joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Delšajus

Delšajus – tonto apačių vadas. Gimimo data tiksliai nežinoma - apie 1836 m. Buvo nužudytas kitų apačių 1874 m. liepos mėnesį po to kai generolas Džordžas Krukas įsteigė premiją už jo galvą.

Tai buvo kresnas, plačiapetis, nuožmaus veido vyras. Vienoje ausyje nešiojo sidabrinį auskarą. Paprastai vaikščiodavo pusiau tekinas, todėl atrodė, kad visada skuba.

Dar 1868 m. pastarasis pažadėjo, kad jis su tontais nekariaus ir sutiko, kad jų agentūra būtų Kemp Makdauele, vakariniame Rio Grandės krante. Tačiau po kelių baltųjų išpuolių prieš jį, jis pasitraukė su savo žmonėmis iš rezervato. 1871 m. Delšajus nespėjo susitikti su Indėnų reikalų biuro atstovu Vincentu Koljeru.

1873 m. balandį gausus kareivių būrys susekė ir privertė pasiduoti Delšajų. Jie buvo suvaryti į Apačo fortą Baltųjų kalnų rezervate. Čia jie buvo priversti nešioti metalines plokšteles, tad niekas negalėjo pasprukti nepastebėtas bent porai dienų. . 1873 m. liepą Delšajus nepakeldamas esamų sąlygų su savo žmonėmis pabėgo ir persikėlė į rezervatą prie Rio Verdės. Netrukus San Karlo rezervato agentūroje įvyko incidentas, kurio metu žuvo vienas JAV armijos karininkas. Dalis apačių iš ten pabėgo ir įsikūrė Delšajaus stovykloje. Generolas Krukas jį apkaltino palaikant nusikaltėlius ir liepė suimti. Delšajus tai sužinojęs pabėgo į Tonto baseiną. Kelis mėnėsius jis sėkmingai slapstėsi kalnuose. 1874 m. generolas paskėlbė sumokėsęs premiją už vado galvą. Liepos mėnėsį du apačiai jam pristatė po nukirstą galvą pareikšdami, kad ji Delšajaus. Krukas sumokėjo už abi. Šios ir kitos užmuštų apačių galvos buvo iškabintos Rio Verdės ir San Karlo paradų aikštėse.

Išnašos 

Apačių gentis
Gediminas Černiauskas

Gediminas Černiauskas (g. 1957 m. gegužės 15 d. Vilniuje) – Lietuvos politikas, buvęs sveikatos apsaugos ministras.

Išsilavinimas, mokslinė veikla 
1975 m. baigė Vilniaus Salomėjos Neries vidurinė mokyklą, 1980 m. – studijas VU (VU) Ekonomikos fakultete, pramonės planavimo specialybę, 1983–1986 m. VU Ekonomikos instituto aspirantūrą.

1980–1983 m. VU dėstytojas. 1983–1990 m. Lietuvos SSR Mokslų akademijos Ekonomikos instituto mokslinis bendradarbis.

1990–1993 m. Sveikatos apsaugos ministerijos ekonomikos valdybos viršininkas. 1993–2001 m. UAB „Sveikatos ekonomikos centras“ direktorius. 2001–2004 m., 2008 m. ir 2012–2014 m. sveikatos apsaugos viceministras. 2004–2007 m. MRU docentas.  2007–2008 m. Ministro Pirmininko patarėjas. 2008 m. sveikatos apsaugos ministras. 2014–2015 m. sveikatos apsaugos ministro visuomeninis konsultantas. Nuo 2016 m. Seimo nario Juliaus Sabatausko padėjėjas.

Šeima 

Gyvenimo partnerė Sigita Kavaliūnaitė

Šaltiniai

|-

Lietuvos sveikatos apsaugos ministrai
Lietuvos sveikatos apsaugos viceministrai
Lietuvos ekonomistai
Sveikatos politika

Sveikatos politika, sveikatos apsaugos politika - politikos sritis, apimanti sveikatos sistemos valdymą, planavimą bei organizavimą, politikos įgyvendinimą. Pagal subjektus gali būti regioninė, valstybinė ir kt. Lietuvoje už sveikatos politiką yra atsakinga Lietuvos sveikatos apsaugos ministerija.

Nuorodos 
 Oficiali LR Sveikatos apsaugos ministerijos svetainė
Vytautas Pranas Jakavičius

Vytautas Pranas Jakavičius (g. 1930 m. balandžio 27 d. Kaune) – Lietuvos edukologas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

Biografija 
1955 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, 1963 m. – Leningrado A. Gerceno pedagoginį institutą. 1992 m. edukologijos mokslų daktaras.

1963–1971 m. dėstė Vilniaus pedagoginiame institute, 1971–1991 m. – Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakultetuose, 1971–1973 m. Muzikos fakulteto dekanas, 1973–1990 m. šio fakulteto Visuomenės mokslų katedros vedėjas. Nuo 1991 m. Klaipėdos universiteto dėstytojas, 1991–1993 m. Pedagogikos fakulteto dekanas, nuo 1994 m. profesorius. Nuo 2002 m. Mažosios Lietuvos edukacinių tyrimų asociacijos Ugdymo metodologijos, filosofijos ir istorijos komiteto pirmininkas. Parengė vadovėlių ir mokymo priemonių aukštosioms mokykloms.

Bibliografija 
 Kultūrinio švietimo pedagogikos bendrieji pagrindai, 1985 m.;
 Pedagogika kultūros darbuotojams, 1990 m.;
 Informacija ir pedagogika, 1990 m.;
 Mokyklos pedagogika, su A. Juška, 1996 m.;
 Žmogaus ugdymas: įvadas į edukologijos studijas, 1998 m.;
 Edukologijos istorijos logografika studijoms, 2002 m.

Šaltiniai 

Lietuvos edukologai
Lietuvos pedagogai
KU dėstytojai
Česlovas Jakimavičius

Česlovas Jakimavičius (1924 m. spalio 27 d. Panevėžyje – 2009 m. spalio 7 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius mechanikas, technologijos mokslų daktaras.

Biografija 
1943 m. baigė Panevėžio I gimnaziją. 1943–1944 m. ir 1945–1946 m. Lietuvos geležinkelio Panevėžio skyriaus kasininkas ir buhalteris. 1944–1945 m. mobilizuotas, 16-osios lietuviškosios divizijos eilėse dalyvavo Antrajame pasauliniame kare.

1951 m. baigė Kauno politechnikos institutą (KPI). 1957 m. Lietuvos žemės ūkio akademijoje apgynė disertaciją „Elektrometalizacinės apsauginės dangos ir jų naudojimo galimybės maisto pramonės įrengimams“, technikos mokslų kandidatas. 

1952–1994 m. KPI (nuo 1990 m. KTU) dėstytojas, 1960–1967 m. Medienos mechaninės technologijos katedros vedėjas, 1962–1964 m. dar ir Lengvosios pramonės fakulteto dekanas, 1964–1987 m. KPI prorektorius mokymo reikalams. 1961 m. docentas, 1984 m. profesorius.

Mokslinė veikla 
Tyrimų sritis – elektrometalizavimas, medienotyra, mokymo proceso mokslinio organizavimo, profesinio orientavimo, studentų ugdymo problemos. Sukūrė (užpatentuota 1958 m.) elektrometalizavimo oro ir azoto srovėje būdą.  1971–1976 m. kartu su kitais sukūrė ir įdiegė KPI mokymo proceso automatizuotą informacinę sistemą. Spaudoje paskelbė daugiau kaip 50 straipsnių apie mokymo proceso organizavimą, profesinį orientavimą, studentų auklėjimą.

Bibliografija 
 Baldžiaus vadovas (su kitais), 1963 m., 2 leid. 1981 m.
 Studento žinynas, 1971 m.
 Medienos sandara, 1981 m.
 Pirmakursio vadovas (su kitais), 1982 m.
 Medienos mechaninės savybės, 1982 m.
 Medienos fizinės savybės, 1983 m.
 Medienos ydos, 1983 m., 1996 m.
 Medienotyra. – Kaunas: Technologija, 1998 m., 2 leid. 2004 m., 3 leid. 2007 m. – ISBN 9986-13-633-4
 Modifikuota mediena (bendraautorė Inga Juodeikienė). – Kaunas: Technologija, 2008. – ISBN 9955-09-317-X

Įvertinimas 
 1974 m. LTSR nusipelnęs mokslo ir technikos veikėjas

Šaltiniai 

Lietuvos inžinieriai mechanikai
Lietuvos išradėjai
Lietuvos edukologai
Lietuvos pedagogai
Antanas Jakobas

Antanas Jakobas (1897 m. spalio 7 d. Laižuva – ?) – Lietuvos teisininkas, advokatas.

