joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sergejus Koroliovas

Sergejus Koroliovas (, 1907 m. sausio 12 d. Žitomire – 1966 m. sausio 14 d. Maskvoje) – sovietų mokslininkas, raketinės ir kosminės technikos konstruktorius ir gamybos organizatorius, praktinės kosmonautikos pradininkas.

Biografija 
 1924 m. baigė Odesos statybininkų profesinę mokyklą, įgydamas statybininko-čerpininko specialybę;
 1924–1929 m. mokėsi A. Baumano aukštosios technikos mokyklos Aeromechanikos fakultete. Diplominiam darbui sukūrė lengvojo lėktuvo СК-4 projektą (vadovas – Andrejus Tupolevas);
 Papildomai 1930 m. baigė Maskvos lakūnų mokyklą;
 Raketine technika susidomėjo susipažinęs su K. Ciolkovskiu. Subūręs vienminčių komandą, 1933 m. paleido pirmąją TSRS skysto kuro raketą ir buvo paskirtas Reaktyvinio mokslinio tyrimo instituto direktoriaus pavaduotoju;
 Nuo 1946 m. iki mirties buvo balistinių ilgojo nuotolio raketų bei raketinių-kosminių sistemų generaliniu konstruktoriumi.

Veikla 
S. Koroliovui vadovaujant buvo sukurta:
 1957 m. – pirmasis dirbtinis Žemės palydovas („Sputnik“);
 1961 m. – pirmasis kosminis laivas „Vostok“ („Восток“), kurį pilotavo pirmasis kosmonautas Jurijus Gagarinas;
 1965 m. įvyko pirmasis išėjimas į atvirą kosmosą (kosmonautas Aleksejus Leonovas);
 sukurtos raketinės-kosminės sistemos, kurių pagalba paleistas dirbtinis Saulės palydovas, automatinės tarpplanetinės stotys į Mėnulį, Venerą bei Marsą, pirmasis minkštas nusileidimas į Mėnulį, dirbtiniai Žemės palydovai serijos „Elektron“, „Molnija-I“, daugelis serijos „Kosmos“ palydovų bei pirmieji tarpplanetiniai žvalgybiniai palydovai „Zond“.

Papildoma informacija 
 1938 m. buvo apkaltintas naryste opozicinėje grupuotėje ir kenkėjiška veikla, nuteistas dešimčiai metų kalėti. Pradžioje dirbo aukso kasyklose Kolymoje, vėliau- kalintas NKVD specialiojoje tarnyboje, kur konstravo naują aviacinę techniką. 1944 m. buvo išlaisvintas anksčiau laiko, 1957 m. reabilituotas;
 Akademikas S. Koroliovas buvo dukart Socialistinio darbo didvyris, Lenino premijos laureatas;
 Palaidotas prie Kremliaus sienos Maskvoje.

S. Koroliovo vardu pavadinta 
 Mokslininkų miestelis Maskvos srityje;
 Krateris Marse;
 Krateris Mėnulyje;
 Asteroidas 1855 Korolyov;
 Maskvos srities miestas Kaliningradas 1996 m. pervadintas Koroliovu;
 Samaros valstybinis aerokosminis universitetas;
 Raketinė-kosminė korporacija „Energija“;
 Mokslinis tiriamasis laivas „Akademikas Sergejus Koroliovas“;
 Žitomiro karinis institutas;
 Gatvės ir prospektai daugelyje Rusijos miestų.

Koroliovas, Sergejus
Koroliovas, Sergejus
Koroliovas, Sergejus
Išimčė

Išimčė – (isp., kakčikelių kalba: Iximché – „pienmedžio medis“) – poklasikinio laikotarpio aukštikalinių majų (kakčikelių) miestas ir valstybė, buvusi dab. Gvatemalos pietuose.

Istorija 

Senoji kakčikelių istorija artimai susijusi su gretimų kičių istorija. Iki XIII–XV a. kakčikeliai buvo didelės kičių Kumarkacho valstybės vasalai.
 
Einant į pabaigą didžiojo Kumarkacho valdovo K’iq’ab' (~1435–~1475) valdymui, 1470 m. suiro ilgai trukusi kičių ir kakčikelių sąjunga. Kakčikeliai tapo nepriklausomi ir įkūrė Išimče miestą kaip savo valstybės sostinę. Valstybę valdydavo du valdovai, renkami iš keturių pagrindinių klanų. 1493 m. tarp keleto klanų įvyko pilietinis karas.

Išimčė ne kartą kovojo su kaimynais kičiais. Regione pasirodžius iš pradžių actekams, vėliau ispanams, kakčikeliai palaikydavo atėjūnų pusę kovoje su šiais savo kaimynais, kas garantavo ilgalaikį saugumą.
 
1524 m., po Meksikos užkariavimo, Pedro de Alvarado pasiekė kakčikelių teritoriją, buvo čia svetingai sutiktas ir prie Išimčės įkūrė naujosios Gvatemalos gubernijos sostinę. Kadangi taika netruko ilgai, 1526 m. ispanai sudegino Išimče, o dėl nuolatinių kačikelių atakų buvo priversti perkelti sostinę į naują vietą – Antigua Guatemala.

Nuorodos 
 Istorija ir nuotraukos 

Majų miestai
Gvatemalos archeologinės vietos
Apocalypto (garso takelis)

Apocalypto – amerikiečių kompozitoriaus James Horner 2006 m. sukurtas garso takelis, skirtas Melo Gibsono filmui apie majus – Apokalipto.

Garso takelio muzika sukurta kompozitoriaus James Horner, o vokalai – pakistaniečių dainininko Rahat Nusrat Fateh Ali Khan ir anglų muziko Terry Edwards. Apocalypto yra trečiasis garso takelis, sukurtas bendradarbiaujant Horneriui ir Gibsonui. Ankstesni kompozitoriaus kūriniai sukurti Gibsono filmams Žmogus be veido ir Narsioji širdis.

Kuriat garso takelį Horneris atsisakė chorinės muzikos, tačiau panaudojo platų arsenalą egzotiškų instrumentų: jūrinį trimitą, švedišką žievės trimitą, Ugandos žverių ragus, taip pat susintetintus garsus. Apocalypto garso takelis įrašytas Londono Abbey Road studijoje. Prie kūrimo prisidėjo pučiamųjų instrumentų specialistas Tony Hinnigan.

Kūriniai 
 

2006 albumai
Garso takeliai
Bongovilis

Bongovilis () – nedidelis miestas Gabono pietryčiuose, Aukštutinės Ogovės provincijoje, netoli sienos su Kongu. Miestas anksčiau buvo vadinamas Levai, tačiau šalies prezidento Omar Bongo garbei buvo pervadintas. Šiame mieste jis gimė ir savo valdymo metais šį miestą labai išplėtė.

Gabono miestai
Lietuvių frontas

Lietuvių frontas (LF) – pogrindinė antinacinė ir antisovietinė organizacija veikusi Lietuvoje ir užsienyje.

Istorija 
Lietuvių frontas – pirma pogrindinė antinacinė organizacija Lietuvoje, įkurta 1941 m. po to, kai Laikinoji vyriausybė buvo priversta nutraukti veiklą.

LF branduolį sudarė Lietuvos nepriklausomybės idėjų įgyvendinimui atsidavę Lietuvos aktyvistų fronto (LAF) nariai: prof. Juozas Ambrazevičius-Brazaitis, Adolfas Damušis ir kiti, daugiausia vadinamųjų jaunųjų katalikų aplinkos žmonės. Visose apskrityse buvo kuriamos LF grandys.

1942 m. pradėta organizuoti LF karinį padalinį „Kęstutis“. Šis padalinys turėjo tapti pagrindu Lietuvos kariuomenei atkurti. Tačiau 1944 m., Povilui Plechavičiui formuojant Vietinę rinktinę, LF parėmė jos organizavimą savo žmonėmis. „Kęstutis“, kaip atskiras vienetas, kovose nedalyvavo.

Viena pagrindinių priemonių LF politikai įgyvendinti buvo pogrindinė spauda. LF leido du skirtingo konfidencialumo laipsnio leidinius – „Lietuvių fronto biuletenį“ ir „Į Laisvę“. „Lietuvių fronto biuletenis“ buvo skirtas tik LF vadovaujančioms grandims. „Į laisvę“ spausdintas dideliu tiražu (10 tūkst. ir daugiau) ir skirtas plačiajai visuomenei.

