joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
2019 m. gegužės 12 d. privalomasis referendumas dėl Lietuvos Respublikos Konstitucijos 12 straipsnio pakeitimo

2019 m. gegužės 12 d. privalomasis referendumas dėl Lietuvos Respublikos Konstitucijos 12 straipsnio pakeitimo (dėl pilietybės išsaugojimo) – 2019 m. gegužės 12 d. kartu su pirmuoju Prezidento rinkimų turu bei referendumu dėl Seimo narių skaičiaus sumažinimo vykęs referendumas, kurio metu buvo sprendžiamas Konstitucijos 12 straipsnio pakeitimas, įteisinantis galimybę išsaugoti Lietuvos pilietybę, tapus kitos šalies piliečiu. 

Referendumas įvyko (dalyvavo 53,16 % rinkėjų), tačiau pakeitimas nebuvo priimtas, kadangi pritrūko pritarimo: „už“ pasisakė 73,92 % dalyvavusiųjų, t. y. mažiau nei pusė visų piliečių.

Formuluotė 

Referendume buvo galima išreikšti pritarimą arba prieštaravimą tokiam teiginiui:„Lietuvos Respublikos pilietybė įgyjama gimstant ir kitais konstitucinio įstatymo nustatytais pagrindais. Lietuvos Respublikos pilietis pagal kilmę, įgijęs konstitucinio įstatymo nustatytus Lietuvos Respublikos pasirinktos europinės ir transatlantinės integracijos kriterijus atitinkančios valstybės pilietybę, Lietuvos Respublikos pilietybės nepraranda. Kitais atvejais Lietuvos Respublikos pilietis negali būti kartu ir kitos valstybės pilietis, išskyrus konstitucinio įstatymo nustatytas išimtis. Pilietybės įgijimo ir netekimo tvarką nustato konstitucinis įstatymas.“

Kriterijus atitinkančios valstybės 

Šalys, kurių atveju pilietybės išsaugojimas būtų galimas, turėjo atitikti „europinės ir transatlantinės integracijos“ kriterijus, nustatytus Lietuvos Respublikos pilietybės konstituciniame įstatyme. Pagal įstatymo projektą šiais kriterijais numatyta užsienio valstybės narystė Europos Sąjungoje, Europos ekonominės erdvės (EEE) susitarime, NATO arba EBPO, su sąlyga, kad ji kartu nėra buvusios TSRS pagrindu sukurtų organizacijų (pvz. Nepriklausomų Valstybių Sandraugos, Eurazijos Ekonominės Sąjungos ar Kolektyvinio saugumo sutarties organizacijos) narė. Referendumo metu buvo 43 šalys, atitinkančios minėtus kriterijus, tačiau ne visos iš jų buvo įteisinusios dvigubą pilietybę.

Rezultatai

Šaltiniai

Nuorodos 
 Informacinis Lietuvos Respublikos Vyriausybės puslapis 
 Detalūs rezultatai

Lietuvos referendumai
2019 metai
Plazės gamtinis rezervatas

Plazės gamtinis rezervatas – ypatingos apsaugos gamtinė sritis vakarų Lietuvoje, Klaipėdos rajono ir Palangos savivaldybėse, Pajūrio regioniniame parke. Įsteigtas 1997 m.

Rezervatas apima ruožą tarp Karklės (pietinę ribą žymi Rikinės upelis) ir Nemirsetos, buvusio Nemirsetos karinio poligono vietoje, apima liekaninį Plazės ežerą, pelkėtų pajūrio miškų ekosistemą bei jūros pakrančių ruožą. Rezervatas skirtas išsaugoti šiam pajūrio kraštui būdingą kraštovaizdį, augmeniją ir gyvūniją – žemyninio pajūrio ruožo pievų kraštovaizdį, pajūrio skardį, kopas, kopų gluosnynus, pajūrio smėlynų tyrulius, stepines pievas. Ypač saugoma čia auganti reta pajūrinė linažolė bei čia gyvenantis dirvoninis kalviukas.

Rezervato rytine riba eina pėsčiųjų–dviračių takas, prasidėjus statyboms rezervato pakraštyje dabar naudojamas ir automobilių eismui.

Šaltiniai 

Lietuvos rezervatai
Klaipėdos rajono saugomos teritorijos
Palangos miesto savivaldybė
Karklės talasologinis draustinis

Karklės talasologinis draustinis – saugoma gamtinė sritis vakarų Lietuvoje, Pajūrio regioniniame parke, Baltijos jūroje, Lietuvos teritoriniuose vandenyse, pakrantės ruože tarp Kukuliškių ir Nemirsetos, daugiausia palei Karklės kaimą. Įsteigtas 1997 m.

Draustinis skirtas išsaugoti jūrinį kompleksą su riedulynais, žuvų neršto ir maitinimosi vietomis, midijų bendrijomis bei banguolių kolonijomis. Saugomos jūrinių paukščių – sibirinių gagų, klykuolių, didžiųjų dančiasnapių, mažųjų kirų žiemojimo, migracinių sankaupų vietos, taip pat šiuose vandenyse plaukiojančios upinės nėgės. Draustinis turi tarptautinę paukščių ir jų buveinių apsaugos reikšmę.

Šaltiniai 

Lietuvos draustiniai
Gorbačiovas (filmas)

Gorbačiovas () – 2010 m. Italijoje sukurta drama.

Pagrindiniai aktoriai 
 Aktorius – vaidmuo
 Toni Servillo – Gorbačiovas
 Mi Yang – Lila
 Geppy Gleijeses – advokatas
 Gaetano Bruno – arabas
 Hal Yamanouchi – Lilos tėvas
 Salvatore Ruocco
 Loredana Simioli
 Francesco Paglino

Turinys 

Marino, dirbantis kalėjime kasininku, aplinkinių pramintas Gorbačiovu dėl dėmės ant kaktos. Jis gyvena vienas ir laisvą laiką leidžia lošdamas kortomis pokerį. Restorane, kuriame vakarais vyksta lošimas, jis pamato kinietę Lilą, restorano savininko dukterį, ir šią įsimyli. Merginai irgi pradeda parikti keistas vyras, nors ji pati visiškai nemoka itališkai. Norėdamas išgelbėti Lilą nuo prostitucijos, į kurią ją ketina įtraukti tėvas, Marino duoda šiam didelę sumą pinigų, kad padengtų jo skolas. Jis pats įsiskolina kolegoms, kitiems lošėjams, kol situacija tampa grėsminga. Marino ketina pabėgti iš miesto kartu su Lila, tačiau, kad gauti pinigų, su dviem bendrais nusprendžia įvykdyti apiplėšimą...

Apdovanojimai 
 David di Donatello (nominacija) – geriausias grimas
 Globo d'oro (nominacija) – geriausias aktorius (T. Servillo), geriausia kinematografija
 Bastijos filmų festivalis – geriausias aktorius (T. Servillo)
 Nastro d'argento (nominacija) – geriausias antrojo plano aktorius (G. Gleijeses)

2010 filmai
Italijos filmai
Dramos
1982 m. pasaulio moterų rankinio čempionatas

1982 m. pasaulio moterų rankinio čempionatas – 8-asis pasaulio moterų rankinio čempionatas, kuris vyko 1982 m. gruodžio 2 - gruodžio 12 dienomis Budapešto, Zalaegersego, Debreceno, Dėro, Egerio, Pėčo, Miškolco, Solnoko ir Vesprėmo miestuose Vengrijoje.

Čempionato nugalėtoja pirmą kartą tapo Sovietų Sąjungos rinktinė. Pirmas tris vietas užėmusios šalys pelnė pakvietimus į 1984 m. vasaros olimpines žaidynes.

Grupinės varžybos

A grupė

B grupė

C grupė

Klasifikacinis etapas

Dėl 7-12 vietų

Finalinė grupė

Šaltiniai 

Pasaulio moterų rankinio čempionatai
1982 sporte
Vengrijos sportas
Lea Massari

Lėja Masari (, tikrasis vardas – Anna Maria Massetani; g. 1933 m. birželio 30 d. Romoje) – italų aktorė ir dainininkė.

Savo tikrąjį vardą ji pasikeitė į Lea budama 22, norėdama pagerbti savo mirusį vaikiną Leo.