Biografija 
Baigęs Mintaujos gimnaziją studijavo ekonomiką Charkovo prekybos institute. 1920–1924 m. Lietuvos kariuomenės savanoris, pulko teismo narys, pirmininkas. 1924 m. kapitonas.

1924 m. Lietuvos universitete baigė teisę. 1925 m. ir 1927 m. Vidaus reikalų ministerijos Piliečių apsaugos departamento direktorius ir laikraščio „Policija“ redaktorius. 1926 m. Kauno apygardos teismo prokuroro padėjėjas. 1927–1928 m. Eltos direktorius. 1928–1940 m. Vidaus reikalų ministerijos ir Darbo rūmų juriskonsultas, nuo 1933 m. dar vertėsi privačia advokato praktika.

Specialiojoje periodikoje („Policija“, „Savivaldybė“, „Kriminalistikos žinynas“, „Teisė“) paskelbė daugiau kaip 140 straipsnių apie viešąją tvarką ir kitais aktualiais galiojusios teisės klausimais, straipsnius pasirašinėjo kriptonimu A.J. 

1940 m. komisijos ištirti sovietų kaltinimams dėl jų karių dingimo Lietuvoje narys. SSRS okupavus Lietuvą, kurį laiką dirbo Sveikatos, o vėliau Miškų komisariato juriskonsultu. 1941 m. su šeima ištremtas į Krasnojarsko kraštą, uždarytas į Rešotų lagerį, vėliau ištremtas į Altajaus kraštą. Paleistas 1956 m.

Įvertinimas 
 1931 m. Vytauto Didžiojo 4 laipsnio ordinas

Bibliografija 
 Darbo samda ir darbo apsaugos įstaigos Lietuvoje, 1928 m.
 Lietuvos policija 1918–1928 m., su kitais, 1930 m.
 Policijos teisės vadovėlis, 1933 m.
 Darbo apsaugos įstatymų raida Lietuvoje, 1939 m.

Šaltiniai 

Lietuvos teisininkai
Lietuvos kapitonai
Grigorijus Kanovičius

Grigorijus Kanovičius (g. 1929 m. birželio 18 d. Jonavoje) – rašytojas, dramaturgas, scenaristas, vertėjas ir režisierius.

Biografija 
Vaikystę praleido Jonavoje. 1941 m., prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, pasitraukė į Rytus. Gyveno ir mokėsi Kazachstane, Urale. 1945 m. sugrįžo į Lietuvą, apsigyveno Vilniuje. 1948 m. debiutavo kaip poetas.

1953 m. baigė Vilniaus valstybinio universiteto Istorijos–filologijos fakultetą, rusų kalbos ir literatūros specialybę. Dirbo Lietuvos Mokslų akademijos lietuvių kalbos ir literatūros institute, Lietuvos kino studijoje. Sąjūdžio tarybos narys. 1988-1993 m. Lietuvos žydų bendruomenės pirmininkas.

1993 m. emigravo į Izraelį. Nuo 1995 m. iki 1999 m. didžiausio JAV rusų kalba laikraščio „Novoje ruskoje slovo“ („Naujas rusų žodis“) korespondentas Izraelyje.

Kūryba 
Autobiografinė apysaka „Aš žiūriu į žvaigždes“ 1959 m. Pirma apysaka Tarybų Sąjungoje apie žydų gyvenimą, pažadinusi ciklą romanų apie pusantro šimto metų Lietuvos žydų istoriją: trilogija „Žvakės vėjyje“ 1986 m. Dilogija „Kvailių ašaros ir maldos“ 1983 m. ir „Ir nėra vergams rojaus“ 1990 m. Dilogija „Ožiukas už pora skatikų“ 1996 m., romanai „Nenusigręžk nuo mirties“ 1992 m. ir „Žydų parkas“ 1998. Tematiškai autorius priskiria šiam ciklui apysakas „Sapnų pardavėjas“ ir „Nukirstų medžių šlamėjimas“, „Veidai sutemose“ ir naują romaną „Šėtono gundymai“. Naujausias rašytojo kūrinys – romanas „Šėtono apžavai“, išleistas 2008 m. Be to knyga „Našlių kelionės“ (2 apysakos ir 3 „nepramanyti apsakymai“) Išvertė keliasdešimt knygų iš lietuvių ir jidiš kalbų. G. Kanovičiaus proza išversta į 12 kalbų.

Parašė scenarijus kino filmams Surask mane (1967, rež. Algirdas Araminas, LKS); Ave, Vita (1969, rež. Almantas Grikevičius, LKS); Žaizdos žemės mūsų (1971, rež. Marijonas Giedrys, LKS); Ties riba (1973, rež. Raimondas Vabalas, LKS); Ilga kelionė prie jūros (kartu su I. Fridbergu, 1976, rež. Algirdas Araminas, LKS), Lizdas vėjyje (kartu su I. Fridbergu, 1979, rež. Olav Neuland, Tallinnfilm); Palinkėk man prasto oro (kartu su I. Fridbergu, 1980, rež. Varis Brasla, Rygos kino studija); Miško našlaitės (kartu su I. Fridbergu, 1980, rež. Kaljo Kiisk, Tallinnfilm).

Apdovanojimai 
 Dilogijos „Ožiukas už pora skatikų“ pagrindu sukurtas spektaklis „Nusišypsok mums, Viešpatie“ laimėjo pagrindinį apdovanojimą Baltijos ir Šiaurės Europos teatrų festivalyje.
 Romanas „Žydų parkas“ pripažintas geriausiu Izraelyje 1997 metų romanu rusų kalba.
 Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Gedimino trečiojo laipsnio ordinas, 1995 m.
 2014 m. Nacionalinė kultūros ir meno premija

Šaltiniai

Nuorodos 
 Asmeninis tinklalapis
 Andrius Navickas, Gediminas Kajėnas. Pasaulis negali būti beženklis
 Grigorijaus Kanovičiaus romanas „Šėtono apžavai“
 Vida Gražienė, Briuselyje – Grigorijaus Kanovičiaus literatūrinis vakaras 
 Požiūriai. Grigorijus Kanovičius

Lietuvos rašytojai
Lietuvos vertėjai
Lietuvos kino režisieriai
Lietuvos scenaristai
Lietuvos nacionalinės kultūros ir meno premijos laureatai
E1

Europos kelias E1 – kelias, prasidedantis Larne, Jungtinėje Karalystėje ir baigiasi Sevilijoje, Ispanijoje. Kelio ilgis – 2509 km.

Europos keliai
Lidija Meškaitytė

Lidija Meškaitytė (1926 m. gruodžio 30 d. Antšvenčiuose, Smalininkų valsč., Pagėgių apskritis – 1993 m. liepos 31 d.) – liaudies dailininkė, tapytoja, miniatiūrininkė.

Biografija 
Tėvai – Klaipėdos krašto senbuviai. Mokėsi Smalininkuose, 1941 m. baigė 7 klasių mokyklą vokiečių kalba. 1944 m., artėjant karo frontui, su tėvais pasitraukė į Rytprūsius, tačiau 1945 m. nutarė grįžti atgal. Pasiekę Kauną, pailsėti įsikūrė subombarduotame name šalia geležinkelio stoties. Naktį įsisiautėjusi audra namą sugriovė. Lida atsidūrė po griūvančios sienos nuolaužomis. Jos gyvybę pavyko išgelbėti, tačiau abu dubens kaulai buvo sulaužyti. Sunkiai sužalota mergina, metus praleidusi lovoje, vėliau vaikščiodama su ramentais pradėjo piešti. Iš pradžių kopijuodavo atvirukus ar žurnalų iliustracijas, vėliau pradėjo lieti akvareles.

