joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jungtinių Valstijų gynybos departamentas

Jungtinių Valstijų gynybos departamentas  () – JAV federalinės vykdomosios valdžios departamentas, koordinuojantis ir prižiūrintis visas agentūras ir valdžios funkcijas, susijusias su nacionaliniu saugumu ir karinėmis pajėgomis. Gynybos departamento valdymas ir funkcijos yra aprašytos Jungtinių Valstijų kodekso dešimtajame straipsnyje. Tai didžiausia žmonių skaičiumi valstybinė institucija pasaulyje. 2016 m. duomenimis, JAV karinėse pajėgose aktyviai tarnauja beveik 1,3 milijono kariškių. Taip pat į departamento darbuotojų sudėtį įeina 826 000 nacionalinės gvardijos nariai ir keturių kariuomenės šakų (sausumos pajėgų, jūrų pėstininkų, karinių jūrų ir oro pajėgų) rezervistai. Be kita ko, departamente dirba virš 732 000 civilių. Viso departamente dirba 2,8 milijono darbuotojų.

JAV Gynybos departamentas įsikūręs Pentagono pastate Arlingtone, Virdžinijos valstijoje, netoli sostinės Vašingtono. Gynybos departamento misija – užtikrinti, kad šalis turėtų kariuomenės pajėgumų, reikalingų atgrasyti nuo karo ir užtikrinti tautos saugumą.

JAV gynybos departamentui vadovauja JAV gynybos sekretorius, kabineto lygio vadovas, atskaitingas JAV prezidentui. JAV Gynybos departamentą sudarė trys pagrindinės dalys: Sausumos pajėgų departamentas, Karinio jūrų laivyno departamentas ir Karinių oro pajėgų departamentas. Gynybos departamentas yra įkūręs daug agentūrų, tokių kaip Saugumo žvalgybos agentūra, Nacionalinio saugumo agentūra.

Šaltiniai 

JAV departamentai
Gynybos ministerijos
Sankt Peterburgo herbas

Sankt Peterburgo herbas – oficialus Rusijos federacinio miesto Sankt Peterburgo simbolis, patvirtintas 2003 m. balandžio 23 d.

Herbo aprašas 

Herbo skydas prancūziškas/rusiškas, raudoname lauke du sidabriniai sukryžiuoti apversti inkarai, o ant jų vertikalus auksinis skeptras su auksiniu dvigalviu ereliu viršuje. Jūrinis inkaras (su dviem kabliais) eina iš heraldiškai kairio apatinio kampo į dešinį viršutinį, o upinis inkaras (su keturiais kabliais) – iš dešinio apatinio į kairį viršutinį. 

Virš skydo – imperatoriškoji karūna iš kurios vidaus pro apačią į abi puses išeina dvi siauros žydros juostos, vingiuojančiais skydo viršumi ir pasibaigiančios ties kampais. Už skydo sukryžiuoti du auksiniai skeptrai, kurių viršuje ant žydrų briliantų dvigalviai Rusijos herbo ereliai. Skeptrus jungia platesnė žydra juosta, kuri, sudarydama klostes, apgobia skydą iš šonų ir apačios eidama virš skeptrų.

Sankt Peterburgo herbą leidžiamaa naudoti supaprastintą – be karūnos, be skeptrų ir juostų. Taip pat vietoj herbo leidžiama naudoti ir tik sukryžiuotus skeptrą ir inkarus be skydo ir kitų elementų.

Istorija 

Istorinis Sankt Peterburgo herbas, priimtas 1730 m., patvirtintas 1780 m., papildytas 1857 m., vėl imtas vartoti 1991 m., yra seniausias ir pagrindinis Sankt Peterburgo simbolis. 

TSRS laikais (1917-1991) šis herbas nebuvo naudojamas, nes (1) jis turėjo imperatoriškosios valdžio simbolių ir (2) miestų herbų vartosena buvo itin ribota. Vietoj miesto herbo tada naudodavo laisvai pasirenkamus simbolius, pvz., vėjarodę laivelį nuo admiraliteto smailės. 

1989 m. pavasarį Leningrado miesto valdžia iškėlė mintį, kad reikia miesto herbo. Buvo paskelbtas herbo konkursas geriausiam herbo projektui, paskirta premija būsimam nugalėtojui. Naujo herbo projektų parodo 1989 m. gegužės mėnesį buvo surengta Petropavlovsko tvirtovėje. Prieš naujo herbo kūrimą pasisakė istorinė patriotinė draugija Ruskoje Znamia (Русское Знамя 'Rusų Vėliava'), organizavusi protesto akcijas, parašų rinkimą, kad grąžinti istorinį Sankt Peterburgo herbą. Baigėsi tuo, kad idėja kurti naują, tarybinį Leningrado herbą buvo atmesta, viešoji miestiečių nuomonė ėmė palaikyti senojo, Petro I laikų herbo atgaivinimą. Tai ir buvo padaryta 1991 m.

Nuorodos 
 Закон Санкт Петербурга (#165-23) О детальном описании официальных символов Санкт-Петербурга и порядке их использования

Rusijos administracinių vienetų herbai
Sankt Peterburgas
Rusijos atributika
Jungtinių Tautų chartija

Jungtinių Tautų chartija – tarptautinė sutartis, pagal kurią buvo suformuota ir sukurta tarptautinė organizacija – Jungtinės Tautos; JT „Konstitucija“.

Istorija 

Sutartis buvo pasirašyta Jungtinių Tautų konferencijos metu (1945 metų birželio 26 d.), San Franciske, JAV. Jungtinių Tautų chartiją pasirašė 50 valstybių. Chartija įsigaliojo 1945 metų spalio 24 d., kai ją ratifikavo penkios nuolatinės Saugumo tarybos narės – Kinijos Respublika (vėliau ją pakeitė Kinijos Liaudies Respublika), Prancūzija, Sovietų Sąjunga (vėliau ją pakeitė Rusijos federacija), Jungtinė Karalystė ir Jungtinės Valstijos.

Chartijos punktams turi paklusti visos šalys narės. Be to, Chartijoje teigiama, kad šalių įsipareigojimai Jungtinėms Tautoms yra aukščiau kitų sutarčių įsipareigojimų. Jungtinių Tautų Chartiją yra ratifikavusios dauguma pasaulio valstybių. Viena žymesnių išimčių yra Vatikanas, kuris Jungtinėse Tautose turi tik stebėtojo statusą, ir todėl nėra pasirašęs chartijos. .

Šaltiniai 

Tarptautinės sutartys
Jungtinės Tautos
Chartijos
Žydų autonominės srities herbas

Žydų autonominės srities herbas – oficialus Žydų autonominės srities simbolis, patvirtintas 1996 m. liepos 21 d.

Herbo skydas prancūziškas/rusiškas, akvamarininiame lauke auksinis einantis usūrinis tigras su juodais dryžiais (figūra nukreipta į heraldiškai priešingą pusę). Virš tigro ir po juo lauką kerta dvi horizontalios žydros juostelės su to paties pločio baltais apvadais.

 Akvamarininis laukas simbolizuoja bekraštę Tolimųjų Rytų taigą, sopkas, pievas.
 Usūrinis tigras – nepriklausomumo ir narsos simbolis.
 Dvi žydros juostelės simbolizuoja upes Birą ir Bidžaną.

Nuorodos 
 Закон Еврейской АО О внесении изменений и дополнений в Закон Еврейской АО О гос. символах Еврейской АО

Rusijos administracinių vienetų herbai
Rusijos atributika
Kamčiatkos krašto herbas

Kamčiatkos krašto herbas – heraldinis krašto atributas, priimtas 2010 m. kovo 5 d. Kamčiatkos krašto įstatymu „Apie Kamčiatkos krašto herbą“. Kamčiatkos kraštas buvo suformuotas 2007 m. liepos 1 d.), o jo herbas patvirtintas tik praėjus beveik trejiems metams.