Po nelengvų derybų su kitomis pogrindinėmis organizacijomis, 1943 m. pavyko sudaryti bendrą pasipriešinimo veiklą koordinuojantį organą – Vyriausiąjį Lietuvos išlaisvinimo komitetą (VLIK).

1944 m. nacių įvykdytas VLIK’o ir Vietinės rinktinės likvidavimas, emigracija į Vakarus bei prasidėję NKVD suėmimai LF organizuotą veikimą Lietuvoje baigė. Daug LF narių vėliau tęsė kovą įvairiose kitose pasipriešinimo struktūrose - Lietuvos partizanų gretose ir emigracijoje.

Svarbus LF suvažiavimas įvyko 1948 sausio 24–25 Bad Cannstatt'e, Vokietijoje. Susirinkimas apjungė už Lietuvos sienų atsidūrusius rezistentus, kurie Lietuvoje priešinosi okupaciniams režimams. Jame buvo aptarta pasaulio politinė padėtis ir numatyta būsimos, atstatytos Lietuvos politinė sąranga.  

Po šio suvažiavimo, Vokietijoje dar buvo išleisti trys „Į Laisvę“ numeriai: Nr. 2 (36) – 1948 m. birželio 2 d. ir Nr. 3 (37) – 1948 m. rugsėjo 10 d. Kitas „Į Laisvę“ numeris – 1 (38) – išėjo jau JAV 1953 m. gruodžio 1 d.

Literatūra 
 Lietuvių frontas: lietuvių frontas vokiečių okupacijos metais (sud. Mindaugas Bloznelis). - Kaunas: „Į laisvę“ fondo Lietuvos filialas, 2008.
 D. 1. - 2008. - 424 p. - ISBN 978-9986-541-24-0

Papildomam skaitymui 

 Lietuvių fronto suvažiavimo 1948 m. sausio 24–25 d. protokolas, „Nepriklausomybės sąsiuviniai“ , LRT.lt 2015.09.08 13:45

Šaltiniai 
 

Pogrindinės organizacijos
Rezistencija Lietuvoje
Šlapimas (Švenčionys)

Šlapimas – viensėdis Švenčionių rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, 1 km į pietus nuo Labanoro.

Įeina į Labanoro regioninį parką. Per kaimą eina Labanoro-Inturkės kelias bei kelio atšaka į Pašekštį. Į rytus nuo kaimo telkšo Labanoro ežeras.

Pavadinimo kilmė 
Pavadinimas kilęs iš žodžio  ʻdrėgnumas, drėgmėʼ, t. y. drėgnoje vietoje esanti gyvenamoji vieta.

Gyventojai

Šaltiniai 

Švenčionių rajono savivaldybės gyvenvietės
Aleksandras Korvinas Gosievskis

Aleksandras Korvinas Gosievskis (, g. ? – m. 1639 m. balandžio mėn.) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės diplomatas, karinis veikėjas.

Giminė 

Kilęs iš Lietuvos bajorų Gosievskių giminės. Tėvas Jonas Gosievskis. Vedęs Ievą Pacaite suartėjo su kylančia didikų Pacų gimine. Vaikai Kristupas Korvinas Gosievskis, Mikalojus Korvinas Gosievskis, Motiejus Korvinas Gosievskis, Vincentas Aleksandras Korvinas Gosievskis, Zuzana Korvin Gosievska.

Valdė Veližo (į šiaurės vakarus nuo Smolensko), vėliau Punsko, Kupiškio ir Bielsko seniūnijas.

Biografija 

Nuo 1596 m. dirbo LDK kanclerio Leono Sapiegos kanceliarijoje. 1600 m. L. Sapiegos vadovaujamos delegacijos, vykstančios į Maskvą derybų dėl taikos sudarymo, narys. Nuo to laiko formavo ir vykdė LDK, Abiejų Tautų Respublikos politiką su Rusija, vadovavo diplomatinėms misijoms.

1605 m. su 200 pėstininkų dalyvavo Salaspilio mūšyje.

1606–1611 m. dalyvavo pirmojo ir antrojo Dmitrijų Apsišaukėlių žygiuose į Rusiją, vadovavo ten nusiųstai Abiejų Tautų Respublikos kariuomenei.

Nuo 1610 m. Lietuvos referentas, 1615–1625 m. Lietuvos didysis raštininkas. 1613 m. gruodžio 3 d. – gruodžio 24 d. Abiejų Tautų Respublikos Seimo maršalka. 1617–1618 m. dalyvavo Lenkijos karalaičio Vladislovo Vazos žygyje į Maskvą.

1621–1622 m. dalyvavo mūšiuose su Švedijos kariuomene Livonijoje ir Kurše, sudarant su švedais Mintaujos paliaubas.

Nuo 1625 m. vidurio Smolensko vaivada.

Su LDK didžiuoju etmonu Leonu Sapiega Livonijoje atrėmė švedų puolimus, kurį laiką Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės vadas. Nuo 1630 m. LDK kariuomenės lauko raštininkas.

Po karo su Švedija ėmė statydinti bastioninę Smolensko citadelę. 1633 m. dalyvavo Smolensko kare ir derybose dėl jį 1634 m. užbaigusios Polianovkos taikos sutarties.

Įsteigė jėzuitų kolegijas 1619 m. Smolenske, 1637 m. Vitebske, 1629 m. rezidenciją Daugpilyje. Vilniaus Šv. Kazimiero bažnyčioje, pastatydino sau mauzoliejinę koplyčią.

Šaltiniai

Nuorodos 

|-

Gosievskiai
Smolensko vaivados
ATR seimo maršalkos
Lietuvos didieji raštininkai
Lietuvos referentai
Lietuvos lauko raštininkai
Bielsko seniūnai
Punsko seniūnai
Veližo seniūnai
Kupiškio seniūnai
ATR pasaulietiniai senatoriai
ATR kariai
ATR diplomatai
Eivinas Zagurskas

Eivinas Zagurskas (g. 1989 m. rugsėjo 9 d.) – Lietuvos futbolininkas. Žaidžia saugo pozicijoje. Rungtyniauja Islandijos „Ungmennafélagið Snæfell“ klube.

Pasiekimai 
 2009, 2013 m. LFF taurės laimėtojas
 2009 m. LFF Supertaurės laimėtojas
 2013 m. A Lygos laimėtojas

Trenerio karjera 
2020 m. įgijo UEFA B trenerio licenciją.

Zagurskas, Eivinas
Jaščilanas

Jaščilanas () – senovinis majų miestas, esantis dabartinės Meksikos pietuose, Čiapaso valstijoje, netoli Gvatemalos sienos, prie Usumasintos upės. Kolumbinio laikotarpio pavadinimas majų kalba reiškia „žali akmenys“, tačiau senovėje miestas vadinosi Izancanac ar Pa' Chan.

Istorija 

Jaščilanas buvo svarbus klasikinio majų laikotarpio miestas, dominavęs regione. Jis buvo galingesnis už gretimai esantį Bonampaką, ilgą laiką buvo sąjungoje su Piedras Negru ir kurį laiką su Tikaliu. Jaščilanas kovojo prieš Palenkę. Jaščilanas tebuvo nedidelis miestas, kuomet 320 m. rugpjūčio 20 d. Jat Balamas tapo miesto valdovu ir pradėjo ilgą dinastiją, besitęsusią iki IX a. Jai valdant miestas išaugo į svarbų regioninį centrą. Miestas savo klestėjimo viršūnę pasiekė valdant Jaguaro Skydui II (mirė 742 m.).

Archeologija 

Jaščilano griuvėsiai minimi nuo 1833 m. Ilgą laiką miestas buvo sausuma praktiškai nepasiekiamas. Yra išlikęs šventyklų kompleksas, monolitinės raižytos stelos, altoriai. Šventyklų sienose gausu raižinių.