Nuo 1957 m. vietinės reikšmės personalinė pensininkė. 1966 m. priimta į Liaudies meno draugiją, dalyvavo jos rengiamose parodose. Palaidota Smalininkuose, šalia savo tėvų – Jono ir Anės Meškaičių.

Kūryba 
Dailininkės unikalumas – miniatiūrose atvaizduoti peizažai. Dėl patirtų sužalojimų negalėdama toli keliauti dažniausiai piešdavo greta namų esančius vaizdus. Paveikslai nutapyti taip kruopščiai ir preciziškai, jog juose puikiai matomas kiekvienas medžio lapas ar žolės stiebas. Net spalvas menininkė stengdavosi parinkti kiek įmanoma natūralesnes, artimesnes gamtai. Be kelių šimtų (yra išlikusios 358) miniatiūrų L. Meškaitytė tapė ir natiurmortus, kompozicijas. Yra nutapiusi ir portretų.

Pirmą kartą darbai eksponuoti 1952 m. Jurbarko rajono menininkų kūrybos parodoje. 1954 m. kūrinėlius parodžiusi Kauno dailininkams profesionalams ir išgirdusi palankų kūrybos įvertinimą, buvo paskatinta kurti toliau. Vienas pirmųjų L. Meškaitytę, kaip dailininkę, 1956 m. atrado tapytojas Kazys Abromavičius. Nuo 1957 m. miniatiūros eksponuotos parodose Vilniuje, Rusijoje, Lenkijoje, Anglijoje, Norvegijoje. 1958, 1962 ir 1968 m. išleisti trys pieštų atvirukų rinkiniai.

Atminimo įamžinimas 
1993 m. dailininkė testamentu darbus (iš viso 765) dovanojo Lietuvai. Juos saugoja ir eksponuoja Lietuvos dailės muziejus. Skulptoriaus Vinco Grybo muziejuje Jurbarke veikia nuolatinė jos akvarelių faksimilių paroda. Jurbarko savivaldybė įsteigė L. Meškaitytės premiją, kuri kas treji metai įteikiama liaudies tapytojams už geriausius darbus Mažosios Lietuvos tema. 1998 m. Smalininkų vidurinei mokyklai suteiktas Lidijos Meškaitytės vardas. 2004 m. išleista dailėtyrininkių Daivos Bielinienės ir Marijos Kuodienės knyga „Lidija Meškaitytė. Gyvenimas ir kūryba“. 2006 m. kovo 21 d. L. Meškaitytės sodyba Antšvenčių kaime įrašyta į LR kultūros vertybių registrą.

Šaltiniai 

Lietuvos tautodailininkai
Lietuvos tapytojai peizažistai
Eddy Merckx

Edouard Louis Joseph, Baron Merckx (g. 1945 m. birželio 17 d., Belgijoje) – nebelenktyniaujantis profesionalus belgų plento dviratininkas, olimpietis.

Prancūzų žurnalas Vélo jį pavadino "tituluočiausiu kada nors gyvenusiu dviratininku". Jis laimėjo Tour de France 5 kartus, laimėjo Giro d’Italia ir Vuelta a España, laimėjo pasaulio čempionatus kaip pradedantysis ir kaip profesionalus dviratininkas, bei sumušė pasaulio Valandos rekordą (Ilgiausias atstumas nuvažiuotas per 1 valandą). Jis taip pat dalyvaudavo ir treko lenktynėse.

Šaltiniai 

Belgijos dviratininkai
Belgijos olimpiečiai
Tour de France laimėtojai
Pasaulio rekordininkai
Jurgis Gediminas Jakubčionis

Jurgis Gediminas Jakubčionis (1937 m. kovo 4 d. Piliuonoje – 2010 m. gruodžio 7 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius, pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui dalyvis.

Biografija 
1965 m. baigė Baumano aukštąją technikos mokyklą Maskvoje. 1965–1986 m. Lietuvos mokslų akademijos Fizikos, Puslaidininkių fizikos instituto inžinierius, Lietuvos informacijos instituto mokslinis bendradarbis. Vienas ir su kitais padarė išradimų autorius.

1975–1986 m. su kitais organizavo nelegalios literatūros (Lietuvių enciklopedija t. 15, A. Šapokos Lietuvos istorija, Dž. Orvelo Gyvulių ūkis, B. Brazdžionio, A. Maceinos ir kitų knygų) spausdinimą dideliais tiražais ir platinimą. Su kitais rengė etnografines šventes, sovietinės valdžios nutylimų Lietuvai svarbių įvykių – S. Dariaus ir S. Girėno žūties, Ldk Vytauto, 1920 m. Lietuvos-Sovietų Rusijos taika ir kt. minėjimus. Dėl šios veiklos sovietinės valdžios persekiotas, ne kartą atleistas iš darbo, 1986 m. pab. suimtas, dėl amnestijos 1987 m. pr. paleistas. 1988 m. įsitraukė į Sąjūdžio veiklą, dalyvavo rengiant Lietuvos Respublikos Konstitucijos projektą. 1990–1995 m. Vilniaus miesto tarybos deputatas. Etnografinių dainų klubo „Raskila“ bei katalikiškų giesmių būrelio „Karunka“ narys. 1992–2006 m. Lietuvos blaivybės fondo tarybos pirmininkas, Vyskupo M. Valančiaus blaivystės sąjūdžio valdybos narys, visuomeninės organizacijos „Tėvai prieš narkotikus“ pirmininkas.

Šaltiniai 

Lietuvos inžinieriai
Lietuvos disidentai
Lietuvos išradėjai
Alfredas Antanas Jakučiūnas

Alfredas Antanas Jakučiūnas (1938 m. sausio 1 d. Kaune - 2019 m. balandžio 9 d. Kaune) – Lietuvos architektas.

Biografija 
1955-1961 m. studijavo Kauno politechnikos institute, įgijo inžinieriaus architekto specialybę. 1961–1962 m. Vilniaus miestų statybos projektavimo instituto architektas. 1962–1973 m. Miestų statybos projektavimo instituto Kauno filialo architektas, grupės vadovas. 1973–1991 m. Paminklų konservavimo instituto Kauno skyriaus projektų vyr. architektas, skyriaus architektas. 1991–2004 m. Kauno miesto savivaldybės Urbanistikos ir architektūros skyriaus vedėjo pavaduotojas paminklotvarkai, Urbanistikos skyriaus Paminklotvarkos poskyrio vyriausiasis specialistas.  Kultūros paveldo ekspertas. 2005–2010 m. Vilniaus dailės akademijos Kauno fakulteto Architektūros katedros dėstytojas.

Dainavo Kauno „Pramprojekto“ vyrų chore „Perkūnas“, priklausė choro tarybai. Lietuvos architektų sąjungos Kauno skyriaus narys.

Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

Svarbiausi projektai 
 Plungės bendrasis (buv. generalinis) planas, 1964 m.
 Kauno kavinės „Trys mergelės“ interjeras, su žmona, 1965-1967 m.
 LSSR Ministrų tarybos vasarnamis Palangoje, 1967 m.
 Vasarnamis Palangoje, 1968 m.
 Gyvenamieji namai Kaune, 1970–1975 m.
 Kauno senamiesčio regeneracija, bendraautoris archit. Vytautas Jurkštas, 1973-1977 m.
 Administracinis pastatas Donelaičio g. (dab. VDU), 1973-1980 m.
 Raudondvario dvaras, bendraautorė archit. V. Švėgždiene, 1975 m.
 Pažaislio vienuolyno architektūrinio ansamblio I eilės restauracija, bendraautorės architektės L. Krivickienė, Stefanija Čerškutė, 1975–1980 m.
 Pastato Rotušės aikštėje 28 restauracija ir pritaikymas Medicinos ir farmacijos istorijos muziejui, bendraautorės archit. Liuda Marija Perevičienė, G. Jarmalienė, 1980-1987 m.
 Šv. Gertrūdos bažnyčios restauracija, su architektėmis Irma Grigaitiene ir Irena Vaškeliene, 1990 m.