Aprašas 
Kamčiatkos herbo skydas yra prancūziškojo tipo, perkirstas horizontaliai ties apatiniu trečdaliu banguota (dvi bangos) sidabrine juostele. Viršutinio sidabrinio lauko apatinėje pusėje trys juodi ugnikalniai sidabrinėmis viršūnėmis, iš kurių aukštyn veržiasi raudonos triliežuvės liepsnos. Ugnikalniai ir liepsnos apvesti sidabrine linija. Už ugnikalnių tekanti raudona saulė, jos matyti trys viršutiniai ketvirtadaliai. Saulė užima sidabrinį lauką (viršutinius du skydo trečdalius). Saulė apvesta nacionaliniu ornamentu, kurį sudaro mėlyni trikampiai (viršūnėmis į vidų) ir tarp jų esantys raudoni trikampiai viršūnėmis į išorę. Trikampius skiria zigzagu einanti sidabrinė juostelė.
Apatinis skydo laukas (apatinis trečdalis) mėlynas.

Nuorodos 
 Федеральный конституционный закон от 12 июля 2006 года N 2-ФКЗ. Об образовании в составе Российской Федерации нового субъекта Российской Федерации в результате объединения Камчатской области и Корякского автономного округа
 Государственная символика Камчатского края 

Rusijos administracinių vienetų herbai
Rusijos atributika
Kamčiatkos srities herbas

Kamčiatkos srities herbas – jau panaikintos Rusijos Kamčiatkos srities oficialus herbas.

Skydas prancūziškas/rusiškas, mėlyname lauke apatinį trečdalį užima baltos ir mėlynos banguotos juostos (bangos), iš kurių iškyla trys juodi ugnikalnių kūgiai (vidurinis yra priekyje) baltais apvadais ir viršūnėmis, iš kurių veržiasi raudona ugnis apvesta baltais dūmais.

Buvusių Rusijos administracinių vienetų herbai
Rusijos atributika
Koriakų autonominės apygardos herbas

Koriakų autonominės apygardos herbas – 2007 m. liepos 1 d. panaikintos Koriakų autonominės apygardos herbas.

Skydas prancūziškas/rusiškas, laukas mėlynas su raudona galva. Žemiau galvos sidabrinis bėgantis šiaurės elnias.

Šiaurės elnias atspindi pagrindinį vietinių gyventojų verslą – elnininkystę.

Buvusių Rusijos administracinių vienetų herbai
Rusijos atributika
Krasnojarsko krašto herbas

Krasnojarsko krašto herbas – oficialus Krasnojarsko krašto simbolis, patvirtintas 1999 m. vasario 12 d.

Herbo skydas prancūziškas/rusiškas, raudoname lauke su dešinėn paslinktu mėlynu stulpu auksiniais apvadais auksinis ant užpakalinių kojų stovintis liūtas, dešinėje letenoje laikantis auksinį kastuvą, o kairėje – auksinį pjautuvą.
Skydo viršuje auksinis pjedestalas su trimis skydeliais, kuriais iš viršaus žemyn eina ordinų juostelės, skydelių viršumis eina klostėtas auksinis kaspinas.
Skydo dešiniame šone auksinė ąžuolo šaka su auksiniai lapais, kairiame – auksinė kedro šaka auksiniais spygliais. Abi šakos jungiasi skydo apačioje ir apvytos žydru kaspinu.

Nuorodos 
 Закон Красноярского края о гербе Красноярского края

Rusijos administracinių vienetų herbai
Rusijos atributika
Chabarovsko krašto herbas

Chabarovsko krašto herbas – oficialus Rusijos Chabarovsko krašto simbolis, patvirtintas 1994 m. liepos 28 d.

Herbo aprašas 
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas. Sidabro lauke sėdintis anfas juodas baltakrūtinis himalajinis lokys raudonomis akimis, galvą pasukęs dešinėn, iškišęs raudoną liežuvį. Prie krūtinės laiko istorinį Chabarovsko miesto herbą.

Virš skydo auksinė imperatoriška karūna, iš kurios išeina mėlyni kaspinai, kurie apveja auksinį ąžuolo šakelių su gilėmis vainiką, o skydo apačioje surišti mazgu su dviem kilpomis.

Herbo autorius – Chabarovsko dailininkas Sergejus Loginovas (Сергей Логинов).

Herbo elementų aiškinimas 
 Raudona spalva – narsos, vyriškumo, bebaimiškumo simbolis.
 Mėlyna spalva – grožis, didybė.
 Juoda spalva – blaivus protas, liūdesys, romumas.
 Auksinė spalva – turto, teisingumo, kilnumo ženklas.
 Sidabrinė spalva – tyrumas, gerumas, nepriklausomumas.
 Lokio pražioti nasrai, ginkluotė (iškištas raudonas liežuvis), raudonos akys – Rusijos Tolimųjų Rytų dalies galia ir neliečiamumas.

Herbo kompozicija ir elementai atspindi krašto istorines ir kultūrines tradicijas, krašto gamtinius klimatinius ypatumus.

Nuorodos 
 Закон Хабаровского края (#324) О флаге и гербе Хабаровского края

Rusijos administracinių vienetų herbai
Rusijos atributika
Permės krašto herbas

Permės krašto herbas – oficialus Permės krašto simbolis.

Herbo aprašas 
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas, raudoname lauke sidabrinis einantis lokys, ant kurio nugaros – auksinė evangelija, virš kurios – baltas kryžius platėjančiais galais, kurių galinė dalis su trikampėmis išpjovomis (vadinamasis aštuongalis kryžius). Virš skydo XV a. kunigaikščio karūna.

Istorija 
Lokio atvaizdas pirma kartą pasirodė „Permės antspaude“ – Ivano IV Didžiojo Valstybės antspaudo (1577 m.) elemente. Šis simbolis valstybės antspaude rodė, kad XIV–XVI a. buvusi Didžiosios Permės kunigaikštystė, kurios sostinė buvo Čerdynė (Чердынь), tapo Rusijos valstybės dalimi.

Vėliau simbolis buvo įtrauktas į „Caro titulyną“ (1672 m.), kur buvo greta kitų 33 Rusijos žemių herbų. Tai buvo einantis lokys, ant kurio nugaros stovėjo Evangelija su kryžiumi virš jos. Lokys stovėjo tarp eglių, kas pabrėžė, kad kraštas yra taigos kraštas.

Nuorodos 
 Закон Пермской области о гербе Пермской области
 Указ Губернатора Пермского края (#150) Об использовании герба Пермской области и герба Коми-Пермяцкого автономного округа исполнительными органами государственной власти Пермскогокрая, Администрацией губернатора Пермского края и Аппаратом Правительства Пе

Rusijos administracinių vienetų herbai
Rusijos atributika
Užbaikalės krašto herbas

Užbaikalės krašto herbas – oficialus Užbaikalės krašto simbolis, patvirtintas 2009 m. vasario 11 d.

Užbaikalės kraštas atsirado 2008 m. kovo 1 d. sujungus Čitos sritį ir Agos Buriatų autonominę apygardą. Krašto vėliavos ir herbai buvo perimti iš Čitos srities.

Herbo aprašas 
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas. Auksiniame lauke kairėn (į heraldiškai priešingą pusę) skrenda raudonas erelis sidabriniais snapu ir letenomis, naguose laikantis raudonus lanką temple žemyn ir strėlę sidabriniu antgaliu į kairę ir sidabrine plunksna.
Apatinėje skydo dalyje Čitos miesto herbo skydas, iš viršaus ir šonų papuoštas raudona Aleksandro juosta.

Nuorodos 

Rusijos administracinių vienetų herbai
Rusijos atributika
Užbaikalės kraštas
Primorės krašto herbas

Primorės krašto herbas – oficialus Primorės krašto simbolis, patvirtintas 1995 m. vasario 2 d.