Valdovų sąrašas 

Nežinomų tarimų vardai rašomi kursyvu:
 Yoaat B’alam I 359
 Itzamnaaj B’alam I ?
 Paukštis-Jaguaras I 378–389
 Elnias-Kaukuolė 389–402
 Karalius Nr. 5 (vardas nežinomas) 402
 K’inich Tabt’u Jolom I ?
 Mėnulis-Kaukuolė 454–467
 Paukštis-Jaguaras II 467
 Užrištos akys-Jaguaras I 508–518
 K’inich Tabt’u Jolom II 526–537
 Užrištos akys-Jaguaras II 564
 Paukštis-Jaguaras III 629–669
 Itzamnaaj B’alam II (Skydas-Jaguaras II) 681–742
 Yoaat Balam II 749
 Paukštis-Jaguaras IV 752–768
 Itzamnaaj B’alam III (Skydas-Jaguaras III) 769–800
 K’inich Tabt’u Jolom III 808
 

Majų miestai
Meksikos archeologinės vietos
Netikėto pakorimo paradoksas

Netikėto pakorimo paradoksas – paradoksas, kuris kyla iš kalinio reakcijos į neįprastą teisėjo įsakymą. Nors šis paradoksas susilaukė nemažai akademinio dėmesio, nei vienas iš pasiūlytų sprendimo variantų nebuvo visuotinai pripažintas. Šiame iš pirmo žvilgsnio nesudėtingame paradokse paslėpti sunkumai privedė iki to, kad jis būtų pavadintas „reikšminga filosofine problema“.

Paradoksas 
Teisėjas pasako nuteistam kaliniui, kad jis bus pakartas per vienos iš ateinančios savaitės dienų vidurdienį ir kad egzekucija kaliniui bus staigmena. Nuteistasis nežinos, kurią dieną bus pakartas, kol budelis vieną dieną, lygiai 12:00 valandą, nepasibels į jo kameros duris. Kalinys begalvodamas prieina loginės išvados, kad jis niekada negali būti pakartas. Iš pradžių jis suvokia, jog negali būti pakartas sekmadienį, paskutinę savaitės dieną, nes tada šeštadienio vakare jau žinotų, kad bus pakartas rytojaus vidurdienį, nes tai būtų vienintelė likusi savaitės diena ir todėl egzekucija jam nebebūtų staigmena. Tada jis supranta, kad negali būti pakartas ir šeštadienį, nes tada penktadienio vakare jis jau tikrai žinotų, kad privalo būti pakartas per kitas dvi dienas, o kadangi sekmadienis jau yra atmestas, kalinys būtinai turėtų būti pakartas šeštadienį, todėl tai vėlgi jam nebūtų netikėta. Bet tada pakorimas negali įvykti ir penktadienį, nes jei egzekucija negali įvykti nei šeštadienį, nei sekmadienį, tai ketvirtadienio vakare jis būtų tikras, kad turi būti pakartas penktadienio vidurdienį. Naudodamasis ta pačia logika, jis atmeta ir ketvirtadienį, ir trečiadienį ir visas kitas savaitės dienas. Laimingas kalinys ramiai ilsisi kameroje, nes yra įsitikinęs, kad niekada negali būti pakartas. Bet trečiadienio vidurdienį į jo duris pasibeldžia budelis ir tai kaliniui yra staigmena. Viskas, ką sakė teisėjas išsipildė. 

Paradoksas turi daug įvairių variacijų. Pasak vienos iš jų, paranojiškas kalinys kiekvieną dieną yra tikras, kad bus pakartas sekančią savaitės dieną. Akademiniuose sluoksniuose nesutariama, kuri formuluotė geriausiai perteikia paradokso esmę.

Šaltiniai 

Paradoksai
Kijevo metropolitenas

Kijevo metropolitenas () – greito tranzito metro sistema juosianti Ukrainos sostinę Kijevą. Metropoliteno savininkė yra įmonė „Kijevo metropolitenas“ įkurta 1990-aisias metais. Įmonėje dirba keli tūkstančiai darbuotojų, 11 eksplotacinių tarnybų, veikia 3 vagonus prižiūrintys parkai (depo).

Visose metro stotyse veikia visi Ukrainos mobiliojo ryšio operatoriai. Per parą metro aptarnauja 1,38 mln. žmonių, per metus – 504 mln. (2010 m. duom.).

Metro šiandien

Linijos

Biletai 

Už važiavimą Kijevo metropolitenu galima susimokėti šiais būdais:
 Vienkartinis žetonas – perkamas automatose, arba stoties kasoje. Kaina 8,00 UAH
 Transporto kortelė
 Kortelė Ultralight

Transporto parkas 

Transporto parką sudaro 667 vagonai. Pastaruoju metu parkas intensyviai atnaujinamas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė 
 Tinklalapis apie Kijevo metro 

Metropolitenas
Kijevas
Baltosios Ančios tvenkinys

Baltosios Ančios tvenkinys – hidroelektrinės tvenkinys pietų Lietuvoje, Druskininkų savivaldybėje ir Lazdijų rajone, Baltosios Ančios ir jos intakų slėnyje, 8 km į vakarus nuo Druskininkų. Įrengtas 1955 m. pastačius užtvanką Baltosios Ančios upėje, 4,3 km nuo jos žiočių ties Baltosios Ančios HES kaimu. Tvenkinys labai ištįsęs šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, jo ilgis 14,3 km, plotis iki 1,5 km. Altitudė 99,9 m. Krantai daugiausia aukšti, statūs. Kranto linija labai vingiuota. Jo giliausia vieta 12 m. Tvenkinį supa Vainiūnų, Ančios, Paliepio, Sventijansko, Guronių, Norkūnų miškai. Pietiniame krante įsikūręs Macevičių kaimas.

Yra 1955 m. pastatyta 650 kW galios mažoji hidroelektrinė.

Šaltiniai 

Lazdijų rajono tvenkiniai
Druskininkų savivaldybės tvenkiniai
Boguslavas Korvinas Gosievskis

Boguslavas Korvinas Gosievskis (, apie 1660 m. – 1744 m. birželio 24 d. Vilnius ?) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės Katalikų bažnyčios ir politinis veikėjas.

Giminė 

Kilęs iš Lietuvos bajorų Gosievskių giminės. Tėvas Vincentas Aleksandras Korvinas Gosievskis, motina Magdalena Konopacka, seserys Teresė Gosievska ir Sofija Gosievska.

Valdė Punsko, Veližo ir kitus dvarus. Po Boguslavo mirties vyko ilgos derybos dėl jo paliktų turtų priklausomybės.

Biografija 

Vilniaus katedros kanauninkas, Anykščių klebonas. Nors ir būdamas giminė, pradėjo konfliktuoti su Sapiegomis ir 1700 m. pasirašė prieš juos nukreiptos Valkininkų konfederacijos aktą. Per Šiaurės karą 1706 m. Vilnių užėmus švedams liko mieste, padėjo kapitulai išvengti didelės kontribucijos. Suartėjęs su Sapiegų priešininku M. Višniovieckiu po Poltavos mūšio 1709–1717 m. buvo rusų nelaisvėje, kalintas Kijeve. 1717 m. Vilniaus sinodo išrinktas vienu jo teisėjų. 1720–1724 m. Lietuvos didysis raštininkas. 1722 m. paskirtas tituliniu Akanto vyskupu ir Vilniaus vyskupu sufraganu Baltarusijai (Vilniaus vyskupijos dalis). 1723–1724 m. po vyskupo M. J. Ancutos mirties ir 1729–1730 m. po vyskupo K. Pancežinskio mirties administravo Vilniaus vyskupiją. 1725 m. paskirtas Smolensko vyskupu, bet ten nerezidavo, nes Smolenskas buvo Rusijos valdžioje. Iki mirties iš Vilniaus valdė baltarusiškąją vyskupijos dalį. Pagal liberum veto teisę kartu su kitais nutraukė dviejų Abiejų Tautų respublikos Seimų – 1730 m. Gardine ir 1732 m. Varšuvoje darbą. Buvo LDK bajorijos opozicijos Augustui II veikėjas; palaikė Stanislovą Leščinskį, kaip jo šalininkas 1735–1736 m. buvo pasitraukęs į Karaliaučių.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Genealogija

Gosievskiai
LDK asmenybės
Lietuvos vyskupai
Lietuvos kanauninkai
Lietuvos didieji raštininkai
Smolensko vyskupai
ATR dvasiniai senatoriai
Sibirinis maumedis

Sibirinis maumedis (Larix sibirica) – pušinių (Pinaceae) šeimos, maumedžių (Larix) genties medžių rūšis. Auga Vakarų Sibire nuo Obės ir Irtyšiaus vakaruose iki Baikalo ežero rytuose. Šiaurėje arealas siekia tundrą, pietuose – Mongoliją ir Kiniją.