Įvertinimas 
 1988 m. SSRS Ministrų tarybos premija, už Vilniaus gatvės Kaune pertvarkymą į pėsčiųjų gatvę
 2003 m. Architektūros riterio ordinas

Šaltiniai 

Lietuvos architektai
Lietuvos urbanistai
Boleslovas Jakutis

Boleslovas Jakutis (1890 m. sausio 14 d. Kalviškė, Dūkšto valsčius – 1969 m. rugsėjo 28 d. Edinburgas) – Lietuvos karinis veikėjas, Generalinio štabo pulkininkas.

Biografija 
Baigė Rimšės liaudies mokyklą. Dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare. 1915 m. baigė Karo mokyklą Maskvoje. Grįžęs į Lietuvą 1919 m. vasario mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę, Karo mokyklos vado adjutantas. 1920 m. sausio mėn. – 1921 m. gegužės mėn. Trečiosios brigados štabo viršininkas. 1920 m. dalyvavo Nepriklausomybės kovose su Lenkijos kariuomenės daliniais. Nuo 1921 m. gegužės mėn. ėjo Generalinio štabo III (Operacijų) skyriaus viršininko pareigas, nuo 1922 m. kovo mėn.– skyriaus viršininkas. 1923 m. sausio mėn. dalyvavo Klaipėdos sukilime, karo atašė prie Lietuvos vyriausybės atstovo Klaipėdoje. 1923 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus, 1926 m. – Belgijos karo akademiją. Nuo 1926 m. gruodžio mėn. Vyriausiojo štabo III skyriaus susisiekimo dalies, nuo 1927 m. rugsėjo mėn. – skyriaus viršininkas; kartu dėstė Aukštuosiuose karininkų kursuose. 1927 m. Generalinio štabo pulkininkas. Nuo 1930 m. sausio mėn. karo atstovas Baltijos (Pabaltijo) valstybėms. Nuo 1937 m. gegužės dėstė Karo mokykloje. TSRS okupavus Lietuvą 1940 m. rugpjūčio mėn. iš kariuomenės atleistas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1948 m. išvyko į Didžiąją Britaniją.

Įvertinimas 
 1920 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas
 1928 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas
 1938 m. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai 

Lietuvos pulkininkai
Lietuvos pedagogai
Ramutė Janavičiūtė-Kantoravičienė

Ramutė Janavičiūtė-Kantoravičienė (g. 1929 m. rugsėjo 9 d. Kaune) – Lietuvos baleto artistė, pedagogė.

Biografija 
1938–1944 m. mokėsi Valstybės teatro Kaune (1941–1944 m. Kauno didysis teatras) baleto studijoje, mokytojai Marija Juozapaitytė, Bronius Kelbauskas, Fiodoras Lopuchovas. 1956–1957 m. stažavo Didžiajame teatre Maskvoje, mokytojai Marina Semionova ir Jelizaveta Gerdt. 1971–1973 m. mokėsi Maskvos choreografijos mokyklos pedagoginiuose kursuose.

1947–1971 m. Lietuvos operos ir baleto teatras baleto solistė. Parengė koncertinių numerių. Gastroliavo Lenkijoje, Vokietijoje, buv. TSRS. 1973–2002 m. dėstė klasikinį šokį Čiurlionio menų mokykloje. Žymesnė mokinė – Viltis Algutytė.

Mirė 2013 m. liepos 12 d. Vilniuje.

Svarbiausi vaidmenys 
 Onė – Julius Juzeliūnas. Ant marių kranto, 1954 m.
 Raimonda – Aleksandras Glazunovas. Raimonda, 1954 m.
 Aurora, Odeta–Odilija – Piotras Čaikovskis Miegančioji gražuolė 1956 m., Gulbių ežeras 1958 m.
 Skirmutė – Juozas Indra. Audronė, 1957 m., TSRS teatrų festivalio Maskvoje laureatė
 Solveiga – Peras Giuntas, muzika – Edvardas Grygas, 1957 m.
 Ana – Žydrasis Dunojus, muzika – Johanas Štrausas, 1958 m.
 Drebulytė – Eduardas Balsys. Eglė žalčių karalienė, 1960 m.
 Silvija – Leo Delibas. Silvija, 1961 m.
 Laimutė – Lin Auster. Šiaurės sapnas, 1961 m.
 Smeraldina – M. Čiulaki. Tariamasis sužadėtinis, 1962 m.
 Giulnara – Adolfas Adamas. Korsaras, 1965 m.
 Driadžių valdovė – Liudvikas Minkus. Don Kichotas, 1970 m.

Šaltiniai 

Lietuvos baleto artistai
Lietuvos muzikos pedagogai
Aloyzas Jančoras

Aloyzas Jančoras (g. 1944 m. sausio 3 d. Mozūriškėse, Veiverių valsčius) – Lietuvos kino operatorius, režisierius.

Biografija 
1962 m. baigė Prienų vidurinę mokyklą. 1964–1967 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1967–1969 m. operatoriaus asistentas Lietuvos kino studijoje. 1969–1973 m. studijavo Kinematografijos institute Maskvoje. 1973–1993 m. Lietuvos kino studijos operatorius, režisierius. 1997 m. įsteigė VšĮ „A. Jančoro videoantologija“, vadovauja jai, kuria dokumentinius filmus apie svarbius Lietuvos kultūrinio gyvenimo įvykius ir asmenybes. 

Nufilmavo apie 20 teminių kino žurnalų, apie 40 dokumentinių, vaidybinių kino ir TV filmų. Būdingi tapybiški, ekspresyvūs kadrai, filmo atmosferos, ritmo jutimas.

Filmografija 
Dokumentiniai filmai
 Paskutinė vienkiemio vasara, 1971 m., su Robertu Verba
 Tarybų Lietuva, 1972 m., su kitais, rež. Robertas Verba
 Maestro jaunesnysis, 1973 m., rež. Robertas Verba
 Mes vyrai, mama, 1974 m., rež. Z. Putilovas
 Darbštuolis, 1974 m., rež. Laima Pangonytė
 Viršūnėje, kaip ir kelio pradžioje, 1974 m., su Nota Liubošicu
 Pasaulį vaizduojuos kaip didelę simfoniją… Mikalojus Konstantinas Čiurlionis, 1975 m., su Donatu Pečiūra, rež. Robertas Verba
 Maratonas balne, 1973 m., rež. Rimtautas Šilinis, Viktoras Starošas
 Savojo Aš beieškant, 1977 m., rež. Rimtautas Šilinis
 Noktiurnas išmetamajam vamzdžiui, 1977 m., rež. Rimtautas Šilinis
 Medis turi šaknis, 1978 m.
 Ne vien sau, 1979 m.
 Dovanėlė, 1980 m., rež. E. Zubavičius
 Dienos, metai, visas gyvenimas, 1982 m., rež. Vidmantas Bačiulis
 Sprendžia komunistai, 1983 m., rež. Rimantas Gruodis
 Raštą audžia istorija, 1983 m., rež. A. Tumas
 Saulė ir oras, 1984 m.
 Angkoras – SOS džiunglėse, 1987 m., rež. Viktoras Starošas
 Lietuvos prisikėlimas, 2000 m., rež. Arūnas Žebriūnas
 Akligatvis, 2009 m.
 Mocarto obuoliai, 2011 m.

Vaidybiniai filmai
 Markizas ir piemenaitė, 1978 m., rež. Algirdas Dausa
 Sužeista tyla, 1979 m., rež. Algimantas Kundelis
 Arkliavagio duktė, 1981 m., rež. Algimantas Puipa
 Visi prieš vieną, 1986 m., rež. Artūras Pozdniakovas
 Gyvenimas po klevu, 1988 m., rež. Kazimieras Musnickas
 Marius, 6 serijos, 1990–1992 m., 1-2 serijos, rež. Jonas Pakulis, 3-6 serijos, rež. A. Jančoras ir J. Pakulis
 Intrigos (4 serijos), 1991 m.
 Aš nežinau, kas aš esu, TV vaidybinis filmas, 4 serijos, 1995 m., režisierius, operatorius

Šaltiniai 

Lietuvos kino operatoriai
Lietuvos režisieriai
Jonas Janickis

Jonas Janickis (1906 m. rugpjūčio 3 d. Kaune – 1998 m. birželio 18 d. Kaune) – Lietuvos chemikas neorganikas, fizikochemikas, elektrochemikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras, chemijos vadovėlių autorius.

