Į pietus nuo miesto yra Formosos gamtos rezervatas.

Nuorodos 
 Formosos gamtos rezervatas (1)
 Formosos gamtos rezervatas (2)

Formosos provincijos miestai
Klorinda

Klorinda () – miestas Argentinos šiaurėje, Formosos provincijoje, prie Pilkomajo upės, priešais Paragvajaus sostinę Asunsjoną. 5 km nuo miesto yra Tarptautinis San Ignacio de Loyola tiltas per Pilkomają. Pilkomajo departamento centras. 47 tūkst. gyventojų.

Gyvenvietė įkurta 1899 m. kaip karinis fortas prie Pilkomajo ir Paragvajaus santakos. Netrukus į miestą atvyko daug imigrantų iš kitų Argentinos vietų, Europos bei Paragvajaus. Miesto apylinkėse auginama medvilnė ir bananai. Į vakarus nuo miesto yra Pilkomajo nacionalinis parkas. Qomp – Toba indėnų kultūros muziejus.

Nuorodos 
 Trumpa informacija apie miestą
 Klorinda 

Formosos provincijos miestai
Lynas

Žodis lynas reiškia:

 lynas – stipri stora virvė, gali būti plieninė, kanapinė ar iš kitokios medžiagos.
 lynas – karpžuvių būrio žuvis;
 Lynas – ežeras Varėnos rajone;
 Lynas – ežeras Vilniaus rajone;
Paežerių ežeras (Vilniaus r., Lavoriškių sen.)

Paežerių ežeras – ežeras rytų Lietuvoje, Vilniaus rajone, Lavoriškių seniūnijoje, apie 10 km į šiaurės rytus nuo Lavoriškių. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius - 0,23 km, plotis - iki 0,13 km. Altitudė 182,1 m. Krantai žemi, pelkėti, tik pietvakarinis krantas aukštokas. Į rytus plyti ~ 7 ha dydžio pelkė. Ežerą supa Dembinos miškas, tik vakarinėje pakrantėje įsikūręs Paežerių viensėdis. Ežeras nenutekantis, priklauso Manierkos upelio baseinui (Neries intakas).

Šaltiniai 

Vilniaus rajono ežerai
Bildiškės ežeras (Vilniaus r.)

Bildiškės ežeras arba Bildiškis – ežeras rytų Lietuvoje, Vilniaus rajone, apie 5 km į šiaurės rytus nuo Lavoriškių, Baravykinės kraštovaizdžio draustinyje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus - 0,52 km, plotis - iki 0,31 km. Altitudė 196,2 m. Krantai aukšti, apaugę medžiais - ežerą supa Pukštėnų miškas. Šiaurėje išteka upelis link Nedzviadkos upės (Vilnios intakas). Pietinėje pakrantėje įsikūręs Aleksandriškės viensėdis.

Šaltiniai 

Vilniaus rajono ežerai
Skaičiaus kubas

Skaičiaus kubas - sandauga trijų dauginamųjų, kurių kiekvienas lygus tam skaičiui. Tai skaičiaus kėlimo trečiuoju laipsniu operacijos rezultatas (reikšmė)
Pvz.:
 
 

Pavadinimas grečiausiai kilęs nuo to, jog operacijos reikšmė lygi kubo, kurio kraštinė lygi a, tūriui.

Matematika
Tele2

UAB „Tele2“ – telekomunikacijų bendrovė, Lietuvoje teikianti mobiliojo ir fiksuotojo ryšio, duomenų perdavimo, išmaniosios televizijos ir turinio paslaugas. Bendrovei taip pat priklauso išankstinio mokėjimo paslauga „Pildyk“.

Operatoriaus paslaugomis šalyje naudojasi 1,9 mln. vartotojų. „Tele2“ užima didžiausią Lietuvos elektroninių ryšių rinkos dalį (46,4 proc.).

Bendrovė priklauso Švedijos koncernui „Tele2“.

Istorija 
Lietuvoje bendrovė veiklą pradėjo 1993 m., įkūrus UAB „Levi&Kuto“. 

1999 m. įmonę įsigijo Švedijos telekomunikacinių paslaugų koncernas „NetCom“. Tų pačių metų gruodžio viduryje pradėjo veikti trečiasis Lietuvoje mobiliojo ryšio tinklas „Tele2“.

2000 m. sausio mėnesį  pavadinimas pakeistas į UAB „Tele2“. Tų pačių metų gegužės 23 d. „Tele2“ klientams pasiūlė pirmąją savo komercinę paslaugą (išankstinio mokėjimo kortelę), kurią pavadino „X-GSM“. Vėliau ji buvo pervadinta į „Pildyk“.

2003 m. liepos 4 d. „Tele2“  pralenkusi operatorių „Bitė“, tapo antru pagal dydį mobiliojo ryšio operatoriumi Lietuvoje.

2004 m. vasario 23 d. „Tele2“ pradėjo fiksuoto ryšio paslaugų tiekimą.

2006 m. gruodžio 10 d. „Tele2“  pradėjo teikti 3G ryšio paslaugas.

2013 m. kovo mėn.pradėjo teikti LTE ryšio paslaugas.

2015 m. vasarį „Tele2“ pradėjo naudoti 4G (LTE) ryšį M2M () paslaugų teikimui. Tų pačių metų birželio mėnesį bendrovė pirmoji pasiūlė 4G internetą visose Baltijos šalyse. Metų gale operatoriaus klientai galėjo naudotis sparčiausiu Baltijos šalyse 4G++ mobiliuoju internetu.

2016-ųjų sausį ilgametis įmonės Lietuvoje vadovas Petras Masiulis buvo paskirtas „Tele2“ generaliniu direktoriumi Baltijos šalims. Bendrovė pirma tarp operatorių Lietuvoje gavo e-pinigų licenciją. Birželio mėnesį bendradarbiaudami su IBM pirmieji pasaulyje išbandė automatinę daiktų interneto technologiją (). Rugpjūtį operatorius pristatė pirmąjį visiškai neribotą mobilųjį internetą namams, kuris vėliau pavadintas „Tele2 Laisvas internetas“. Kartu su technologijų milžine „Nokia“ pirmieji Baltijos šalyse 5G ryšio tetchnologiją.

Tele2 Europoje 
Švedijos koncernas „Tele2“ savo paslaugas teikia daugiau nei 9 milijonams klientų 4 Europos valstybėse. 

AB „Tele2“ telekomunikacinių ryšių veiklą pradėjo praėjusio amžiaus aštunto dešimtmečio pabaigoje, kai Švedijos kompanija „Investment AB Kinnevik“ ėmė investuoti į telekomunikacijų sektorių. 

Bendrovė anksčiau paslaugas teikė Austrijoje, Kroatijoje, Vokietijoje, Prancūzijoje, Kazachstane, Nyderlanduose, Norvegijoje, Rusijoje. Pastaraisiais metais „Tele2“ nusprendė savo dėmesį ir investicijas skirti Švedijos ir Baltijos šalių rinkoms. 