Ji studijavo architektūrą Šveicarijoje , o kine debiutavo 1954 m. Daugiausia vaidino prancūzų ir italų režisierių filmuose. Žymiausi jos vaidmenys – Michelangelo Antonioni filme „L‘Avventura“ (1960) ir Louis Malle juosta „Le souffle au coeur“ (1971). 

1975 m. buvo Kanų kino festivalio žiuri nare.

Apdovanojimai 
 David di Donatello – specialus apdovanojimas (1962)
 David di Donatello (nominacija) – geriausia aktorė (1985)
 Nastro d'argento – geriausia antrojo plano aktorė (1973, 1979)
 Nastro d'argento (nominacija) – geriausia aktorė (1962, 1975), geriausia antrojo plano aktorė (1961, 1963)
 Avelino neorealizmo filmų festivalis – geriausia aktorė (1963), karjeros apdovanojimas (1986)

Filmografija

Kinas 

 Proibito (1954)
 I sogni nel cassetto (1957)
 Auferstehung (1958)
 L'avventura (1960)
 La giornata balorda (1960)
 Il colosso di Rodi (1960)
 Una vita difficile (1961)
 Morte di un bandito (1961)
 I sogni muoiono all'alba (1961)
 Le monte-charge (1962)
 Keturios dienos Neapolyje (1962)
 La città prigioniera (1962)
 Llanto por un bandido (1963)
 L'insoumis (1964)
 La coda del diavolo (1964)
 Kareivių merginos (1965)
 Made in Italy (1965)
 Il giardino delle delizie (1967)
 Volver a vivir (1968)
 Lo voglio morto (1968)
 Les choses de la vie (1970)
 Céleste (1970)
 Senza via d'uscita (1970)
 Le souffle au coeur (1971)
 Paolo e Francesca (1971)
 La course du lièvre à travers les champs (1972)
 Pirmoji ramybės naktis (1972)
 La femme en bleu (1972)
 Le silencieux (1973)
 Le fils (1973)
 Story of a Love Story (1973)
 ... la main à couper (1974)
 Allonsanfàn (1974)
 Peur sur la ville (1975)
 Chi dice donna dice donna (1976)
 L'ordinateur des pompes funèbres (1976)
 La linea del fiume (1976)
 Violette & François (1977)
 Repérages (1977)
 Antonio Gramsci - I giorni del carcere (1977)
 Sale réveur (1978)
 Les Rendez-vous d'Anna (1978)
 Kristus stabtelėjo Ebolyje (1978)
 Le divorcement (1979)
 El perro (1979)
 La flambeuse (1981)
 Sarah (1983)
 La 7ème cible (1984)
 Segreti segreti (1985)
 Viaggio d'amore (1990)

Televizija 
 Capitan Fracassa (1958)
 I promessi sposi (1967)
 I fratelli Karamazov (1969)
 Qualcuno bussa alla porta (1971)
 Anna Karenina (1974)
 Quaderno proibito (1980)
 La vigna di uve nere (1984)
 Una donna a Venezia (1986)
 Una donna spezzata (1988)

Šaltiniai

Nuorodos 

 IMDb profilis

Italijos aktoriai
Ego

Ego (iš lot. ego – „aš“) – psichoanalitinė sąvoka, reiškianti vaizdinių kompleksą, sudarantį asmens sąmonės lauko centrą. Ego subjektui atrodo pasižymintis visišku tolydumu ir tapatumu pačiam sau.

Pasak Karlo Gustavo Jungo, ego kompleksas yra sąmonės turinys ir tuo pačiu sąmonės sąlyga, nes psichikos elementas yra įsisąmoninamas tiek, kiek jis susijęs su ego kompleksu. Jis skiria ego nuo savasties (patybės), kuri yra ne tik sąmoningo, bet ir pasąmoningo asmenybės turinio centras.

Šaltiniai 

Psichoanalizė
Analitinė psichologija
Andrejus Karvackis

Andrejus Karvackis (Андрій; g. 1997 m. balandžio 12 d.) – Ukrainos futbolininkas, rungtyniaujantis gynėjo pozicijoje. Žaidė FK Panevėžys.

Karjera 
2018 m. tapo „Panevėžio“ futbolo klubo nariu. 

2018 m. sezone žaidė Pirmoje lygoje. Du tolimi smūgiai paskutiniame 2018 m. Pirmos lygos ture lėmė pergalę rezultatu 2:1 prieš Kėdainių „Nevėžį“. Ši pergalė garantavo pirmą vietą 2018 m. Pirmoje lygoje ir galimybę kilti į 2019 m. A lygą.

2019 m. kartu su panevėžiečiais rungtyniavo A lygoje. Per tą laiką sužaidė 15 rungtynių A lygoje ir buvo startinės sudėties žaidėjas, tačiau vasarą gavo kryžminių raiščių traumą, kuri ilgam žaidėją išvedė iš rikiuotės.

2019 m. lapkričio mėn. pranešta, kad žaidėjas palieka FK Panevėžys.

Statsistika

Šaltiniai

Nuorodos 
 Soccerway

Karvackis
Karvackis
Erika Freyer-Henkel

Erika Jadvyga Vilhelmina Freyer–Henkel (; 1910 m. rugpjūčio 18 d. Nidoje, Rytų Prūsija – 1997 m. spalio 7 d. Gelzenkirchene, VFR) – vokiečių tapytoja.

Biografija 
Gimė ir augo meniškoje aplinkoje: motinos tėvas Hermanas Blodė buvo žinomas tapytojų globėjas, Nidos dailininkų kolonijos įkūrėjas.

1930 m. Erika Henkel pradėjo studijuoti Karaliaučiaus universitete ir, tuo pačiu metu, Karaliaučiaus meno akademijoje pas profesorių Francą Ksaverą Wimmerį (1881–1937). Du semestrus žinias gilino Kelne ir Berlyne. 1934 m. išlaikė pirmuosius valstybinius egzaminus iš meno pedagogikos ir istorijos, o 1936 m. – ir antruosius. 1937 m. apsivedė su bendramoksliu peizažistu Haincu Freyeriu (1909–1939), pora 
Pfahlbude kaimelyje (dab.  prie Pasargės žiočių į Aistmares) įsigijo buvusios mokyklėlės pastatą ir įsirengė ten tapybos atelję.

Prasidėjusio Antrojo pasaulinio karo pradžioje vyras žuvo fronte. 1945 m. dailininkė persikėlė pas draugus į vakarinėje Vokietijoje esantį Gelzenkircheną, nuo 1950 m. iki 1972 m. dirbo mokytoja šio miesto 
Rikardo Hucho gimnazijoje. Atsostogų metu keliaudavo po Europą. 

Erikos Freyer–Henkel kūrybai poveikį padarė ankstyvieji ekspresionistai. Tapytoja buvo daugelio parodų Kelne, Diuseldorfe ir kituose Šiaurės Reino-Vetfalijos miestuose dalyvė, priklausė keletui dailinininkų susivienijimų.

Šaltiniai 
 Freyer-Henkel, Erika // Kunstakademie Königsberg 1845 – 1945. Biographien der Direktoren und Lehrer. (Bearbeitet von Ingeborg Nolde.)
 Freyer–Henkel, Erika // Ilona Motiejauskienė. Kelionė į prūsiškąjį „Barbizoną“ / Draugija „Nidden“. – Klaipėda: Druka, 2013, psl. 101; ISBN 978-609-404-144-0
 Pfahlbude, Grenzlandschule
 Erika Hedwig Wilhelmine Henkel     

Vokietijos tapytojai
Mažosios Lietuvos asmenybės
Karl Leo Herbert Guttmann

Karlas Leo Herbertas Gutmanas (; 1907 m. rugpjūčio 15 d. Klaipėdoje, Rytų Prūsija – 1978 m. birželio 18 d. Diuseldorfe, VFR) – vokiečių tapytojas peizažistas.

Biografija 
Dar vaikystėje susipažino su Nidos dailininkų kolonijoje gyvenusiais menininkais, su jais kartu irkluodavo Kuršių mariose. Jam didelę įtaką padarė bendravimas su Hansu Kalmajeriu (1882–1961), Ernstu Šaumanu (1890–1955) ir Johannesu Šulcu (1906–1982) – pastarasis net trejus metus jaunuolį mokė akvarelės ir piešimo technikos. Jaunąjį nidietį globojo ir žinomas peizažistas Karlas Štorchas (1864–1954).