Biografija 
Pradinį išsilavinimą įgijo Riazanėje (Rusija). Nuo 1919 m. mokėsi Kauno realinėje vokiečių gimnazijoje. 1926–1930 m. studijavo Dresdeno aukštojoje technikos mokykloje, įgijo inžinieriaus chemiko kvalifikaciją. 1931–1932 m. tęsė studijas Dresdeno aukštosios technikos mokyklos doktorantūroje, apgynė disertaciją „Selenitinės rūgšties natrio ir kalio druskos“.

1933–1950 m. dėstė Vytauto Didžiojo universitete. 1940–1941 m. ir 1944–1950 m. Technologijos fakulteto Fizikinės chemijos katedros vedėjas; 1941 m. profesorius. 1949 m. chemijos mokslų daktaras. Nuo 1951 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. KTU) dėstytojas, 1951–1977 m. Fizikinės chemijos katedros vedėjas, 1977–1998 m. profesorius konsultantas. Neorganinių medžiagų ir cheminių trąšų specialybės inžinierių rengimo iniciatorius ir vadovas.

Nuo 1956 m. LSSR mokslų akademijos tikrasis narys.  R. Bunseno ir M. Faradėjaus mokslinių draugijų narys. Nuo 1994 m. Džordžo Sorošo fondo profesorius-emeritas. 

Nuo 1997 m. KTU Cheminės technologijos fakultete organizuojami akademiko Jono Janickio chemijos konkursai.

Mokslinė veikla 
Tyrimų sritys: sieros, seleno ir halogenų junginių neorganinė, fizikinė ir analizinė chemija, druskų ir vandens sistemų pusiausvyra, mangano ir seleno junginių elektrochemija, antikorozinės dangos.

Bibliografija 
 Įvadas į fizinę ir koloidų chemiją: vadovėlis universitetui. – Kaunas, 1947. – 206 p.
 Fizinė chemija: vadovėlis. – Vilnius: Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla, 1963. – 411 p.: iliustr.
 Fizikinė chemija: vadovėlis. – 2-asis leidimas. – Vilnius: Mokslas, 1987. – 452 p.
 Atsiminimai apie Kauno universiteto – Kauno politechnikos instituto Fizikinės chemijos katedrą (1926–1986). – Kaunas: Technologija, 1997. – 132 p.: iliustr. – ISBN 9986-13-588-5

Įvertinimas 
 1947 m. Garbės ženklo ordinas
 1961 m. LTSR nusipelnęs mokslo veikėjas
 1968 m. LSSR valstybinė premija (su kitais)

Šaltiniai

Literatūra 
 Akademikas Jonas Janickis: monografija / Vitalijus Janickis, Birutė Railienė. – Kaunas: Technologija, 2006. – 237 p.: iliustr. – ISBN 9955-25-104-2
 Konferencijos „Chemija ir cheminė technologija“, skirtos akademiko Jono Janickio 100-osioms gimimo metinėms, sekcijos „Neorganinių junginių chemija ir technologija“ pranešimų medžiaga / Saulius Kitrys, Nijolė Dukštienė, Rasa Paleckienė. – Kaunas: Technologija, 2006. – 107 p.: iliustr. – ISBN 9955-25-043-7

Lietuvos mokslų akademijos tikrieji nariai
LTSR valstybinės premijos laureatai
Lietuvos chemikai
Lietuvos dėstytojai
Benediktas Jankauskas

Benediktas Jankauskas (g. 1941 m. kovo 20 d. Plokščiuose, Platelių valsčius) – Lietuvos agrochemikas, dirvožemininkas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija 
1955–1958 m. mokėsi Plungės, 1958–1959 m. Kulių vidurinėje mokykloje. 1959–1964 m. studijavo Vilniaus pedagoginio instituto Gamtos-geografijos fakultete. 1964–1967 m. dirbo Žemdirbystės instituto Samališkės bandymų stotyje, 1967–1975 m. Vėžaičių filiale. 1972 m. žemės ūkio mokslų kandidatas. 

Nuo 1975 m. dirbo Kaltinėnų bandymų stotyje, 1975–1979 m. stoties ir jos eksperimentinio ūkio direktorius. 1979–1988 m. Žemdirbystės instituto Vėžaičių filialo Kalvų žemdirbystės sektoriaus vedėjas. 1988–2000 m. Kaltinėnų bandymų stoties direktoriaus pavaduotojas mokslo reikalams, 2000–2002 m. vyr. mokslo darbuotojas, 2002–2009 m. direktorius.  1995 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras. Vienas Žemaitijos kolegijos Rietave steigėjų. Plungiškių draugijos narys. Nuo 2009 m. - pensininkas; studijuoja senovės Žemaitijos (kartu ir Lietuvos) istoriją, domisi lokaliąja giminės istorija.

Mokslinė veikla 
Mokslinio darbo kryptys: agrochemija, dirvotyra, Žemaitijos kalvotų dirvų apsauga nuo erozijos, aplinkos apsauga, augalų fiziologija,senovės istoria.  Paskelbė 161 mokslinį straipsnį mokslo darbuose ir tarptautinuose moksliniuose žurnaluose; 58 - moksliniuose-gamybiniuose žurnaluose. Mokslinių publikacijų cituojamumo indeksas I-index – 11 (2021 m.).

Bibliografija 
 Vandens erozija ir kovos su ja priemonės, 1979 m.
 Agrochemiko žinynas, su kitais, 1984 m.
 Tręšimas ir aplinkos tarša, 1989 m.
 Dirvų apsauga nuo erozijos, 1990 m.
 Dirvožemio erozija, 1996 m.
 Labženčių giminė, Plungė, 2013 m.
 Žemaičių Jankauskų ir Labženčių giminės, Kaunas, 2015 m.
 Dainioujemuojė senuovės ėstuorėjė Āistiu: Žemaitėjės ėr Lietovuos. Kaunas, 2016. 76 p. 
 Istorijos fragmentai Aisčiai pervadinti Baltais Publikacijos. Kaunas, 2017. 299 p. 
 Slaptoji Lietuvos istorija Nutylėti pasakojimai apie aisčius, pervadintus baltais. „Obuolys“, 2018, 286 p. 
 Giesmė Aisčiams Eiliuota istorijos santrauka. Kaunas, 2020. 124 p.
 Baltais pervadintų AISČIŲ istorijos fragmentai žodynėlio forma. Kaunas, 2022. 638 p.

Įvertinimas 
 1997 m. Valdo Adamkaus premija

Šaltiniai 

Lietuvos žemės ūkio teoretikai
Lietuvos agrochemikai
Lietuvos dirvožemininkai
Juozas Šliažas

Juozas Šliažas (1925 m. birželio 13 d. Rimšiuose, Papilės valsčius – 2009 m. sausio 10 d. ) – Lietuvos inžinierius elektrikas, lengvaatletis, sporto darbuotojas.

Biografija 
1939 m. baigė Papilės pradinę mokyklą, mokėsi Šiaulių amatų mokykloje, Vilniaus politechnikume. 1944–1945 m. Vilniaus mobiliojoje elektros stotyje elektrotechnikas. 1946 m. įstojo į Kauno valstybinį universitetą ir po reorganizacijos 1951 m. baigė Politechnikos institutą, įgijo elektros stočių ir sistemų inžinieriaus kvalifikaciją.

1951–1964 m. Petrašiūnų elektrinės inžinierius, vėliau – turbinų cecho viršininkas. 1964–1980 m. dirbo Kauno Spalio 50-mečio dirbtinio pluošto gamykloje, nuo 1970 m. vyriausiasis specialistas. 1971 m. neatsitraukdamas nuo gamybos, apgynė technikos mokslų kandidato disertaciją.

Nuo 1980 m. dėstė Lietuvos kūno kultūros institute: 1980–1986 m. lengvosios atletikos katedros vedėjas, 1986 m. profesorius. 1982 m. technikos mokslų daktaras.  Pagrindinės mokslinių darbų kryptys – mažų ir didelių elektros parametrų matavimo prietaisai, jų įdiegimas gamyboje, cheminių siūlų-polimero struktūros tyrimai. 4 išradimai (iki 1986 m.). 