Morfologija 

Tai iki 35-40 m aukščio užaugantis medis, tiesiu, išbėginiu kamienu. Laja siauroka, piramidinė. Žievė stora, išilgai gūbriuota, pilkai arba rausvai rudos spalvos. Jaunų medžių šakos kylančios, senų – auga horizontaliai. Ilgieji ūgliai gelsvi, šiek tiek plaukuoti, žvilga. Pumpurai rudi, kiek sakingi. Spygliai šviesiai žali, 3-4 cm ilgio, ant trumpųjų ūglių auga po 30-50. Vyriškieji strobilai šviesiai geltoni, moteriškųjų spalva priklausomai nuo medžio svyruoja tarp violetiškai raudonų iki šviesiai gelsvai žalių. Sibirinis maumedis žydi ir spygliai skleidžiasi balandžio pabaigoje. Kankorėžiai kiaušiniškos arba ovališkos formos, apie 3 cm ilgio ir 2 cm skersmens. Spalva šviesiai ruda, sudaro 20-25 išgaubti, minkštoki, tankiai plaukuoti sėkliniai žvynai. Dengiamieji žvynai trumpesni už sėklinius ir matyti tik prie kankorėžio pamato. Sėklos šviesiai rusvos arba gelsvos, 3-5 mm ilgio, su 1-1,5 cm ilgio sparneliu. 1000 sėklų sveria 6-10 g. Daigumas 60-80 %. Sėklos prinoksta rugpjūčio pabaigoje arba rugsėjo mėnesį ir greitai išsisėja. Auga sparčiai, bet lėčiau už europinį maumedį. Gyvena 300–400, retai iki 900 metų. Atviroje vietoje derėti pradeda 15 metų, medyne – 30-50 metų.

Ekologija 

Tipiškas kontinentinio klimato ir kalnų medis. Pavasarį anksti skleidžia spyglius, o rudenį anksti numeta. Labai atsparus šalčiui, užterštam orui. Gerai auga giliuose puriuose karbonatiniuose priesmėliuose ir priemoliuose. Šaknys gilios. Išsilaiko ir šlapiame dirvožemyje. Šviesamėgis.

Panaudojimas 
Mediena kietesnė ir patvaresnė už europinio maumedžio, labai vertinga statyboms, povandeniniams įrengimams. Lietuvoje dekoratyviniuose želdiniuose rečiau auginamas už europinį maumedį, nors pavienių medžių aptinkama parkuose.

Porūšiai 
Išskiriama keletas sibirinio maumedžio ekotipų:
 Larix sibirica obensis – paplitęs Obės baseine,
 Larix sibirica altaica – Altajaus kalnuose,
 Larix sibirica jenisseensis – Jenisejaus baseine.

Taip pat skaitykite 

 Sąrašas:Lietuvos medžiai ir krūmai
 Sąrašas:Išskirtiniai pasaulio ir Lietuvos medžiai
 Sąrašas:Iliustruotas Lietuvos augalų genčių vardynas
 Augalai
 Lietuvos miškai

Pušiniai
Medžiai ir krūmai
KK Radviliškis

KK Radviliškis – Lietuvos krepšinio klubas iš Radviliškio, įkurtas 2003 metais. 2009 metais tapo RKL pirmenybių čempionu ir iškovojo teisę dalyvauti NKL (Nacionalinė Krepšinio Lyga).  Ketvirtosiose pereinamosiose rungtynėse RKL čempionas Radviliškio „KK Radviliškis“ 102:58 sutriuškino NKL autsaiderę Alytaus „Alytaus-Alramstos“ ekipą bei laimėjo seriją 3:1 patekdamas į antrąją pagal pajėgumą šalies krepšinio lygą.

2014 metais susidūrė su finansiniais sunkumais ir pasitraukė iš NKL . 

Šiuo metu komanda KK „Radviliškis - ŠSPC“  žaidžia Regionų krepšinio lygos B divizione.

Klubo pasiekimai

Komandos sudėtis  

2018 m. lapkričio 23 d.

Buvę žaidėjai 

 Vyr. treneris:  - Algis Pipiras

Nuorodos 

KK Radviliškis "Facebook" puslapis

Radviliškis
Radviliškis
Amauri

Amauris Karvalijo de Oliveira (; g. 1980 m. birželio 15 d.) – Brazilijos tautybės futbolininkas, puolėjo pozicijoje žaidžiantis Torino FC klube.

2011 m. sausio 31 d. buvo iki sezono pabaigos išnuomotas Parmos klubui. 2012 m. sausio 24 d. iki sezono pabaigos buvo išnuomotas Fiorentina klubui.

2010 m. balandžio 12 d. gavo Italijos pilietybę. 2010 m. rugpjūčio 6 d. debiutavo Italijos rinktinėje.

Šaltiniai 

Italijos futbolininkai
Brazilijos futbolininkai
2009 m. Kinijos Grand Prix

2009 m. Kinijos Grand Prix – trečiosios 2009 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko balandžio 17-19 dienomis Shanghai trasoje, Šanchajaus mieste, Kinijoje.

Prieš tai jos būdavo vienos paskutinių lenktynių sezone, tačiau šiais metais šis GP buvo nukeltas į sezono pradžią. Iki šiol nei vienas pilotas nėra laimėjęs Kinijoje dukart. 2008 m. čia laimėjo Lewis Hamiltonas, 2007 m. – Kimi Raikkonenas, 2006 – Michaelis Schumacheris, 2005 m. – Fernando Alonso, o pirmosiose lenktynėse šioje trasoje 2004 m. – Rubensas Barrichello.

Penktadienio treniruotės

Pirmoji dalis 
Pirmosiose treniruotėse Kinijoje greičiausią ratą nuvažiavo McLaren ekipos lyderis Lewis Hamiltonas (1:37.334). Už jo išsidėstė abu Brawn GP pilotai – Jensonas Buttonas (1:37.450) ir Rubensas Barrichello (1:37.566).

Antroji dalis 
Antrosiose treniruotėse greičiausias buvo britas J. Buttonas (1:35.679). Jo komandos draugas brazilas R. Barrichello liko trečias (1:35.881), o juos išskyrė Nico Rosbergas (1:35.704).

Šeštadienio treniruotė 
Šeštadienio ryte greičiausią ratą nuvažiavo N. Rosbergas (1:36.133). Jis aplenkė antru likusį italą Jarno Trullį (1:36.272) ir penktadienio pirmųjų treniruočių lyderį L. Hamiltoną (1:36.330).

Kvalifikacija 
Kvalifikacijoje savo greičiu nustebino jaunasis Sebastianas Vettelis, kuris sugebėjo užimti pole poziciją. Jis aplenkė Fernando Alonso su Renault ir savo komandos draugą Marką Webberį, kuris liko trečias.

‡ Pilotas naudoja KERS.
 T. Glockas gavo 5 starto vietų baudą už pavarų dėžės keitimą.

Lenktynės

Kita 
 Tai buvo pirmoji Red Bull Racing ekipos pergalė ir pole pozicija.
 Šiai ekipai tai buvo pirmoji dviguba pergalė.
 Tai buvo geriausias Marko Webberio karjeros pasiekimas.
 Šio sezono startas (nei vieno taško per trejas lenktynes) yra blogiausias Scuderia Ferrari ekipos istorijoje.

Įskaitos po lenktynių 
Pilotų įskaita

Komandų įskaita

 Rodomos tik pirmos penkios pozicijos.

Išnašos

Nuorodos 

Formulės 1 Grand Prix
Kinijos sportas
Vitalijus Vorotnikovas

Vitalijus Vorotnikovas (, g. 1926 m. sausio 20 d. Voroneže – 2012 m. vasario 19 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, TSKP CK Politinio biuro narys.

Biografija 
 1942 m. – pradėjo dirbti šaltkalvio mokiniu Voronežo garvežių gamykloje;
 1954 m. baigė Kuibyševo aviacijos institutą, dirbo šio miesto aviacijos gamykloje inžinieriumi, partinio komiteto sekretoriumi;
 1960 m. – TSKP Kuibyševo srities komiteto pramonės ir transporto, vėliau – gynybinės pramonės skyriaus vedėjas, sekretorius, antrasis sekretorius, tiesiogiai kuravo kosmoso pramonę;
 1967–1971 m. – Kuibyševo srities vykdomojo komiteto pirmininkas, organizavo Volgos automobilių gamyklos (VAZ) statybą;
 1971–1975 m. – TSKP Voronežo srities komiteto pirmasis sekretorius;
 Nuo 1975 m. – Rusijos TSFR Ministrų tarybos pirmininko pirmasis pavaduotojas;
 1979–1982 m. – TSRS pasiuntinys Kuboje;
 1982–1983 m. – TSKP Krasnodaro krašto pirmasis sekretorius;
 Nuo 1983 m. – Rusijos TSFR Ministrų tarybos pirmininkas;
 1988–1990 m – Rusijos TSFR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo pirmininkas;
 TSRS Aukščiausiosios Tarybos 8–11 šaukimų deputatas, TSRS Liaudies deputatas nuo 1989 m., Socialistinio darbo didvyris (1986 г.);
 TSKP CK narys nuo 1971 m., TSKP CK Politinio biuro narys 1983–1990 m.

