joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
FlightGear

FlightGear atviro kodo laisvai platinamas skrydžio imitatorius. Žaidėjas ekrane mato vaizdą pro priekinį lėktuvo stiklą, veikiantį prietaisų pultą ir klaviatūros pagalba valdo lėktuvą. Galima skristi virš bet kurios pasaulio vietos, nors automatiškai sugeneruotame virtualiame pasaulyje, tarkime, Kuršių Nerija atrodo gana varganai (vietoj kopų driekiasi arimai). Tačiau tinklalapyje yra ir geriau sutvarkytų vietų sąrašas.

Žaidėjas gali pasirinkti vieną iš keleto galimų lėktuvo modelių. Tarp jų esama kovinių, tačiau jie neginkluoti.

Pagrindinis žaidimo privalumas – atviras kodas ir atviri formatai. Todėl galima panorėjus kurti savo lėktuvus bei kurti įvairius virtualaus pasaulio trimačius objektus (kopas, televizijos bokštus ir panašiai). Šiuos objektus nelabai sudėtinga „pastatyti“ norimoje pasaulio vietoje, nurodant geografines koordinates. Naudojami įvairūs standartiniai trimačių objektų modelių formatai. Dauguma lėktuvo duomenų aprašyta XML. Galima kurti ir pagal nustatytą algoritmą judančius objektus (plaukiančius laivus ir pan).

Galima pasirinkti norimą orą. Skrendant naktį, mėnulis, planetos ir apie 600 žvaigždžių matyti ten, kur ir turi būti pagal geografinę padėtį bei skrydžio laiką.

Kompiuterių tinklo pagalba keli žaidėjai gali skristi kiekvienas savo lėktuvu tame pačiame virtualiame pasaulyje, treniruodamiesi atlikti įvairius koordinuotus veiksmus.

Žaidimas sukurtas dirbti Linux aplinkoje, bet šiuo metu jau gana neblogai veikia ir Windows, Mac OS X, FreeBSD, Solaris bei IRIX versijos. Žaidimas turi GPL licenziją. Tinklalapyje rašoma, jog „…kol laikomasi GPL taisyklių, žaidimas gali būti laisvai kopijuojamas ir platinamas“. 

2005 m. FlightGear 0.9.8 apdovanotas SOFTPEDIA „100 % FREE“ prizu.

Nuorodos 

 FlightGear tinklalapis

Skraidymo simuliatoriai
Laisvoji programinė įranga
Rijadas

Rijadas () – Saudo Arabijos sostinė, esanti Nedždo provincijos oazėje, šalies vidurio rytuose. Verslo, administracinis ir švietimo centras, turi tarptautinį oro uostą, gerą geležinkelio ir automagistralių infrastruktūrą (susisiekia su Persijos įlanka).

Čia gaminamos statybinės ir konstrukcinės medžiagos, apdirbama nafta, išvystyta maisto pramonė. 1953 m. Rijade įkurtas Imamo Muchamedo ibn Saudo islamo universitetas, 1955 m. – karaliaus Abdulazizo karo akademija, 1957 m. – Rijado universitetas. Yra viešojo administravimo, pedagoginis, technologijos institutai, nacionalinė biblioteka. Įdomybės: archeologijos ir etnografijos muziejus, karališkieji rūmai, Džamidos mečetė.

Istorija 

1824 m. Rijade, kuris yra pakeliui į Meką, įsikūrė Saudų dinastija, dabar užvaldžiusi visą šalį. 1902 m. Abdul Azizas ibn Saudas (vėliau – pirmasis Saudo Arabijos karalius) iš čia pradėjo Arabijos pusiasalio užkariavimą, suorganizavęs vahabitus (islamo reformistus, gyvenusius Rijade ir apylinkėse nuo XIX a.) kovai. 1932 m. miestas tapo Saudo Arabijos sostine. Apie 1940 m. šaliai pradėjus gauti didelį pelną iš prekybos nafta, Rijadas iš gana izoliuoto miesto pavirto dideliu, kosmopolitiniu miestu su daug didelių ir naujoviškų pastatų.

Milijoniniai miestai
Sostinės
Saudo Arabijos miestai
Igliškėliai

Igliškėliai – miestelis Marijampolės savivaldybėje, prie kelio . Seniūnaitijos centras. Miestelis įsikūręs Igliškėlių kalvagūbryje (altitudė 115–125 m). Į pietus nuo Igliškėlių yra Amalvo palios (Amalvo botaninis zoologinis draustinis). Į rytus nuo miestelio yra ir Igliškėlių kaimas. Gretimuose Patilčiuose yra Igliškėlių bažnyčia.

Etimologija 

Pavadinimas greičiausiai iš žodžio igliškis, t. y. „gyvenantis prie Iglės (Yglos) ežero“.

Istorija 

Igliškėliai minimi nuo 1781 m. Nuo 1871 m. iki 2013 m. veikė Igliškėlių pagrindinė mokykla.

Po II pasaulinio karo Igliškėliuose veikė Tauro apygardos, Geležinio Vilko partizanų rinktinės partizanai, prie Igliškėlių yra Lietuvos partizanų kapai.

1948 m. įsteigti kultūros namai, 1950 m. biblioteka, felčerių ir akušerių punktas.

|}

Gyventojai

Šaltiniai

Nuorodos 
 Istorija
Žemoji Panemunė

Žemoji Panemunė – miestelis Šakių rajono savivaldybės rytuose, kairiajame Nemuno krante, į šiaurę nuo Lekėčių. Seniūnaitijos centras. Stovi Žemosios Panemunės Šv. Vincento Pauliečio bažnyčia (pastatyta 1877 m.), stūkso Žemosios Panemunės piliakalnis, išlikę kryžiuočių pilies komplekso fragmentai, kur vėliau buvo pastatytas Žemosios Panemunės dvaras, jame dažnai lankydavosi rašytojas Adomas Mickevičius.

Miestelis priklauso Panemunių RP.

Etimologija 

Miestelis yra vandenvardinis vietovardis, kilęs čia tekančio nuo Nemuno. Apie 1800 m. vietos dvaras priklausė Fergisui, todėl buvo vadintas Fergiso Panemune.

Istorija 

Žemoji Panemunė minima XVI a. pabaigoje (buvo kaimas ir dvaras, manoma, įsikūręs kryžiuočių pilies vietoje). 1732 m. pastatyta pirmoji bažnyčia, XIX a. pradžioje įsteigta parapinė mokykla. 1829 m. Žemoji Panemunė labai nukentėjo nuo potvynio. Dvaras priklausė Gelgaudams, Čartoriskiams, kitoms giminėms, vėliau čia įsitvirtino Fergisai.

XX a. pradžioje veikė Žiburio draugijos skyrius, nuo 1918 m. – pavasarininkai.

|}

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Žemosios Panemunės mokykloje mokytojavo lietuvių kalbos normintojas Jonas Jablonskis (1860–1930).

Šaltiniai 

 

Lietuvos miesteliai
Šakių rajono savivaldybės gyvenvietės
Žvingiai

Žvingiai – miestelis Šilalės rajono savivaldybėje, į pietvakarius nuo Šilalės, kairiajame Jūros upės krante (kitame upės krante – Bikavėnai). Seniūnaitijos centras. Miestelyje yra medinė Žvingių Šv. Kryžiaus Išaukštinimo bažnyčia (pastatyta 1939 m.), veikia Žvingių pagrindinė mokykla, biblioteka. Saugoma Žvingių liepa.

Etimologija 

Žvingiai įsikūrę Jūros upės krante, jos vingyje. Žemaitiškis žvingys ir reiškia „vingis“, nuo to žodžio ir kilo vietovardis.