Pateikęs komisijai savo paveikslą „Sena žvejo žmona“, Karlas Leo Herbertas Gutmanas buvo priimtas į Karaliaučiaus meno akademiją. 1935–1941 m. jis studijavo tapybą pas profesorius Eduardą Bišofą (1890–1974), Francą Marteną (1898–1970) ir Alfredą Partikelį (1888–1945). Įvairių parodų Karaliaučiuje dalyvis, šio miesto administracija nemažai jo darbų nupirko. 1939 m. buvo pašauktas į karinę tarnybą ir dalyvavo Antrajame pasauliniame kare. Pateko į Raudonosios armijos nelaisvę, iš kurios 1948 m. buvo paleistas.

Apsigyveno Diuseldorfe ir 1949–1973 m. dirbo Šiaurės Reino-Vestfalijos Ekonomikos ministerijos braižytoju. 1981 m. Diuseldorfo magistratas įsigijo didelę dailininko akvarelių ir piešinių anglimi paveikslų kolekciją. Nors Karlas Leo Herbertas Guttmannas nemažai keliavo po Europą (Italija, Jugoslavija, Prancūzija, Olandija) ir ten žavėjosi daugybe gražių vaizdų, bet iki gyvenimo pabaigos liko ištikimu Kuršių nerijos peizažų tapytoju.

Šaltiniai 
 Guttmann, Karl Leo Herbert // Kunstakademie Königsberg 1845–1945. Biographien der Direktoren und Lehrer. (Bearbeitet von Ingeborg Nolde.)
 Guttmann, Karl Leo Herbert // Ilona Motiejauskienė. Kelionė į prūsiškąjį „Barbizoną“ / Draugija „Nidden“. – Klaipėda: Druka, 2013, psl. 104–105; ISBN 978-609-404-144-0
 Nehrung war seine Heimat // Memeler Dampfboot Nr. 6, Juni 2010, S. 84
 Werke von Karl Leo Herbert Guttmann im Gerhart-Hauptmann-Haus  

Vokietijos tapytojai
Mažosios Lietuvos asmenybės
Tapytojai peizažistai
Eisvinas Utyra

Eisvinas Utyra (g. 1990 m. rugsėjo 14 d. Jonava) – Lietuvos futbolininkas, treneris. Žaidė saugo pozicijoje. Didžiąją karjeros dalį praleido „Lietavos“ (dabar FK Jonava) klube.

Karjera 
2017 m. vasarą baigė profesionalo karjerą ir pradėjo trenerio darbus.

2018 m. buvo Jonava B treneriu.

FK Jonava klubui iškritus iš A lygos, 2019 m. tapo šios ekipos vyr. treneriu. 2020 m. komandai sportiniu principu iškovojus teisę kilti į A lygą buvo nusamdytas vyr. treneris iš Serbijos. Tačiau LFF sprendimu klubas negavo A lygos licencijos, naujasis treneris išvyko, ir E.Utyra grįžo į Jonavos vyr. trenerio postą.

Pasiekimai 
kaip žaidėjas
Pirmos lygos nugalėtojas (2): 2012, 2015.

Šaltiniai

Nuorodos 
 lietuvosfutbolas.lt
 uefa.com

Lietuvos futbolininkai
Lietuvos futbolo treneriai
1986 m. pasaulio moterų rankinio čempionatas

1986 m. pasaulio moterų rankinio čempionatas – 9-asis pasaulio moterų rankinio čempionatas, kuris vyko 1986 m. gruodžio 4 - gruodžio 14 dienomis Nyderlanduose. Varžybos vyko devyniolikoje miestų.

Čempionato nugalėtoja antrą kartą tapo Sovietų Sąjungos rinktinė. Pirmas tris vietas užėmusios šalys pelnė pakvietimus į 1988 m. vasaros olimpines žaidynes.

Grupinės varžybos

A grupė

B grupė

C grupė

D grupė

Pagrindinis raundas

E grupė

F grupė

Klasifikacinis etapas

Dėl 13-16 vietų

Finalai 
 Dėl 11 vietos

 Dėl 9 vietos

 Dėl 7 vietos

 Dėl 5 vietos

 Bronzinis finalas

 Auksinis finalas

Šaltiniai 

Pasaulio moterų rankinio čempionatai
1986 sporte
Nyderlandų sportas
1990 m. pasaulio moterų rankinio čempionatas

1990 m. pasaulio moterų rankinio čempionatas – 10-asis pasaulio moterų rankinio čempionatas, kuris vyko 1990 m. lapkričio 24 - gruodžio 4 dienomis Seule, Pietų Korėjoje.

Čempionato nugalėtoja trečią kartą tapo Sovietų Sąjungos rinktinė. Pirmas keturias vietas užėmusios šalys pelnė pakvietimus į 1992 m. vasaros olimpines žaidynes.

Grupinės varžybos

A grupė

B grupė

C grupė

D grupė

Pagrindinis raundas

E grupė

F grupė

Klasifikacinis etapas

Dėl 13-16 vietų

Finalai 
 Dėl 11 vietos

 Dėl 9 vietos

 Dėl 7 vietos

 Dėl 5 vietos

 Bronzinis finalas

 Auksinis finalas

Šaltiniai 

Pasaulio moterų rankinio čempionatai
1990 sporte
Pietų Korėjos sportas
Seulas
1995 m. pasaulio moterų rankinio čempionatas

1995 m. pasaulio moterų rankinio čempionatas – 12-asis pasaulio moterų rankinio čempionatas, kuris vyko 1995 m. gruodžio 5 - gruodžio 17 dienomis Vengrijoje ir Austrijoje.

Čempionato nugalėtoja pirmą kartą tapo Pietų Korėjos rinktinė. Tai buvo pirmasis čempionatas surengtas dvejuose šalyse.

Grupinės varžybos

A grupė

B grupė

C grupė

D grupė

Papildomas turas

4-ą ir 5-ą vietą grupinėse varžybose užėmusios rinktinės kovojo dėl papildomų kelialapių į šešioliktfinalį:

Atkrintamosios varžybos

Šaltiniai 

Pasaulio moterų rankinio čempionatai
1995 sporte
Austrijos sportas
Vengrijos sportas
2019 m. pasaulio moterų ledo ritulio čempionatas

2019 m. pasaulio moterų ledo ritulio čempionatas – 19-asis pasaulio moterų ledo ritulio čempionatas, kuris vyko 2019 m. balandžio 4 - balandžio 14 dienomis Espo mieste Suomijoje.

Čempionate pirmą kartą dalyvavo 10 nacionalinių rinktinių, o ne 8 kaip prieš tai vykusiuose čempionatuose.

Grupinės varžybos

A grupė

B grupė 

Švedijos ir Prancūzijos rinktinės buvo nužemintos į žemesniąją lygą 2020 m. čempionate.

Atkrentamosios varžybos

Šaltiniai 

Pasaulio moterų ledo ritulio čempionatai
2019 sporte
Suomijos sportas
2019 m. pasaulio šiuolaikinės penkiakovės čempionatas

2019 m. pasaulio šiuolaikinės penkiakovės čempionatas – 63-asis geriausių pasaulio šiuolaikinės penkiakovės čempionatas, kuris vyks rugsėjo 2 d. – rugsėjo 9 d. Vengrijos sostinėje Budapešte.

Pirmas tris vietas užėmė sportininkai pelnys kelialapį į 2020 m. vasaros olimpines žaidynes.

Medalininkai

Vyrai

Moterys

Mišrios rungtys

Lietuva čempionate 

Individualios varžybos

Komandinės įskaitos

Estafetės

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Pasaulio šiuolaikinės penkiakovės čempionatai
2019 sporte
Vengrijos sportas
Učan Su

Učan Su (,  ) – Učan Su upės  vandens krioklys Krymo kalnuose, Kryme, 7 km nuo Jaltos. Učan Su yra didžiausias krioklys Kryme (aukštis – 98 m). Krioklys yra 390 metrų aukštyje nuo jūros lygio. Pavadinimas krymo totorių kalba reiškia skrendantis vanduo.

Krioklio teka maždaug 50 litrų vandens per sekundę. Tačiau nuotekų kiekis sezono metu labai skiriasi. Nors krioklys kartais užšąla šaltomis žiemomis, o vasarą beveik išdžiūna, didžiąją vandens dalį sudaro pavasarį ištirpęs sniegas.