TSRS politikai
Aviatoriai
Berža

Berža – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajono savivaldybės teritorijos pietuose, 2 km į šiaurės vakarus nuo Dubingių. Įeina į Asvejos regioninį parką.

Plotas 50 ha. Ilgis rytų – vakarų kryptimi 2,06 km, plotis iki 0,44 km. Kranto linija labai vingiuota, jos ilgis 5,5 km.  Paviršiaus altitudė 153,9 m. Giliausia vieta siekia 38 m. Ežeras rininės kilmės, rangytas. Kranto linija labai vingiuota, jos ilgis 5,5 km. Krantai statūs, aukšti, tik vakarinis žemas. Krantai beveik ištisai apaugę medžiais. Ežerą supa Kryžiokraisčio, Kulio, Grybiškių miškai, vietomis plyti pievos.

Baseino plotas 3,2 km². Rytuose įteka Vėliupėlis, šiaurės vakaruose išteka Stirnelės kairysis intakas S-1. Ežero pratakumas 17% per metus. Berža priklauso Žeimenos baseinui. 

Prie ežero yra Pilviškių, Kieriškių, Ciūniškių ir Zaberžos kaimai. Šiaurrytine pakrante eina kelias Nr.2808 (Kazokai – Bijutiškis – Dubingiai).

Šaltiniai 

Molėtų rajono ežerai
Beržas keružis

Beržas keružis (Betula nana) – viena iš beržų (Betula) genties rūšių auganti kaip žemaūgis krūmas.

Paplitimas 
Auga Europos, Azijos, Šiaurės Amerikos subarktinėse, arktinėse srityse, vidutinių platumų juostos aukštikalnėse. Lietuvoje beržas keružis labai retas, nykstantis kaip ledynmečio, subarkties klimato floros išlikęs reliktas. Aptinkamas Alių, Šepetos, Ispuliškės, Laukesos, Raudonplynio pelkėse.. Labanoro girioje esančiame Girutiškio gamtiniame rezervate, auga viena didžiausių jo populiacijų Lietuvoje. Beržas keružis įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.

Morfologija 
Tai 20–70 cm, kartais iki 120 cm aukščio užaugantis krūmas. Stiebas driekiasi pažeme. Lapai apskriti, 6–20 mm ilgio, dantytais kraštais. Žiedai susitelkę 5–15 mm ilgio žirginiuose. Jauni ūgliai švelniai plaukuoti. Žievė nesilupanti, bronziškos spalvos.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Plačiau apie beržą keružį (treesforlife.org.uk)  Anglų k.
 Plačiau apie beržą keružį (pfaf.org) Anglų k.
 Islandijos flora: beržas keružis. Iliustruota nuotraukomis (iceland-nh.net) Anglų k.
 Beržo keružio paplitimo arealas (linnaeus.nrm.se) Anglų k.

Galerija 

Beržiniai
Medžiai ir krūmai
Šilvėnai

Šilvėnai (arba Šilvienai, Šilvieniai) – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Plokščių, tarp Nykutės ir Prūdupio upelių. Pietuose dunkso Žalgirio miškas. Pro kaimą eina kelias . Kaimo vakaruose stūkso Šilvienų piliakalnis.

Istorija 

Karališkasis Šilvėnų kaimas minimas nuo 1559 m. XIX a. pab. buvo Šilvėnų kaimas ir palivarkas Plokščių valsčiuje (Ilguvos parapijoje).

1917 m. įkurta pradinė mokykla. Pokario metais veikė Tauro apygardos, Žalgirio partizanų rinktinės partizanai. LTSR laikais priklausė Gelgaudiškio apylinkei.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Aleksa Juozas-Aras (g. 1924.04.25 – ž. 1946.01.06 Vidgirių kaime, Plokščių valsčiaus), Lietuvos partizanas, būrio vadas.

Šaltiniai 

Šakių rajono savivaldybės gyvenvietės
Šulneliai

Apie kaimą Radviliškio rajone žr. Šulneliai (Radviliškis).

Šulneliai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 9 km į pietus nuo Lazdijų, kelių  ir  sankirtoje. Teka Rynos upelis.

Istorija 
XIX a. pab. tuometis Milaševščynos palivarkas priklausė Seinų apskrities Alnų valsčiui, Lazdijų parapijai.

Gyventojai

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Viktoras Čebrikovas

Viktoras Čebrikovas (, g. 1923 m. balandžio 27 d. Jekaterinoslave – 1999 m. liepos 1 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės vėikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys, KGB pirmininkas.

Biografija 
 1941-1946 m. – tarnavo Tarybinėje Armijoje. Baigęs karo mokyklą buvo minosvaidininku Stalingrado, Voronežo frontuose, kariavo ties Charkovu, Kursko lanke, forsuojant Dnieprą. Karą baigė turėdamas majoro laipsnį. Tris kartus sužeistas, dukart – sunkiai, buvo kontūzytas ir apšalęs. Apdovanotas daugeliu karinių apdovanojimų;
 1950 m. – baigė Dniepropetrovsko metalurgijos institutą;
 1950-1951 m. – Dniepropetrovsko matalurgijos gamyklos inžinierius;
 nuo 1951 m. – partinis funkcionierius Dniepropetrovske: Pramonės skyriaus vedėjas, 1958–1959 m.- miesto komiteto antrasis, 1961–1963 m. – pirmasis sekretorius, 1959–1961 m. – srities komiteto skyriaus vedėjas, 1964–1967 m. – sekretorius, vėliau – antrasis sekretorius;
 Nuo 1967 m. – KGB darbuotojas, pradėjęs dirbti kartu su paskirtu naujuoju KGB pirmininku J. Andropovu: Kadrų valdybos viršininkas, 1968 m. – KGB pirmininko pavaduotojas, 1982 m. sausio – gruodžio mėn. – pirmasis pavaduotojas, nuo 1982 m. gruodžio mėn.- KGB pirmininkas, armijos generolas(1983 m.);
 1988–1989 m. – TSKP CK sekretorius, CK teisinės politikos komisijos pirmininkas;
 TSRS Aukščiausiosios Tarybos 9-11 šaukimų deputatas, Socialistinio darbo didvyris (1985 m.), TSRS valstybinės premijos laureatas (1980 m.);
 Kandidatas į TSKP CK narius nuo 1971 m., CK narys nuo 1981 m., 1983–1985 m. – kandidatas į TSKP CK Politino biuro narius, 1985–1989 m. – Politinio biuro narys.

TSRS politikai
TSRS saugumo tarnybų vadovai
KGB
Ona Dokalskaitė-Paškevičienė

Ona Dokalskaitė-Paškevičienė (g. 1912 m. spalio 23 d. Seinuose, dab. Lenkija) – lietuvių kilmės JAV tapytoja.

Biografija 
Gimė mokytojų šeimoje. Piešimo mokėsi Panevėžyje pas skulptorių Juozą Zikarą. 1944 metais su šeima pasitraukė į Vokietiją, paskui emigravo į JAV. Pastarojoje šalyje paveikslus eksponavo daugiau kaip dešimtyje parodų. 1972 m. gegužės 27 d. atidarė savo dailės galeriją Ona D. Gallery Southampton. Vyras Mykolas Paškevičius – tapytojas ir grafikas, duktė Alyja dirba dailininke Volto Disnėjaus kompanijoje.

Žymesnės parodos 
 1938 m. Maskva, Tretjakovo galerija. Kolektyvinė paroda;
 1943 m. Kaunas. Autorinė paroda;
 1971 m. Niujorkas. Bruklino „Kultūros židinys“. Autorinė paroda;
 1973 m. Niujorkas. Lietuvių dailininkų sąjungos kolektyvinė paroda;
 1974 m. Niujorkas. Penktoji lietuvių dailininkų dailės kolektyvinė paroda;
 1999 m. Vilnius, Radvilų rūmai. Autorinė paroda.