1992–2002 m. dėstė Lenkijoje, dirbo Ščecino universiteto Kūno kultūros institute profesoriaus, nuo 1996 m. tituluoto profesoriaus ir lengvosios atletikos katedros vedėjo pareigose. 2002–2005 m. Lietuvos kūno kultūros akademijos lengvosios atletikos katedros profesorius.

Sportinė veikla 
1942 m. Vilniuje įgijo buriuotojo kvalifikaciją. 1947 m. įkūrė Kauno jachtklubą ir 1948 m. (padedant kitiems) paruošė pirmuosius 36 kvalifikuotus buriuotojus. 1948 ir 1949 m. žaidė ledo rutulį ASK (Akademinio sporto klubo), 1950 m. – „Kauno audinių“ komandoje. 1951 m. baigė lengvosios atletikos trenerių-instruktorių kursus. 1956, 1963, 1964, 1969 m. SSRS lengvosios atletikos treneris. 1967–1970 m. LSSR lengvosios atletikos federacijos pirmininkas. 1952–1992 m. auklėtiniai apie 90 kartų tapo Lietuvos čempionais.

Buvo Lietuvos „Sporto“ ėjimo taurės varžybų steigėjas, Lietuvos olimpinės akademijos įkūrimo iniciatorius (kartu su Janiu Grinbergu), Lietuvos studentų sporto asociacijos atkūrėjas (padedant Č. Garbaliauskui). Rūpinosi Lietuvos lengvosios atletikos bazių statyba. 1988 m. dalyvavo Lietuvos tautinio olimpinio komiteto atkūrime, buvo išrinktas į pirmos kadencijos LTOK Vykdomąjį komitetą.

Įvertinimas 
 1963 m. SSRS nusipelnęs treneris
 1979 m. LSSR valstybinė premija (už mokslinių tyrimo darbų ciklą 1968–1978 m.)

Šaltiniai 

LTSR valstybinės premijos laureatai
Lietuvos inžinieriai elektrikai
Lietuvos lengvaatlečiai
Lietuvos buriuotojai
Lietuvos sporto veikėjai
Lietuvos pedagogai
Juozas Jankauskas (1931)

Juozas Jankauskas (1931 m. lapkričio 9 d. Kaune – 2014 m. rugsėjo 8 d. Kaune) – Lietuvos ekonomistas, socialinių mokslų daktaras, sporto ir visuomenės veikėjas.

Biografija 
1957 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1957–1965 m. dirbo inžinieriumi, 1959–1991 m. LSSR MA Ekonomikos institute Vilniuje, 1973–1979 m. mokslinis sekretorius. 1970 m. ekonomikos mokslų kandidatas.  Kartu 1982–1990 m. dėstė Liaudies ūkio specialistų tobulinimosi institute; 1987 m. docentas. 1989 m. Lietuvos ekonominio savarankiškumo koncepcijos vienas autorių. 1991–1993 m. LR Vyriausybės patarėjas sporto ir turizmo klausimais.  1992 m. vadovavo Lietuvos krepšinio rinktinei Barselonos olimpinėse žaidynėse. 1997–1998 m. Valstybinio turizmo departamento direktorius.

1959–1992 m. Lietuvos krepšinio teisėjų kolegijos pirmininkas. 1970–1986 m. FIBA teisėjas, 1986–2002 m. techninis komisaras. 1993–1996 m. vienas Lietuvos krepšinio lygos (LKL) steigėjų, patarėjas, direktorato vadovas. 1998–2006 m. Lietuvos studentų krepšinio lygos (LSKL) prezidentas.

Nuo 1999 m. Lietuvos kariuomenės karių, nukentėjusių nuo sovietinio ir nacistinio genocido, artimųjų sąjungos veikėjas, jos leidinio „Lietuvos kariuomenės karininkai“ 1918–1953 m. (t. 1-4 išsp. 2001–2004 m. vienas iš autorių. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių apie Lietuvos kariuomenę autorius.

Bibliografija 
 Naujos statybos Tarybų Lietuvoje: medžiaga lektoriui. – Vilnius, 1972. – 19 p.
 Kapitalinė statyba Tarybų Lietuvoje XI penkmetyje: medžiaga lektoriui. – Vilnius, 1982. – 18 p.
 Visit Lithuania: short guide / Juozas Jankauskas, Juozas Raguckas. – Vilnius, 1992. – 94 p.: lent.
 LKL: Lietuvos krepšinio lyga: 1993–1994 m. pirmenybių programa (su kitais). – Vilnius: LKL, 1994. – 79 p.: iliustr.
 Lietuvos kariuomenės karininkai, 1918–1953. – T. 3 (su kitais). – Vilnius: LNM, 2003. – 399 p.: iliustr. – ISBN 9955-415-30-4
 1941 m. Birželio sukilimas Lietuvoje: pagrindiniai sukilimo organizatoriai, vadovai, ryšininkai ir pasiuntiniai. – Vilnius: Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centras, 2010. – 539 p.: iliustr. – ISBN 978-609-8037-05-0
 Lietuvos krepšinio teisėjai. – Kaunas, 2014. – 220 p. – ISBN 978-6098-08-115-2

Įvertinimas 
 2001 m. KKSD aukso medalis „Už nuopelnus Lietuvos sportui“
 2001 m. LTOK Olimpinė žvaigždė
 2005 m. Sausio 13-osios atminimo medalis 
 2005 m. FIBA garbės teisėjas

Šaltiniai 

Lietuvos ekonomistai
Lietuvos krepšinio teisėjai
Lietuvos dėstytojai
Lietuvos enciklopedininkai
E20

Europos greitkelis E20 – Tarptautinio E-kelių tinklo dalis. Eina rytų-vakarų kryptimi per Airiją ,Jungtinę Karalystę, Daniją, Švediją, Estiją ir Rusiją. Kelio ilgis − 1880 km.

Maršrutas 

: Šanonas, Limerikas, Dublinas
Keltas
: Liverpulis, Mančesteris, Bradfordas, Lydsas, Kingstonas prie Hulo
Be kelto
: Esbjergas, Koldingas, Midelfartas, Niuborgas, Korsoras, Kogė, Kopenhaga
Tiltas
: Malmė, Helsingborgas, Halmstadas, Geteborgas, Alingsadas, Erebras, Arboga, Eskilstuna, Sedertaljė, Stokholmas.
Keltas
 Estija: Talinas, Narva
Valstybės siena
: Sankt Peterburgas

Europos keliai
Aniškio piliakalnis

Aniškio piliakalnis su gyvenviete (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A68KP, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR58) – piliakalnis Alytaus rajone, Alytaus seniūnijoje, netoli Aniškio ir Arminų I kaimų. Piliakalnis yra netoli Gudelių ežero, bevardžio upelio kairiajame krante. Pasiekiamas keliu Luksnėnai–Ūdrija prieš Gudelių ežerą pasukus į pitvakarius kairėn keliu link Vardos ir už 450 m paėjus į mišką 400 m į pietryčių kryptimi, yra miško 36 kvartalo šiaurės vakarų dalyje, kitapus upelio, 20 m į šiaurę nuo miško palaukės. Piliakalnis minimas ir Arminų vardu.

Piliakalnis 
Piliakalnio aikštelė buvo pailga šiaurės–pietų kryptimi, didžioji jos dalis nuplauta upelio. Piliakalnio šlaitai į upelį apardyti, statūs, 15 m aukščio, apaugę lapuočiais medžiais. Išlikusi dalis – 3,5 m ilgio, 13 m pločio. Aikštelės pietinėje pusėje iš molio supiltas 20 m ilgio, 6 m aukščio, 20 m pločio pylimas, kurio išorinis 8 m aukščio šlaitas leidžiasi į 1,5 m gylio, 7 m pločio viršuje, 2 m pločio dugne griovį, už kurio supiltas antras 0,4 m aukščio, 4 m pločio pylimas. Pašlaitėje prie upelio rastos suskilusios trinamosios girnos.  Apaugęs lapuočiais medžiais. Piliakalnis datuojamas I tūkst. viduriu – II tūkst. pradžia.