Kriokliai
Krymo geografija
Konrad Mägi

Konradas Megis (, , Helenurmas, Valgos apskritis –  Tartu) – estų tapytojas ekspresionistas, peizažistas. Konrado Megio kūrybai būdingi impresionizmo, neoimpresionizmo, moderno bruožai, modernistinių srovių įtaka.

1899–1902 m. mokėsi Tartu vokiečių amatininkų draugijoje. 1905 m. įstojo į piešimo mokyklą Sankt Peterburge, vėliau studijas nutraukė dėl revoliucijos įvykių. Studijavo tapybą Paryžiuje, vėliau dirbo Norvegijoje. Grįžęs į Estiją 1912 m. mokė piešimo, įsteigė nuosavą studiją.

Galerija 

Estijos tapytojai
Ekspresionizmo tapytojai
Impresionizmo tapytojai
Rokonių Šv. Kazimiero bažnyčia

Rokonių Šv. Kazimiero bažnyčia – katalikų bažnyčia, esanti Rokonių kaime (Šeduvos sen.), Radviliškio rajone, Sidabravo Švč. Trejybės parapijos teritorijoje. Bažnyčia iškilo už privačias lėšas, jos fundatorius – Šeduvos miesto Garbės pilietis, ūkininkas Kazimieras Masilionis.

Istorija 

Rokonių bažnyčia buvo statoma apie 10 metų. 2019 m. balandžio–gegužės mėn. buvo numatyti baigiamieji įrengimo darbai, statinio įteisinimas, bet dėl biurokratinių kliūčių, kilusios pandemijos to numatytu laiku nepavyko padaryti, buvo atidedama. Milijoną eurų kainavusi bažnyčia jokiam dekanatui nepriskirta, o turtą fundatoriaus valia paveldės dukra su šeima.

2021 m. rugsėjo 26 d. bažnyčia buvo pašventinta Šiaulių vyskupo Eugenijaus Bartulio, šventovei suteiktas šv. Kazimiero vardas.

Architektūra 

Bažnyčia sumūryta iš latviškų raudonų plytų, stačiakampio plano, vienanavė, viduje 12x27 m dydžio, bebokštė. Priekiniame fasade imituojamas portikas su keturiomis apskrito skerspjūvio kolonomis. Trikampiame frontone paruoštas stačiakampis plotas eksponuoti religiniam plakatui. Šventoriaus kampe stovi mūrinė varpinė. Šventoriaus tvora metalinio tinklo. 

Bažnyčioje yra 100 sėdimų vietų. Virš pagrindinio įėjimo įrengtas vargonų choras. Pagrindinėje erdvėje ir zakristijoje pastatyti kietmedžio baldai (suolai, klausykla). Interjeras papuoštas Tryškių tautodailininko Prano Dužinsko ąžuolinėmis šventųjų skulptūromis. Viena jų vaizduoja Šv. Kazimierą – dangiškąjį Lietuvos globėją. Altoriaus vietoje pastatytas masyvus kryžius, sveriantis 1000 kilogramų.

Varpinėje pakabintas lenkų firmos 2017 m. nulietas varpas su fundatoriaus vardu ir Vyčiu.

Galerija

Šaltiniai 

Radviliškio rajono bažnyčios
Vakarų armėnų kalba

Vakarų armėnų kalba arba vakarų armėnų tarmės (արեւմտահայերէն = arevmdahayerên) – viena iš dviejų standartizuotų armėnų kalbos atmainų. Rytų armėnų tarmės paplitusios Armėnijoje ir kitur Užkaukazėje bei Irane, o vakarų armėnų tarmės vartojamos rytų Anatolijoje (dabartinėje Turkijoje), Levante, Gruzijoje. Tiesa, dėl XX a. pr. vykusių etninių valymų Osmanų imperijoje (armėnų genocido), dabar daugelis vakarų armėnų tarmių vartotojų gyvena nebe gimtosiose žemėse, o diasporoje.

Nuo rytų armėnų tarmių (ir bendrinės armėnų kalbos) vakarų armėnų kalba skiriasi nežymiai, ir šių kalbų vartotojai paprastai tarpusavyje gali susišnekėti. Pagrindiniai skirtumai fonetiniai: p > b, t > d, k > g, c > dz, č > dž. Rašyba šiek tiek skiriasi nuo Armėnijoje užrašomos armėnų kalbos, nes ši buvo pakeista tarybiniais metais.

Iki XX a. pr. vakarų armėnų tarmės buvo paplitusios visoje Rytų Anatolijoje, Abchazijoje, Levante. Po armėnų genocido daugelis vakarų armėnų kalbų vartotojų buvo priversti palikti gimtąsias žemes. Tie, kurie atsikėlė į dabartinę Armėniją, dažniausiai perėmė rytų armėnų tarmę. Šią kalbą išlaikė armėnai hemšinai (musulmonai), gyvenantys Hemšino miestelyje (Rizo provincija, Turkija), taip pat Sirijos armėnai (Kasabo, Džisr aš Šuguro, Latakijos tarmės), Libano armėnai (Andžaro tarmė), bei mažame Vakyflio kaime (Hatajaus provincija) Turkijoje išlikę armėnai. Be to, vakarų armėnų karinų tarmę vartoja armėnai, gyvenantys Giumri, Gavaro, Aparano, Talino, Artiko, Achurjano apylinkėse, Gruzijoje (Samcchė–Džavachetija) bei Abchazijoje. Krymo ir Dono krašto Rusijoje armėnai taip pat vartoja vakarų armėnų tarmes.

Dėl to, kad dauguma vakarų armėnų kalbos vartotojų gyvena diasporoje ar kitų kalbų dominuojamose šalyse, ši kalba sparčiai nyksta, todėl UNESCO įtraukta į nykstančių kalbų sąrašą.

Šaltiniai 

Indoeuropiečių kalbos
Zavichostas

Zavichostas () – miestas Lenkijos pietryčiuose. Įsikūręs Švento Kryžiaus vaivadijoje.

Istorija 
Pirmą kartą miestas paminėtas 1148 m. Tuo metu jame buvo pilis ir gyvenvietė. 

1205 m. netoliese įvyko mūšis, kuriame Lešeko I Baltojo ir Mazovijos Konrado I kariauna nugalėjo Romano Didžiojo armiją. Haličo–Voluinės karalius buvo nugalėtas, žuvo. Mūšis žinomas Zavichosto pavadinimu. 

Nežinoma, kada Zavichostui buvo suteiktos miesto teisės, greičiausiai tai įvyko iki 1255 m.

XIV a. Zavichostas tapo karališkuoju miestu. Čia karalius Kazimieras III Didysis pastatė pilį.

Zavichostas klestėjo XV ir XVI a. Tuo metu jis buvo svarbus taškas prekybos kelyje iš Krokuvos į Lietuvos Didžiąją Kunigaikštystę ir rinkdavo mokesčius už prekes, vežamas Vyslos upe. 1564 m. Mieste buvo daug amatininkų, miesto rotušė ir 126 namai. Gerai laikai pasibaigė suirutės metu. Zavichostą sunaikino švedai (1655 m.), o paskui suniokojo Translivanijos kunigaikščio Jurgio II Rakočio kariai. Įsibrovėliai sudegino pilį, kuri liko griuvėsiuose iki 1813 m. Potvynio metu pilies sienos sugriuvo į Vyslą.

1666 m. mieste kilo didysis gaisras, sunaikinęs daugybę pastatų. Vėliau kilo maro epidemija, kurios metu dauguma gyventojų išmirė. Po visų šių nelaimių miestas jau niekada neatsigavo. Be to, po Lenkijos ir Lietuvos valstybės padalinimo miestas atsidūrė netoli Rusijos ir Austrijos sienos, o tai trukdė plėtrai.

XVIII a. pradžioje netoli Zavichosto buvo įkurtas Starostovo () miestas (vėliau žinomas kaip Prosperovas ). Dauguma šio miestelio gyventojų buvo žydai, o 1820 m. Prosperovas sujungtas su Zavichostu. 1827 m. mieste buvo 281 namas (daugumą iš jų mediniai) ir 2320 gyventojų.