Bibliografija 
 Ona Dokalskaitė. Vilnius: Ethnos, 1993
 Algimantas Kezys (Edit.). Ona Dokalskaitė. (The art of Ona Dokalskaitė-Paškevičienė), Stickney, IL, Galerija, 1993, ISBN 0-9617756-5-3
 Ona Dokalskaitė. Tapybos parodos katalogas. Vilnius, „Savas kampas“ ir Ko, 1999

Nuorodos 
 Danas Lapkus. Ona Dokalskaitė: A romanticist 

Dokalskaitė-Paškevičienė, Ona
VAZ-2101

VAZ-2101/LADA 1200 („kapeika“) – lengvasis galiniais ratais varomas Tarybų Sąjungos automobilis su sedano tipo kėbulu. Pirmas modelis, išleistas Volgos automobilių gamykloje pagal FIAT Koncerno licenziją. Buvo montuojami 1,1 l; 1,3 l; 1,5 l (milicijos automobiliuose) darbo tūrio varikliai.

Gamintas 1970–1988 m.

Modeliai 
Serijiniai:

 VAZ-2101 (1970–1984) – pirminis variantas, 1,2 l;
 VAZ-21011 (1974–1986) – vadinamasis "vienuoliktukas", 1,3 l variklis,
 VАZ-21013 (1977–1988) – VАZ-21011 analogas su 1,2 l varikliu;

Mažaserijiniai:

 VAZ-2101-94 – policijai skirtas su 1,5 l. varikliu (paimtu iš VAZ-2103);
 VАZ-21018– rotorinis variklis VAZ-311 (1 sekcijos), 70 AG.;
 VAZ-21019 – rotorinis variklis VАZ-411 (2 sekcijų), 120 AG.;

VAZ automobiliai

VAZ-2101 ; VAZ-2102 ; VAZ-2103 ; VAZ-2104 ; VAZ-2105 ; VAZ-2106 ; VAZ-2107 ; VAZ-2108 ; VAZ-2109

Vaz-2101
Vilius Grabauskas

Vilius Jonas Grabauskas (g. 1942 m. balandžio 25 d. Kaune) – Lietuvos gydytojas kardiologas, sveikatos apsaugos organizatorius, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija 
1960 m. baigė Kauno 18-ąją vidurinę mokyklą. 1960-1966 m. studijavo Kauno medicinos institute (KMI). 1966–1978 m. KMI mokslo darbuotojas. 1971 m. medicinos mokslų kandidatas. Nuo 1972 m. dalyvavo Pasaulinės sveikatos organizacijos (PSO) koordinuojamoje tarptautinėje Kauno ir Roterdamo epidemiologijos programoje. 1975 m. tobulinosi Meksikoje, 1976 m. Švedijoje. 1978–1983 m. Ženevoje vadovavo PSO Lėtinių neinfekcinių ligų kontrolės programai. 1984–1986 m. PSO Lėtinių neinfekcinių ligų kontrolės departamento direktorius. 1983–1984 m. ir 1987–1990 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1989 m. KMA) Centrinės mokslo tyrimo laboratorijos direktorius. 

1990 m. medicinos mokslų daktaras.  1991–1993 m. Medicinos enciklopedijos redakcinės kolegijos pirmininkas. 1991–2002 m. KMA (nuo 1998 m. KMU) rektorius, nuo 1992 m. profesorius. 1997–1998 m. PSO Europos regiono nuolatinio komiteto pirmininkas. 1998 m. Europos sveikatos asamblėjos prezidentas. 1998–2001 m. Lietuvos nacionalinės sveikatos tarybos pirmininkas. 2000–2003 m. PSO Globalinės vykdomosios tarybos narys. Nuo 2002 m. KMU Profilaktinės medicinos katedros vedėjas ir KMU kancleris.  Nuo 2005 m. žurnalo „Medicina“ vyriausiasis redaktorius. Nuo 2010 m. LSMU tarybos narys, tarybos pirmininkas.

Bibliografija 
 The Kaunas Rotterdam intervention study: behavioural and operational components on health intervention programmes (su kitais). - Amsterdam: Elsevier/North-Holland Biomedical Press, 1981.
 Fundamentinė epidemiologija: bendrasis vadovėlis / Vilius Grabauskas, Irena Misevičienė, Žilvinas Padaiga, Jūratė Klumbienė, Janina Petkevičienė, Apolinaras Zaborskis, Stanislava Domarkienė, Abdonas Tamošiūnas, Žemyna Milašauskienė, Linas Šumskas, Juozas Dudzevičius, Jolanta Dičkutė. - Kaunas: Kauno medicinos universiteto Spaudos ir leidybos centras, 2003. - 143 p.: iliustr. - ISBN 9955-479-69-8

Įvertinimas 
 1998 m. Lenkijos medicinos akademijos garbės narys
 1999 m. Alberto Šveicerio aukso medalis
 2000 m. DLK Gedimino 4 laipsnio ordinas 
 2018 m. Lietuvos mokslo premija (su kitais)

Šaltiniai 

Mokslų akademijų nariai
Lietuvos kardiologai
Lietuvos enciklopedininkai
Kauno medicinos universiteto rektoriai
LSMU Medicinos akademijos kancleriai
LSMU dėstytojai
Homo floresiensis

Homo floresiensis – galima rūšis, priklausanti Homo genčiai, kuri išsiskiria mažu kūnu bei mažomis smegenimis ir išlikimu iki palyginti nesenų laikų. Homo floresiensis egzistavimas šiuo metu yra karštų mokslinių diskusijų tema. Dalis mokslininkų teigia, kad rasti kaulai priklausė išsigimusiems ar tam tikrų ligų paveiktiems individams, kiti ginčijasi, kad tai yra nauja rūšis.

Radiniai 
Buvo rasta nedaug šiai tariamai rūšiai priklausančių kaulų, visi Floreso saloje, iš kurios kilo ir rūšies pavadinimas. Iš viso buvo rasti devynių individų kaulai ir visi jie yra miniatiūriniai. Manoma, kad Homo floresiensis vidutiniškai buvo apie 1 metro ūgio ir svėrė apie 25 kilogramus. Svarbiausias radinys yra kaukolė LB1.

Oloje taip pat buvo gausu gan sudėtingų akmeninių įrankių, kurie, manoma, tiktų 1 metro ūgio žmonėms. Taip pat yra ženklų, kad jie naudojo ugnį maistui kepti ir gal net kalbėjo. Bet, pagal dabartinį supratimą, būtybės su tokiomis mažomis smegenimis negalėjo būti pakankamai protingos, kad galėtų gaminti tokius įrankius ir tuo labiau mokėti kalbėti. Rastos kaukolės savininko smegenys buvo apie 380 cm³ dydžio, o modernaus žmogaus smegenų dydis svyruoja nuo 1 310 iki 1 475 cm³. Iš kitos pusės, Homo floresiensis smegenų dalis, kuri siejama su savimone, yra maždaug tokio pat dydžio kaip ir modernių žmonių.

Manoma, kad Homo floresiensis rūšis išnyko daugiausia prieš 12 000 metų. Iki šių atradimų manyta, kad ilgiausiai išgyvenusi ne šiuolaikinių žmonių rūšis buvo neandartaliečiai, kurie išnyko maždaug prieš 24 000 metų. Spėjama, kad Homo floresiensis išnykimą lėmė ugnikalnio išsiveržimas.

Žmogaus evoliucija
Lietuvos fotomenininkų sąjunga

Lietuvos fotomenininkų sąjunga, iki 1989 m. LTSR fotografijos meno draugija – Lietuvos fotografus jungianti visuomeninė kūrybinė organizacija.

Istorija 
1933 m. Kaune įsteigta Lietuvos fotomėgėjų sąjunga veikė iki 1940 m. TSRS okupacijos. 1969 m. Vilniuje įsteigta Lietuvos fotografijos meno draugija buvo vienintelė tokio pobūdžio organizacija TSRS. Plėsdama savo veiklą, Fotografijos meno draugija 1971 m. įsteigė skyrius Kaune, Šiauliuose, Panevėžyje. 1973 m. duris atvėrė Vilniaus fotografijos galerija, 1979 m. parodinę veiklą pradėjo Kauno fotografijos galerija, dab. galerija „Fujifilm“. 1989 m. Lietuvos fotomeno draugijos pagrindu įsteigta Lietuvos fotomenininkų sąjunga. 2000 m. fotomenininkų sąjunga atidarė „Prospekto galeriją“, skirtą fotografijos meno eksponavimui ir propagavimui. Nuo 1993 m. Tarptautinės meninės fotografijos federacijos (FIAP) narė. 2007 m. vienijo 250, 2009 m. – 300 narių.