Gyvenvietė 
Į pietvakarius ir šiaurės vakarus nuo piliakalnio yra 1,5 ha papėdės gyvenvietė, kurios kultūriniame sluoksnyje rasta lygios, grublėtos ir žiestos keramikos su įrėžtais lygiagrečiais grioveliais, cilindrinis verpstukas.

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, Vilnius, 1973, p.99
 Radziukynas J. Suvalkų redybos pilekalniai su žemlapiu. Varšuva. 1909. p. 21–22
 Tarasenka P. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius, 1997. p. 20–21.
 Wejtko W. Do poszukiwaniu o piłkalniach. Wisła. 1889. T. III, p. 899.

Nuorodos 
 Aniškio piliakalnis
 Aniškio piliakalnis (foto) 2009 m. 

Piliakalniai Alytaus rajone
50000 Kvaharas

50000 Kvaharas (simbolis: ) – transneptūninis objektas ir tikriausiai nykštukinė planeta, skriejanti apie Saulę Koiperio juostoje. Atrasta 2002 m. birželio 4 d. Chad Trujillo ir Michael Brown Kalifornijos technologijų institute nuotraukose, darytose Samuel Oschin teleskopu Palomaro observatorijoje.

Kvaharao atradimas Gyvatnešio žvaigždyne oficialiai paskelbtas Amerikos astronomų sąjungos susitikime 2002 m. spalio 7 d. Šį objektą tikriausiai galima vadinti nykštukine planeta, nes Hablo kosminiu teleskopu buvo gauti tikslūs objekto matmenys.

Objekto matmenys: 1260 ± 190 km. Atradimo metu tai buvo didžiausias objektas po Plutono. Vėliau jį aplenkė Eridė, Sedna, Haumėja ir Makemakė.

Orbitos periodas: 287 m. Orbita beveik apskritiminė ir nedaug pasvirusi į ekliptikos plokštumą (~8°). Albedas 0.1.

Nuorodos 
 Quaoar atradėjų puslapis

Šaltiniai 

Nykštukinės planetos
Antanas Tamošaitis (1894)

Antanas Tamošaitis (1894 m. rugpjūčio 18 d. Smukučiai, Jurbarko valsčius – 1940 m. pabaigoje, Kaunas) – Lietuvos pedagogas, teisininkas, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Mokėsi Jurbarko pradžios mokykloje, 1912 m. baigė Tauragės keturklasę mokyklą. 1913–1915 m. mokėsi Žemaičių kunigų seminarijoje Kaune. 1915 m. Jurbarko pradžios mokyklos vedėjas, Čedasų pradžios mokyklos mokytojas. 1916 m. Kaune baigė vokiečių įsteigtus pedagoginius kursus.

Nuo 1919 m. Zarasų apskrities pradinių mokyklų inspektorius. 1921 m. eksternu išlaikė brandos atestato egzaminus. Nuo 1921 m. Kauno žydų realinės gimnazijos, Lietuvos profesinės sąjungos suaugusiųjų gimnazijos mokytojas. 1925 m. baigė Lietuvos universiteto Teisės fakultetą. Gavęs Švietimo ministerijos stipendiją, žinias gilino Vienos ir Paryžiaus universitetuose. 1928 m. Kaune apgynė disertaciją „Istorinė teisės mokykla Vokietijoje“, teisės mokslų daktaras. Nuo 1928 m. prisiekusiojo advokato padėjėjas, advokatas Jurbarke. 1929 m. lapkričio 23 d. vedė Eleną Stanaitytę, kilusią iš Slavikų k. Nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, nuo 1939 m. docentas. Bendradarbiavo laikraščiuose „Lietuvos ūkininkas“, „Lietuvos žinios“, rašė teisės klausimais, išvertė veikalą P. F. Girardo veikalą „Romėnų teisė“ (2 dalys). Kartu su J. Kairiu išvertė Senovės Rytų teisės paminklą – Hamurabio teisyną.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas VI (Utenos) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos ir Lietuvos valstiečių sąjungos bloką.  1939 m. lapkričio 21 d. – 1940 m. birželio 17 d. XXI Antano Merkio ministrų kabineto teisingumo ministras. 1940 m. birželio 14-15 d. paskutiniame posėdyje Prezidentūroje ragino pareikšti protestą dėl SSRS ultimatumo. 1940 m. liepos 11 d. sovietų okupacinės valdžios suimtas, kalintas Kaune. Nukankintas 1940 m. pabaigoje Kauno kalėjime. Kitais duomenimis, išvežtas į kalėjimą Maskvoje, kur ir mirė.

Šaltiniai

Literatūra 
 Tamošaitis Antanas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 62.
 Tamošaitis Antanas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1964, t. 30, p. 321–322.
 Tamošaitis M., Tamošaitis Antanas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 390–393.

Seimo atstovai
Lietuvos teisingumo ministrai
Lietuvos teisės mokslininkai
Lietuvos pedagogai
Ñuflo de Chaves

Njuflo de Čiavesas ( arba ; 1518–1568 m.) – ispanų keliautojas ir konkistadoras, Santa Krus de la Sieros miesto įkūrėjas.

Biografija 

Njuflo de Čiavesas gimė ir augo mažame Santa Krus de la Sieros kaimelyje Estremaduroje, 12 km nuo Truchilijo. Įstojo į karinę tarnybą ir siekė išvykti į Ameriką.

1542 m. išvyko į dabartinį Paragvajų kaip Naujosios Andalūzijos adelantado Alvar Núñez Cabeza de Vaca armijos narys. Tyrinėjo Paragvajaus upės maršrutą, pasiekė Igvasu krioklį. 1546 m. vėl krašto valdytoju tapusio Domingo Martínez de Irala išsiųstas į San Fernandą rasti kelią į Sidabro kalnus. Kitais metais Njuflo de Čiavesas iš ten suformavo ekspediciją Pilkomajo upe link Andų. Jis tapo pirmuoju europiečiu Pilkomajo baseino tyrinėtoju. 1548 m. Čiavesas kartu su keturiais ispanais ir dešimt indėnų patraukė į Limą, kur Peru gubernatoriaus Pedro de la Gasca turėjo paprašyti pagalbos Iralai. Tačiau parama nebuvo suteikta ir konkistadorai grįžo atgal į Asunsjoną.

1553 m. Paragvajaus upe pasiekė Čikitanijos regioną, tačiau Iralos nurodymu sustabdė tolimesnius žygius. 1556 m. mirus Iralai naujo valdytojo Hernando de Mendoza nurodymu Čiavesas išvyko į šiaurę su tikslu gubernijos paribyje įkurti miestą, tuom atsakant į portugalų ir Peru vicekaralystės pretenzijas toje teritorijoje. Atvykęs susidūrė su iš Limos atsiųstu Andrés Manso, kuris taip pat šiose žemėse siekė įkurti miestą. Tuomet Niuflo de Čiavesas iškeliavo į Limą pas vicekaralių Andrés Hurtado de Mendoza pareikšti savo teises į Paragvajaus aukštupio žemes.

1560 m. vicekaralius paskyrė savo sūnų García Hurtado de Mendoza naujųjų žemių valdytoju, bet kadangi tuo metu valdė ir Čilę, savo vietininku paskyrė Njuflo de Čiavesą. Šis 1561 m. vasario 26 d. regione įkūrė miestą, kurį pavadino savo gimtojo kaimo vardu – Santa Krus de la Siera. 1568 m. konkistadoras žuvo kelionėje iš Asunsjono užpultas Čiako indėnų. Po kelerių metų dėl nuolatinių indėnų antpuolių Santa Krusas perkeltas 220 km į vakarus.

Njuflo de Čiaveso garbei pavadinta Njuflo de Čaveso provincija Bolivijoje.

Ispanijos keliautojai
Konkistadorai
Virtualus privatus tinklas

Virtualus privatus tinklas (, VPN) – atskirų nutolusių vienas nuo kito kompiuterinių tinklų sujungimas į vieną tinklą internetu.

Virtualumas pasireiškia tuo, kad tinklas yra organizuojamas ne tiesiogiai, o per internetą. Privatumas – tuo, kad tinklas apsaugotas nuo nesankcionuoto prisijungimo iš išorės. VPN technologija leidžia saugiai ir greitai išplėsti, pvz., kokios nors organizacijos kompiuterinį tinklą, pasinaudojant pasauline interneto infrastruktūra. Tam nereikia ieškoti skirtosios linijos nuo padalinio A iki padalinio B: abiejuose padaliniuose pakanka, kad būtų po VPN technologijos įrenginį ir interneto ryšį.