1888 m. Zavichostas prarado savo miesto teises ir tapo kaimu.

Antrojo pasaulinio karo metu vokiečių okupantai įkūrė getą mieste kuriame gyveno 5000 žydų. Dauguma jų buvo išžudyti 1942 m. spalio mėn. Bełżec mirties stovykloje.

1944 m. mieste įvyko mūšiai tarp Vermachto ir Raudonosios armijos, kuriose buvo sunaikinta dalis miesto.

Nuorodos 
 Strona urzędu miasta i gminy w Zawichoście (lenkų k.)

Lenkijos miestai
Romanas Didysis

Romanas Mstislavičius (dar žinomas kaip Romanas Didysis () – buvo kunigaikštis iš Riurikaičių dinastijos. Jis tituluotas Haličo-Voluinės karaliumi.

Gyvenimas 
Jis buvo Novgorodo (1168–1170 m.), Vladimiro-Voluinės (1170–1189, 1189–1205 m.) ir Haličo (1189, 1198/99–1205 m.) kunigaikštis.

Surengė ir laimėjo du žygius prieš kumanus. Sugrįžo su daugeliu išgelbėtų belaisvių.

Jis tapo Romanovičių dinastijos pradininku, kuri valdė Vladimirą-Voluinę ir Haličą iki 1340 m.

Žūtis 
Romanas mirė kovoje su lenkais Zavichosto mūšyje.

1205 m. Romanas nutraukė ilgalaikę sąjungą su Lešeku I Baltuoju ir jo broliu Mazovijos Konradu I. Romano kariauna įsiveržė į Mažąją Lenkiją, paėmė du miestus ir sustojo prie Vyslos upės netoli Zavichosto miesto. Čia Romanas su nedideliu būriu atsiskyrė nuo pagrindinių jėgų, o lenkai užpuolė karalių ir jo palydą. Rusėnus nugalėjo, o mūšyje pražuvo pats karalius Romanas Didysis. Lenkų kronikininkų vaizduotė šį susidūrimą pavertė didele kova (Zavichosto mūšiu).

Po Romano mirties Haličo-Voluinės kunigaikštystėje prasidėjo 40 metų kova dėl valdžios, kuri baigėsi visiška jo sūnų pergale ir kunigaikštystės suvienijimu.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Роман Мстиславич на проекте «Хронос»

Haličo-Voluinės kunigaikščiai
Erziai

Erziai (эрзят) – vienas iš dviejų finougrų tautos mordvių subetnosų (kitas – mokšai). Vartoja erzių kalbą, priklausančią finougrų kalbų šeimai. Erziai skirstomi į tris dalis:
 rytų erziai – gyvena visoje rytų Mordvijoje (į rytus nuo Insaro upės) bei pietų Čiuvašijoje (Alatyriaus, Ibresio, Poreckojės rajonai);
 šiaurės erziai – gyvena pietrytiniuose Žemutinio Naugardo srities rajonuose (Sergačo, Gagino, Lukojanovo, Šatkų, Pilnos raj.) bei Mordvijos Bolšoje Ignatovo rajone;
 šiaurės rytų erziai – gyvena Penzos srities rytuose (Gorodiščės, Nikolsko, Penzos, Sosnovborsko raj.).

Be to, dar išskiriami erziai šokšai, kurie XVI–XVII a. atsiskyrė nuo kitų erzių ir apsigyveno tarp mokšų bei patyrė jų įtaką. Gyvena vakarų Mordvijoje (Tenguševo, Torbejevo raj.). Taip pat yra nemažai erzių, gyvenančių už savo tradicinių žemių ribų – Samaros, Orenburgo, Kostromos srityse. Vietomis jie susitelkę į bendrus kaimus, kuriuose sudaro gyventojų daugumą (pvz., 4 kaimai Koškų raj., Samaros sr.).

Manoma, kad erziai nuo mokšų ėmė skirtis tiek kalbiškai, tiek savimone I tūkstantmečio pab. Etnonimas kildinamas iš iranėnų Arsan („vyras, didvyris“). X a. kaip arisu minimi chazarų kagano Jozefo, o XIV a. kaip ardžanai keliautojo Rašido ad Dino. XI–XIII a. mordviai kūrė valstybinius darinius. Erzių valstybingumas siejamas su kunigaikščio Purgazo įsteigta Purgazo kunigaikštyste. XIV a. dalis erzių priėmė krikščionybę, kiti pasitraukė į rytus, iki pat Uralo.

Aprangai būdingi moteriški kykai (pango), juosmens papuošimai (pulajai, pulakšai), kurias merginos devėdavo iki brandos amžiaus. Vyrauja siuvinėjimas raudonais siūlais pramaišiui su žalia, balta ir juoda spalvomis.

Erziai turi keletą savų švenčių: „Liaudies pamaldas“ (Раськень Озкс), „Kaimiškas pamaldas“ (Велень Озкс), erzių kalbos dieną. Veikia keletas liaudies muzikos kolektyvų, leidžiama keletas laikraščių ir žurnalų erzių kalba.

Šaltiniai 

Finougrai
Rusijos tautos
Dombra

Dombra () – kazachų nacionalinis muzikos instrumentas – gnaibomasis chordofonas. Dombros korpusas yra išskobtas iš medžio. Turi 2 žarnines stygas. 

Dombra groja profesionalūs liaudies muzikantai. Pritardami dombra savo kūrybos dainas ir sakmes seniau atlikdavo akynai. Vyksta dombrininkų varžybos. Nuo 1934 m. šiek tiek pakeista dombra yra grojama orkestruose ir ansambliuose.

Šaltiniai 

Styginiai instrumentai
Kazachstano kultūra
CSA Steaua București

CSA „Steaua“ – Rumunijos sporto klubas iš Bukarešto. Galima sumaišyti šį klubą su FCSB București. Iki šiol kyla diskusijos dėl klubo istorijos ir vardo naudojimo. Nuo 2017 m. „Steaua“ vardą ėmė naudoti mėgėjišku lygmeniu žaidžianti komanda. Taip nutiko dėl teisinių kazusų.

Istorija 
„Steaua“ vardas oficialiai priklausė Gynybos ministerijai. Komunistiniu periodu pats klubas priklausė nuo šios struktūros. Tačiau 2014 m. pabaigoje įvykiai klostėsi taip, kad Gynybos ministerija elito divizione rungtyniaujančiai komandai uždraudė naudoti istorinį vardą.

Nuo 2017 m. „kariškių“ komanda žaidė mėgėjišku lygmeniu, o elito divizione rungtyniaujanti komanda buvo priversta pasikeisti pavadinimą ir dabar vadinasi FCSB București. Pastaraisiais metais Steua ekipa rungtyniavo Liga II.

Sezonai

Taip pat žiūrėti 
 FCSB București.

Šaltiniai

Nuorodos 
 http://www.csasteaua.ro/jocuri-sportive/fotbal/

Steaua
Led Zeppelin (albumas)

Led Zeppelin – anglų roko grupės Led Zeppelin debiutinis albumas. Jis buvo išleistas 1969 m. sausio 12 d. JAV ir kovo 31 d. JK  įrašų kompanijos „Atlantic Records“.

Albumas buvo įrašytas 1968 m. rugsėjį–spalį studijoje „Olympic Studios“, Londone. Albumas yra sudarytas iš medžiagos, parengtos pirmuosiuose šiuolaikinių bliuzo ir liaudies dainų perstatymų bandymuose. Prodiuseris buvo grupės gitaristas Jimmy Page, kartu su juo buvo kiti grupės nariai: Robert Plant, John Bonham, John Paul Jones. Viename garso takelyje buvo ir perkusionistas Viramas Džasanis. Albumas buvo sudarytas Glyn Johns, legendinį albumo viršelį, vaizduojantį Hindenburgo katastrofą, sukūrė  George Hardie.

Albumas sulaukė sėkmės tiek Europoje, tiek Amerikoje, pasiekdamas reitingų viršūnes. Buvo išleistas ir vienas singlas „Good Times Bad Times“.