Šiuo metu „Tele2“ yra vienas didžiausių operatorių, veikiantis Švedijoje, Lietuvoje, Estijoje ir Latvijoje. Taip pat telekomunikacijų įmonei priklauso 25 proc. „T-Mobile“ akcijų Nyderlanduose.

Šaltiniai 

Lietuvos telekomunikacijų bendrovės
Korjenteso provincija

Korjenteso provincija (, ) – provincija šiaurės rytų Argentinoje, vadinamojoje „Mesopotamijoje“. Rytuose ribojasi su Brazilija, pietryčiuose – su Urugvajumi, pietuose – su Entre Rioso prov., vakaruose – su Čako prov., šiaurėje – su Paragvajumi, šiaurės rytuose – su Misjoneso provincija. Sostinė – Korjentesas.

Geografija 
Visas paviršius – lygumos, daugelyje vietų supelkėjusios (Iberos pelkynai). Pietuose – subtropinės stepės, centrinėje dalyje – miškai ir krūmynai, pelkių augalija, šiaurėje – sezoniškai drėgni tropiniai miškai. Klimatas subtropinis; šiltas ir drėgnas. Pietinėje dalyje klimatas labiau kontinentinis. Vidutinė metinė oro temperatūra Korjenteso mieste 20 °C. Per metus iškrenta apie 1200 mm kritulių. Upių tinklas tankus. Vakariniu ir šiauriniu provincijos pakraščiu teka Parana, rytiniu – Urugvajus. Daug kitų mažesnių upių: Río Corrientes, Aguapey, Santa Lucia, Río Miriñay, Guayguiraró. Gausu ežerų: Iberos, Galarsos, Fernandeso, Medinos ir kt. Šiauriniame pakraštyje yra  Yacyretá Apipé užtvanka ant Paranos upės. Yra Esteros del Iberá gamtos rezervatas ir Mburukujos nacionalinis parkas.

Ekonomika 
Svarbiausia provincijos ūkio šaka – žemės ūkis. Auginami citrusai, tabakas, ryžiai, matės žolė (yerba mate), arbata, medvilnė. Miškininkystė (daugiausia kertami pušų ir eukaliptų miškai). Gyvulininkystė (daugiausia jaučių auginimas). Tekstilės, tabako, maisto, medžio apdirbimo pramonė. Energiją tiekia Jasiretos hidroelektrinė.

Gyventojai 
Korjenteso provincijoje gyvena 2,5 % Argentinos gyventojų. Didelė dalis – indėnai (ypač gvaraniai); yra nemažai išeivių iš Europos, Afrikos. Tankiausiai gyvenamas rytinis ir vakarinis pakraščiai, ypač provincijos šiaurės vakarai. Centriniai rajonai apgyvendinti retai. Didžiausi miestai:
 Korjentesas,
 Goja,
 Santo Tomė,
 Paso de los Libresas,
 Kurusu Kvatija,
 Mersedesas,
 Monte Kaserosas,
 Belja Vista.

Nuorodos 
 Provincijos istorija
 Informacija apie provinciją 
 Provincijos žemėlapis
 Turistinis puslapis 

Argentinos provincijos
Latežeris (Druskininkai)

Latežeris – gatvinis kaimas Druskininkų savivaldybėje, 9 km į rytus nuo Druskininkų, šiauriniame Latežerio ežero krante, Dainavos girios (Kermušijos, Latežerio, Naujasodžio miškų) apsuptyje. Per kaimą teka Nemuno intakas Ratnyčėlė, eina kelias .

Yra Kauno medicinos universiteto poilsiavietė, kaimo turizmo sodyba „Latkrantė“. Veikia girininkija.

Architektūra 

Latežeris yra architektūros paminklas, gatvinis kaimas, savaimingai susiklostęs XIX a. viduryje. Būdingos dvipusės, netaisyklingo plano sodybos su 4–7 pastatais. Palei šiek tiek vingiuotą pagrindinę gatvę šonu į ją stovi viengalės arba dvigalės pirkios, netoli jų – svirnai, prie gatvės arba sklypų gilumoje – tvartai ir kluonai. Išliko vertingų XIX a. viduryje- XX a. pirmosios pusės apvalių arba tašytų rąstų pastatų (dvigalių ir viengalių pirkių, svirnų, kluonų, tvartų). XIX a. pab. – XX a. pr. pirkios iš tašytų rąstų, apkaltų lentomis, svirnai su keturstulpiais galiniais priesvirniais arba užlomis, pastatyti ant kertinių akmenų arba stulpelių. Kluonai nedideli, dvišlaičiais gegninės konstrukcijos stogais, su šoninėmis durimis.

Istorija 

Kaimas išsivystė iš dviejų sodybų, 1812–1814 m. įkurtų buvusiame valdiškame miške. Pirmą kartą paminėtas 1820 m. 1861–1868 m. ir 1921 m. (pagal J. Maliukevičiaus sudarytą planą) nustatytos kaimo ribos. XX a. pr. minimas kaip apyrubė Gardino apskrities Sabalėnų valsčiuje.

Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 75 žmonės, iš kurių visi užsirašė lietuviais. Tarybiniais metais Latežeris priklausė Ratnyčios apylinkei.

Gyventojai 

Žymūs žmonės
Iš Latežerio kaimo yra kilęs klebonas Klemensas Maliukevičius (1876–1934 m.).

Galerija

Šaltiniai 

Druskininkų savivaldybės gyvenvietės
Dainava

Dainava vadinama:

 Dainava (baltų žemė) – jotvingių tautos žemė;
 Kauno miesto dalis ir seniūnija;
 Alytaus miesto dalis;
 gyvenvietės:
 Elektrėnų savivaldybėje;
 Kaišiadorių rajone;
 Šalčininkų rajone:
 Dainavos seniūnijoje,
 Gerviškių seniūnijoje,
 Jašiūnų seniūnijoje;
 Ukmergės rajone;
 Varėnos rajone;
 Vilniaus rajone;
 geležinkelio stotis Peršėkininkuose, Alytaus rajonas;
 FK Dainava Alytus – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Alytaus;
 DFK Dainava - futbolo klubas;
 Dainava (ansamblis) – Alytaus liaudies meno studija;
 Dainava (trauktinė) – alkoholinis gėrimas;
 Dainava () – lietuvių jaunimo stovykla Mančesteryje, Mičigano valsijoje, JAV.
Karoliniškių seniūnija

Karoliniškių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Vilniaus miesto savivaldybės vakaruose, ties Karoliniškėmis.

Istorija 

|-
| 2001-04  || || 31 175 ||
|-
| 2011 m.  || || 27 270 ||
|-
| 2021 m.  || || 24 751 || 
|-
| 2022 m. || || 24 568 || 
|}

Seniūnai 
 Violeta Gedminaitė
 Tomas Lilas

Šaltiniai 

 Karoliniškių seniūnijos gatvės (Vilnius21.lt)
 Seniūnijos žemėlapis 
 Karoliniškių žinios internete 

Vilniaus miesto seniūnijos
Ančių ežeras

Ančių ežeras – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 11 km į pietryčius nuo Marcinkonių, Čepkelių raisto pietinėje dalyje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,34 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 132,6 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę medžiais. Ežeras nenutekantis, priklauso Nemuno intako Katros baseinui.