Išnašos 

Informacinės technologijos
Verduliai (reikšmės)

Verduliais vadinama:

 kaimas Radviliškio rajone;
 kaimas Šiaulių rajone;
 Šiaulių miesto dalis.
Daukonys

Daukonys – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje. Stūkso mitologinis Daukonių akmuo vadinamas Ramytės aukuru.

Gyventojai

Išnašos 

Radviliškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Piktaičiai (Raseiniai)

Piktaičiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje. Piktaičių kadagys – gamtos paminklas.

Gyventojai

Išnašos 

Raseinių rajono savivaldybės gyvenvietės
Kanopėnai (Raseiniai)

Kanopėnai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, tarp magistralės  (už 1 km) ir Žemaičių plento (už 3 km).

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Kaime gimė žymus lietuvių rašytojas Simonas Stanevičius (1799–1848). Išlikę gimtasis namas ir svirnas, įkurtas Simono Stanevičiaus sodyba-muziejus.

Šaltiniai 

Raseinių rajono savivaldybės gyvenvietės
Laukupėnai

Laukupėnai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 10 km į vakarus nuo Rokiškio, prie krašto kelio . Pro kaimą teka dešinysis Nemunėlio intakas Laukupė. Apylinkėse yra Moškėnų-Laukupėnų kraštovaizdžio istorinis draustinis.

Gyventojai

Išnašos 

Rokiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Pakriaunys

Pakriaunys – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Kriaunų, prie Kriaunos upės. Apgriuvęs vandens malūnas. Stūkso Pakriaunio akmuo su trimis „velnio pėdomis“.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Henrikas Veisenhofas (1859–1922), dailininkas.
 Balys Balčiūnas (g. 1923 m.), veterinarijos gydytojas, biomedicinos mokslų daktaras.

Šaltiniai 

Rokiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Mockaičiai (Skuodas)

Mockaičiai – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 1,5 km į šiaurės vakarus nuo Barstyčių, prie Barstyčių tvenkinio. Praeina kelias . Stūkso akmuo Pikčiaus kūlis.

Gyventojai

Išnašos 

Skuodo rajono savivaldybės gyvenvietės
Mačiūkiai (Skuodas)

Mačiūkiai – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Šliktinės. Tai šiaurės vakarinė Mačiūkių kaimo dalis. Stūkso Mačiūkių akmuo su „laumės pėda“.

Gyventojai

Išnašos 

Skuodo rajono savivaldybės gyvenvietės
Klaišiai (reikšmės)

Klaišiais vadinami kaimai:

 Akmenės rajone;
 Skuodo rajone;
 Telšių rajone.
Karolis Jankevičius

Karolis Jankevičius (g. 1924 m. lapkričio 22 d. Šiauliuose) – Lietuvos botanikas, mikrobiologas, gamtosaugininkas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija 
1950 m. baigė Vilniaus universitetą (VU). 1950–1953 m. VU dėstytojas. 1953–1959 m. Biologijos instituto, 1959–1981 m. Botanikos instituto direktorius. 1964 m. biologijos mokslų kandidatas.  1981–1991 m. Botanikos instituto Hidrobotanikos laboratorijos vadovas; 1990 m. profesorius. 1957–1961 m. dar ir žurnalo „Mokslas ir gyvenimas“ vyr. redaktorius. 1960–1982 m. Lietuvos gamtos apsaugos draugijos pirmininkas.

Mokslinė veikla 
Mokslinių darbų svarbiausios kryptys: aplinkos apsauga, gėlųjų vandenų ir grunto mikrobiologija, Lietuvos gamtos apsaugos istorija. 15 patentų, 16 išradimų autorius.

Bibliografija 
 Šiaurinės Kuršių marių dalies planktoninių organizmų vystymosi fiziologiniai-biocheminiai pagrindai, su kitais, 1978 m., rusų k.
 Organizmo ir jo virškinamojo trakto mikrofloros obligatinė simbiozė, su kitais, 1989 m., rusų k.
 Aplinkos apsaugos terminų žodynas, su kitais, 2000 m.
 Lietuvos aplinkosaugos raida, (sud. Karolis Jankevičius, Juozas Stasinas) 2000 m.
 Aplinkos biologinis valymas / VšĮ „Grunto valymo technologijos“ (sud. Karolis Jankevičius, Rapolas Liužinas). – Vilnius: Apyaušris, 2003. – 343 p.: iliustr. – ISBN 9955-609-00-1
 Gamtos riterio lobiai. Atsiminimų knyga apie gamtosaugininką Viktorą Bergą, (sud. Karolis Jankevičius, Juozas Stasinas).  Vilnius, Gamtos bičiulių asociacija, 2007. – 231 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-427-20-9
 Ekologijos terminų aiškinamasis žodynas: lietuvių-anglų-vokiečių-rusų kalbomis / Algimantas Paulauskas, Karolis Jankevičius, Rapolas Liužinas ir kt. – Vilnius: Grunto valdymo technologijos, 2008. – 503 p. – ISBN 978-609-95044-0-7

Įvertinimas 
 1976 m. LSSR valstybinė premija
 1980 m. LTSR nusipelnęs gamtos apsaugos darbuotojas

Šaltiniai

Literatūra 
 Profesorius Karolis Jankevičius (sud. Rapolas Liužinas, Ieva Paunksnytė). – Vilnius: Apyaušris, 2011. – 111 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-609-60-5

LTSR valstybinės premijos laureatai
Lietuvos botanikai
Lietuvos mikrobiologai
Lietuvos ekologai
Aplinkosaugininkai
Vyžuona (Rokiškis)

Vyžuona – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje. Stovi paminklinis akmuo 1943 m. spalio 13 d. vokiečių sudegintiems Miliūnų, Šlapekių ir Lauciūnų kaimams.

Gyventojai

Šaltiniai 

Rokiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Peleniai (Šakiai)

Peleniai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje.

Istorija

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Kaime gimė žymus lietuvių skulptorius Vincas Grybas (1890–1941).

Šaltiniai 

Šakių rajono savivaldybės gyvenvietės
Liepojos Lauvas

Liepojos „Lauvas" krepšinio klubas iš Latvijos, LBL ir BBL rungtynes žaidžiantis Liepojos mieste. 1997 metais klubas yra iškovojęs antrąją vietą LBL čempionate. 2008 metais BBL iššūkio taurėje, pateko į pusfinalį tačiau iškovojo tik ketvirtąją vietą taurėje.

Pasiekimai

LBL 

 1991-1992 m. - 8 vieta
 1992-1993 m. - 8 vieta
 1993-1994 m. - 11 vieta
 1994-1995 m. – 9 vieta 
 1995-1996 m. – 7 vieta
 1996-1997 m. - 2 vieta
 1997-1998 m. – 5 vieta 
 1998-1999 m. – 5 vieta 
 1999-2000 m. – 3 vieta 
 2000-2001 m. – 4 vieta 
 2001-2002 m. – 7 vieta 
 2002-2003 m. – 4 vieta 
 2003-2004 m. – 5 vieta 
 2004-2005 m. – 5 vieta
 2005-2006 m. – 6 vieta
 2006-2007 m. – 4 vieta
 2007-2008 m. – 6 vieta
 2008-2009 m. – 6 vieta
 2009-2010 m. - 5 vieta
 2010-2011 m. - 3 vieta
 2011-2012 m. - 3 vieta

BBL 
 2004-2005 m. – 5 vieta (Iššūkio taurė)
 2005-2006 m. – 13 vieta
 2007-2008 m. - 4 vieta (Iššūkio taurė)
 2008-2009 m. - 8 vieta (Iššūkio taurė)
 2009-2010 m. – 9 vieta 
 2010-2011 m. - 12 vieta 
 2011-2012 m. – 14 vieta

Buvę žaidėjai 
 Martynas Andriukaitis (1981–2014)

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė

Latvijos krepšinio klubai
Liepojos sporto klubai