Dainų sąrašas 

 „Good Times Bad Times“ (John Bonham / John Paul Jones / Jimmy Page) – 2:46
 „Babe I'm Gonna Leave You“ (Anne Bredon / Jimmy Page / Robert Plant) – 6:41
 „You Shook Me“ (Willie Dixon / J.B. Lenoir) – 6:28
 „Dazed and Confused“ (Page) – 6:25
 „Your Time Is Gonna Come“ (Jones/Page) – 4:34
 „Black Mountain Side“ (Page) – 2:12
 „Communication Breakdown“ (Bonham/Jones/Page) – 2:30
 „I Can't Quit You Baby“ (Dixon) – 4:42
 „How Many More Times“ (Bonham/Jones/Page) – 8:27

1969 albumai
Led Zeppelin albumai
Debiutiniai albumai
Koprivštica

Koprivštica () – miestas centrinėje Bulgarijoje, prie Topolnicos upės. Įsikūręs 1030 metrų virš jūros lygio. Gyventojų skaičius siekė 2 336 (pagal 2016 m. duomenis). Žinomas dėl savo autentiškos bulgarų architektūros ir liaudies muzikos festivalių.

Istorija 
1876 m. miestas tapo vienu iš sukilimo centrų prieš Osmanų valdymą. Būtent čia nuaidėjo pirmasis šūvis prieš svetimųjų jungą.

Nuo 1965 m. mieste vyksta Bulgarijos nacionalinis folkloro festivalis. Maždaug kas penkerius metus čia susirenka muzikantai, menininkai ir amatininkai iš visos Bulgarijos.

Žymūs žmonės  
 Stojanas Čomakovas (1819–1893), politikas
 Najdenas Gerovas (1823–1900), rašytojas
 Liubenas Karavelovas (1834–1879), rašytojas

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 
 Miesto svetainė
 Informacinė svetainė
 Nuotraukos

Bulgarijos miestai
Chačiapuris

Chačiapuris () – tradicinis nacionalinis gruzinų patiekalas, sūriu įdaryta kepta bandelė. Dažniausiai naudojamas sulugunio sūris, tačiau dedami ir kiti sūriai ar jų mišiniai. Kaip tradicinis patiekalas ir svarbi gruzinų kultūros dalis, chačiapuris yra įtrauktas į nematerialiaus Gruzijos kultūros paveldo sąrašą. Kadangi tai yra dažnas ir visur Gruzijoje sutinkamas valgis, Tbilisio universiteto tarptautinės ekonomikos mokyklos sukurtu „chačiapurio indeksu“ pagal chačiapurio kainas matuojamas infliacijos lygis įvairiuose Gruzijos miestuose.

Neskaitant Gruzijos, chačiapuriai yra gana populiarūs daugumoje buvusių Tarybų sąjungos valstybių. Tai yra populiarus gatvės maistas Armėnijoje, taip pat populiarėja Izraelyje.

Rūšys 

Egzistuoja įvairios chačiapurių rūšys. Labiausiai Gruzijoje paplitusios šios:
 Imeruli – apskritos formos bandelėje, vienas labiausiai paplitusių chačiapurių.
 Acharuli – laivelio formos bandelė, kurios kraštai įdaryti sūriu, taip pat sūris dedamas ant dugno, ir ant viršaus dedamas kiaušinis su sviestu. Taip pat labai populiari rūšis, ypač užsienyje
 Megruli – panašus į imeruli, tik viršus padengiamas sūriu
 Osetijos – įdarytas bulvėmis kartu su sūriu

Egzistuoja ir daugiau rūšių ir atmainų.

Nuorodos 
 Receptas recipesource.com portale

Išnašos 

Gruziniška virtuvė
Miltiniai valgiai
Hansas Simolaitis

Hansas Simolaitis (; 1908 m. vasario 29 d. Rytprūsiuose: Įsruties apskr. Norkyčių k.– 1975 m. rugsėjo 16 d. Brėmerhafene, VFR) – iš lietuvininkų kilęs vokiečių tapytojas.

Biografija 
Būdamas paaugliu mokėsi sodininko amato. Nuo 1920 m. lankydavosi Kuršių nerijoje ir Nidos dailininkų kolonijoje. Nuo 1929 m. studijavo Karaliaučiaus meno akademijoje pas profesorius: peizažistą Alfredą Partikelį ir grafiką Heinrichą Volfą. Vėliau patirties sėmėsi dailininko Oto Evelio dirbtuvėse–studijoje. 1931 m. įgijo diplomą ir tapo laisvuoju menininku. Keliavo po Šiaurės šalis. 
 
1939 m. buvo pašauktas į Vermachtą. Dalyvavo Antrajame pasauliniame kare, kurio pabaigoje buvo sunkiai sužeistas ir pateko į nelaisvę. Pokaryje apsigyveno Brėmerhafene, kurį laiką prie Brėmeno buvo prisijungęs prie Vorpsvedės dailininkų kolonijos ().

Pirmąją parodą surengė Karaliaučiaus Taihterto meno galerijoje–krautuvėje, vėliau ir kitose šio miesto salėse. Pokaryje savo darbus eksponavo Hanoveryje ir Brėmerhafeno laivininkystės muziejuje.

Šaltiniai 
 Vaiva Vadilaitė. Hansas Simolaitis iš Narkyčių // Vakarų ekspresas, 2018-02-18
 Simoleit, Hans  // Kunstakademie Königsberg 1845–1945. Biographien der Direktoren und Lehrer. (Bearbeitet von Ingeborg Nolde.)
 Simoleit, Hans // Ilona Motiejauskienė. Kelionė į prūsiškąjį „Barbizoną“ / Draugija „Nidden“. – Klaipėda: Druka, 2013, psl. 146; ISBN 978-609-404-144-0
 Todesanzeigen // Preussische Allgemeine, 1975–10–18, S. 19  

Vokietijos tapytojai
Mažosios Lietuvos asmenybės
Fritz (Pritte) Laschat

Fricas Lašaitis (Lašat, ; slapyvardis „Pritte“; 1904 m. lapkričio 4 d. Rytprūsiuose: Įsruties apskr. Patimberno k. – 2002 m. Rozenhaime, VFR) – iš lietuvininkų kilęs vokiečių dailininkas.

Biografija 
Baigė Elbingo Aukštąją mokytojų seminariją. Valstybinėje vaizduojamojo meno ateljė Karaliaučiuje pas profesorių Alfredą Partikelį mokėsi tapybos. Karaliaučiaus Albertinos universitete pas prof. Vilhelmą Worringerį studijavo meno istoriją, vėliau toje pačioje aukštojoje mokykloje – zoologiją ir psichologiją. Apgynus disertaciją, tapo gamtos mokslų daktaru. Lankėsi Kuršių nerijoje, priklausė Nidos dailininkų kolonijai.

Po Antrojo pasaulinio karo gyveno Vakarų Vokietijoje – Bavarijoje. 1949–1954 m. dirbo chemijos pramonėje. 1954–1972 m. mokytojavo mokykloje-internate Noibojerne ir kt. aukštesnėse mokyklose, o laisvalaikiu tapė ir kūrė skulptūras. Nuo 1973 m. – laisvas menininkas Rozenhaime, dalyvavo parodose.

Bibliografija 
 Pritte Laschat – Bilder – Retrospektive 1958–1988 – Rosenheim: Dorer, 1988

Šaltiniai 
 Laschat, Pritte (Fritz), Dr. // Kunstakademie Königsberg 1845–1945. Biographien der Direktoren und Lehrer. (Bearbeitet von Ingeborg Nolde.)
 Laschat, Fritz, Dr. // Ilona Motiejauskienė. Kelionė į prūsiškąjį „Barbizoną“ / Draugija „Nidden“. – Klaipėda: Druka, 2013, psl. 121; ISBN 978-609-404-144-0
 Pritte Laschat – Bilder – Retrospektive 1958–1988
 Miterbeiter im LEH Neubeuern

Vokietijos tapytojai
Mažosios Lietuvos asmenybės
2019 m. pasaulio ledo ritulio čempionatas

2019 m. pasaulio moterų ledo ritulio čempionatas – 83-asis pasaulio ledo ritulio čempionatas, kuris vyko 2019 m. gegužės 10 - gegužės 26 dienomis Bratislavos ir Košicės miestuose Slovakijoje. Pasaulio čempionais tapo Suomijos rinktinė, kuri finale įveikė Kanadą rezultatu 3-1.