Herbo aprašas 
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas, žalio lauko su mėlynu įžambiuoju (Andrejaus) kryžiumi apatinėje pusėje yra einantis auksinis amūrinis tigras su juodais dryžiais.

Herbo elementų aiškinimas 
 Andrejaus kryžius, kaip Rusijos karinio jūrų laivyno simbolis, nurodo, kad Primorės kraštas yra Rusijos karinis jūrų forpostas Tolimuosiuose Rytuose.
 Žalia spalva – taigos spalva.
 Mėlyna spalva – jūros spalva.
 Amūrinis tigras – unikalios krašto gamtos ir judėjimo simbolis.

Herbo autorius – dailininkas Vasilijus Baženovas (Василий Баженов).

Nuorodos 
 Закон Приморского края от 21.01.2003 N 33-КЗ О гербе Приморского края (принят Законодательным собранием 25.12.2002)

Rusijos administracinių vienetų herbai
Rusijos atributika
Altajaus krašto herbas

Altajaus krašto herbas – oficialus Altajaus krašto simbolis, patvirtintas 2000 m. gegužės 25 d.

Herbo aprašas 
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas, perkirstas. Viršutinis laukas mėlynas, apatinis – raudonas.
Viršutiniame lauke rūkstanti sidabrinė XVIII a. aukštakrosnė, dūmai rūksta į kairę.
Apatiniame lauke žalia taurė.

Skydą supa auksinių javų varpų vainikas, perpintas mėlyna juosta.

Herbo aprašas 
 Mėlyna spalva – didybė
 Aukštakrosnė atspindi istorinę Altajaus krašto praeitį.
 Raudona spalva – orumas, narsumas ir vyriškumas.
 Žalia taurė – vadinamoji „Vazų carienė“, Altajuje sukurta 19 tonų sverianti vaza iš jaspio, dabar saugoma Ermitaže.
 Auksinės varpos – žemės ūkio, kaip pagrindinės krašto ekonomikos šakos, simbolis.

Nuorodos 
 Закон Алтайского края О гербе Алтайского края

Rusijos administracinių vienetų herbai
Rusijos atributika
Stavropolio krašto herbas

Stavropolio krašto herbas – oficialus Stavropolio krašto simbolis, patvirtintas 1997 m. gegužės 15 d.

Herbo aprašas 
Herbos skydas prancūziškas/rusiškas, perkirstas:
 Viršutiniame žydrame lauke sidabrinio kalno viršūnėje auksinis bokštas su žydrais vartais, prie kurių kalnu eina kelias. Virš vartų – penkiakampis.
 Apatiniame mėlyname lauke – auksinis Stavropolio krašto teritorijos atvaizdas. Kairiajame krašte, vietoje, kur yra Stavropolio miestas, baltas lotyniškas kryžius. Kryžiaus horizontalaus skersinio lygyje per žemėlapį eina ruda tiesė.
Skydo viršuje – auksinis dvigalvis erelis iš Rusijos Federacijos herbo.

Skydo dešinėje auksinė ąžuolo šaka, kairėje – auksinė kviečių varpų girlianda, kurios sujungtos skydo apačioje. Po ereliu eina Rusijos Federacijos vėliavos spalvu kaspinas, kuris perpina ąžuolo šaką bei varpų girliandą, o galai mazgu su dviem kilpomis surišti skydo apačioje.

Herbo elementų aiškinimas 
 Bokštas ant kalno perimtas iš 1878 m. Stavropolio gubernijos herbo.
 Penkiakampis virš vartų – gynybos ir apsaugos simbolis.
 Horizontalus brūkšnys žemėlapyje eina 45° šiaurės paralele.

Nuorodos 
 Закон Ставропольского края о гербе Ставропольского края

Rusijos administracinių vienetų herbai
Rusijos atributika
Stavropolio kraštas
Krasnodaro krašto herbas

Krasnodaro krašto herbas – oficialus Krasnodaro krašto simbolis, patvirtintas 2004 m. birželio 23 d.

Herbo skydas prancūziškas/rusiškas. Laukas žalias su auksine galva.
Žaliame lauke auksinė dantyta gynybinė siena, su dviem auksiniais dantytais bokštais ir atvirais vartais. Virš vartų iš už sienos kyšo auksinis plunksnius, o jo šonuose – dvi auksinės ietys su sidabriniais bunčiukais.
Auksinėje galvoje matyti viršutinė imperatoriško juodo dvigalvio erelio pusė. Kiekviena galva turi auksinę karūną, snapai auksiniai, liežuviai raudoni. Virs abiejų galvų bendra imperatoriška karūna, iš kurios išeina dvi mėlynos juostos. Ant erelio krūtinės – Kaukazo kryžius.

Virš skydo – kunigaikščio karūna. Virš karūnos – mėlynas štandartas su auksiniu inicialu, virš štandarto – auksinis dvigalvis Rusijos erelis.
Už skydo sukryžiuotos keturios mėlynos vėliavos (po dvi kiekviename skydo šone), kurių mėlyni kotai kišo iš po skydo apačios. Vėliavos su auksiniais incialais, apsuptais ąžuolo ir lauro vainikais. Inicialai – imperatorės Jekaterinos II, imperatorių Pavlo I, Aleksandro I ir Nikolajaus I. Vėliavų ir štandarto viršūnės, kutai ir kutiniai apsiuvai auksiniai. Vėliavų kutai apipinti Lenino ordino juostomis, kurios surištos po skydu mazgu su dviem kilpomis.

Kaukazo kryžius – tai atminimo ženklas, juodas kryžius su sukryžiuotais kalavijais, kuriuo 1909 m. buvo apdovanojami Kaukazo karo veteranai jo pasibaigimo 50-mečio proga.

Nuorodos 
 Закон Краснодарского края о символах Краснодарского края

Rusijos administracinių vienetų herbai
Rusijos atributika
Socialinių mokslų kolegija

Socialinių mokslų kolegija (SMK) – nuo 1994 metų veikianti privati aukštoji mokykla. Įsikūrusi Vilniuje, Kaune ir Klaipėdoje. Siūlo studijų programas informatikos, sveikatos, menų, verslo ir viešosios vadybos, teisės, socialinių mokslų kryptyse.

Istorija 

1994 m. įsteigta N. Skučienės kalbų ir verslo vadybos aukštesnioji mokykla.

1996 m. išleista pirmoji mokyklos absolventų laida.

1999 m. įkurti filialai Vilniuje ir Telšiuose.

2001 m. rugsėjo 1 d. įgytas aukštosios neuniversitetinės mokyklos statusas ir teisė išduoti aukštojo mokslo diplomus, nuo tada mokyklos pavadinimas – Klaipėdos socialinių mokslų kolegija.

2018 m. įkurtas filialas Kaune.

2021 m. atidarytas naujas Socialinių mokslų kolegijos Kauno filialo pastatų kompleksas.

Studijų programos 

 Bendrosios praktikos slauga
 Dizainas
 Estetinė kosmetologija
 Teisė
 Restoranų ir kavinių vadyba
 Tarptautinis verslas ir komunikacija
 Tarptautinė prekyba ir muitinės logistika
 Skaitmeninė komunikacija
 Finansai ir investicijų valdymas
 Kūrybos ir pramogų industrijos
 Mados ir stiliaus vadyba
 Transporto ir logistikos verslas
 Kompiuteriniai žaidimai ir animacija
 Turizmas ir poilsis
 Marketingas ir reklamos kūrimas
 Tarptautinis verslas
 Programavimas ir multimedija
 Videokūryba ir medijos

Nuorodos 

 Kolegijos svetainė

Šaltiniai 

Lietuvos kolegijos
Privačios aukštosios mokyklos
Lietuvos viešosios įstaigos
Socialiniai mokslai Lietuvoje
Jungtinių Valstijų gynybos sekretorius

Jungtinių Valstijų gynybos sekretorius () – Jungtinių Valstijų Gynybos departamento vadovas, kuris rūpinasi gynybos kariuomenės reikalais. Šis postas sutampa su kitų šalių Gynybos ministrų (Lietuvoje su krašto apsaugos ministro) pareigomis. Gynybos sekretorius yra pagrindinis JAV prezidento patarėjas gynybos politikos klausimais. Šis pareigūnas yra atsakingas už bendrosios gynybos politikos, susijusios su visais tiesioginiais ir svarbiausiais Jungtinių Valstijų Gynybos departamento reikalais, formulavimą ir už patvirtintos politikos vykdymą. JAV gynybos sekretorių paskiria JAV prezidentas su Senato pritarimu. Šis pareigūnas taip yra JAV prezidento kabineto narys. Pagal statutą gynybos sekretoriumi gali būti skiriamas civilis asmuo, mažiausiai dešimt metų aktyviai netarnavęs ginkluotųjų pajėgų daliniuose. Jei JAV prezidentas ir kiti keturi pagal įstatymą prezidento postą turintys perimti asmenys dėl tam tikrų priežasčių negali to padaryti, tai prezidento postą iki kitų rinkimų perima JAV gynybos sekretorius. JAV gynybos sekretorius per metus uždirba 191 300 JAV dolerių.