Veikla 
Lietuvos fotomenininkų sąjunga puoselėja Lietuvos fotografijos meną, rūpinasi lietuvių meninės fotografijos sklaida užsienyje, jos paveldu, gina savo narių autorines teises. Lietuvos fotomenininkų sąjunga rengia parodas Lietuvoje ir užsienyje, seminarus (nuo 1973 m., su 1974–1978 m. pertrauka rengiamas tarptautinis seminaras Nidoje), konferencijas, susitikimus, parodų ir leidinių aptarimus, leidžia fotoalbumus, knygas apie fotografiją, parodų katalogus, metraštį „Lietuvos fotografija: Vakar ir šiandien“, nuo 2000 m. – žurnalą „Fotografija“.

Centras Vilniuje, skyriai Kaune (nuo 1971 m.; pirmininkas Aleksandras Macijauskas, nuo 1978 m.) ir Klaipėdoje (nuo 1990 m.; pirmininkas Remigijus Treigys, nuo 2005 m.). Aukščiausia institucija – kas 4 metai šaukiamas suvažiavimas.

Pirmininkai 
 Antanas Sutkus – 1969–1974 m., 1980–1990 m. ir 1996–2009 m.
 Alfonsas Balys Bučelis – 1974–1980 m.
Laima Skeivienė – 1990–1992 m.
 Stanislovas Žvirgždas – 1992–1996 m.
 Jonas Staselis – 2009 - 2016 m.
Gintaras Česonis – 2016 – 2020 m.

Šaltiniai 

 Skirmantas Valiulis, Stanislovas Žvirgždas. Fotografijos slėpiniai. Vilnius, Lietuvos fotomenininkų sąjunga, 2002 m.

Nuorodos 
 Lietuvos fotomenininkų sąjunga

 
Fotografija
Mark Selby

Markas Selbis (g. 1983 m. birželio 19 d.)  – profesionalus Anglijos angliškojo ir pulo žaidėjas ir keturis kartus pasaulio čempionas. Profesionalu tapo 1999 m., būdamas 16 metų. Jis yra 20 reitinginių titulų laimėtojas. 2006 m. tapo WEPF Aštuoniukės pasaulio čempionu, o 2007 m. – pasaulio angliškojo biliardo vicečempionu. 2008 m. sausį M. Selbis laimėjo „Masters“ turnyrą, savo pirmąjį didįjį angliškojo biliardo titulą, po kurio laimėjo pirmąjį reitinguojamą „Welsh Open“ turnyrą. 2010 m. sausį, po dvejų metų pertraukos, anglas vėl laimėjo „Masters“ turnyrą, finale, atsilikdamas 6-9, sugebėjęs laimėti paskutines 4 partijas prieš Ronį Osalivaną. Selbis 2014, 2016, 2017 ir 2021 m. tapo pasaulio čempionu.

Šiuo metu Mark Selby pasaulio angliškojo biliardo žaidėjų reitinge yra 3-as.. Selbis yra padaręs daugiau kaip 700 šimtinių serijų ir turi tris oficialius maksimalius breikus.

Asmeninis gyvenimas
Selbis yra vedęs  ir 2014 m. tapo tėčiu.  Jis mėgsta futbolą nuo vaikystės ir palaiko Leicester City FC ekipą.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Marko Selbio asmeninė internetinė svetainė

Selbis, Markas
Selbis, Markas
Pranciškus Gradovskis

Pranciškus Gradovskis (, Gradauskas; apie 1545 m. – 1595 m.) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos valstybinis veikėjas, poetas.

Biografija 
Kilęs iš smulkiųjų bajorų, XVI a. pr. atsikėlusių iš Mažosios Lenkijos į Žemaitiją ir Kauno apylinkes. Nuo 1565 m. studijavo Vitenbergo universitete. Buvo Lietuvos didžiųjų kunigaikščių Stepono Batoro ir Zigmanto Vazos sekretorius, nuo 1588 m. – Lietuvos dvaro maršalka. Vedęs LDK raštininko Elijo Pilgrimovijaus seserį Esterą, su kuria turėjo sūnų Joną, suartėjo su gimine, iš kurios kilę žymūs XVI a. LDK raštijos darbuotojai Venclovas Mikalojaitis, Venclovas Agripa ir Elijas Pilgrimovijus.

Poemoje „Šviesiausiojo kunigaikščio pono Kristupo Radvilos žygis į Maskvą“ (Hodoeporicon Moschicum illustrissimi principis ac domini, domini Christophori Radiwilonis; du leidimai 1582 m. Vilniuje) apdainavo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės pergalę 1564 m. Ūlos mūšyje, bei pagarsėjusį LDK lauko etmono Kristupo Radvilos Perkūno 1581 m. žygį į Rusijos sostinę. Šį kūrinį po 10 m. savo „Radviliadoje“ panaudojo Jonas Radvanas.

Šaltiniai 

Lietuvos poetai
LDK rašytojai
LDK valstybės veikėjai
Lietuvos bajorai
Masters (angliškasis biliardas)

Masters (meistrai) – profesionalus angliškojo biliardo turnyras. Nors jis ir nėra reitinguojamas (žaidėjai negauna reitingo taškų), tačiau laikomas vienu iš pačių prestižiškiausių turnyrų, kurio prizinis fondas yra didžiausias iš visų, išskyrus pasaulio angliškojo biliardo čempionatą. Daugiausia kartų šį čempionatą yra laimėjęs Ronnie O'Sullivan. Šiuo metu „Masters“ turnyras vyksta kiekvienais metais, sausio mėnesį Londone. Dabartinis čempionas yra Neilas Robertsonas, 2022 m. finale 10-4 įveikęs Barry Hawkinsą. Nugalėtojas laimėjo 250 tūkst. svarų.

Istorija 
Pirmą kartą turnyras surengtas Londone, 1975 m. Į jį buvo pakviesta 10 žaidėjų. Finalą John Spencer laimėjo prieš Ray Reardon rezultatu 9-8, tuo pačiu gaudamas £2000 (7600 Lt) čekį. Mačo rezultatui esant lygiam 8-8 ir paskutinėje partijoje rezultatas buvo lygus, todėl buvo išimtas juodas rutulys, kurį įmušus buvo išaiškintas turnyro nugalėtojas.

Vėliau turnyro dalyvių skaičius dažnai keitėsi.

2005 m. turnyras pakeitė pavadinimą į Rileys Club Masters, 2006 – į Saga Insurance Masters, kol, galiausiai, 2009 m. pavadinimas buvo grąžintas į tiesiog Masters.

Nugalėtojai 

 2022 – Neil Robertson
 2021 – Yan Bingtao
 2020 – Stuart Bingham
 2019 – Judd Trump
 2018 – Mark Allen
 2017 – Ronnie O’Sullivan
 2016 – Ronnie O’Sullivan
 2015 – Shaun Murphy
 2014 – Ronnie O’Sullivan
 2013 – Mark Selby
 2012 – Neil Robertson
 2011 – Ding Junhui
 2010 – Mark Selby
 2009 – Ronnie O'Sullivan
 2008 – Mark Selby
 2007 – Ronnie O'Sullivan
 2006 – John Higgins
 2005 – Ronnie O'Sullivan
 2004 – Paul Hunter
 2003 – Mark Williams
 2002 – Paul Hunter
 2001 – Paul Hunter

Įvairūs faktai 
Tik trims žaidėjams šiame turnyre pavyko surinkti maksimalų taškų breiką: Kirk Stevens prieš Jimmy White 1984, Ding Junhui prieš Anthony Hamilton 2007 m. ir Marco Fu prieš Stiuartą Binghamą 2015 m.

2022 m. Džonas Higinsas dalyvavo savo 28 iš eilės Masters turnyre ir pagerino iki tol buvusį rekordą.