Istorija 

Žvingių bažnyčia minima nuo 1588 m. 1792 m. suteiktas Žvingių herbas, 2009 m. patvirtintas naujasis Žvingių herbas.

|}

Gyventojai

Šaltiniai
Vegeriai

Vegeriai – kaimas Akmenės rajono savivaldybės šiaurėje, 12 km į šiaurės rytus nuo Naujosios Akmenės, šalia sienos su Latvija, prie kelio . Šv. Jurgio parapija (nuo 2003 m. neturi patalpų pamaldoms). Yra biblioteka (nuo 1937 m.). Netoliese yra Latvijos siena. Klinties telkinys. Į pietryčius, link Vėlaičių, Gėpaičių miške stūkso Luokavos kalnas (piliakalnis).

Istorija 

Archeologų teigimu, dabartinės Vėgerių apylinkės VI–XIII a. buvo apgyvendintos žiemgalių. XVI a. teismų dokumentai mini valstybinį Vegerių kaimą, 1602 m. gavo privilegiją steigti miestelį, rengti turgus ir prekymečius. 1738 m. buvo 15 kiemų, 1745 m. jau minimas kaip miestelis, 1766 m. pastatyta bažnyčia. Būdamas prie Kauno ir Kuršo gubernijų ribos, carinės Rusijos okupacijos metais (XIX a.) išaugo, veikė valdiška pradžios mokykla, keliolika krautuvėlių, smuklių. 1905 m. aktyviai reiškėsi prieš Rusijos valdžią nusistačiusios jėgos, buvo niokojamos degtinę pardavinėjusios valdiškos krautuvės. 1918 m. pab. buvo trumpam įkurtas nieko nespėjęs nuveikti „revoliucinis komitetas“. 1919–1947 m. Vegeriai buvo nuošalaus ir mažiausio Mažeikių apskrities valsčiaus centras, be bažnyčios, veikė rusų stačiatikių, evangelikų liuteronų ir žydų maldos namai. 1923 gyventojų surašymo metu užfiksuoti 3 Vegerių kaimai, miestelis ir bažnytkaimis, visuose buvo 149 ūkiai su 784 gyv. Aktyviai veikė Vilniui vaduoti sąjunga, šauliai ir kitos nevyriausybinės organizacijos.

II pasaulinio karo pradžioje buvo nužudyta apie 30 sovietinės okupacinės valdžios pareigūnų ir rėmėjų, žydai išvaryti ir nužudyti Mažeikiuose. 1944 m., hitlerinės kariuomenės ir raudonosios armijos fronto linijai 2 mėnesiams nusistovėjus ties Vegeriais, miestelis kautynių ugnies beveik visai sunaikintas. 1944 m. liepos 17 d. kautynėse su vokiečių tankais pasižymėjo sovietiniai artileristai, žuvusiam jų vadui G. Pečkovskiui už tai 1945 m. buvo suteiktas TSRS didvyrio vardas, žuvimo vietoje pastatytas paminklinis akmuo. Sovietinė okupacinė valdžia 1941 m. ir pokario metais ištrėmė 16 asmenų, tremtyje mirė J. Daktaraitytė, A. Daugėla, V. Šešnickas.

Po karo valsčius atkurtas, jo centras 1947 m. perkeltas į Klykolius, o Vegerių kaimo apylinkėse įkurti J. Janonio ir „Paryžiaus komunos“ kolūkiai, 1950 m. sujungti į Vegerių kolūkį, kuris savo ruožtu 1954 m. prijungtas prie Vėlaičių kolūkio, 1958 m. vėl atkurtas, o 1966 m. vėl sujungtas su buv. Vėlaičių kolūkiu. Nuo 1975 m. buvo pagalbinė I. Černiachovskio kolūkio gyvenvietė. 1950–1963 m. buvo apylinkės centras. Veikė vaistinė (1910–1978 m.), pradinė mokykla (1910–1979 m.), nuo 1937 m. yra biblioteka.

1990 m. buvo atkurtas iki II pasaulinio karo veikęs pasienio kontrolės postas.

|}

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 V. Vasiljevas (g. 1935 m.), geologas,
 V. Ribakovas (g. 1934 m.), filosofas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 
 Istorija 

Akmenės rajono savivaldybės gyvenvietės
Bagaslaviškis

Bagaslaviškis – miestelis Širvintų rajono savivaldybėje, į vakarus nuo Širvintų, 5 km į rytus nuo Gelvonų. Seniūnaitijos centras. Stovi medinė Bagaslaviškio Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia (pastatyta 1851 m.), veikia paštas (LT-19026), Bagaslaviškio Igno Šeiniaus pagrindinė mokykla, biblioteka. Yra žvyro telkinys, stūkso Kupolio kalnas, ant kurios švenčiamos Joninės.

Bagaslaviškio pagrindinis susisiekimas yra rajoniniais keliais:

Istorija 

1690 m. minimas Gelvonų dvaras, dar vadintas Bagaslaviškio dvaru, o nuo 1775 m. minimas dvaras ir kaimas. 1790 m. vadintas dar Pakryžiais, gavo turgų privilegiją. 1787 m. pastatyta medinė bažnyčia, 1790 m. įkurta parapija. 1833 m. buvo 2 smuklės, 8 gyvenamieji namai. 

1906 m. imta rengti viešus lietuviškus vaidinimus. 1907-1908 m. veikė kultūros draugijos „Vilniaus aušra“, 1908–1914 m. Blaivybės draugijos skyrius, žemės ūkio būrelis, 1913 m. – Vilniaus lietuvių švietimo draugijos „Rytas“ skyrius. 1929 m. įsteigtas Vilniui vaduoti sąjungos skyrius, veikė Šaulių būrys.

1910 m. įsteigta mokykla, veikusi iki 1915 m. 1921 m. įkurta pradžios mokykla, nuo 1952 m. septynmetė, nuo 1957 m. vidurinė, nuo 1999 m. pagrindinė mokykla.

1949–1993 m. Bagaslaviškis buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1946 m. ir 1949 m. iš Bagaslaviškio į Sibirą ištremti 7 žmonės.

|}

Gyventojai

Žymūs žmonės 

Bagaslaviškyje gimė:
 Rimantas Didžiokas, inžinierius, politinis ir visuomenės veikėjas.
 Antanas Makačinas, choro ir orkestro dirigentas.
 1894-1897 m. Bagaslaviškyje gyveno poetas kunigas Silvestras Gimžauskas.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 
 
 Bagaslaviškio žemėlapiai 
 Miesteliai.lt
Buivydiškės

Buivydiškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, prie pat Vilniaus miesto šiaurės vakarinio krašto, greta Zujūnų. Buivydiškių seniūnaitija. Pietrytinis ir rytinis kaimo pakraštys prijungti prie Vilniaus. Veikia žemės ūkio mokykla, Buivydiškių pagrindinė mokykla, Vilniaus kolegijos Agrotechnologijos fakultetas, Buivydiškių pradinė mokykla, paštas (LT-14010), kolektyviniai sodai, išlikęs Buivydiškių dvaras ir parkas, kapinės.

Etimologija 

Gyvenvietės pavadinimas yra asmenvardinis vietovardis, kilęs prie asmenvardžio Buivydas pridedant priesagą -iškės.

Istorija 

Buivydiškės minimos XIII a. – XIV a., 1593 m. minimas Buivydiškių dvaras. 1961 m. įsteigtas Buivydiškių žemės ūkio technikumas, 1990–2001 m. veikė Buivydiškių aukštesnioji žemės ūkio mokykla, nuo 2001 m. Vilniaus kolegijos Buivydiškių žemės ūkio studijų centras, šiuo metu Vilniaus kolegijos Agrotechnologijų fakultetas.

|}

Gyventojai

Šaltiniai

Nuorodos 
 
 

Vilniaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Vilniaus miesto dalys
Trondheimas

Trondheimas – miestas ir uostas geografiniame Norvegijos centre, prie Trondheimo fiordo. Mieste gyvena apie 15-20 tūkst. studentų, neregistruotų kaip nuolatiniai gyventojai. Pietų Triondelago apskrities administracinis centras. 

Tai trečias pagal dydį šalies miestas, verslo centras, arkivyskupijos vieta. Laivų statyba, metalo apdirbimas, tekstilės ir maisto pramonė. 1968 m. įkurtas Trondheimo mokslo ir technologijos universitetas.