Šaltiniai 

JAV politinė sistema
JAV kariuomenė
JAV politikai
JAV prezidento kabineto nariai
Čiukotkos herbas

Čiukotkos herbas - oficialus Čiukotkos autonominės apygardos simbolis, patvirtintas 2000 m. lapkričio 27 d.

Herbo aprašas 
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas, laukas violetinis. Skydo viduje apvalus vidinis skydas su bordiūru, sudarytu iš baltų spindulių (išorinis kontūras smulkiai dantytas), vidinio skydo laukas žydras. Jame - stovintis baltasis lokys. Lokys užklotas ant auksinio simbolinio Čiukotkos teritorijos žemėlapio su koordinačių tinkleliu, kuriame raudona aštuonkampė žvaigždė žymi Čiukotkos sostinės Anadyrio vietą. Žydrame lauke virš žemėlapio, bet po lokiu eina plonas raudonas apskritimas.

Herbo elementų aiškinimas 
 Violetinė spalva - simbolizuoja amžių išmintį, ramų šiauriečių charakterio tvirtumą, ilgą poliarinę naktį Čiukotkos žemėje.
 Baltasis lokys - tradicinis regiono simbolis, atspindi autonominės apygardos potencialią galią. 
 Auksinė spalva - aktyvumo gyvenime spalva, aukso, kaip svarbaus regiono išteklio, simbolis. 
 Raudona žvaigždė - Šiaurinės žvaigždės simbolis. Aštuoni jos spinduliai simbolizuoja aštuonių apygardos rajonų vienybę su centru Anadyriu, nenugalimą šiauriečių dvasios tvirtumą ir jų meilę gyvenimui.
 Žydra spalva - sumanymų tyrumo ir kilnumo, taip pat dviejų vandenynų - Ramiojo ir Arkties, skalaujančių Čiukotkos pusiasalį,- ir nepakartojamo jūrų gelmių savitumo simbolis
 Raudona apskritimo spalva - ypatinga regiono, kaip pasienio teritorijos, padėtis Rusijos Federacijoje.
 Sidabriniai bordiūro spinduliai - šiaurės pašvaisčių ir baltosios tylos Čiukotkos tundroje žiemą simbolis.

Nuorodos 
 Закон (#51-ОЗ) О Гербе Чукотского автономного округа

Rusijos administracinių vienetų herbai
Rusijos atributika
Čiukčių autonominė apygarda
Nencų apygardos herbas

Nencų apygardos herbas - oficialus Rusijos Federacijos Nencų apygardos simbolis, patvirtintas 2007 m. spalio 4 d.

Herbo aprašas 
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas, perkirsta, riba - dantyta. Viršutinis laukas baltas, apatinis - žalias. Skydo centre mėlynas skritulys su sidabrine liepsna viduryje. Virš skritulio - žalia figūra iš trijų sujungtų storų gegnių ir vienos plonos apverstos viršuje. Žemiau skritulio balta figūrs iš trijų sujybtų apverstų gegnių. 
Virš skydo auksinė karūna su vilkdalgio lapo formos dantimis. Nuo karūnos iki skydo smaigalio apačioje dešiniuoju šonu eina Tautų Draugystės ordino kaspinas, o kairiuoju šonu - Darbo Raudonosios Vėliavos ordino kaspinas.

Herbo elementų aiškinimas 
 Trys spalvos (sidabrinė, žalia ir mėlyna) simbolizuoja trijų stichijų harmoniją (sidabras - dangus, žalia - žemė, mėlyna - vanduo).
 Sidabrinė spalva - kilnumas, atvirumas, teisingumas, Nacionalinėje simbolikoje reiškia Šiaurę, tyrumą, nuoširumą ir sniegą.
 Žalia spalva - vasaros tundra, vilties, gausos ir laisvės simbolis.
 Mėlyna spalva - upės Pečioros spalva, upės, kuri pagal vietinių gyventojų tikėjimus, jungia gyvųjų ir jų protėvių pasaulius, praeitį ir ateitį.
 Žalias ir baltas ženklai - iš nencų nacionalinių raštų. Žalias viršutinis simbolizuoja čiumo viršūnę, baltas apatinis - elnio ragus. 
 Sidabrinė liepsna. Ugnis yra energijos, šviesos, jaukumo ir šilumos, itin svarbių Šiaurėje, simbolis. Sidabrinė liepsna mėlyname skritulyje - gamtinių apygardos turtų (naftos ir dujų) simbolis. 
 Auksinė karūna žymi Nencų autonominės apygardos kaip Rusijos Federacijos subjekto statusą. 
 Ordinų juostos rodo apygardos nuopelnus, 1971 m. įvertintus Darbo Raudonosios Vėliavos, o 1972 m. - Tautų Draugystės ordinais.

Nuorodos 
 Герб Ненецкого автономного округа

Rusijos administracinių vienetų herbai
Rusijos atributika
Jamalo Nencų apygardos herbas

Jamalo Nencų herbas – oficialus Rusijos Federacijos Jamalo Nencų autonominės apygardos simbolis, naudojamas nuo 2000 m. lapkričio 1 d.

Herbo aprašas 

Žydrame lauke einantis sidabrinis šiaurės elnias, kairiajame heraldiniame kampe virš elnio sidabrinė keturkampė Šiaurinė, kurios kairysis spindulys trumpesnis už likusius.
Virš skydo – tradicinė auksinė regioninė karūna su trikampiais dantinis ir su žydra kepure, priekinis karūnos dantis aukštesnis už kitus, jo viršūnė su auksine ugnele iš trijų liepsnos liežuvių.
Skydą artimesnėmis letenomis, o tolimesnėmis – karūną laiko stovintys baltieji lokiai su raudonais nasrais ir juodomis nosimis ir juodais nagais, stovintys ant ledo lyčių. Po lytimis ir skydo apačia eina žydra juosta, papuošta apatinėje dalyje raudona linija, viršutinėje dalyje – baltas ornamentas. Juostos ornamentas toks pat, kaip Jamalo Nencų autonominės apygardos vėliavoje.

Karūnos pagrindas – auksinis ornamentuotas žiedas su septyniais matomais smailaus trikampio formos dantimis (penki matomi priekinėje karūnos pusėje). Priekinis centrinis dantis ornamentuotas ir primena naftos bokštą. Danties viršuje trijų liepsnos liežuvių atvaizdas.

Herbo elementų aiškinimas 
 Žydra spalva – didingumo, grožio, dangaus ir vandenų simbolis.
 Auksinė spalva – turtingumo, teisingumo, kilnumo simbolis.
 balta spalva – tyrumo, gerumo, nepriklausomumo, šviesių ketinimų ir baltų sniegų simbolis.