Šaltiniai 

Master
Žylakiai

Žylakiais vadinami kaimai:

 Šiaulių rajone;
 Telšių rajone.
Algirdas Grašys

Algirdas Grašys (sceninis vardas Bračas, 1934 m. kovo 23 d. Grašiuose, Tauragnų valsčius – 2014 m. kovo 7 d.) – Lietuvos teatro aktorius.

Biografija 
1957 m. baigė LSSR konservatorijos aktoriaus meistriškumo katedrą (vad. Juozas Gustaitis, Regina Senkutė, Stasys Čaikauskas). 1956–1959 m. Kapsuko dramos teatro, 1959–1960 m. Vilniaus rusų dramos teatro, 1965–1994 m. Jaunimo teatro aktorius. 1960–1965 m. dėstė Vilniaus kultūros švietimo technikume, dirbo radijo laidų diktoriumi.

Sukūrė daugiau kaip 70 vaidmenų, daugiausia charakterinių. Parengė satyros ir humoro programų („Ožio aukojimas“, 1984 m.), gastroliavo su ansambliu „Armonika“, estradiniais, etnografiniais kolektyvais. 

Palaidotas Antakalnio kapinėse.

Vaidmenys 
 Teodoras – Lope de Vega. Šuo ant šieno, 1958 m.
 Bodrikuras – Žanas Anujis. Žana (Vyturys), 1967 m.
 Nasturtas – Violeta Palčinskaitė. Aš vejuosi vasarą, 1968 m.
 Silvestras – Moljeras. Skapeno klastos, 1969 m.
 Storas žmogus iš Vajasiškio – Saulius Šaltenis. Jasonas, 1978 m.
 Domas – Antonas Čechovas. Žuvėdra, 1979 m.
 Kapinių kunigaikštis – Vadimas Korostyliovas. Pirosmani, Pirosmani.., 1981 m.
 Redžinaldas – Piteris Ustinovas. Fotofinišas, 1982 m.

Kine:
 Sadūto tūto, rež. Almantas Grikevičius, 1975 m.
 Nebūsiu gangsteris, brangioji, rež. Algimantas Puipa, 1978 m.

Bibliografija 
 Algirdo Grašio legendos; Bračo pacukų satyros: legendų, publicistikos ir satyros rinktinė. – Vilnius: Žuvėdra, 2009. – 254 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-669-47-0

Įvertinimas 
 1983 m. LTSR nusipelnęs artistas

Šaltiniai 

Lietuvos aktoriai
Lietuvos humoristai
Kazimieras Graužinis

Kazimieras Graužinis (1898 m. rugsėjo 14 d. Martyniškiai, prie Giedraičių – 1962 m. birželio 5 d. Montevidėjas) – Lietuvos diplomatas, teisės daktaras.

Biografija 
Tėvas – Kazimieras Graužinis (mirė 1911 m.), motina – Regina Marcijona Lukaševičiūtė-Graužinienė. Tėvai buvo žemdirbiai ūkininkai, Martyniškių dvaro savininkai. Graužinių šeimoje augo devyni vaikai – du sūnūs Klemensas ir jauniausias šeimoje Kazimieras, bei septynios dukterys: Domicelė (Palevičienė), Ona (Petro Petronio, g. 1887 m., Lietuvo kariuomenės kūrėjo, savanorio, žmona), Elena (Jono Motiejūno-Valevičiaus, Lietuvos visuomenės ir karinio veikėjo, Lietuvos kariuomenės majoro, žmona), Aldona (Kazimiero Venckūno žmona), Veronika (Juozo Šakėno žmona), Marija ir Emilija. Brolis – Klemensas Graužinis (1890–1939), Ketvirtojo Seimo narys, sesuo – knygnešė Domicelė Graužinytė–Palevičienė, žmona – Laimutė Elena Šlapelytė (susituokė 1929 m.). Turėjo tris dukras – Laimutę Oną, Reginą Nijolę ir Mildą Eleną.

1919 Lietuvos kariuomenės savanoris, 1919 m. baigė Karo aviacijos mokyklą. Tarnavo Vilniaus komendantūroje ir Generaliniame štabe. XX a. trečiame dešimtmetyje baigė Paryžiaus universitetą, Politinių mokslų mokyklos Paryžiuje diplomatinį skyrių. 1927 m. teisės daktaras.

Nuo 1922 m. dirbo Lietuvos užsienio reikalų ministerijoje, pasiuntinybių Danijoje, Vokietijoje, Prancūzijoje, Latvijoje sekretorius. 1929–1932 m. prezidento A. Smetonos sekretorius. 1932–1939 m. laikinasis reikalų patikėtinis prie Šv. Sosto. Nuo 1939 m. – Lietuvos nepaprastasis pasiuntinys ir įgaliotasis ministras Pietų Amerikai. Iš pradžių rezidavo Buenos Airėse. 1940 m. liepos mėn. dėl Lietuvos sovietinės okupacijos įteikė protesto notas Argentinos vyriausybei, Urugvajaus, Brazilijos užsienio reikalų ministrams, kitiems Lotynų Amerikos šalių diplomatams. 1946 m. pabaigoje Argentinai suspendavus diplomatinius santykius su Baltijos šalimis 1947 m. perkėlė pasiuntinybę į Montevidėją (Urugvajus). 1950 m. inicijavo Urugvajaus lietuvių bendruomenės įkūrimą.

Šaltiniai 

Lietuvos krašto apsaugos savanoriai
Lietuvos ambasadoriai Argentinoje
Urugvajaus lietuviai
Julijonas Gravrogkas

Grafas Julijonas (Julius) Gravrogkas (1885 m. vasario 5 d. Telšiuose – 1968 m. vasario 11 d. Klivlande, JAV) – Lietuvos inžinierius mechanikas, pedagogas.

Biografija 
1903 m. baigė Šiaulių gimnaziją, 1915 m. Petrogrado technologijos institutą. Mokytojavo Bologojės technikos mokykloje, buvo pašalintas dėl nepalankios caro valdžiai veiklos. Vėliau dirbo inžinieriumi Omske. 1917–1920 m. Bologojės technikos mokyklos direktorius. 1920 m. grįžo į Lietuvą, suorganizavo technikos mokyklą Vilniuje. Lenkams okupavus Vilnių, 1920 m. įkūrė Technikos mokyklą Kaune, 1920–1940 m. mokyklos direktorius.

1922–1944 m. dirbo Vytauto Didžiojo universitete (iki 1930 m. Lietuvos universitetas). 1934–1944 m. vadovavo Technikos fakulteto Mechanikos katedrai. 1941–1944 m. universiteto rektorius. Iki 1927 m. buvo socialdemokratų partijos narys, priklausė ateitininkų ir kitoms organizacijoms.

1945 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1946 m. mokytojavo Detmoldo lietuvių gimnazijoje. 1946–1949 m. Pabaltijo universiteto Hamburge-Pineberge profesorius. Vėliau persikėlė į JAV, ten užpatentavo laivų siūbavimų tyrimo aparatą. Bendradarbiavo išeivijos spaudoje.  Palaidotas Klivlando Kalvarijos lietuvių kapinėse.

Atminimo įmažinimas 
 1990 m. Antano ir Julijono Gravrogkų vardu pavadinta Kauno Dainavos mikrorajono gatvė.
 2017 m. vasario 11 d. Kriukų pagrindinėje mokykloje atidarytos vardinės Stanislovo Goeso, Julijono Gravrogko, Felikso Daugėlos klasės.

Kūryba 
Parašė darbus: „Jėgų lygiagretainis ir dviejų lygiagrečių jėgų atstojamosios tiesiosios padėtis“ (1929 m.), „Nuo nejudamo eterio iki reliatyvistinės mechanikos“ (1931 m.), „Keletas pastabų materialinio taško judėjimo klausimu“ (1933 m.), „Laivų stabilizacijos klausimais“ (1944 m.) ir kt.

Mokslinius straipsnius skelbė žurnaluose „Naujoji Romuva“, „Technika“ ir kt. Katalikiškoje spaudoje rašė pasaulėžiūros klausimais.

Šaltiniai

Literatūra 
 Profesorius Julijonas Gravrogkas: tylos kalba / Juozas Stražnickas. – Kaunas: Technologija, 2013. – 291 p.: iliustr. – ISBN 978-609-02-0803-8

Ateitininkai
Lietuvos inžinieriai mechanikai
Lietuvos mokyklų direktoriai
Vytauto Didžiojo universiteto rektoriai
JAV lietuviai
Lietuvių katalikų mokslo akademijos akademikai
Goesai