Istorija 
997 m. įkūrė vikingų karalius Olavas Trigvasonas (Olav Tryggvason) Nidaroso (Nidaros) pavadinimu. Trondheimas yra prie Nidelven upės žiočių. Ši upė buvo pakankamai gili daugeliui laivų viduramžiais, tačiau XVII a. viduryje uolų ir purvo nuošliaužos šias palankias sąlygas praktiškai sunaikino. 1031 m. kanonizavus karalių Olafą Haraldsoną, piligrimai ėmė plūsti prie jo kapo, kurio vietoje iškilo Nidaro Katedra.

Iki 1380 m. buvo Norvegijos sostinė.

Kadangi miestas didžiąja dalimi buvo medinis, jis keletą kartų stipriai nukentėjo nuo gaisrų. Dideli gaisrai mieste buvo 1598, 1651, 1681, 1708, 1717 (dukart), 1742, 1788, 1841 ir 1842 metais. 1651 m. gaisras sunaikino 90 proc. visų pastatų miesto ribose. 1681 m. gaisras beveik visiškai sunaikino Trondheimą, po jo neatsižvelgiant į sklypų priklausomybę buvo nubrėžtos plačios gatvės, kad būtų mažesnė ugnies plitimo galimybė. Gatvės buvo išdėstytos kvadrato forma. Tuo metu Trondheime gyveno apie 8 tūkst. gyventojų.

Antrojo pasaulinio karo metu (1939–1945 m.) okupuotas vokiečių.

Architektūra 
Dvi didžiausios turistinės įžymybės yra XI a. virš karaliaus Olafo II (Norvegijos globėjo) kapo pastatyta Nidaro katedra (Nidarosdomen) ir šalia esantys Arkivyskupo rūmai. Nidaroso katedra yra vienas iš labiausiai eklektiškų pastatų Skandinavijoje, čia karūnuojami Norvegijos karaliai. Mieste saugomi Kristiansteno pilies likučiai, senieji miesto vartai, karališkoji rezidencija.

Sportas

Futbolas 
 Rosenborg BK
 SK Freidig
 Strindheim IL

Žymūs žmonės 
 Johan Daniel Berlin (1714-1787), kompozitorius, vargonininkas

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 
 Komunos svetainė 
 Trondheim.no, Trondheim's official website in Norwegian and English 
 Visit Trondheim

Norvegijos miestai
1752 m.

1752 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

Lietuvoje

Įvykiai 
Nedatuota
 Pastatyta Pikelių Švč. Trejybės bažnyčia - seniausia Mažeikių rajone medinė bebokštė bažnyčia.

Gimtadieniai 
 Rugsėjo 20 d. – Jeronimas Stroinovskis, teisininkas, teisės filosofas, vienas žymiausių savo laikmečio fiziokratų, Vilniaus vyskupas nuo 1814 m. iki 1815 m. (admin. 1808–1813), Vilniaus universiteto rektorius, Ekonominių disciplinų dėstymo pradininkas Vilniaus universitete, teologijos ir teisės daktaras (m. 1815 m.).

Nedatuota

 Bonaventūra Gailevičius, Lietuvos kunigas, filosofijos daktaras (m. 1834 m.).

Mirtys 

 Rugsėjo 1 d. – Karolis Morikonis, filosofas, teologas jėzuitas (g. 1693).

Pasaulyje

Įvykiai 

Kovas
 Birželio 15 d. – Bendžaminas Franklinas eksperimentu įrodė, kad žaibas yra elektros išlydis.
Nedatuota
 Didžioji Britanija ir jos kolonijos perėjo prie Grigaliaus kalendoriaus.

Gimtadieniai 
 Sausio 24 d. – Muzio Clementi, nusipelnęs Italijos Klasicizmo epochos kompozitorius, pianistas, pedagogas ir dirigentas. Jis yra pirmasis kompozitorius, kūręs muziką specialiai pianinui. Žinomas dėl savo sonatų, sonatinų bei pianino pamokų rinkinių. XIX amžiuje Clementi buvo vadinamas „pianino tėvu“, „modernios pianino grojimo technikos tėvu“ ar „Romantinio pianino virtuoziškumo tėvu“ (m. 1832 m.).
 Lapkričio 2 d. – Andrėjus Razumovskis, grafas, vėliau kunigaikštis, paskutinio Ukrainos hetmono Kirilo Razumovskio sūnus (m. 1836 m.).

Nuorodos 

1752 m.
1768 m.

1768 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

Lietuvoje

Įvykiai 
 Vasario 29 d. – Lenkijos karalystės ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikai ir bajorai Podolės mieste Bare sudarė konfederaciją – ginkluotą sąjungą, kuri siekė apginti katalikų tikėjimą, bajorų teises bei laisves nuo nepalankių Seimo priimtų karaliaus Stanislowo Augusto Poniatowskio inicijuotų įstatymų ir išlaisvinti Abiejų Tautų Respubliką iš faktiškos Rusijos imperijos kontrolės.

Gimtadieniai 
 Kovo 15 d. – Marija Čartoriska Viurtembergietė, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoraitė, Čartoriskių herbo kunigaikštytė, rašytoja, filantropė (m. 1854 m.).

Nedatuota

 Jurgis Tiškevičius Logoiskis II, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Lelijos herbo grafas, Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinis veikėjas (m. 1831 m.).
 Mateušas Radvila, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas, Abiejų Tautų Respublikos ir Rusijos imperijos karinis veikėjas (m. 1818 m.).

Mirtys 
 Kovo 1 d. – Teodoras Kazimieras Čartoriskis, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras didikas, kunigaikštis, Lenkijos katalikų bažnyčios veikėjas.  (g. 1704 m.).
 Spalio 20 d. – Antanas Bartoševičius, pamokslininkas (g. 1726 m.).

Nedatuota

 Jurgis Ciapinskis, pamokslininkas, poetas (g. 1718 m.).
 Mykolas Juozapas Masalskis, Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės didysis etmonas, Čartoriskių politikos šalininkas (g. 1700 m.).

Pasaulyje

Gimtadieniai 
 Sausio 7 d. – Žozefas Bonapartas, prancūzų diplomatas, karys ir vyriausiasis Napoleono (Napoleon) brolis. 1808 metais jis tapo Ispanijos karaliumi (m. 1844 m.).
 Sausio 28 d. – Frederikas VI, 1808-1839 m. Danijos karalius ir 1808-1814 m. Norvegijos karalius (m. 1839 m.).
 Vasario 12 d. – Pranciškus II, paskutinis Šventosios Romos imperijos imperatorius, valęs nuo 1792 m. iki 1806 m. ir nuo 1804 m. iki 1835 m. kaip Pranciškus I buvo pirmasis Austrijos imperijos imperatorius. Nuo 1792 m. iki 1835 m. taip pat buvo Bohemijos, Kroatijos ir Vengrijos karalius (m. 1835 m.).
 Kovo 21 d. – Jean Baptiste Joseph Fourier, prancūzų matematikas bei fizikas, labiausiai žinomas už Furjė eilučių tyrimus ir pritaikymą. Taip pat jo vardu yra pavadintos Furjė transformacijos (m. 1830 m.).
 Rugpjūčio 17 d. – Lui Šarlis Antuanas Dezė, divizijos generolas (1793), vienas geriausių Napoleono Bonaparto karvedžių (m. 1800 m.).
 Rugsėjo 4 d. – François-René de Chateaubriand, prancūzų diplomatas, rašytojas, poetas (m. 1848 m.).

Nedatuota

 Bahaduršachas II, paskutinis Didžiųjų Mogolų ir Timūridų dinastijos valdovas nuo 1837 m (m. 1862 m.).
 Tekumzė, šonių genties vadas, visą gyvenimą kovojęs už indėnų žemių išsaugojimą ir genčių vienybę. Žlugus jo bene didžiausiam visų laikų Šiaurės Amerikos bendram įvairių indėnų genčių sukilimui prieš Jungtines Valstijas, Tekumzė tęsė kovą prieš amerikiečius anglų pusėje ir žuvo 1813-ųjų mūšyje (m. 1813 m.).