Nuorodos 
 Закон (#51-ОЗ) Герб Ямало-Ненецкого автономного округа

Rusijos administracinių vienetų herbai
Rusijos atributika
Chantų Mansijos herbas

Chantų Mansijos herbas – oficialus Chantų-Mansių autonominės apygardos simbolis, priimtas 2020 m. gruodžio 22 d.

Herbo skydas prancūziškas-rusiškas, laukas raudonas. Šiame skyde – didelis vidinis figūrinis skydas, didžiojo skydo matosi tik pakraščiai. Vidinis skydas su auksiniu siauru apvadu, perskeltas. Heraldiškai dešinysis laukas žydras, kairysis – žalias. Vidinio skydo centre – sidabrinis simbolis Кат ухуп вой („dvigalvis paukštis“). Virš skydo – baltas ornamentas iš Obės ugrų ornamentikos su siauru raudonu apvadu. Didįjį skydą supa vainikas iš žalių kedro šakelių. Vainikas po skydu apsuktas žydru kaspinu, ant kurio yra sidabrinis užrašas Делами великая („Darbais didi“).

Nuorodos 
 Закон Ханты-Мансийского автономного округа о гербе и флаге Ханты-Мансийского автономного округа

Šaltiniai 

Rusijos administracinių vienetų herbai
Rusijos atributika
Amūro srities herbas

Amūro srities herbas – oficialus Rusijos Federacijos Amūro srities simbolis, priimtas 1999 m. balandžio 26 d.

Herbo aprašas 
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas, su sidabrine banguota juosta žaliame lauke, virš juostos - trys auksinės aštuonkampės žvaigždės. 

Virš skydo - auksinė senovinė karaliaus karūna. Skydą supa ąžuolo šakelių vainikas, perpintas Lenino ordino kaspinu.

Herbo elementų aiškinimas 
 Žalia spalva - gausumo simbolis, reiškia regiono žemės ūkio pobūdį. 
 Karūna - Rusijos valstybinio vieningumo simbolis. 
 Banguota juosta atspindi srities vietą prie Amūro upės. 
 Trys auksinės žvaigždės primena XVII a. rusų pionierių įkurtą tvirtovę Albaziną. Žvaigždės simbolizuoja ištikimybę stačiatikybei.

Nuorodos 
 Герб Амурской области

Rusijos administracinių vienetų herbai
Rusijos atributika
Astrachanės srities herbas

Amūro srities herbas – oficialus Rusijos Federacijos Astrachanės srities simbolis, priimtas 2001 m. gruodžio 17 d.

Herbo aprašas 
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas. Žydrame lauke – auksinė karūna iš žiedo su trimis matomais lapiškais dantimis ir tarp jų einančiais perlais nusegiotais lankais, viršuje sujungtais auksiniu rutuliu su auksiniu kryžiumi. Karūnos viduje – žalia kepurė. Po karūna smaigaliu priekin (į heraldiškai kairią pusę), ašmenimis žemyn nukreiptas rytietiškas kardas sidabrine platėjančia geležte ir auksiniu efesu (rankena ir skersiniu).

Virš skydo karališka karūna – vadinamoji Astrachanės kepurė.

Nuorodos 
 Закон Астраханской области О флаге и гербе Астраханской области

Rusijos administracinių vienetų herbai
Rusijos atributika
Belgorodo srities herbas

Belgorodo srities herbas – oficialus Rusijos Federacijos Belgorodo srities simbolis, priimtas 1996 m. vasario 5 d.

Herbo aprašas 
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas. Žydrame lauke viršutinėje dalyje juodas demonstruojantis erelis sidabrinėmis akimis išskėstais sparnais auksiniais snapu, liežuviu ir kojomis, o apatinėje dalyje po ereliu gulintis auksinis liūtas pražiotais nasrais ir raudonu liežuviu, uodega užriesta virš nugaros, gulintis ant žalios žemės, sudarančios skydo papėdę.

Nuorodos 

 Положение о гербе Белгородской области

Rusijos administracinių vienetų herbai
Rusijos atributika
Briansko srities herbas

Briansko srities herbas – oficialus Rusijos Federacijos Briansko srities simbolis, priimtas 1998 m. lapkričio 5 d.

Herbo aprašas 
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas. Mėlynas laukas su auksiniu siauru bordiūru. Apatiniame lauko trečdalyje auksinis dvišakis. Viršutinėje skydo dalyje stilizuota auksinė eglė su trijų lygių laja. Eglės centre – Briansko miesto herbas.

Virš skydo – sukryžiuoti pjautuvas ir kūjis auksiniais kotais ir žydromis metalinėmis dalimis. Skydą gaubia vainikas iš auksinių ąžuolo lapų ir gilių, dešinėje heraldinėje pusėje perpintas Lenino ordino kaspinu, kairėje pusėje – medalio „Didžiojo Tėvynės karo partizanas“ kaspinu.

Herbo elementų aiškinimas 
 Mėlyna spalva – slavų vienybės spalva, simbolizuoja srities slaviškumą.
 Trišakis – skydą į tris dalis, kurios yra trijų slavų valstybių (Rusijos, Baltarusijos ir Ukrainos) vienybės simbolis. Jis taip pat rodo, kad Briansko sritis yra vietoje, kur susiliečia šių trijų valstybių teritorijos.
 Eglė simbolizuoja Briansko miškus.
 Pjautuvas ir kūjis simbolizuoja darbininkų ir valstiečių sąjungą ir rodo tai, kad Briansko sritis buvo suformuota TSRS laikais.
 Ąžuolo lapų vainikas nurodo srities kaip Rusijos federacijos subjekto statusą.

Nuorodos 
 Закон Брянской области. О символах Брянской области.

Rusijos administracinių vienetų herbai
Rusijos atributika
Ivanovo srities herbas

Amūro srities herbas - oficialus Rusijos Federacijos Ivanovo srities simbolis, priimtas 1997 m. gruodžio 31 d.

Herbo aprašas 
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas, perskeltas. Heraldiškai dešinysis laukas raudonas, kairysis - mėlynas. Apatiniame trečdalyje skydą kerta trys sidabrinės siauros banguotos juostelės. Dešiniajame lauke auksinė šaudyklė su sidabriniu vidumi, kairiajame lauke - sidabrinis deglas. 

Virš skydo - pilka geležinė karūna. Dešinysis skydininkas - auksinis liūtas, kairysis - auksinis erelis. Skydo ir skydininkų postamentas - vainikas iš žalių stiebų su lapais ir žydrais linų žiedais bei baltomis medvilnės dėžutėmis, perpintas raudonu ir mėlynu kaspinas sidabrine išvirkščia puse.

Nuorodos 
 Закон Ивановской области о гербе Ивановской области

Rusijos administracinių vienetų herbai
Rusijos atributika
Aistė Pilvelytė

Aistė Pilvelytė (g. 1979 m. liepos 27 d. Kaune) – Lietuvos dainininkė.

Biografija 
Estradinio dainavimo ir chorinio dirigavimo specialybės mokėsi B. Dvariono muzikos mokykloje, dainavimo specialybės – N. Maceikaitės studijoje. Vilniaus universiteto Komunikacijos fakultete baigė informologijos studijas.

Muzikinę karjerą pradėjo 1990 m. Dainavo su vaikų popgrupe, po to merginų grupėje „Pagalvėlės“, taip pat grupėje „Exem“. 2002 m. kūrė ir vedė LTV laidą „Mokykla šiandien“.