Šaltiniai 

Varėnos rajono ežerai
Baležeris

Baležeris arba Balažeris – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 6 km į šiaurės vakarus nuo Merkinės, Netiesų miške. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,24 km, plotis – iki 0,17 km. Altitudė 71,8 m. Vakarinis ir šiaurrytinis krantai aukšti, apaugę mišku, kiti krantai žemi, pelkėti. Iš pietų į šiaurę ežerą prateka Kempės upelis link netoliese telkšančio Netiesio ežero (Nemuno intako Apsingės baseinas).

Šaltiniai 

Varėnos rajono ežerai
Korjentesas

Korjentesas () – miestas šiaurės rytų Argentinoje, Paranos kairiajame krante, priešais Resistensiją. Provincijos centras. 339,1 tūkst. gyventojų (2007).

Istorija 
1516 m. dabartinio miesto apylinkes, tankiai gyvenamas indėnų gvaranių pasiekė ispanų keliautojo Juano Diaso de Solio ekspedicija. De Solis žuvo per susirėmimą su indėnais. 1527 m. Sebastianas Gabotas įkūrė Sancti Spiritu fortą Paranos pakrantėje. Gyvenvietė įkurta 1588 m. balandžio 3 d. Juano Toreso de Veros ir pavadinta San Juan de Vera de las Siete Corrientes („Veros ir Septynių Srovių Šv. Jonas“), bet prigijo tik sutrumpinimas Corrientes („srovės“). Korjentesas tapo svarbiu uostu prie laivybinio Buenos Airių–Asunsjono kelio.

1615 m. netoli miesto įsikūrė jėzuitai. 1807 m. nukentėjo nuo britų atakų. 1865 m. miestas buvo atakuojamas Paragvajaus karinių pajėgų.

Susisiekimas 
General Belgrano tiltu per Paraną sujungtas su Resistensija. Keliai į Posadą ir Paraną. Geležinkelis į Konkordiją. 5 km nuo miesto yra Piraginé Niveyro oro uostas. Jūrų laivų uostas prie Paranos.

Ekonomika 
Maisto (žuvies, mėsos), odų apdirbimo, laivų statybos, medienos apdirbimo pramonė. Apylinkėse auginamas tabakas, medvilnė, vaisiai, cukranendrės; gyvulininkystė.

Lankytinos vietos ir pramogos 
 kolonijinės architektūros pastatai,
 1957 m. įkurtas Šiaurės Rytų universitetas,
 La Santisima Cruz bažnyčia, ir joje esantis XVI a. medinis kryžius,
 kolonijinio laikotarpio San Francisco vienuolynas,
 Juan de Vera teatras,
 Provincijos istorijos, meno muziejai,
 Mitre, Cambá Cuá parkai,
 La Merced bažnyčia,
 renesansinio stiliaus miesto katedra,
 vandens pramogos (plaukiojimas jachtomis),
 įspūdingi karnavalai,
 žygiai į džiungles, pelkynus.

Nuorodos 
 Miesto informacija 
 Turizmas Korjentese 
 Miesto naujienų puslapis

Korjenteso provincijos miestai
Bildiškės ežeras (Varėnos r.)

Bildiškės ežeras – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 7 km į šiaurės vakarus nuo Žilinų, Ožkinio miške. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,26 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 136,6 m. Krantai daugiausia žemi, pelkėti, ištisai apaugę medžiais. Rytuose išteka upelis link Musės upės (Varėnės intakas).

Šaltiniai 

Varėnos rajono ežerai
Gričiupis

Gričiupis – Kauno miesto dalis, esanti dešiniajame Nemuno krante, piečiau Dainavos, prie K. Baršausko ir Kovo 11-osios gatvių. Gričiupio seniūnija.

Gričiupis su Panemunės seniūnija susisiekia Trijų mergelių tiltu. Yra Kauno Šv. Antano Paduviečio bažnyčia, prekybos centras „Molas“, VI Kauno fortas, senosios žydų kapinės Radvilėnų plente, Kauno zoologijos sodas, KTU miestelis.

Istorija 

1923 m. buvo Girčiupių kaimas Pažaislio valsčiuje (191 gyv.).

Šaltiniai

Kauno miesto dalys
Šilmeižiai

Šilmeižiai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Šilutės, 1 km į šiaurę nuo kelio Šilutė – Žemaičių Naumiestis; pietiniame pakraštyje – Šyša, Šustis ir jų santaka; iš šiaurės prieina Šilmeižių miškas. Ribojasi su Laučių, Jonaičių, Mažių, Grabupėlių, Didšilių kaimais.

Šilmeižiuose yra evangelikų liuteronų senosios kapinės ir senovės gyvenvietė (1997 m. kapinės ir 2005 m. gyvenvietė įtrauktos į Lietuvos Respublikos kultūrinio paveldo registrą), kuri yra 950 m į šiaurės vakarus nuo Šilutės–Žemaičių Naumiesčio kelio tilto per Šyšą, 550 m į šiaurę nuo Šyšos ir Šusties santakos ir 150 m į šiaurės rytus nuo Šyšos dešiniojo kranto.

Šilmeižiai iki 1945 m. priklausė Gaidelių valsčiui, Verdainės parapijai; sovietmečiu – Jonaičių apylinkei, nuo 1997 – Šilutės seniūnijai.

Šilmeižių kaimo pavadinimas nuo 1743 m. vis dažniau minimas Verdainės bažnyčios krikšto knygoje; XVIII a. viduryje Šilmeižiuose gyveno Mažosios Lietuvos kultūros veikėjo, rašytojo Vilhelmo Storostos-Vydūno proprosenelio, kuris gyveno gretimame Mažių kaime, giminaičiai.

1997 m. kaime buvo 24 ūkiai, 2003 galvijus laikė 12 ūkių (18 vienetų).

1910 m. buvo 365, 1925–389, 1997 – 52 gyventojai.

Gyventojai

Šaltiniai

Nuorodos 
 Šilutės kraštas. Enciklopedinis žodynas. Šilutė. 2000.
 LR kultūros paveldo registras 
 ŽŪIKVC informacijos puslapis 
 Šilutės apskrities kaimų sąrašas (1910)
 Šilutės apskritis kaimų sąrašas (1925)
 Šilmeižių kaimo gyventojų genealogija
 Šilmeižių kaimo gyventojų genealogija
 Šilmeižių kaimo gyventojų genealogija

Šilutės rajono savivaldybės gyvenvietės
Rakonys

Rakonys – kaimas Vilniaus rajono savivaldybės pietuose, 9 km į rytus nuo Marijampolio. Seniūnaitijos centras. Yra Rakonių pagrindinė mokykla ir Turgelių vid. mokyklos pradinis skyrius.