Mirtys 
 Birželio 8 d. – Johanas Joachimas Vinkelmanas, vokiečių menotyrininkas, menotyros pradininkas (g. 1717 m.).

Nuorodos 

1768 m.
Salaspilis

Salaspilis () – miestas Latvijoje, Rygos pietrytiniame paribyje, dešiniajame Dauguvos krante. Savivaldybės centras. Veikia Rygos hidroelektrinė, atliekami moksliniai tyrimai (šeši Latvijos mokslų akademijos institutai). Į rytus nuo Fizikos instituto nuo 1969 m. iki 1998 m. veikė 5 MW galios branduolinis tyrimų reaktorius.

Istorija 
Tai viena seniausių Latvijos gyvenviečių (gyventa jau prieš 11 000 metų). 1186 m. Rygos vyskupas Meinardas (Meynard) pastatė Kirchholmo (Kirchholm; šiuo vardu miestas buvo vadintas iki pat XX a.) pilį Dauguvos upės Martyno saloje (Mārtiņsala). Šioje saloje yra seniausios Latvijoje katalikų kapinės. 

1605 m. prie Salaspilio įvyko Salaspilio mūšis, kuriame LDK kariuomenė sutriuškino Švedijos pajėgas. 

Antrojo pasaulinio karo metu čia buvo nacių koncentracijos stovykla, kur nužudyta apie 2–3 tūkst. žmonių. Joje 1944 m. buvo kalinami Vietinės rinktinės karininkai. 1943 m. Salaspilyje gyveno vos 306 gyventojai, tačiau pokario metais dėl ekonominio augimo ir patogios padėties miestas sparčiai išsiplėtė.

Demografija 
Apie 17,9 tūkst. gyventojų (2021 m.), latvių ir rusų maždaug po lygiai.

Lankytinos vietos 
Mieste yra didžiausias Baltijos šalyse Latvijos nacionalinis botanikos sodas.

Sportas 
 FK Salaspils – futbolo klubas.
 Salaspilio stadionas – futbolo stadionas, kuriame namų rungtynes žaidžia vietos ekipos; 
 2009 m. žaidė futbolo klubas „Daugava Rīga“, dabartinis FK RFS.
 „Super Nova“ klubas paskelbė, kad 2022 m. Virsliga sezone namų rungtynės žais Salaspilio miesto stadione.

Miestai partneriai 
Miestai, su kuriais Salaspilis yra užmezgęs partnerystės ryšius:
  Finspengas, Švedija
  Finstervaldė, Vokietija
  Dziežgonė, Lenkija

Šaltiniai

Nuorodos 
 Salaspilio svetainė

Latvijos miestai
Salaspilio savivaldybė
SMB

SMB (iš ) – IBM ir Microsoft sukurta tinklinė failų sistema bei tinklo protokolas, naudojama Windows kompiuterių tinkluose. Dažniausiai naudojama kartu su NetBIOS tinklo protokolu, naujesnės SMB versijos (pradedant Windows 2000) gali dirbti ir su TCP/IP. UNIX bei Linux sistemose SMB protokolą ir failų sistemą palaiko pagal GNU licenciją platinamas Samba paketas. Yra ir kelios komercinės SMB realizacijos.

Failų sistemos
Interneto protokolai
Reino kraštas-Pfalcas

Reino kraštas-Pfalcas () – žemė pietvakarių Vokietijoje. Plotas – 19,8 tūkst. km²; 4,09 mln. gyventojų (2019 m.). Sostinė – Maincas.

Šioje žemėje yra žymi uola – Lorelei.

Didžiausi miestai 
 Maincas
 Liudvigshafenas
 Koblencas
 Tryras
 Kaizerslauternas

Išnašos 

Vokietijos žemės
Reino kraštas-Pfalcas
Koordinačių sistema

Koordinačių sistema – metodas kiekvienam erdvės taškui priskirti jį atitinkančią skaičių seką. Koordinačių sistemos pagalba galima spręsti atstumo tarp dviejų taškų, taško priklausymo duotai geometrinei figūrai, naujos taško padėties jį perkėlus duotu atstumu žinoma kryptimi ir kitus panašius uždavinius. Koordinačių sistema taip pat yra įvairių sudėtingesnių matematinių bei modeliavimo metodų dalis. Taškas, kurį atitinka iš nulių susidedanti skaičių seka, paprastai vadinamas koordinačių pradžia.

Paprastai skaičių sekos ilgis koordinačių sistemoje lygus erdvės, su kuria sistema dirba, matmenų skaičiui. Tačiau iš principo įmanomos sistemos, vienu skaičiumi nusakančios taško padėtį ir daugiamatėje erdvėje. Vietoje paprastų skaičių sekoje gali būti kompleksiniai skaičiai ar vektoriai.

Vieno matmens 

Skaičių tiesė (ašis) – nusako taškų padėtį vienmatėje erdvėje, remdamasi taško atstumu nuo koordinačių pradžios.

Dviejų matmenų

Stačiakampė koordinačių sistema (Dekarto plokštuma) 

Ši sistema nusako taško padėtį dvimatėje erdvėje, remdamasi šio taško atstumu nuo dviejų tarpusavyje statmenų tiesių. Į kairę ir žemyn nuo koordinačių pradžios atstumai žymimi neigiamais skaičiais. Stačiakampės koordinačių sistemos pradžios taškas žymimas 0. Tiesė Ox vadinama abscisių ašimi (x ašimi), tiesė Oy vadinama ordinačių ašimi (y ašimi). Galimos alternatyvios sistemos, kuriose šios dvi tiesės nėra statmenos. Dar bendresnis atvejis yra kreivinė koordinačių sistema (), kuomet vietoj tiesių naudojamos dvi bet kokios sutampančios kreivės.

Polinė koordinačių sistema 

Polinė sistema nusako taško padėtį dvimatėje erdvėje, remdamasi dviem skaičiais. Pirmasis šių skaičių yra taško atstumas iki koordinačių pradžios. Antrasis yra kampas tarp dviejų tiesių, kurių viena kerta nusakomą tašką bei koordinačių pradžią, o antroji yra sutarta koordinačių pradžią kertanti „nulinio kampo“ tiesė. Šią sistemą naudoja bitės.

Pereinant iš dekarto kordinačių sistemos (x; y) į polinę, pakeičiame  Be to  Kur r yra „spindulys“, o  – įprastas kampas sukamas nuo teigiamos x ašies prieš laikrodžio rodyklę.

Trimatė

Stačiakampių koordinačių sistema 
Sistema nusako taško padėtį trimatėje erdvėje, remdamasi šio taško atstumu nuo trijų tarpusavyje statmenų tiesių. Ji iš esmės nesiskiria nuo dviejų matmenų stačiakampės koordinačių sistemos. Irgi galimos sistemos, kai naudojamos nelygiagrečios tiesės arba ir kreivės.

Cilindrinė koordinačių sistema 
Cilindrinė koordinačių sistema panaši į polinę dvimatę, pridėdama papildomą aukščio koordinatę.

Pervedant iš stačiakampės koordinačių sistemos (x; y; z) į cilindrinę, keičiame

Sferinė koordinačių sistema 
Sferinė koordinačių sistema taip pat panaši į polinę dvimatę, tačiau skirtingai nuo cilindrinės ji aprašo tašką dviem kampais ir atstumu nuo koordinačių pradžios.

Sferinėje koordinačių sistemoje

Geografinė koordinačių sistema 

Geografinė koordinačių sistema naudojama taško padėčiai sferos paviršiuje (tarkim, ant Žemės rutulio) nurodyti. Ši sistema naudoja du kampus (geografinę ilgumą ir geografinę platumą).
Lateno kultūra

Lateno (La Tène) kultūra (V–I a. pr. m. e.) yra Europos ankstyva ikiromėninė geležies amžiaus archeologinė kultūra. Pavadinta pagal archeologinių radinių vietą La Tène Šveicarijoje, už keleto kilometrų nuo Noišatelio (Neuchatel) ežero. Ten Hanslis Kopas 1857 m. rado didelį artefaktų lobį.