2002 m. dalyvavo konkurse „Fizz Superstar“. 2006 m. LTV laidoje „Lietuvos dainų dešimtukas“ laimėjo 1-ąją vietą. 2008 m. kartu su verslininku Romu Bubneliu dalyvavo LNK muzikiniame šou „Žvaigždžių duetai 2“ ir laimėjo 1-ąją vietą bei auksinius mikrofonus. 2008 m. pasaulio virtualiame dainų festivalyje iš 100 dainų pasiekė 8-ą vietą. 11 kartų dalyvavo nacionalinėje atrankoje į Euroviziją ir vieną kartą, 2002 m., buvo diskvalifikuota: tarp jų – 2006 m. atrankoje su daina „Just for Fun“ (finale užėmė 6-ą vietą), 2007 m. atrankoje – su daina „Emotional Crisis“ (finale užėmė 3-ą vietą), 2008 m. atrankoje – su daina „Troy on Fire“ (finale užėmė 2-ą vietą), 2010 m. atrankoje su daina „Melancholia“ (finale užėmė 2-ą vietą) , 2016 m. atrankoje su daina „You bet" (finale užėmė 5-ą vietą). 2017 m. atrankoje su daina „I’m like a wolf" finale užėmė 2-ą vietą.
Gyvena Vilniuje. 2005 m. ištekėjo už verslininko Vlado Motiekos, su kuriuo susilaukė dukros Ugnės (g. 2009 m. rugpjūčio mėn.).  Išsiskyrė 2010 m.

Eurovizijos dainų konkursas

Diskografija 
 2000 m. „Aistė”
 2008 m. „Meilė dar gyva“

Šaltiniai

Nuorodos 
 A. Pilvelytės biografija „Monaco Music“ puslapyje

Lietuvos dainininkai
Aukštadvario herbas

Aukštadvario herbas – vienas iš Aukštadvario heraldikos atributų.

Aprašas

Herbo sidabriniame lauke du raudoni šokantys upėtakiai nugaromis, skydo viršuje - raudona kunigaikščio karūna su auksiniais lankais.

Istorija 
Pro Aukštadvarį ėjo senovinis kelias iš Lietuvos į Lenkiją, vadintas karališkuoju traktu. Aukštadvario dvaras priklausė Lietuvos didžiajam kunigaikščiui. 1906 m. Aukštadvaryje pradėjo veikti upėtakių veisimo ūkis. Šiomis vertingomis žuvimis aprūpinęs Vilniaus ir Kauno aukštuomenę. Svarstant herbo idėjas, nuspręsta pabrėžti Aukštadvario išskirtinumą.

Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas. Lietuvos Respublikos Prezidentas herbą 2008 m. lapkričio 26 d. patvirtino dekretu Nr. 1K-1608.

Taip pat skaitykite 
 Aukštadvario vėliava

2008 m. patvirtinti Lietuvos gyvenviečių herbai
Trakų rajono savivaldybės gyvenviečių herbai
Aukštadvaris
Kaliningrado srities herbas

Kaliningrado srities herbas – oficialus Rusijos Federacijos Kaliningrado srities simbolis, priimtas 2006 m. birželio 8 d.

Herbo aprašas 
Herbo skydas prancūziškas (rusiškas), perkirstas ties apatiniu trečdaliu. Viršutinis laukas raudonas, jame pavaizuota sidabrinė mūrinė gynybinė siena su atidarais vartais. Iš abiejų sienos pusių kyla du sidabriniai dantyti bokštai. Tarp bokštų, virš sienos auksinis XVIII a. vidurio imperatorės Jelizavetos venzelis. Apatinis laukas mėlynas, riba tarp laukų banguota. Mėlyname lauke – penki auksiniai roundeliai. 

Ant skydo viršaus uždėta gintarinė karūna. Iš karūnos šonų išeina Lenino ordino kaspinas, kuris apgobia skydą iš šonų ir apačios.

Nuorodos 
 Закон Калининградской области (#16) О гербе и флаге Калининградской области

Rusijos administracinių vienetų herbai
Rusijos atributika
Kaliningrado sritis
Kalugos srities herbas

Kalugos srities herbas - oficialus Rusijos Federacijos Kalugos srities simbolis, priimtas 1996 m. birželio 6 d.

Herbo aprašas 
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas. Laukas žalias su sidabrine banguota juosta, išilgai juostos eina juodos banguotos linijos. Virš juostos, viršutinėje herbo dalyje auksinė imperatoriaus karūna. Ant skydo viršaus - didesnė auksinė karūna (rodo XIX a. turėtą gubernijos statusą). Skydo šonus ir apačią supa vainikas iš auksinių ąžuolo lapų ir gilių, perpintas žydra Andrejaus juosta.

Herbo istorija 
1777 m. kovo 9 d. buvo patvirtintas Kalugos miesto herbas. Tais metais Kaluga gavo gubernijos centro statusą. Tada skydo laukas buvo mėlynas. Skydu ėjusi banguota sidabrinė juosta reiškė Okos upę. Miestas tvirtovė Kaluga buvo pastatytas ant aukšto Okos kranto

1878 m. liepos 5 d. buvo patvirtintas Kalugos gubernijos herbas, kuris iš esmės nesiskyrė nuo miesto herbo. Kad herbai skirtųsi, gubernijos herbo skydas buvo padarytas žalias. Atsiradusi antroji karūna rodė, kad herbas yra gubernijos herbas.

Nuorodos 
 Закон Калужской области о гербе Калужской области

Rusijos administracinių vienetų herbai
Rusijos atributika
Algis Mickis

Algis Mickis (1927 m. gegužės 3 d. Kaune – 2006 m. rugsėjo 7 d. ten pat) – Lietuvos farmakologas, visuomenės veikėjas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras, LMA narys korespondentas.

Biografija 
Tėvas Matas Mickis, brolis Rimvydas Mickis. 1945 m. baigė Kauno „Aušros“ gimnaziją. 1950 m. su pagyrimu baigė Kauno universiteto Medicinos fakultetą. 1953 m. Maskvos medicinos institute apgynė daktaro disertaciją, 1968 m. apgynė habilituoto daktaro disertaciją.

1953–2006 m. Kauno medicinos universiteto (1950–1989 m. Kauno medicinos institutas, 1989–1998 m. Kauno medicinos akademija) dėstytojas, 1956–1992 m. Farmakologijos katedros vedėjas; 1959 m. docentas, 1971 m. profesorius. Jo iniciatyva Kauno medicinos universitete 1957 m. įkurtos Elektroencefalografijos (pirmoji mokslinio tyrimo laboratorija Kauno medicinos institute), Organinės sintezės ir eksperimentinės farmakologijos, Neurono fiziologijos ir neurokibernetikos laboratorijos. Lietuvoje įdiegė klinikinės elektroencefalografijos tyrimo metodų. Mokslinio darbo svarbiausia kryptis – neurofarmakologija. 

Nuo 1980 m. LSSR farmakologų mokslinės draugijos pirmininkas. Aktyviai dalyvavo Sąjūdžio veikioje, 1989–1990 m. SSRS liaudies deputatas. 1990 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas. Lietuvos mokslo tarybos narys, 1991–1999 m. jos Atestacinės komisijos pirmininkas. Prisidėjo prie Vytauto Didžiojo universiteto atkūrimo, buvo išrinktas jo Atkuriamojo senato nariu. 1995–1998 m. Lietuvos gydytojų sąjungos prezidentas. Vienas „Medicinos enciklopedijos“ redaktorių ir bendraautorių, Visuotinės lietuvių enciklopedijos mokslinės redakcinės tarybos narys.

Paskelbė daugiau kaip 200 mokslinių straipsnių, 1 išradimo autorius. Dalyvavo įkuriant Vaistų kontrolės tarnybą, vadovavo Vaistų registracijos skyriui.

Bibliografija 
 Farmakologija, vadovėlis, vienas autorių, 1971 m., 1983 m. 2 leid.
 Miegas ir nemiga, su K. Tamašausku, 1974 m.

Įvertinimas 
 1977 m. LTSR nusipelnęs mokslo veikėjas
 1987 m. Lietuvos mokslo premija
 1998 m. LDK Gedimino 3 laipsnio ordinas 
 apdovanotas dviem Latvijos medaliais

Šaltiniai 

Lietuvos mokslų akademijos nariai korespondentai
Lietuvos mokslo tarybos nariai
Lietuvos farmakologai
Lietuvos pedagogai
Matas Mickis

Matas Mickis (1896 m. rugsėjo 15 d. Kuosiuose, Rokiškio valsčius – 1960 m. gruodžio 12 d. Kaune) – Lietuvos agronomas ekonomistas, politinis veikėjas.