5 km į šiaurės rytus nuo kaimo stūkso Kruopinės kalva – viena aukščiausių Lietuvos kalvų (293 m).

Gyventojai

Šaltiniai 

Vilniaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Šventosios seniūnija

Šventosios seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Palangos miesto savivaldybės šiaurėje, vienintelė šios savivaldybės seniūnija. Į jos sudėtį įeina Būtingė ir Šventoji.

2021 m. ir ankstesniuose gyventojų surašymuose Šventosios seniūnija nefigūruoja.

Istorija 

Seniūnija įkurta 1995 m. rudenį.

Seniūnai 
 Eugenijus Čilinskas, ~2010 m.

Seniūnaitijos 

2022 m. buvo 8 seniūnaitijos:
 Būtingės seniūnaitija: Būtingės g., Būtingės sodai, Gandrų g., Garnių g., Gervių g., Gervuogių takas, Inkaro g., Jonpaparčio g., Kalgraužių g., Kirų g., Krantinės g., Kuršių takas, Lakštingalų g., Liepojos pl. nuo Nr. 11 didėjančia tvarka ir nuo Nr. 8 didėjančia tvarka, Miško takas nuo Nr. 23 didėjančia tvarka ir nuo Nr. 22 didėjančia tvarka, Neptūno g., Pašventupio kelias, Paupio g., Sodų bendrija „Darba“, Terminalo kelias, Tilto g., Uosto g., Žemuogių takas.
 Monciškių seniūnaitija: Audros g., Baltų g., Debesų g., Jotvingių g., Kasparų g., Kurtininkų g., Latgalos g., Mėnulio g., Miglos g., Miško takas (išskyrus 24, 24A, 25, 26, 28, 28A, 30, 32, 36, 38, 40, 40A ir 40B), Monciškių kelias, Ošupio takas, Patrimpo g., Saulės g., Sėlių g., Sergiškių g., Šaltinio g., Šviesos g., Žibų g., Žiemgalos g., Žvaigždžių g.
 Šventosios seniūnaitija: Audronašų g., Elijos g., Gubojų g., Gulbių g., Jūros g., Kopų g., Lieknų g., Mėguvos g., Mokyklos g., Molo g., Parko g., Paukščių takas, Pievų takas, Pylimo g., Prieplaukos g., Pušyno g., Šventosios g., Švyturio g., Topolių g., Vilties takas, Vyturių g., Žemdirbių g., Žuvėdrų g.

Šaltiniai 

Lietuvos savivaldybių seniūnijos
Palangos miesto savivaldybė
Bytautonių ežeras

Bytautonių ežeras arba Alkas – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 3,5 km į šiaurę nuo Žilinų. Kranto linija labai vingiuota. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,45 km, plotis – iki 0,22 km. Altitudė 137,7 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę medžiais ir krūmynais. Ežerą aplink juosia kanalai, vietomis susisiekiantys su ežeru. Pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai. Pietrytinę ežero dalį prateka Graužinės upelis link Lieluko ežero (Spenglos baseinas). Aplink ežerą įsikūrę Bytautonių, Ginakiemio ir Radžiūnų kaimai.

Šaltiniai 

Varėnos rajono ežerai
Kreipinys

Kreipinys – būdinga dialogo ypatybė. Jis vartojamas tada, kai norima atkreipti pašnekovo ar rūpimo asmens dėmesį. Tai specifiniai žodžiai, neinantys jokia sakinio dalimi. Kalbant kreipinių savitumas išryškėja iš sakinio intonacijos. Jie tariami pabrėžtai, kiek pakeltu balsu, paskui daroma nedidelė pauzė. Neretai kreipiniai atskleidžia mūsų jausmus, požiūrį į asmenį, daiktą ar reiškinį, į kurį kreipiamės, pvz.: Oi broleli, brolužėli, kareivėli raitužėli, nepažįsti tu seselės, pagirių raibos antelės?

Kreipiniai atskleidžia ir pašnekovų santykius. Į asmenis galime kreiptis šiltai – vardu (Vida, Staseli), oficialiau – pavarde (Kalvaiti, Petraityte, Andriukaitiene), nurodydami pareigas (mokytoja, direktoriau, pardavėja), kitus santykius (kaimyne, drauguži, keleiviai) ir pan.

Pagarbūs kreipiniai 

Kalbotyra
Alkiškiai

Alkiškiai – kaimas Akmenės rajono savivaldybės centre, 3 km į pietvakarius nuo Naujosios Akmenės, kairiajame Dabikinės upelio krante. Seniūnaitijos centras.

Gyvena nemažai latvių. Veikia vaikų lopšelis-darželis, paštas (LT-85013), geležinkelio stotis (Raudžiuose), Alkiškių evangelikų liuteronų bažnyčia (pašventinta 1865 m., vaikai konfirmacijai buvo ruošiami gretimuose Saunoriuose). 2009 m. uždaryta pradinė mokykla. Klinties ir smėlio telkinys, rytuose plyti Alkiškių miškas. Netoliese telkšo Sablauskių tvenkinys, įsikūrusi vasaros poilsiavietė. Išlikusios Pirmojo pasaulinio karo vokiečių karių kapinės.

Istorija 

Iš XVII a. žinomas Alkiškių dvaras. Kaime rastas lobis – apie 370 XVI a.– XVII a. sidabrinių monetų, jo dalį saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

Apie 1820 m. iš Kuršo gubernijos Jelgavos apskrities Džūkstės valsčiaus atsikėlė nemažai latvių. Alkiškių () bendruomenė buvo sutelkta ir organizuota: jau 1906 m. buvo pastatytas saviveiklininkų spektaklis, tarpukaryje veikė Švietimo draugija „Rits“ ir Blaivybės draugija „Ausma“. 1898 m. atidaryta pradinė mokykla, jos mokytojas Fricis Krūminis kartu buvo ir aktyvus visuomenininkas (nuo 1922 m. buvo mokoma pagal Lietuvos Respublikos Švietimo ministerijos programą, bet latviškai).

Kai kaimo kapinėse liko mažai vietos, Lietuvos valstybė skyrė papildomą 0,5 ha ploto pušyno sklypą. Medžius pasiėmė valdžia, o latvių bendruomenė išrovė kelmus, išlygino duobes ir aptvėrė akmenų tvora.

Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. Iki 2009 m. veikė pradinė mokykla.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Kaime gimė ir augo Latvijos generolas Janis Buivydas (1864–1937). Palaidotas Rygos Įgulos kapinėse.
 Fricis Krūminis (1877–1971) – Lietuvos latvių mokytojas ir visuomenės veikėjas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 

Akmenės rajono savivaldybės gyvenvietės
Antakalnio seniūnija

Antakalnio seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Vilniaus miesto savivaldybėje, kairiajame Neries krante, į šiaurės rytus nuo miesto centro, ties Antakalniu.