Lateno kultūra buvo paplitusi ankstyvajame geležies amžiuje (nuo 450 m. pr. m. e. iki romėnų užkariavimo I a.) Dunojaus aukštupyje, iš dalies vidurio ir žemutiniame Dunojaus baseine, dabartinėje Prancūzijoje, Šveicarijoje, Austrijoje, pietvakarių Vokietijoje, Čekijoje, Slovakijoje ir Vengrijoje. Šiaurėje ji buvo išsiplėtusi iki Jastorfo kultūros Šiaurės Vokietijoje. Kultūra išsivystė iš ankstyvojo geležies amžiaus Halštato kultūros be ryškaus kultūrinio lūžio stipriai veikiant Viduržemio (graikų, vėlyvajai etruskų) kultūrai. IV a. pr. m. e. įvyko kultūros centro poslinkis.

Vystymasis ir būdingi bruožai 

Būdingos visų pirma keltiškos meno formos.

Laidojimo būdas priklausė nuo regiono ir keitėsi laikui bėgant. Paplitimo arealo vakaruose ir pietuose iš pradžių vyrauja laidojimas, o šiaurėje ir rytuose – deginimas. Kai kuriuose regionuose tam tikrą laiką (greičiausiai IV a. pr. m. e.) abu laidojimo būdai kurį laiką praktikuoti kartu.

Dėl plataus paplitimo ir regioninių skirtumų negalima pateikti apibendrinančio Lateno kultūros ir jos papročių apibūdinimo.

Lateno kultūra literatūroje dažnai skirstoma į tris laikotarpius:

 Ankstyvasis Latenas (taip pat Latenas I arba Latenas A ir B): 480–300 m. pr. m. e.
 Vidurio Latenas (taip pat Latenas II arba Latenas C): 300–100 m. pr. m. e. (atskiruose regionuose iki 150 m. pr. m. e.)
 Vėlyvasis Latenas (taip pat Latenas III arba Latenas D): 150/ 100 m. pr.m.e, kai kur iki mūsų eros pradžios.

Šaltiniai 
Žinios apie Lateno kultūrą gaunamos iš trijų šaltinių:
 archeologiniai radiniai yra tiesioginiai Lateno kultūros paminklai, kuriais remiantis ir apibūdinama Lateno kultūra;
 rašytiniai šaltiniai. Nuo V a. graikų ir romėnų rašytiniuose šaltiniuose pradedamas minėti Lateno kultūros arealas. Minimi keltai arba galai, kuriuos galima sieti su Lateno kultūra. Autoriai dažniausiai yra išoriniai stebėtojai, turintys tik apytikres žinias apie kultūrą, nors, pvz., Julijaus Cezario raštuose, kurie sudaro labai svarbų šaltinį, remiamasi asmenine Cezario patirtimi. Kultūros vaizdavimas dažniausiai atspindi subjektyvius rašančiojo interesus, o ne pateikia objektyvias žinias.
 etnografiniai stebėjimai bei šaltiniai apie vėlesnių laikų keltus Airijoje ir Velse. Šie šaltiniai yra keliais šimtmečiais jaunesni ir iš principo gali būti laikomi nepatikimais, nes tarp Lateno ir šių kultūrų nėra tiesioginio pereinamumo.

Nuorodos 

Keltų archeologinės kultūros
Šveicarijos archeologija
Galija
Eclipse (kompiuterinė programa)

Eclipse – atviro kodo integruota kūrimo aplinka. Eclipse susideda iš daugelio įskiepių, kurių kiekvienas gali turėti savo langus, savo meniu punktus, savo nepriklausomą nuotolinio atnaujinimo sistemą ir pan. Nors autoriai teigia, jog, parašius tinkamus modulius, su Eclipse galima daryti „bet ką“, dažniausiai ji naudojama programoms kurti. Parašyta Java kalba, Eclipse veikia visose populiariose sistemose. Linux turi ir sukompiliuotą versiją, kuri šiek tiek spartesnė. Nemažai Eclipse kodo paveldėta iš IBM VisualAge programos.

Pagal 2014 metų statistikos duomenis, 97 % Java programuotojų naudojo kokią nors integruotą aplinką, dažniausiai tik vieną ir retai kada ją keisdami. Eclipse naudojo beveik pusė (48%). Jos pagrindiniai varžovas buvo  IntelliJ IDEA (33%) ir NetBeans (10%). 

Java kodui Eclipse turi gerai išvystytą tekstų redaktorių (jau renkant kodą automatiškai nurodomos trivialios klaidos), klasių, kintamųjų ir metodų automatinį pervardinimą, palaiko Ant ir JUnit. Inkrementinis kompiliavimas (po nedidelio pakeitimo kompiliuojama tik pakeista dalis) sudėtinguose projektuose pagreitina darbą kelias dešimtis ir daugiau kartų. Yra gerai išvystyta versijų kontrolės sistema, leidžianti tą patį projektą vystyti net ir po visą pasaulį išsibarsčiusiems programuotojams.

Privalumas yra gausi (apie tūkstantį, gali ir daugiau) įvairių įskiepių biblioteka ir geros galimybės pačiam tokius įskiepius kurti.

Kadangi Eclipse platinama su atviro kodo licencija, pastaruoju metu atsirado tendencijos ją pritaikyti kaip įvairių specializuotų programų dalį, panaudojant esamas vartotojo sąsajos galimybes. Eclipse iš esmės nesiremia Swing galimybėmis, jas pakeisdama savo SWT klasėmis. Dėl šios priežasties ji jau seniai nėra priklausoma nuo Sun ir gerai veikė su atviro kodo GNU Classpath biblioteka net ir tada, kuomet jos Swing dalis dar nebuvo funkcionali. Eclipse gerai veikia ne tik su Oracle Java bet is su dabartiniais atviro kodo variantais, OpenJDK bei IcedTea.

Eclipse kurį laiką buvo oficiali Android programavimo aplinka, bet vėliau Google nustojo vystyti jos Android įskiepį ir ėmėsi rekomenduoti Android Studio. Reaguodamas į tai, Eclipse Foundation dabar tam siūlo Android programuotojams nepriklausomą Eclipse įskiepį, Andmore.

Nuorodos 
 Eclipse svetainė
 Eclipse modulių svetainė

Šaltiniai 

IDE
Laisvoji programinė įranga
Kankunas

Kankunas (isp. Cancún) – kurortinis miestas pietryčių Meksikoje, Kintana Roo valstijoje. 397,2 tūkst. gyventojų (2000). Miestas yra šiaurės rytiniame Jukatano pusiasalio pakraštyje, glaudžiai susijęs su kurortiniu miesteliu, esančiu L formos saloje (21 km ilgio ir 0,4 km pločio), kuriame yra vadinamoji „viešbučių zona“ (Zona Hotelera). Saloje yra dangoraižiai viešbučiai, platūs paplūdimiai, koraliniai rifai, palmių miškai. Čia beveik nėra lietaus sezono, kadangi pietinės Kintana Roo džiunglės išsausina beveik visą metų lietų (kritulius).

Apie 30 tūkst. gyventojų vis dar gyvena lūšnose. Autostrada Kankunas susisiekia su Puerto Chuaresu (Puerto Chuarez) šiaurėje ir Morelosu (Puerto Morelos) pietuose. 19 km į pietus nuo miesto yra tarptautinis oro uostas.

Istorija 
Anksčiau čia gyveno majai, pirmąkart paminėtas 1843 m. kaip Cancúne (majų kalba „Laivas vaivorykštės gale“). Iki pat 1970 m. Kankune tegyveno apie 100 majų tautybės gyventojų, besiverčiančių žvejyba, tačiau kai Meksikos vyriausybė pagal privatų užsakymą atliko trejų metų tyrimą dėl tarptautinio atostogų centro Meksikoje, Kankunas ėmė formuotis kaip turizmo centras. Čia plūstelėjo turistai iš viso pasaulio ir Kankunas tapo įdomiu miestu, kuris gali būti planingai statomas kaip kurortas, pavyzdžiu.