Biografija 
Sūnūs Algis Mickis ir Rimvydas Mickis.

1911–1915 m. gyvendamas Peterburge, dalyvavo profsąjunginiame darbininkų judėjime. 1915–1917 m. tarnavo carinės Rusijos kariuomenėje.

1918 m. grįžo į Lietuvą. 1919 m. įstojo į LKJS. Mokėsi Rokiškio gimnazijoje ir Dotnuvos žemės ūkio technikume, įkūrė ten LKJS kuopeles.

1923 m. už antivalstybinę veiklą kalintas Panevėžyje ir pašalintas iš žemės ūkio technikumo. Vėliau nuolat palaikė ryšius su LKP CK nariais, dažnai atlikdavo jų pavedimus, rėmė Lietuvos Raudonosios pagalbos organizaciją. 1924 m. eksternu baigė Dotnuvos žemės ūkio technikumo Agronomijos skyrių. 1925–1940 m. dirbo Kauno apygardos agronomu. 1929 m. baigė Lietuvos universiteto Ekonomikos skyrių.

1940–1941 m. LSSR žemės ūkio ministras, žemės ūkio liaudies komisaras.  1941 m. išvykusį komandiruotėn su Jonu Kriščiūnu į Maskvą užklupo Antrasis pasaulinis karas. 1942–1944 m. LSSR Liaudies komisarų tarybos įgaliotinis evakuotųjų reikalams Saratovo, Tambovo ir Stalingrado srityse. 1944 m. studijavo Maskvos K. Timiriazevo žemės ūkio akademijoje.

1945–1960 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (LŽŪA) dėstytojas, 1945 m. docentas. 1945–1953 m. šeštasis LŽŪA rektorius. 1954 m. ekonomikos mokslų kandidatas. 1953–1960 m. LŽŪA Socialistinių žemės ūkio įmonių organizavimo katedros vedėjas. 1959 m. profesorius. 

Paskelbė straipsnių apie žemės ūkio gamybą, kolūkių stiprinimą, žemės reformą, žemės ūkio kadrų rengimą.

Bibliografija 
 Kolūkinės statybos klausimai, su kitais, 1949 m.
 Priemonės žemės ūkio gamybai vystyti, su kitais, 1958 m.

Šaltiniai 

Liaudies Seimo atstovai
Lietuvos TSR ministrai
Lietuvos žemės ūkio ministrai
Lietuvos agronomai
Aleksandro Stulginskio universiteto rektoriai
Rimvydas Mickis

Rimvydas Mickis (g. 1931 m. balandžio 16 d. Kaune) – Lietuvos hidrotechnikos inžinierius, ekonomistas, habilituotas technologijos mokslų daktaras; žemės ūkio mokslų daktaras.

Biografija 
Tėvas Matas Mickis, brolis Algis Mickis. 1954 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1966 m. žemės ūkio mokslų daktaras. 

1954–1956 m. dirbo Melioracijos, 1957–1960 m. Hidrotechnikos ir melioracijos institute, 1960–1993 m. Žemės ūkio ekonomikos institute; 1962–1968 m. direktoriaus pavaduotojas moksliniam darbui, 1968–1990 m. Žemdirbystės ekonomikos sektoriaus vedėjas; nuo 1982 m. profesorius. 1980 m. LTSR nusipelnęs mokslo veikėjas.

Mokslinė veikla 
Mokslinių tyrimų sritis – melioracijos ir augalininkystės ekonomika. Paskelbė apie 140 mokslinių straipsnių.

Bibliografija 
 Melioracijos efektyvumas Tarybų Lietuvoje, su S. Šešelgiene, 1973 m.
 Augalininkystės ekonominė analizė, su S. Šešelgiene, 1977 m.
 Naujas žemės vertinimas Lietuvos TSR, su kitais, 1985 m.

Šaltiniai 

Lietuvos inžinieriai hidrotechnikai
Lietuvos žemės ūkio teoretikai
Alčevskas

Alčevskas – srities pavaldumo miestas Ukrainoje, Luhansko srityje. Stambus pramoninis centras. Miestas išsidėstęs prie Bilos upės. Išvystyta metalurgijos, koksochemijos, statybinių medžiagų, elektromechaninė, lengvoji bei maisto pramonė. Didžiausios įmonės: „Alčevsko melalurgijos kombinatas“ ir „Alčevskkoks“. Alčevske veikia 2 aukštosios mokyklos, 5 muziejai. Mieste kursuoja autobusai, troleibusai bei maršrutinis taksi. Yra geležinkelio mazgas (Komunarsko geležinkelio stotis). Miestas išsidėstęs prie tarptautinės automagistralės  (Znamenka-sienos kirtimo su Rusija punktas „Izvarinė“).

Istorija

1932–1957 m. vadinosi Vorošilovsku, 1961–1991 m. – Komunarsku.

Miestų partnerystė 
  Dombrova Gurniča, Lenkija
  Dunauivarošas, Vengrija

Sportas 
 FK Stalʹ Alčevsʹk (futbolas)

Nuorodos 
 Alčevsko nuotraukos 
 Miestos portalas  

Luhansko srities miestai
Pergalės kalnas

Pergalės kalnas () – viršukalnė Rusijoje, rytų Sibire, Jakutijoje, aukščiausia Čerskio kalnagūbryje. Aukštis 3147 m. Kalnas yra ~180 km į šiaurės rytus nuo Ust Neros ir beveik 140 km į pietus nuo šiaurės poliarinio rato.

Į Pergalės kalną pirmą kartą įkopta 1966 m.

Šaltiniai 

Sibiro kalnai
Jakutijos geografija
FK Union Cheb 2001

FK Union Cheb – Čekijos futbolo klubas iš Chebo.

Istorija 

Klubas buvo iširęs 1996–2001 metais po bankroto.

Pasiekimai

Sezonai 

|-

|}

Nuorodos 
 http://www.soccerway.com/teams/czech-republic/union-cheb-2001/

Union Cheb
Stasė Mičelytė

Stasė Mičelytė (1925 m. gruodžio 17 d. Sudeikiuose, Daugailių valsčius – 2012 m. gegužės 18 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytoja chirurgė, urologė.

Biografija 
1948 m. baigė Vilniaus universitetą. 1975 m. medicinos mokslų kandidatė. 

1959–1967 m. Vilniaus I tarybinės klinikinės ligoninės, 1967–2007 m. Vilniaus miesto klinikinės ligoninės Urologijos skyriaus vedėja. Nuo 2007 m. gydytoja konsultantė.

1963 m. su kitais įkūrė pirmąją Lietuvoje dirbtinio inksto laboratoriją. Mokslinio darbo pagrindinė kryptis – bakterinio šoko, sepsio priežastys ir požymiai, pielonefrito, inkstų akmenligės, hidronefrozės, inkstų tuberkuliozės diagnostika ir gydymas. Paskelbė daugiau kaip 130 mokslinių straipsnių.

Įvertinimas 
 1986 m. LSSR nusipelniusi gydytoja
 2006 m. Šv. Kristoforo statulėlė

Šaltiniai 

Lietuvos gydytojai
Lietuvos biomedikai
Lietuvos urologai
Mendzyžečas

Šis straipsnis apie Lenkijos miestą Liubušo vaivadijoje, apie miestą Liublino vaivadijoje skaitykite Palenkės Mendzyžecas

Mendzyžečas (, , } – miestas Lenkijos vakaruose, Liubušo vaivadijoje, į pietryčius nuo Goržuvo Vielkopolskio; apskrities centras. 18 310 gyv. (2017 m.). Įsikūręs prie Vartos intako Obros upės. Per miestą eina plentas Ščecinas – Vroclavas. Statybinių medžiagų, elektros mašinų gamyba, medienos apdirbimo, baldų, chemijos, siuvimo, maisto pramonė. Turizmas. Muziejus (apima XIV a. – XVI a. pilį, XVIII a. seniūnijos ir kitus pastatus; archeologijos, istorijos, etnografijos, meno, dailiųjų amatų ir kiti eksponatai). Netoli miesto, požeminiuose įtvirtinimuose, yra du faunos rezervatai, kuriuose žiemoja apie 30 000 šikšnosparnių.