Veikia 29 švietimo įstaigos – universitetai, kolegijos, vidurinės ir pagrindinės mokyklos, vaikų lopšeliai-darželiai ir specialiosios paskirties ugdymo įstaigos, 24 gydymo įstaigos – ligoninės, klinikos, poliklinikos ir kita, taip pat policijos komisariatas, gaisrinė, 1 pašto skyrius, įsikūrusios užsienio šalių ambasados ir konsulatai, kolektyviniai sodai. Seniūnijos teritorijoje yra 64 gatvės. Viena iš pagrindinių – centrinė Antakalnio gatvė, kurioje yra įsikūrę dauguma prekybinės ir komercinės paskirties objektų. Antakalnio seniūniją su Žirmūnų seniūnija jungia 2 tiltai (Žirmūnų tiltas ir Valakampių tiltas) per upę Neris. Taip pat paklausios patalpos, esančios prie srautai. Nors Antakalnis yra Vilniaus miesto pakraštyje, tačiau per jį nutiesti 4 troleibusų (2, 4, 10, 14 ir 19) ir 20 autobusų (4G, 5G, 15, 17, 18, 27, 34, 37, 38, 39, 50, 114, 115,148, 154, 158, 163, 171, 172, 174) maršrutų, užtikrinantys labai gerą susisiekimą viešuoju transportu.

Geografija 

Viena didžiausių Vilniaus miesto seniūnijų. Yra dalis Pavilnių regioninio parko, Šveicarijos miško parkas, Vilniaus universiteto botanikos sodas. Antakalnio seniūnija prasideda nuo Jono Pauliaus II aikštės (Olandų gatvėje) bei Šv. Petro ir Povilo bažnyčios ir tęsiasi iki Vilniaus miesto ribos Nemenčinės link. Seniūnija ribojasi su Verkių seniūnija, Žirmūnų seniūnija, Senamiesčio seniūnija, Rasų seniūnija ir Naujosios Vilnios seniūnija.

Antakalnio seniūnija apima šias miesto dalis:
 Aukštagiris, Aukštieji Karačiūnai, Antakalnis, Antaviliai, Baniškės, Didieji Pupojai, Dvarčionys, Galgiai, Kalnai, Kairėnai, Liepynė, Mažieji Pupojai, Meiriškės, Mileišiškės, Pečiukai, Pylimėliai, Sapieginė, Saulėtekis, Smėlynė, Šilas, Šilėnai, Turniškės, Vaguva, Valakampiai, Veržuva (Aukštoji Veržuva, Žemoji Veržuva) , Vinciūniškės, Vismalai, Vismaliukai, Vyriai, Žemieji Karačiūnai.

Istorija 

|-
| 2001-04  || || 39 697 ||
|-
| 2011 m.  || || 38 940 ||
|-
| 2021 m.  || 77,2|| 39 242 ||
|-
| 2022 m. || || 42 642 ||
|}

Seniūnai 
 Gintautas Jakimavičius, 1994–1997 m.
 Algimantas Vaitkus, 2000–2008 m.
 Taurintas Rudys, 2008–2009 m.
 Algimantas Vaitkus, 2009–2019 m.
 Taurintas Rudys, 2019–2021 m.
 Mantas Ilgūnas, nuo 2021 m.

Šaltiniai 

 Antakalnio seniūnijos gatvės (Vilnius21.lt)
 Antakalnio bendruomenė 

Vilniaus miesto seniūnijos
Goja

Goja () – miestas šiaurės rytų Argentinoje, Korjenteso provincijoje, Paranos kairiajame krante, priešais Rekonkistą. Gojos departamento centras. 87 tūkst. gyventojų.

Istorija 
Gyvenvietė kūrėsi XVIII a. kaip prekybinis centras prie Paranos upės. Manoma, kad pavadinimas kilo nuo žinomo miesto gyventojo Bernardo Oliveros žmonos Gregoria („Goya“) Morales vardo. Oficiali Gojos įkūrimo data laikoma 1807 m. Miesto statusą gavo 1852 m.

Šventės ir lankytinos vietos 
 karnavalai (vasario mėn.),
 Surubí šventė (Fiesta Nacional del Surubí) balandžio mėn. Ši šventė sutraukia surubių (šamažuvių rūšis) žvejus iš visos šalies,
 žemdirbių šventė (rugsėjo mėn.),
 architektūros paminklai,
 1861 m. statyta Nuestra Señora del Rosario katedra,
 Italia, San Martín, Mitre aikštės su paminklais,
 Miesto muziejus.

Nuorodos 
 Turizmas Gojoje 
 Surubí šventės svetainė

Korjenteso provincijos miestai
Santo Tomė (Korjentesas)

Santo Tomė () – miestas Argentinoje, Korjenteso provincijoje, Brazilijos pasienyje, Urugvajaus dešiniajame krante, priešais San Boržą (sujungtas tiltu). Departamento centras. 23 tūkst. gyventojų.

Miestas iškilęs virš šalia esančių pelkynų. Įkurtas 1632 m. jėzuitų misionierių, gvaranių gyvenamose teritorijose. Seniau turėjo net kelias pavadinimo formas: Santo Tomás, Santo Tomás Apóstol, Santo Thomé. 1817 m. kentėjo nuo portugalų antpuolių. Mieste vyksta liaudies folkloro šventė, karnavalas. Santo Tomė – populiari poilsio vieta. Miesto istorijos muziejus Pablo Argilaga.

Nuorodos 
 www.liveargentina.com puslapis apie Santo Tomę 
 Miesto svetainė 

Korjenteso provincijos miestai
Lieplaukė

Lieplaukė – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 10 km į vakarus nuo Telšių, prie geležinkelio Klaipėda–Šiauliai. Seniūnaitijos, parapijos centras. Medinė Lieplaukės Šv. Jurgio bažnyčia, Lieplaukės pagrindinė mokykla, biblioteka. 1928 m. pastatytas Lietuvos nepriklausomybės dešimtmečio paminklas – koplytstulpis (atstatytas 2002 m.). Yra išlikusių XVIII–XIX a. liaudies skulptūrų. Yra vokiečių karių kapai.

Yra geležinkelio stotis. Kaimą supa Alsėdžių-Pagermantės miškai, prateka Sruoja. 2 km į šiaurės vakarus nuo Lieplaukės tyvuliuoja Alsėdžių ežeras. Iš šiaurės rytų prie Lieplaukės prieina Germanto kraštovaizdžio draustinis. Rytuose yra Kuodžių alkakalnis, vadinamas Vorkalniu.

Istorija 

Kaimas žinomas nuo viduramžių, kuomet priklausė Ceklio žemei (tada vadintas Liepžemiu), istoriniuose šaltiniuose minimas 1253 m. 1421–1842 m. priklausė Žemaičių vyskupijai. Nuo XVI a. pradžios minima kaip miestelis. XVII a. suteikta turgaus privilegija. Per Šiaurės karą (1700–1721 m.) Lieplaukė labai nukentėjo. XVIII a. pabaigoje – XIX a. pradžioje veikė spirito varykla ir kelios smuklės. 1929 m. įsteigta Blaivybės draugija. Miestelyje veikė Šaulių kuopa. Vėliau miestelis sunyko dėl Telšių konkurencijos. TSRS okupacijos metais Lieplaukė buvo tarybinio ūkio pagalbinė gyvenvietė.