Meksikos miestai
Meksikos kurortai
Boleslovas IV Garbanius

Boleslovas IV Garbanius (; dar vadinamas Boleslovu IV Garbanočium) – Lenkijos karalius.

Valdymas 

1164 m. sudarė sąjungą su Šventosios Romos imperijos imperatoriumi Frydrichu I ir kartu nesėkmingai užpuolė Prūsiją. 1166 m. suorganizavo dar vieną nesėkmingą žygį į prūsų žemes. Prūsai mūšį laimėjo, kai karalių pusėje buvę keturi prūsų didikai (perėję krikščionybėn) įviliojo sąjungininkų kariuomenę į pelkes. Mūšyje žuvo Sandomiro kunigaikštis Henrikas, likę gyvi krikščionys pabėgo.

Šeima ir vaikai 
1137 metais Boleslovas IV Garbanius vedė Verchuslavą – Naugarduko kunigaikščio Vsevolodo Mstislavičiaus dukterį. Jie turėjo tris vaikus:
 Boleslovas (1156–1172)
 duktė (g. iki 1160 – m. po 1178), kuri 1172–1173 metais ištekėjo už Šumsko ir Drohičino kunigaikščio Vasilko Jaropolkovičiaus
 Lešekas (1162–1186), Mazovijos kunigaikštis
Po pirmos žmonos mirties apie 1173 metais Boleslovas vedė Mariją, vaikų jie neturėjo.

Nuorodos 

|-

Piastai
Mazovijos kunigaikščiai
Sandomiero kunigaikščiai
Silezijos kunigaikščiai
Krokuvos kunigaikščiai
Bad Mergentheimas

Bad Mergenthaimas () (iki 1926 Mergenthaimas) – miestas Vokietijoje, Badeno Viurtembergo žemėje, Maino-Tauberio apygardoje.

Istorija 
Mergenthaimas minimas kronikose jau 1058 m., kaip grafų Hohenlochų rezidencija. Ši giminė didesnę savo žemių, esančių aplink Mergenthaimą, dalį XIII amžiuje padovanojo Teutonų ordinui. 1340 m. Mergenthaimas gavo miesto teises. 1525 m., sekuliarizavus Teutonų ordiną Prūsijoje, Mergenthaimas tapo didžiojo magistro rezidencija, ir ja išliko iki 1809 m., kai Napoleonas galutinai paleido ordiną.

Žymūs žmonės 
 Heinrichas Hohenlojė (m. 1249), palaidotas Mergentheimo bažnyčioje
 Ludwig van Beethoven (1770–1827)
 Ottmar Mergenthaler (1854–1899), linotipo išradėjas.

Šaltiniai 

Badeno-Viurtembergo miestai
Skandinavijos pusiasalis

Skandinavijos pusiasalis yra pusiasalis Europos šiaurės vakaruose, apribojantis Baltijos jūrą iš vakarų. Pusiasalis tęsiasi nuo Rusijos ir Suomijos šiaurėje ir beveik siekia Daniją pietuose. Skandinavijos pusiasalyje yra Norvegija (vakaruose), Švedija (rytuose) ir dalis Suomijos šiaurės rytuose. Šias šalis skiria Skandinavijos kalnai.

Europos pusiasaliai
Pirštai

Pirštai () – sausumos stuburinių (keturkojai, Tetrapoda) galūnių galinės ataugos. Jomis remiamasi stovint ir varomasi judant, imami ir liečiami objektai. Pirštų galuose esantys nagai gali būti naudojami kaip ginklai. Pakitę paukščių pirštai sudaro dalį sparnų, o šikšnosparnių – pagrindinį sparnų skeletą.

Žmogaus pirštai 
Rankos yra penki pirštai: nykštys, smilius, didysis, bevardis ir mažylis. Kojos taip pat yra penki pirštai: nykštys, mažylis, II pirštas, III pirštas ir IV pirštas. Visus pirštus, išskyrus nykštį (jį sudaro 2 pirštakauliai), sudaro trys pirštakauliai.

 Rankos pirštai:

 Kojos pirštai:

Vystymosi sutrikimai 

 Nago įaugimas
Skandinavijos kalnai

Skandinavijos kalnai (švediškai - Skanderna, Fjällen, norvegiškai Kjølen) – kalnų grandinė Skandinavijos pusiasalyje. Vakarinėje pusėje kalnai stačiai leidžiasi į Šiaurės ir Norvegijos jūras, suformuodami garsiuosius Norvegijos fjordus, o rytinėje pusėje palaipsniui žemėja iki pat Suomijos. Šiaurėje per kalnus eina Norvegijos, Suomijos ir Švedijos sienos. Nordkapo apylinkėse praktiškai egzistuoja tik kalvos.

Kalnai nėra labai aukšti, tačiau labai statūs.

Tai kaledoninės kalnodaros metu susiformavę kalnai, šios kalnodaros tektoniniams procesams suskaldžius kaledoninės kalnodaros kambro – devono raukšlinius darinius. Todėl kalnai nėra labai dideli, suskaidyti fjordų. Galdhopigenas pietinėje Norvegijoje yra aukščiausia Skandinavijos kalnų viršūnė. Jo aukštis – 2 469 m, tačiau dėl to, kad čia šiaurė, ir dėl drėgmės iš Atlanto vandenyno, kalne yra daug ledynų. Švedijoje aukščiausia yra Kebnekaisės viršūnė (2 103 m), o Suomijoje – Haltis (1 328 m).

Skandinavijos kalnai
Norvegijos geografija
Švedijos geografija
Delnakauliai

Delnakauliai () – rankos plaštakos penki ilgieji kaulai. Kiekvienas delnakaulis turi kūną (corpus ossis metacarpalis pollicis) ir du galus. Artimesnis galas vadinamas pamatu (basis ossis metacarpalis pollicis), o tolimesnis – galva (caput ossis metacarpalis pollicis).

Rankos nykščio delnakaulis yra trumpiausias ir storiausias, smiliaus – ilgiausias. Delnakauliai su raumenų grupėmis ir pirštų ilgųjų raumenų sausgyslėmis sudaro delną.

I delnakaulis (os metacarpi primum)

Jis yra stambiausias, jo pamate matyti balno pavidalo paviršius susinerti su riešo didžiojo daugiakampio tokiu pačiu paviršiumi.

II delnakaulis(os metacarpi secundum)

Jis yra pats ilgiausias, jo pamatas giliai įdubęssusinerti su riešo mažuoju daugiakampiu, o iš šonų yra po laukelį, kuriuo liečiasi su gretimais delnakauliais. Kiti delnakauliai tolydžio trumpėja.

III delnakaulis (os metacarpi tertium)

Jo pamatas jungiasi su riešo galviniu kaulu ir su gretimais delnakauliais, jo išorinėje (radialinėje) pusėje kyšo ylinė atauga (processus styloideus ossis metacarpi tertii)

IV delnakaulis (os metacarpi quartum)

Jo pamatas viduriniu laukeliu jungiasi su riešo kablinio kaulo lateraline puse, o šoniniais laukeliais - su gretimais delnakauliais. Nuo III delnakaulio jis skiriasi tuo, kad neturi ylinės ataugos.

V delnakaulis (os metacarpi quintum)

Jis yra pats trumpiausias iš visų delnakaulių. Jo pamatas jungiasi su riešo kablinio kaulo medialine puse ir IV delnakauliu, o nugarinėje pusėje turi neryškų gumburėlį.

Literatūra

Žmogaus anatomija, I tomas – G. Česnys, J. Tutkuvienė, A. Barkus, V. Gedrimas, R. Jankauskas, R. Rizgelienė, J. Žukienė, Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2008 m
Interactive Atlas of Human Anatomy 3.0

--VaidaKzlsk (aptarimas) 18:37, 7 gruodžio 2012 (EEST)
Bergenas

Apie Nyderlandų miestą žr. Bergenas (Nyderlandai).