Arenos

Grupinės varžybos

A grupė

B grupė

Atkrentamosios varžybos

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Pasaulio ledo ritulio čempionatai
2019 sporte
Slovakijos sportas
2019 m. pasaulio stalo teniso čempionatas

2017 m. pasaulio stalo teniso čempionatas – 55-asis geriausių pasaulio stalo teniso žaidėjų čempionatas, kuris vyko balandžio 21 d. – balandžio 28 d. Vengrijos sostinėje Budapešte. Tai yra ketvirtosios pasaulio pirmenybės, kurios vyko Vengrijoje.

Medalininkai

Lietuva čempionate 

Vienetai

Dvejetai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Pasaulio stalo teniso čempionatai
2019 sporte
Vengrijos sportas
Tailando gatvės maistas

Tailando gatvės maistas apima įvairius paruoštus valgius, užkandžius, vaisius ir gėrimus, kuriuos gamina ir tiekia maisto prekybininkai ir išnešiotojai Tailando gatvėse, turguose. Tailandiečiai vartoja daug užkandžių visos dienos metu, dažnai tiesiog gatvėje. Tokį maistą siūlo mobilūs prekybos vežimėliai, gatvės prekystaliai, pavieniai prekiautojai. Gatvės maistą ragauja skubantys turistai, nes šie patiekalai atstovauja Tailando kulinarijos tradicijas. Gatvės maisto kultūra čia yra perėmusi daugelį prieskonių ir patiekalų iš Indijos, Malaizijos, Kambodžos, Kinijos.

Istorija 

Tradiciškai tajų maisto produktus kasdien ruošė namų šeimininkės kiekviename Tailando namų ūkyje. Prekyba maistu senajame Siame siekia Ajutajos karalystės laikus (1350–1767). Miestų kanaluose „plaukiojančiuose turguose“ buvo siūlomi įvairūs produktai, vaisiai ir tradiciniai patiekalai tiesiai iš valčių. Tai buvo įprasta ekonominė veikla tailandiečiams. Nuo XX a. pradžioje karaliaus Ramos V pradėtos šalies modernizacijos kanalų prekybą ėmė keisti veikla gatvėse, kurią įtakojo iš Kinijos atvykę žmonės.

2017 m. Bankoko metropolijos administracija ir policija ėmė riboti chaotišką gatvės prekiautojų veiklą, trukdančią eismui ir pėstiesiems, neatitinkančią švaros reikalavimų.

Patiekalai 

Savo patiekalų kiekiu ir įvairove, gatvių pardavėjų gausa garsėja sostinė Bankokas. Gatvės užkandžiais žymus kinų kvartalas, Thong Lor ir Loong Perm turgūs. Gatvės pardavėjai meniu įvairove gali konkuruoti su restoranais. Parduodama nuo šviežių vaisių iki mėsiškų patiekalų, pvz., marinuotos mėsos, keptos ant medinių iešmukų. Ten gausu makaronų patiekalų, gaminamu su sriuba, mėsos bei žuvies gabaliukais. Be makaronų, populiarūs garuose virti viščiukai su ryžiais ar austrių omletai. Iš lengvesnio maisto siūlomos žaliųjų papajų salotos su džiovintomis krevetėmis, žaliosios citrinos skiltelėmis, sūdytos žuvies padažu, užbertais ant viršaus trintais žemės riešutais. Prie tradicinių desertų skiriami kepinti bananai, įdaryti traškioje ryžių miltų tešloje, taip pat tailandietiški pyragaičiai ir sulipę ryžiai, ištroškinti kokosų piene. Egzotikos mėgėjams siūlomi paketai su kepintais, prieskoniais pagardintais tarakonais ar kitais vabzdžiais.

Šaltiniai

Nuorodos 

 6 vietos pasaulyje gatvės maisto gurmanams

Tailando kultūra
Mitybos kultūra
Arancini

Arančinai () – itališki gruzdinti, kartais kepti įdaryti 8-10 cm dydžio ryžių kamuoliukai, apvolioti džiūvėsiuose. Išvaizda primena spurgas.

Šių gaminių pavadinimas reiškia "mažieji apelsinai", nes, juos iškepus, arančinai įgauna geltoną spalvą, kurią suteikia į ryžius įdėtas šafranas. 

Arančinai gaminami su mėsos įdaru, paskaninimui pridedant mocarelos, grybų, žaliųjų žirnelių, bešamelio padažo.

Įvairiuose Italijos regionuose būna skirtingų dydžių ir skonių, apvalūs ir kūgio formos arančinai . Sicilijoje kepami arančiniai būna pailgos formos, primenančios Etnos ugnikalnio viršūnę.

Istorija 
Manoma, kad pirmieji arančinai buvo gaminami jau X-ame amžiuje Sicilijoje, kai salą valdė arabai.

Išnašos 

Ryžių valgiai
Itališka virtuvė
Volodymyras Zelenskis

Volodymyras Oleksandrovyčius Zelenskis (, g. 1978 m. sausio 25 d. Kryvyj Rihe, Dnepropetrovsko sr.) – Ukrainos politikos ir visuomenės veikėjas, šeštasis Ukrainos Prezidentas, iki 2019 m. – aktorius, šoumenas, televizijos laidų vedėjas, režisierius.

2019 m. Ukrainos prezidento rinkimų antrajame ture didele persvara nugalėjo Petro Porošenką, surinkęs 73 proc. balsų.

2022 m. vasario 24 d. Rusijai užpuolus Ukrainą paskelbė karinę padėtį ir mobilizaciją. Atsisakė evakuacijos, liko Kijeve, išreiškė ukrainiečių ryžtą kovoti. Savo veiksmais ir laikysena pelnė ukrainiečių ir tarptautinį pripažinimą, tapo ukrainiečių pasipriešinimo simboliu. 2022 m. kovą pagal leidinio „Politico“ surengtą apklausą pripažintas įtakingiausiu žmogumi Europoje.

Biografija 

V. Zelenskis pirmuosius 4 gyvenimo metus praleido Kryvyj Rihe, Ukrainoje. Jo šeima - žydų kilmės. Kartu su motina  Ryma Zelenska (g. 1950) persikėlė į Mongoliją, Erdenetą, kur dirbo jo tėvas, technikos mokslų daktaras, profesorius Oleksandras Zelenskis (g. 1947). Po 4 metų šeima grįžo į Ukrainą, Kryvyj Rihą. Mokėsi 95–ojoje gimnazijoje, kurioje buvo sustiprinta anglų kalba. Buvo gabus mokinys ir klasės seniūnas, užsiėmė įvairiapusiška veikla: lankė įvairias sporto treniruotes, dalyvavo mokyklos saviveikloje. 16 metų gavo garantą nemokamam mokslui Izraelyje, bet tam paprieštaravo tėvas. Mokyklą baigė 1995 m. Įstojo į Kijevo nacionalinio ekonomikos universiteto Kryvyj Riho ekonomikos institutą, kuriame įgijo teisinį išsilavinimą. Pagal specialybę vėliau nedirbo.

2003 m. V. Zelenskis vedė  Oleną Kijaško (g. 1978), kuri Kryvyj Rihe baigė architektūros studijas, dirbo šeimos šou versle. 2004 m. gimė dukra Saša, o 2013 m. - sūnus Kirilas.

Kūryba 

Nuo pirmųjų studijų mėnesių V.Zelenskis įsitraukė į KVN (, 'Linksmųjų ir išradingųjų klubas') veiklą. Vėliau subūrė savo KVN komandą „95-ąjį kvartalą“, pavadintą pagal miesto „95-ąjį kvartalą“, kuriame buvo V. Zelenskio mokykla. Jis buvo komandos kapitonas ir daugumos numerių autorius. Po dvejų metų ukrainiečių komanda buvo pakviesta į Maskvą dalyvauti KVN aukščiausioje lygoje.

Vėliau įkurta „Studija Kvartalas-95“, o vienu jos savininkų ir autorių buvo V.Zelenskis. Studija kūrė sėkmės susilaukusius TV projektus: parodijų programa „Vakaro kvartalas“ (2005), humoro šou „Prajuokink komiką“ (2011), laida „Juoko lyga“ (2014), sukurta KVN pavyzdžiu, serialas „Svotai“ (2008) ir jo tęsiniai, tapę sėkmingiausiu ukrainietišku televizijos projektu. Studija filmavo ir pilno metražo filmus. Ypač sėkmingas buvo komiškas serialas „Liaudies tarnas“ (2015–2019), kuriame V. Zelenskis vaidino Ukrainos prezidentą.