Istorija 
IX a. dab. miesto vietoje buvo gyvenvietė. Pirmą kartą paminėtas 1005 m., XII a. – XIII a. kaštelionijos centras. 1248 m. gavo miesto teises, 1296–1329 m. priklausė Brandenburgui. XIV a. – XVI a. amatų ir prekybos centras. Nuo XV a. vidurio pilies teismo buveinė. Nuo XVI a. protestantizmo centras; susidarė gausi žydų bendruomenė. Per 1655–1660 m. karą su Švedija sudegintas. 1780–1806 m. svarbus gelumbės prekybos centras. Po Abiejų Tautų Respublikos II padalijimo atiteko Prūsijai, vokiškai vadintas Mezericu. XIX a. prarado ūkinę reikšmę. 1885 m. iki miesto nutiestas geležinkelis. Po Pirmojo pasaulinio karo Mendzyžečas liko Vokietijoje, po Antrojo pasaulinio karo grąžintas Lenkijai. 1791–1975 m. ir nuo 1999 m. – apskrities centras.

Architektūra 
Išliko karaliaus Kazimiero III Didžiojo pastatydintos gotikinės pilies (XIV a., XVI a. atnaujinta, XVII a. per karą sunaikinta) griuvėsių liekanų, barokinis seniūnijos pastatas (1719 m., dabar muziejus), barokinė su klasicizmo elementais rotušė (1581 m., 1813 m. perstatyta). Sakraliniai pastatai: gotikinė Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia (1479 m., XVI a. pirmoje pusėje pristatyta presbiterija ir zakristija), klasicistinė sinagoga (1824 m.), vėlyvojo klasicizmo Šv. Vaitiekaus (1834 m., iki 1945 m. priklausė evangelikams) bažnyčia.

Galerija

Šaltiniai 

Lenkijos miestai
Mielkiemis

Mielkiemis arba Kalininas (, nuo 1938 m. birželio 2 d. Birkenmühle, nuo 1945 m. , nuo 1946 m. , Nesterovo rajonas, Kaliningrado sritis) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Nesterovo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Čistyjė Prudų kaimo gyvenvietės kaimas  9 km į vakarus nuo Vištyčio ežero ir 9 km į rytus nuo Tolminkiemio, Pisos upės pakrantėje.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės.  Pirmą kartą paminėtas 1539 m. Mylkeym, 1564 m. – Milkiem. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Stalupėnų apskrities kaimas. 

1692 m. įkurta evangelikų liuteronų parapija, 1705 m. (ar 1706 m.) pastatyta bažnyčia, po 1945 m. paversta sandėliu, nuniokota. Nuo XIX a. Mielkiemyje veikė pradinė mokykla.

XIX a. pradžioje gyveno 299, 1939 m. – 1076 žmonės. XIX a. pabaigoje per Mielkiemį nutiestas geležinkelis Tolminkiemis–Žydkiemis. Bažnytkaimyje veikė viešbutis, 4 užeigos namai su krautuvėmis, kepykla, taupomoji kasa, odos dirbinių krautuvė, 2 kalvės, malūnas, spirito varykla, kirpykla, dirbo gydytojas, vaistininkas. 1937 m. prijungti Mažieji Lenkmeškiai (nuo 1938 m. Kleinbirkenmühle) ir Mėsėdai. Po 1945 m. Mielkiemis nuniokotas. 1946–2008 m. Kalinino apylinkės (Калининский cовет) centras.

Gyventojai

Lietuviai 
Daug Mielkiemio lietuvininkų mirė per 1709–1711 m. didijį marą ir badą. Iki 1736 m. apsigyveno vokiečių kolonistų; XIX a. lietuvininkai ėmė vokietėti: 1848 m. iš 5486 parapijiečių lietuviškai kalbančių užrašyta 1050 (19,1 %), 1870 m. – 500 (7,8 %), 1897 m. – 54 (0,9 %).

Čia kunigavo lietuviškus pamokslus sakę lietuvių raštijos darbuotojai: 1692–1708 m. Jonas Berentas, 1711–1717 m. G. F. Pušys, 1718 m. – 1725 m. Jurgis Adomas Meisneris, 1736–1753 m. Petras Gotlibas Milkus, 1753–1755 m. T. G. Milkus (Mielcke), 1776–1788 m. Danielius Frydrichas Milkus. Pamaldos lietuvių kalba laikytos keturis kartus per metus, po 1921 m. jų atsisakyta.

Apylinkė 
Kalinino apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės:

Žinomi žmonės 

 Petras Gotlybas Milkus (apie 1692–1753 m.), pastorius, pirmasis išvertė Bibliją į lietuvių kalbą.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Bažnyčios nuotraukos
 Kalininas bankgorodov.ru

Stalupėnų apskrities gyvenvietės

sv:Kalinino
Melniko aktas

Melniko aktas – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės ir Lenkijos karalystės susitarimas, sudarytas 1501 m. spalio 3 d. Petrakavo (į pietvakarius nuo Varšuvos) seime ir spalio 23 d. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Aleksandro ir keliolikos Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės Ponų Tarybos narių atskirai patvirtintas Palenkės Mielnike.

Sutartis 
Skelbiama, kad Lenkijos karalystė ir Lietuvos Didžioji Kunigaikštytė susijungia į vieną politinį vienetą (nedalomą kūną), turės bendrus pasitarimus (seimus), bendras valdovas turės ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio titulą. Per vainikavimą kartu būsią tvirtinamos abiejų valstybių bajorų teisės, visais atvejais jos teiks viena kitai pagalbą, abiejose valstybėse bus naudojami tokios pat vertės pinigai. 

Akte nurodyta, kad Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės Ponų Tarybos nariai, kiti didikai, žymesni bajorai turį tą naują uniją patvirtinti priesaikomis ir raštais tiek kartų, kiek bus reikalinga. Lietuvos didysis kunigaikštis Aleksandras, tvirtindamas susitarimo nuostatus, pasižadėjo pasirūpinti, kad visi Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės ponai juos priimtų ir savo antspaudais patvirtintų. Aktas iš esmės naikino Jogailaičių tėvonines teises į Lietuvos Didžiąją Kunigaikštytę. Lietuvos Didžioji Kunigaikštytė norėjo Lenkijos paramos 1499 m. prasidėjusiame nesėkmingame kare su puolančia Maskvos didžiąja kunigaikštyste, o Lenkija siekė sau pajungti Lietuvos Didžiąją Kunigaikštytę. 

1501 m. mirus Lenkijos karaliui Jonui Albrechtui, juo pagal Aktą spalio 4 d. tapo Aleksandras, bet Lenkijos karinė pagalba Lietuvos Didžiajai Kunigaikštytei buvo labai maža. Dėl Akto Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštytėje kilo įtakingų didikų (Radvilos, Goštautai, Mykolas Glinskis) opozicija. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės Seimas Lietuvos Brastoje 1505 m. atmetė Aktą kaip susitarimą, kuris siaurina šalies savarankiškumą ir kuriam Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės atstovai neturėję Seimo įgaliojimų. Aktyviausi Akto šalininkai Vilniaus vyskupas Albertas I Taboras, Trakų vaivada, žemės maršalka Jonas Jurgaitis Zaberezinskis ir Žemaitijos seniūnas Stanislovas Kęsgaila buvo pašalinti iš Ponų Tarybos.

Šaltiniai 

LDK-Lenkijos sutartys
Mielnikas