Bergenas – antrasis pagal dydį miestas ir savivaldybė Norvegijos pietvakariuose. Miestas išsidėstęs prie Šiaurės jūros Byfjordo įlankos. Svarbus transporto centras – veikia žvejybos, prekybos ir keleivių uostas, tarptautinis oro uostas, su Oslu jungia tunelis. Išvystyta mašinų, laivų statybos, žvejybos, tekstilės, naftos perdirbimo, elektronikos, poligrafijos pramonė. Prie miesto yra didelis naftos kompleksas. Veikia 1848 m. įkurtas universitetas, konservatorija. Svarbus kultūros centras – archeologijos, istorijos, Hanzos, raupsų, E. Griego muziejai, akvariumas, simfoninis orkestras. Vyksta keli kasmetiniai muzikos festivaliai. 2000 m. buvo Europos kultūros sostinė.

Istorija 
Bergenas, 1070 m. įkurtas Olafo Kyrės, buvo Norvegijos sostine iki 1299 m. Baigiantis XIII amžiui šis miestas tapo vienu iš keturių svarbiausių Hanzos lygos skyrių. Nuo XIII a. prekybos uostas. Nuo XVIII a. antros pusės – reikšmingas mokslo ir kultūros centras. Iki XIX a. vidurio – didžiausias Norvegijos miestas. Apgriautas Antrojo pasaulinio karo metais. 1872 m. įsteigtas Hanzos muziejus.

Architektūra 
Išliko XII a. romaninė Švč. Mergelės bažnyčia, XIII a. pilies griuvėsiai ir gotikiniai rūmai, daug viduramžių ir baroko architektūros pastatų.

Žymūs žmonės 
 Edvard Grieg (1843–1907) kompozitorius, pianistas. Mieste yra jo muziejus.
 Christine Guldbrandsen (1985-) dainininkė, Eurovizijos dalyvė.
 Varg Vikernes (1973-) atlikėjas, dainų autorius, politinis aktyvistas.

Miestai partneriai 

Alesia

Sportas

Futbolas 
 SK Brann
 Fyllingen Fotball
 Hardy Tertnes

Šaltiniai 

Norvegijos miestai
Hanzos miestai

kk:Берген
Kalpa

Kalpa (iš sanskrito: „tvarka“, „dėsnis“) – pagal hinduizmo kosmologiją yra Brahmos „para“, arba 24 000 „dieviškųjų“ metų, kurie atitinka 8 640 000 000 „žmonių“ metus (tūkstantis žmogaus metų prilyginami vienai dievo dienai).

Pirmoji kalpos dalis (4 320 000 000 „žmogaus“ metų) dalinama į 1000 mahajugų (žr. Juga) arba į 14 manvantarų („Manu periodų“) ie sudaro vieną Brahmos „dieną“. Šią kalpos pusę dažnai vadina tiesiog kalpa. Kalpos laikotarpio viduryje įvyksta materialinio pasaulio ir dievų bendrijos sunaikinimas (pralaja), o po to ateina Brahmos „naktis“ – antroji kalpos pusė. Pasibaigus jai, seka naujas kūrimo aktas, ir prasideda nauja kalpa.

Pagal tą pačią kosmologinę chronologiją, Brahma gyvena 100 metų. Kai šie šimtas metų prabėga, įvyksta didysis sunaikinimas (mahapralaja): žūsta kosmosas ir pagrindiniai dievai, viešpatauja chaosas. Tačiau, praėjus tam pačiam laikui, kaip ir Brahmos gyvenimo trukmė, t. y. jo 100-ui metų, chaosas palaipsniui įgauna tvarką (plg. su chaoso teorija fizikoje), ir užgimsta naujasis Brahma. Prasideda naujas kalpų ciklas. Laikoma, jog dabartinis Brahma gyvena savo 51-uosius metus.

Budizme 

Kalpa sąvoka budizme, perėmusiam daugelį hinduizmo idėjų, šiek tiek yra pakeista. Mongolų tautų mituose kalpa (mongolų „galav“, buriatų „galab“) – Visata savo laiko matmenyje. Sąvoka „kalpamir“ (mongolų „galav delhij“, buriatų „galab delhej“), dar kai epinės poemos tik ėmė rastis, reiškė pirmapradę Visatos būseną. Kalpa traktuojama kaip chaosas (įskaitant pirminį chaosą, kuris pasak tapusio sudėtingesniu budistinio kosmogoninio mito, tirštėja nuo vėjo, džiūsta nuo ugnies, drėksta nuo lietaus ir pavirsta žeme). Pasaulio egzistencija suvokiama kaip „kalpos tekėjimas“ (mongolų „galav juuleh“) ar „kalpos apykaita“ (buriatų „galab erjelte“), ir, tokiu būdu, kalpos sąvoka įgija tam tikrą eschatologinę prasmę – kataklizmo, katastrofos, stichijos – pasaulinio potvynio („vandeninė kalpa“), pasaulinio gaisro („ugninė kalpa“) ar masinės žūties („mėsos kalpa“) prasmę.

Hinduizmo kosmologija
Budizmo kosmologija
Hanumanas

Hanumanas (sanskritu/hindi: हनुमान्) – hinduizmo mitologijoje dieviškoji beždžionė, vėjo dievo Vajaus, arba Maruto (iš čia antrasis vardas – Maruti, „Maruto sūnus“) ir beždžionės Andžanos sūnus.

Hanumanas sugeba skraidyti ore, keisti savo pavidalą ir dydį, turi galią, leidžiančią rauti kalvas ir kalnus iš žemės. Pagal vieną iš mitų, tik užgimęs Hanumanas pagriebė saulę, pamanydamas, jog tai kažkas valgomo. Saulę ginti stojo Indra ir trenkė vadžros žaibu į Hanumano žandikaulį. Po šio įvykio Hanumanas gavo vardą, reiškiantį „su suskilusiu žandikauliu“.

„Ramajanoje“ Hanumanas – vienas iš pagrindinių herojų, jis yra išmintingas beždžionių karaliaus Sugrivos patarėjas ir ištikimas Ramos bei Sitos draugas. Ieškodamas Sitos Hanumanas vienu šuoliu atskrenda į Lankos salą, pakeliui užmuša baidykles Surasą ir Simhiką, o saloje stoja kovon su rakšasų ordomis, padega miestą. Po to Hanumanas sugrįžta pas Ramą ir kartu su juo patraukia atgal į Lanką, kad pratęstų kovą. Jis atlieka daugybę karinių žygdarbių, užmuša Ravano sūnų Akšą, išgelbėja nuo mirties Ramą ir Lakšmaną. Po pergalės Hanumanas kartu su Rama grįžta į Ajodhjų, ir Rama apdovanoja jį amžinos jaunystės dovana. Pagal „Mahabharatą“ tais laikais, kai pandavai buvo ištremti, Bhima susidūria miške su Hanumanu ir nesugeba net pakelti jo uodegos, kuria šis užtvėrė jam kelią. Hanumanas paskelbia Bhimai, kad jis yra jo brolis (Bhima – irgi dievo Vajaus sūnus), ir supažindina su keturių jugų mokymu bei keturių várnų pareigomis (III 146-151).

Hanumanas laikomas mokslo prižiūrėtoju ir kaimiško gyvenimo globėjas. Daugelyje Hanumano atvaizdų jis vaizduojamas garbingoje pozoje (klupintis ant kelių, sudėjęs rankas) priešais Ramą arba Sitą arba karingu pavidalu, su kuoka rankoje, koja prispaudęs deivę, Lankos sergėtoją.

Iš Indijos Hanumano kultas ir, bendrai, beždžionių kultas paplito po visą Rytų Aziją, regione iki Kinijos.

Nuorodos 

 The Mystery of Hanuman – Inspiring Tales from Art and Mythology

Hinduizmo būtybės
Ramajanos veikėjai

bpy:হনুমানা
ml:ഹനുമാന്‍
new:हनुमाना
Kėdainių sutartis

Kėdainių sutartis (taip pat Kėdainių unija) pasirašyta 1655 m. spalio 20 d. „Švedų tvano“ metu tarp Lietuvos didikų, vadovaujamų LDK didžiojo etmono Jonušo Radvilos, ir Švedijos karaliaus vietininko grafo Magnuso Gabrielio de la Garde.