1886 m. įsteigta pradžios mokykla, 1949–2002 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 2002 m. Lieplaukės pagrindinė mokykla. 1951 m. atidaryta biblioteka.

1621 m. Stanislovas Kiška pastatė koplyčią, 1861 m. pastatyta Šv. Jurgio bažnyčia, 1927 m. atnaujinta. 1844 m. įkurta parapija.

|}

Gyventojai 

1638 m. buvo 15, 1713 m. – 1 , 1733 m. – 7, 1846 m. – 17 kiemų.

Žymūs žmonės 

Kaime gimė:
 Leonas Jovaiša (1921–2017), edukologas.
 Ona Skaistutė Idzelevičienė (1941–), šokėja, trenerė, baletmeisterė.
 Benas Šimkus (1941–), politinis veikėjas.

Literatūra 
 Lieplaukė prie Germanto: Lieplaukės 750 metų minėjimo proga (sud. Leonas Jovaiša). – V.: Agora, 2003. – 87 p.: iliustr. – ISBN 9986-633-66-4

Šaltiniai

Nuorodos 
 

Telšių rajono savivaldybės gyvenvietės
Paso de los Libresas

Paso de los Libresas ( arba tiesiog Libres) – miestas Argentinoje, Korjenteso provincijos pietryčiuose, dešiniajame Urugvajaus krante, priešais Brazilijos miestą Urugvajaną (sujungtas tiltu). Netoli miesto yra oro uostas. Departamento centras. 44 tūkst. gyventojų.

Istorija 
Gyvenvietę 1843 m. rugsėjo 12 d. įkūrė generolas Joaquín Madariaga. Čia vyko įnirtingi susirėmimai su Brazilijos armija. Pavadinimas Paso de los Libres ispanų k. reiškia „laisvųjų perėja“. Šis pavadinimas suteiktas, kadangi čia įsikūrė 108 žmonės, pabėgę iš nelaisvės Brazilijoje.

Pramogos 
Mieste vyksta kasmetinis libreños ir dar daug kitų karnavalų. Paso de los Librese galima išvysti puikios architektūros bažnyčių, apsilankyti kazino, naktiniuose klubuose, muziejuose, iškylauti gamtoje, žvejoti, ilsėtis prie upės.

Nuorodos 
 Turizmas mieste ir jo apylinkėse 
 Libres svetainė 
 Miesto istorija 

Korjenteso provincijos miestai
Indianos Pacers

Indianos „Pacers“ – () NBA Rytų konferencijos Vidurio pogrupio krepšinio komanda iš Indianapolio, Indianos.

Istorija 

1967 m. šeši investuotojai nusipirko vietą American Basketball Association (ABA) lygoje. Indianos „Pacers“ buvo viena iš keturių komandų kurios 1967 m. susijungė į NBA lygą.

Sezonai

Žaidėjai 
2009 m. liepos 8 d. duomenys:

Šlovės muziejaus nariai 
Reggie Miller

Įamžinti marškinėliai 
Indiana Pacers klubas yra įamžinęs garsiausių savo krepšininkų marškinėlius. Numeriai marškinėlių, kuriuos jie nešiojo, daugiau niekada nebus naudojami komandoje. Į šį sąrašą įeina:
 30 George McGinnis, P, 1971-75 & 1980-82
 31 Reggie Miller, AG, 1987-2005
 34 Mel Daniels, CP, 1968-74
 35 Roger Brown, P, 1967-74
 529 Bobby Leonard, vyr. treneris, 1968-80 (numeris reiškia pergalių skaičių)

Nuorodos 
 Oficiali Indiana Pacers svetainė

NBA klubai
Ventės ragas

Ventės ragas – pusiasalis prie Kuršių marių, visai netoli Nemuno upės žiočių, į pietus nuo Ventės gyvenvietės. Labiausiai žinomas dėl jame įkurtos praskrendančių paukščių žiedavimo stoties. Jo ilgis siekia 5,5 km, plotis – 2,2 km.  Priešingame marių krante yra Preila.

Istorija 
1360 m. kryžiuočiai čia pastatė Vindenburgo pilį ir bažnyčią, kurias vėliau sugriovė marių bangos. Pilies akmenys buvo panaudoti mūrinės bažnyčios statybai. Apie 1700 m. sugriuvo ir naujoji mūrinė Ventės bažnyčia. 1705 m. jos griuvėsiai buvo pervežti į Kintus ir panaudoti Kintų bažnyčios statybai.  Čia stovi seniausias iš septynių Lietuvoje esančių švyturių (pastatytas 1863 m.).

1929 m. Ventės rage profesorius Tadas Ivanauskas įkūrė paukščių žiedavimo stotį, kuri veikia iki šiol. Čia yra pagrindinis Lietuvoje paukščių migracijos kelias, vedantis į Europos pietus, atogrąžas ir net pietinę Afriką.

1975–1986 m. rekonstruotas Ventės rago smaigalys. Jo krantai buvo sutvirtinti ir paaukštinti, išgrįsti akmenimis. Pastatytas 250 m molas, kuris baigiantis žiemai atlieka ir ledlaužio funkcijas. Šie darbai padėjo sustabdyti Ventės rago pusiasalio nykimo procesą.

Ventės rago ornitologinė stotis 
Įkurta 1929 m. profesoriaus T. Ivanausko iniciatyva. Per Ventės ragą kartais praskrenda iki 300 tūkst. paukščių per metus. Stotyje per metus apžieduojama apie 60-80 tūkst. paukščių. Absoliutus rekordas buvo 2002 m. rugsėjo 23 d., kai buvo sužieduoti 6519 sparnuočiai per parą.  Stotyje veikia muziejus, supažindinantis lankytojus su Kuršių marių gamtovaizdžiu, būdingiausiais biotopais, dažniausiai sutinkamais gyvūnais. Šiuo metu Ventės rago ornotologinei stočiai vadovauja Vytautas Jusys.

Pirmasis paukščius Ventės Rage ėmė žieduoti Mikas Posingis, 1924–1944 m. dirbęs švyturio prižiūrėtoju. Jis pasiūlė prof. T. Ivanauskui čia įkurti žiedavimo stotį, kas ir buvo 1929 m. padaryta profesoriaus pastangų dėka.