Politinės pažiūros 

2014 m. jis palaikė Euromaidaną, Ukrainos armijos veiksmus Donbase, koncertavo ukrainiečiams kariškiams.

Šaltiniai

Nuorodos 

 V. Zelenskio tinklalapis

|-

Ukrainos prezidentai
Ukrainos menininkai
Vidaus vandens kelių direkcija

Vidaus vandens kelių direkcija – valstybės įmonė, Lietuvos valstybinės reikšmės vidaus vandenų kelių valdytoja, pavaldi LR susisiekimo ministerijai. Direkcija įsikūrusi Kaune, Raudondvario pl. 113. Veikia nuo 1990 m.

Vidaus vandens kelių direkcija plėtoja Nemuno upės, Kuršių marių ir kitus vidaus vandens kelius, eksploatuoja ir vysto keleiviams bei kroviniams vežti skirtą infrastruktūrą. Veiklos vykdymui turi specializuotą įrangą (žemsiurbę, žemkasę, motorlaivius, baržas, plaukiojantį kraną ir kt.), 2 uostus, 5 prieplaukas, laivų technikos priežiūros bazę. Įmonės struktūroje sukurti skyriai: Kelių ir hidrotechninių įrenginių priežiūros, Hidrografijos, Technikos priežiūros ir gamybos ir kt.

Valstybiniai vidaus vandens keliai 

Iš  822 km valstybinės reikšmės vidaus vandenų kelių  eksploatuojami – 435 km. Iš jų vandenų kelias Nemuno upe ir Kuršių mariomis nuo Kauno iki Klaipėdos yra tarptautinės reikšmės vidaus vandenų kelias E41 (ilgis – 291,2 km). Navigacija trunka iki 206 parų, nuo balandžio 16 d. iki lapkričio 7 d., priklausomai nuo atskirų vandenų kelių ruožų navigacijos trukmės.

Direkcijai pavaldūs uostai ir prieplaukos 

 Kauno uostai:
 Kauno žiemos vidaus vandenų uostas (Raudondvario pl. 113, Vilijampolė): teritorijos plotas – 18,3845 ha, akvatorijos plotas – 8,0317 ha,  krantinės ilgis – 317 m; įrengtas slipas, gamybinė bazė.
 Kauno keleivinė prieplauka (Raudondvario pl. 107C, Vilijampolė): krantinės ilgis – 104,5 m, aikštelės plotas – 6285 m², įrengtas slipas.
 Marvelės krovininė prieplauka (Užnemunės g. 5, Marvelė): 120 m. ilgio krantinė, 0,65 ha ploto krovos aikštelė (I statybos etapas, 2015). 
 Kauno krovininė krantinė (I. ir M. Minkovskių g. 41A, Žemoji Freda): krantinės ilgis – 205 m.
 Kauno marių keleivinė prieplauka (T. Masiulio g. 21, Petrašiūnai): krantinės ilgis – 110 m.
 Nidos keleivinė prieplauka (Naglių g. 16, Nida): krantinės ilgis – 130 m, iš kurių 100 m yra šiaurinėje dalyje.
 Uostadvario vidaus vandenų uostas (Uostadvaris, Šilutės raj.): teritorijos plotas – 2,6 ha, akvatorijos plotas – 0,8 ha, krantinės ilgis – 211 m, naujos stacionarios krantinės ilgis – 53 m; mobilios prieplaukos ilgis – 60 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Lietuvos vidaus vandenų transportas
Lietuvos valstybinės įmonės
2019 m. pasaulio BMX čempionatas

2019 m. pasaulio BMX čempionatas – 24-asis geriausių pasaulio BMX dviračių sporto čempionatas, kuris vyks liepos 23 d. – liepos 28 d. Belgijos mieste Hesdenas-Zolderis.

Medalininkai

Suaugusieji

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Pasaulio BMX čempionatai
2019 sporte
Belgijos sportas
Ding Ning

Ding Ning (g. 1990 m. birželio 20 d.)  – Kinijos stalo tenisininkė, daugkartinė olimpinė ir pasaulio čempionė. 2019 m. balandį buvo pirmoji raketė pasaulyje.

Medaliai 
Vienetai

Dvejetai

Komandos

Nuorodos 
 ITTF svetainėje

Kinijos stalo tenisininkai
Kinijos olimpiečiai
Liu Shiwen

Liu Šiven (g. 1991 m. balandžio 12 d.)  – Kinijos stalo tenisininkė, daugkartinė olimpinė ir pasaulio čempionė. 2010 m. sausį buvo pirmoji raketė pasaulyje.

Medaliai 
Vienetai

Dvejetai

Komandos

Nuorodos 
 ITTF svetainėje

Kinijos stalo tenisininkai
Kinijos olimpiečiai
Xu Xin

Su Sinas (g. 1990 m. sausio 8 d.)  – Kinijos stalo tenisininkas, daugkartinis olimpinis ir pasaulio čempionas. 2013 m. sausį buvo pirmoji raketė pasaulyje.

Medaliai 
Vienetai

Dvejetai

Komandos

Nuorodos 
 ITTF svetainėje

Kinijos stalo tenisininkai
Kinijos olimpiečiai
Fan Zhendong

Fan Džedongas (g. 1997 m. sausio 22 d.)  – Kinijos stalo tenisininkas, daugkartinis pasaulio čempionas. 2019 m. balandį buvo pirmoji raketė pasaulyje. 2014 m. jaunimo vasaros olimpinių žaidynių čempionas.

Medaliai 
Vienetai

Dvejetai

Komandos

Nuorodos 
 ITTF svetainėje

Kinijos stalo tenisininkai
Kinijos olimpiečiai
Armėnijos ledo ritulio lyga

Armėnijos ledo ritulio lyga – aukščiausia Armėnijos ledo ritulio lyga, įkurta 2000 m.

Čempionai 
2000-2001 - ASC Yerevan
2001-2002 - Nevyko
2002-2003 - Dinamo Yerevan
2003-2004 - Dinamo Yerevan
2004-2005 - Dinamo Yerevan
2005-2006 - SKA Yerevan
2006-2007 - Urartu Yerevan
2007-2008 - Urartu Yerevan
2008-2009 - Urartu Yerevan
2009-2010 - Urartu Yerevan
2010-2011 - Urartu Yerevan
2011-2012 - Urartu Yerevan
2012-2013 - Ararat Yerevan
2013-2014 - Ararat Yerevan
2014-2015 - Urartu Yerevan
2015-2016 - Ararat Yerevan
2016-2017 - Ararat Yerevan

Ledo ritulio lygos
Armėnijos sportas
Baltarusijos ledo ritulio lyga

Baltarusijos ledo ritulio lyga, Baltarusijos Ekstralyga – aukščiausia Baltarusijos ledo ritulio lyga, įkurta 1992 m.

Komandos 

 Baltarusijos U20 ledo ritulio rinktinė
 HK Dinamo Maladsetschna
 HK Brest
 HK Homel
 HK Lida
 Metallurg Schlobin
 HK Mogilev
 HK Njoman Hrodna
 Chimik-SKA Nawapolazk
 HK Schachzjor Salihorsk
 HK Witebsk
 Junost Minsk

Čempionai 

 2018 HK Njoman Hrodna
 2017 HK Njoman Hrodna
 2016 HK Junost Minsk
 2015 HK Schachzjor Salihorsk
 2014 HK Njoman Hrodna
 2013 HK Njoman Hrodna
 2012 Metallurg Schlobin
 2011 HK Junost Minsk
 2010 HK Junost Minsk
 2009 HK Junost Minsk
 2008 HK Keramin Minsk
 2007 HK Dinamo Minsk
 2006 HK Junost Minsk
 2005 HK Junost Minsk
 2004  HK Junost Minsk
 2003 HK Homel
 2002  HK Keramin Minsk
 2001 HK Njoman Hrodna
 2000 Tiwali Minsk
 1999  HK Njoman Hrodna
 1998  HK Njoman Hrodna
 1997 Polimir Nawapolazk
 1996 Polimir Nawapolazk
 1995 Tiwali Minsk
 1994 Tiwali Minsk
 1993 Tiwali Minsk

Ledo ritulio lygos
Baltarusijos sportas