Priežastys 
1654 m., kai dėl Chmelnickio sukilimo ir Maskvos bei švedų invazijos, ATR karaliaus valdžia buvo beveik žlugusi, du įtakingiausi Radvilų giminės atstovai Jonušas Radvila (Janusz Radziwiłł) ir Boguslavas Radvila (Bogusław Radziwiłł) pradėjo derybas su švedais dėl LDK unijos su Lenkija nutraukimo ir panašių santykių su Švedija užmezgimo.

Sutartis sudaryta tuo metu, kai visa LDK buvo užimta svetimų kariuomenių (švedų iš šiaurės ir vakarų, rusų iš rytų) ir karaliaus valdžia praktiškai buvo žlugusi.

Sutarties sąlygos 
Sutartimi nustatyta, kad Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė išeina iš unijos su Lenkija ir įeina į unijinius santykius su Švedija (faktiškai protektorato teisėmis). Už tai Švedija pasižada grąžinti Lietuvai žemes, prarastas karuose su Rusija, ir išsaugoti bajorijos teises ir laisves. Iš LDK teritorijos taip pat turėjo būti išskirtos dvi kunigaikštystės, valdomos Radvilų giminės atstovų.

Sutarties pasekmės 
Sutartis praktiškai nebuvo įgyvendinta, nes švedai patyrė keletą pralaimėjimų Lenkijoje (Varkos mūšis), o Lietuvoje kilo sukilimas prieš švedus bei Radvilas. Pagrindinis sutarties šalininkas Jonušas Radvila praėjus 2 mėnesiams po sutarties pasirašymo gruodžio 31 d. mirė Tikocino pilyje, apsiaustas Jonui Kazimierui Vazai lojalių bajorų. Netrukus po jo mirties pilį užėmė Povilas Jonas Sapiega (Jan Paweł Sapieha), kuris ir tapo LDK didžiuoju etmonu vietoj J. Radvilos.

Švedams pasitraukus iš didžiosios Abiejų Tautų respublikos dalies galutinai žlugo ir Boguslovo Radvilos planai. Prostkų mūšyje jis prarado savo kariuomenę ir mirė tremtyje Karaliaučiuje 1669 m. gruodžio 31 d.

Nepaisant tragiškų pasekmių sutarties iniciatoriams, ji padėjo iš dalies apsaugoti švedų užimtą LDK dalį, Maskvos armija nedrįso stoti į atvirą kovą prieš švedus.

Prieštaringi vertinimai 
Amžininkai Lenkijoje ir Lietuvoje sutartį laikė išdavyste.

Vėlesni sutarties vertinimai išsiskyrė. Tautinio atgimimo Lietuvoje ir Baltarusijoje metu kai kurie autoriai (pavyzdžiui, Maironis) teigė, kad sutartis buvo pastanga sukurti nepriklausomą nuo Lenkijos Lietuvos valstybę.

Naujausi Lietuvos istorikų sutarties vertinimai atsižvelgia į tai, kad pagal sutartį Lietuvai numatytas žymiai prastesnis statusas unijoje su Švedija (praranda suverenumą ir tampa tik privilegijuota Švedijos provincija), nei anskčiau sudarytoje unijoje su Lenkija.

Šaltiniai 

ATR sutartys
Švedijos sutartys
Rūgštynė

Rūgštynė (Rumex) – rūgštinių (Polygonaceae) augalų gentis, kuriai priklauso daugiamečiai žoliniai augalai su vagotais stiebais ir ištisiniais lapais. Žiedai sukrauti šluotelės pavidalo žiedynuose. Vaisius – tamsiai rudas, tribriaunis riešutėlis. Sėklas išplatina vėjas, vanduo, paukščiai ir gyvūnai. Daugelis rūšių turi kalcio oksalato druskų, rauginių medžiagų, vitaminų. Augalai medingi, iš jų žiedų bitės renka žiedadulkes. Yra rūšių, vartojamų maistui ir vaistams (vaistažolės).

Kenkėjai: rūgštyninis lapgraužis (Gastrophysa viridula), dedantis geltonus kiaušinėlius, iš kurių išsirita lervos.

Lietuvoje auga: 
Valgomoji rūgštynė (Rumex acetosa). Pav.
Smulkioji rūgštynė (Rumex acetosella)
Vandeninė rūgšynė (Rumex aquaticus) 
Rauktalapė rūgštynė (Rumex crispus)
Rūgštynė gudažolė (Rumex hydrolapathum)
Šlaitinė rūgštynė (Rumex maritimus)
Bukalapė rūgštynė (Rumex obtusifolius)
Špinatinė rūgštynė (Rumex patientia)
Skėstažiedė rūgštynė (Rumex thyrsiflorus)
ir kt.

Rūgtiniai
Norvegų kalba

Norvegų kalba () yra indoeuropiečių kalbų šeimos kalba, kilusi iš germanų prokalbės ir priklausanti germanų kalbų šakai. Kartu su danų kalba, švedų kalba, farerų kalba ir islandų kalba sudaro skandinavų kalbų pogrupį.

Kalbama daugiausia Norvegijoje. Iš viso apie 4,6 mln. kalbančiųjų, iš jų 3,5 mln. vartoja bukmolą, o 700 tūkst. - niunoško kalbos variantą. Valstybinė Norvegijos kalba.

Pirmieji literatūros šaltiniai yra iš XII a.

Abėcėlė 
Norvegų kalbos abėcėlėje yra 29 raidės, ji sutampa su lotyniška abėcėle, išskyrus tris paskutines raides Æ, Ø ir Å.

Literatūra 
 Lietuviški-norvegiški pokalbiai = Litauisk-norsk parlør (sud. Ugnius Mikučionis). – Kaunas: UAB „Dargenis“, 2004. – 219 p. – ISBN 9955-403-30-6
 Norvegų kalba: gramatikos konspektas ir žodynėlis (sud. Ugnius Mikučionis). – Kaunas: VDU leidykla, 2004. – 123 p. – ISBN 9955-12-019-3
 Norvegų kalbos pokalbiai ir žodynas (lietuviško vertimo redaktorė Vilma Strupienė). – Šiauliai: Euroknyga, 2006. – 224 p.: iliustr. – ISBN 9955-617-14-4
 Norvegų kalba: gramatikos konspektas ir žodynėlis. – 2-asis patais. leid. (sud. Ugnius Mikučionis). – Kaunas: VDU leidykla, 2007. – 78 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-12-236-4
 Lietuvių-norvegų kalbų žodynas = Litauisk-norsk ordbok. – 3-ioji laida (sud. Evalda Jakaitienė, Sturla Berg-Olsen). – Vilnius: „Baltų lankų“ leidyba, 2008. – 627 p. – ISBN 978-9955-23-177-6
 Norvegų kalbos praktinis mokymosi kursas: standartinis kursas mokytis savarankiškai / Eldrid Hagard Aas. – Šiauliai: Euroknyga, 2010. – 256 p. + 3 garso diskai (CD). – ISBN 978-9955-617-49-5
 Norvegų-lietuvių ir lietuvių-norvegų kalbų žodynas = Norsk-litauisk og litauisk-norsk ordbok: norvegų-lietuvių k. žodyne pateikiama apie 21 000 žodžių ir posakių, lietuvių-norvegų k. žodynėlyje pateikiama apie 3500 žodžių ir posakių. – 8-oji patais. ir papild. laida (sud. Ugnius Mikučionis). – Kaunas: Naujasis lankas, 2015. – 607 p. – ISBN 978-9955-03-928-0
 Norvegų kalbos gramatika: mokomoji knyga / Vilniaus universiteto Skandinavistikos centras (sud. Aurelija Griškevičienė). – Vilnius : Tyto alba, 2012. – 167 p. – ISBN 978-9986-16-883-6

Nuorodos 

 
 
 

Šiaurės germanų kalbos