Pradžioje paukščiai buvo gaudomi užmetant tinklus ant krūmų ir į juos įvarant paukščius. 1959 m. pastatytos specialios gaudyklės. Nuo 1962 m. stoties darbuotojai Kuršių Nerijoje pastatė gaudyklę ir ėmė ten žieduoti migruojančius paukščius (nuo 1986 m. žiedavimo darbus Neringoje perėmė naujai įsikūrusi Juodkrantės paukščių žiedavimo stotis). 1978 m. Ventės Rage pastatyta didžioji paukščių gaudyklė, kuri buvo iškeliama į 25 metrų aukštį. 1982 m. stoties vedėjas Leonas Jezerskas sukūrė naujo tipo – zigzaginę gaudyklę į kurią paukščiai patekdavo tiek iš vienos, tiek ir iš kitos pusės. Nuo 1994 m. leidžia žurnalą „Ventės Ragas“ apie Nemuno deltos, Kuršių marių ir Baltijos pajūrio paukščius.

Šaltiniai

Literatūra 
 Ventės rago ornitologinė stotis (sud. Vytautas Jusys, Leonas Jezerskas). – Kaunas: Lututė, 2007. – 116 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-692-73-7

Lietuvos kyšuliai
Šilutės rajono savivaldybė
Pryšmantai II

Pryšmantai II – buvęs kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Žygaičių, prie Ežeruonos upelio.

Istorija

Viduramžiais buvo žinomi kaip Ariškiai, 1562 m. žemę valdė dvarininkai Pryšmontaičiai, iš kurių pavardės ir kilo dabartinis kaimo pavadinimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

 

Panaikintos Tauragės rajono savivaldybės gyvenvietės
Ilgis (Telšių r., Gadūnavo sen.)

Ilgis arba Ilgė – ežeras vakarų Lietuvoje, Telšių rajone, Gadūnavo seniūnijoje, apie 2,5 km į pietvakarius nuo Telšių, į šiaurę nuo kelio į Lieplaukę. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,46 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 166,2 m. Ežeras apsuptas Džiuginėnų miško, prie pietinio kranto įsikūręs Užugirių kaimas (kolektyviniai sodai). Vakarinis krantas pelkėtas. Pakrantės kalvotos. Šiaurėje išteka upelis link Durbinio upės (Ventos upės baseinas).

Prie ežero yra įrengta poilsiavietė, kuri užima 2,3 ha ploto, pritaikyta neįgaliesiems: yra 150 m ilgio lentinis takas, įrengta automobilių stovėjimo aikštelė, tualetas, pavėsinė ir apžvalgos aikštelė ant polių ežere.

Šaltiniai 

Telšių rajono ežerai
Kurusu Kvatija

Kurusu Kvatija () – miestas Argentinoje, Korjenteso provincijos pietuose, prie Kurusu Kvatijos upės. Netoli miesto yra oro uostas. Tokio paties pavadinimo departamento centras. 36 tūkst. gyventojų.

Istorija 
Vietovės pavadinimas Curuzú Cuatiá gvaranių k. reiškia „išraižytas kryžius“. Pirmąsias gyvenvietes čia kūrė ispanų konkistadorai ir jėzuitų misionieriai. Oficialiai miestas įkurtas 1810 m. lapkričio 16 d. ir pavadintas Nuestra Señora de Pilar de Curuzú Cuatiá. 1839 m. netoli miesto vyko mūšiai tarp Argentinos federalistų ir centralistų. Miesto vardą gavo 1888 m. spalio 25 d.

Ekonomika 
Kurusu Kvatija iki XX a. garsėjo kaip miškininkystės centras. Iškirtus miškus imtasi verstis gyvulininkyste. Pastaruoju metu apylinkėse vystomas sojų auginimas. Medienos apdirbimo, baldų, mašinų, tekstilės, maisto pramonė.

Lankytinos vietos 
 darbininkų, Kristaus, Motinos Teresės monumentai,
 Mitá Rorí parkas,
 neoklasicistinis savivaldybės pastatas,
 karmelitų kolegija,
 Belgrano, San Martino aikštės, fontanai,
 amfiteatras,
 botanikos sodas,
 Don Bosco bažnyčia.

Nuorodos 
 www.curuzu.gov.ar
 www.argentinatotal.com.ar/curuzu cuatia

Korjenteso provincijos miestai
Mersedesas (Korjentesas)

Mersedesas () – miestas Argentinoje, Korienteso provincijoje, 275 km į pietryčius nuo Korjenteso, prie Belja Vistos–Paso de los Libreso kelio. Departamento centras. 35 tūkst. gyventojų.

Istorija 
Ikikolonijiniu laikotarpiu dabartinio miesto apylinkėse gyveno indėnai karakarai. Pirmosios gyvenvietės įkurtos jėzuitų misionierių 1796 m. Pradėtas galvijų auginimas. 1805 m. La Platos vicekaralystės vyskupas nurodė įkurti Mersedeso koplyčią. Miestas oficialiai įkurtas 1832 m. liepos 5 d. provincijos gubernatoriaus Pedro Ferré nurodymu. 1888 m. gavo miesto vardą.

Lankytinos vietos ir šventės 
 įspūdingi karnavalai,
 Nuestra Señora de las Mercedes bažnyčia,
 savivaldybės rūmai,
 Mitrė, 25 de Mayo parkai,
 Cervantes teatras,
 gamtos istorijos muziejus,
 vietinis gamtos rezervatas,
 įspūdingos Itá Pucú uolos, iškilusios virš lygumos.

Į šiaurę nuo miesto prasideda Iberos gamtos rezervatas.

Nuorodos 
 www.mercedescorrientes.gov.ar 

Korjenteso provincijos miestai
Monte Kaserosas

Monte Kaserosas () – miestas Argentinoje, Korjenteso provincijos pietryčiuose, Urugvajaus upės dešiniajame krante, priešais Urugvajaus miestą Belja Unioną. Departamento centras. 25 tūkst. gyventojų.

Miestas įkurtas 1855 m. vasario 2 d. Paso de los Higos pavadinimu. 1858 m. pervadintas į Monte Kaserosą. Yra senovinių bažnyčių; vyksta įvairūs karnavalai ir šventės; vandens pramogos.

Nuorodos 
 www.montecaseros.gov.ar 

Korjenteso provincijos miestai
Belja Vista (Korjentesas)

Belja Vista () – miestas Argentinoje, Korjenteso provincijoje, Paranos kairiajame krante. Departamento centras. 35 tūkst. gyventojų.

Miestas įkurtas 1825 m. birželio 3 d. provincijos gubernatoriaus Pedro Ferré nurodymu. Belja Vistoje galima išvysti nuostabių parkų, aikščių, monumentų, bažnyčių. Čia vyksta įvairios šventės (Fiesta Provincial de la Naranja), karnavalai.

Nuorodos 
 www.bellavista.gov.ar 

Korjenteso provincijos miestai
Žiaunė

Apie kaimą žr. Žiaunė (kaimas).

Žiaunė – ežeras vidurio Lietuvoje, Kelmės rajone, apie 5 km į šiaurės rytus nuo Kražių, Kaupų miško rytinėje dalyje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,48 km, plotis – iki 0,28 km. Altitudė 141,6 m. Rytinėje pakrantėje plyti pievos ir dirbami laukai. Vakariniame krante plyti Kalnyčios pelkė ir išteka upelis į Obelynės upelį (Kražantės intakas).

Ežerėvardis Žiáunė (arba Žiáunis) kildinamas nuo žodžių žiaunė („duonos kampas, žiauberė“), žiauna („žandikaulis“).

Šaltiniai 

Kelmės rajono ežerai
Paručiai

Paručiai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, tarp miškų, į šiaurę nuo Varėnos ir apie 10 km į vakarus nuo Valkininkų gel. stoties, apie 1 km į pietus nuo Vazgirdonių, nuo kurių tolyn, miško keliu, už 6 km pasiekiamas Glūko ežeras. Šalia dunkso Dainavos giria.

Gyventojai

Šaltiniai 

Varėnos rajono savivaldybės gyvenvietės
Stačiūnai

Stačiūnai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 8 km į pietus nuo Lygumų ant Kruojos intako Obelės upelio kranto. Seniūnaitijos centras. Stovi Stačiūnų Šv. Lauryno bažnyčia (pastatyta 1811 m.; su varpine), 2007 m. restauruotas Stačiūnų vėjo malūnas (technikos paminklas), veikia Stačiūnų pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-83019). Yra veikiančios kapinės su Stačiūnų koplyčia.

Etimologija 

Kaimo vardas – dvarininkinis vietovardis, kilęs nuo XVII a. dvarininko Stačiunevičiaus pavardės.

Istorija 

Vietovė apgyvendinta žalvario amžiuje. 1916 m. pro kaimą vokiečių kariuomenė nutiesė 600 mm vėžės pločio geležinkelį Gubernija-Pasvalys. Geležinkelio stoties statybos darbų metu rastas III a. – XI a. kapinynas, kuriame rasta įkapių, papuošalų. Kasant žvyrą kapinynas suardytas.

Stačiūnai minimi nuo XVII a. antrosios pusės, 1668 m. dvarininkas Stačiunevičius pastatė pirmąją katalikų bažnyčią. Nuo jo pavardės kaimas pradėtas vadinti Stačiūnais. 1811 m. pastatyta medinė Šv. Lauryno bažnyčia. 1841 m. parapijai priklausė 1 valakas žemės. Iki 1911 m. Stačiūnų parapija buvo Lygumų parapijos filija. tačiau jau 1936 m. parapija apjungė 3000 tikinčiųjų. Aplink bažnyčią buvo įveistas didelis ir gražus sodas. Stačiūnų kapinėse pastatyta medinė koplyčia.

1922–1972 m. pro Stačiūnų geležinkelio stotį važinėjo krovininiai ir keleiviniai traukiniai į Biržus. 1923 m. bažnytkaimyje ir kaime buvo 58 sodybos ir 331 gyventojas. Buvo pašto skyrius, pradžios mokykla, vaistinė, policijos nuovada, rajono agronomas, kelios parduotuvės. Sovietinės okupacijos metais buvo Gegužės 1-osios kolūkio centrinė gyvenvietė.

|}

Gyventojai

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 
 Monografija „Lygumai. Stačiūnai“

Stačiūnai
Tetrahidrokanabinolis

Tetrahidrokanabinoliai – psichoaktyvios medžiagos, randamos kanapėse.

(–) - trans-Δ9 izomeras (Δ9-THC) yra pagrindinė psichoaktyvi substancija; (–) - trans-Δ8 izomeras (Δ8-THC), nors ir fizologiškai aktyvus, bet mažiau. Nustatyi Δ9 analogai su trumpesne alkilo dalimi. Pirmą kartą išskirtas iš kanapių dervų (hašišo) 1942 m., H. J. Wollner'io.

Tai yra kontroliuojama medžiaga (priskiriama Psichodelikams): 21 CFR, 1308.11.

Naudojimas medicinoje 
Atradus metodus, kaip išvengti rūkymo, ir kaip pateikti pacientui dozę, kuri būtų nuspėjama ir vienoda, sumažėjo pašalinių efektų bei pavojus plaučių ligom rūkant. Yra kelios sintetinės THK formos - marinol, Nabilone ir Rimonabant. Jau kelerius metus Kanadoje vartojamas vaistas pavadinimu Sativex, kuris yra purškalo pavidalu ir skirtas vartoti po liežuviu, nes taip organizmas pasisavina natūralias medžiagas, kurios vaiste yra išgrynintos iš kanapių. Yra kitų kanabinolių, bet šis vaistas vienintelis, kurį gaminant naudojamos tik botaninės medžiagos, o ne sintetiniai vaistai. . 2005-tais metais Sativex tapo pirmuoju pasaulyje farmakologinio tipo vaistu, kuris yra išgautas iš kanapių.
Gydomasis panaudojimas kanabinolių pastaruoju metu dažniausiai skiriamas skausmui vėžio atveju, ar kaip priešvimdomasis, apetito stimuliatorius, pažeistų nervų skausmui mažinti, sulėtinti uždegiminius procesus organizme sergant išsėtine skleroze. Dėl pašalinių efektų, kaip atminties problemų ir emocinių pokyčių, naudojimas medicinoje retas, bet dažnesnis pastaruoju metu, keliom valstijom legalizavus medicininį naudojimą. Dažniau naudojama kanapė, vietoj sintetinių medžiagų dėl kainos ir savotiškų pašalinių efektų. JAV federaliniai įstatymai draudžia naudoti pačias kanapes, nors keletas valstijų priėmė įstatymus, kurie leidžia vartoti kanapes su gydytojo leidimu, sergant sunkiomis ligomis. Nors federaliniai įstatymai griežtai tai draudžia, pastaruoju metu vis labiau į tai žiūrima, kaip į kiekvienos valstijos vidinį reikalą. Valstybei leidus, šis reikalas sprendžiamas tarp paciento ir gydytojo, kuriam suteikus leidimą, kanapių galima nusipirkti arba užsiauginti, tada jos rūkomos arba valgomos specialiai paruoštu maisto pavidalu, kaip, pvz., pyragėliai ar aliejus.

Legalumas 
Kiekviena šalis yra nustačiusi skirtingą THC ribą, iki kurios augalas laikomas pluoštine kanape. Pavyzdžiui, JAV ši riba yra iki 0,3 proc., o Lietuvoje ir kitose ES šalyse – iki 0,2 proc. THC.

Išnašos 

Organiniai junginiai
Haliucinogenai
Montbretė

Montbretė (Crocosmia) – nedidelė vilkdalginių (Iridaceae) šeimos augalų gentis.

Kilusi iš Kapo regiono pievų (Pietų Afrikos Respublika), dabar auginamos visame pasaulyje kaip dekoratyvinės gėlės. 

Apdulkinami vabzdžių, paukščių arba vėjo. Gali būti dauginami dalinant.

Lietuvoje dažnai darželiuose, želdiniuose, sodų kolekcijose auginama gumbinė montbretė (Crocosmia x crocosmiiflora). Augalas iki 80 cm aukščio. Žydi liepos – rugsėjo mėn.

Vilkdalginiai
Dekoratyviniai augalai
Gėlės