joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Rimgaudas Geleževičius

Rimgaudas Geleževičius (g. 1956 m. kovo 1 d. Rusnėje, Šilutės rajonas) – Lietuvos politologas, žurnalistas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija 
1979 m. baigė Vilniaus pedagoginio instituto Istorijos-pedagogikos fakultetą. 1987 m. istorijos mokslų kandidatas, disertacija „LKP veikla organizuojant pramonės objektų statybą respublikoje 1966–1975 m.“. 

1989–1992 m. dėstė politologiją Vilniaus inžineriniame statybos institute. 1992 m. dirbo dienraštyje „Tiesa“. 1993–1998 m. prezidento Algirdo Brazausko patarėjas visuomeniniais politiniais klausimais. 1998–1999 m. dirbo žurnale „Veidas“. Nuo 1999 m. Lietuvos teisės universiteto Politikos mokslų katedros dėstytojas. 1999–2003 m. Laisvosios Europos radijo korespondentas Lietuvoje. 2003–2008 m. Lietuvos nacionalinio radijo direktorius, generalinio direktoriaus pavaduotojas.  Nuo 2008 m. laikraščio „Lietuvos žinios“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas.

Bibliografija 
 Lietuvos Respublikos prezidentai: Antanas Smetona, Aleksandras Stulginskis, Kazys Grinius, Algirdas Mykolas Brazauskas / Liudas Truska, Algimantas Liekis, Gediminas Ilgūnas, Rimgaudas Geleževičius. – Vilnius: Valstybinis leidybos centras, 1995. – 510 p.: portr. – ISBN 9986-09-055-5
 Holokausto teisingumas ir restitucija Lietuvoje atkūrus nepriklausomybę (1990–2003): monografija. – Vilnius: Lietuvos teisės universiteto Leidybos centras, 2003. – 259 p. – ISBN 9955-563-42-7
 Interesų grupės ir lobizmas: mokomasis-metodinis leidinys. – Vilnius: LTU Leidybos centras, 2004. – 58 p. – ISBN 9955-563-53-2

Šaltiniai 

Lietuvos politologai
Lietuvos pedagogai
Lietuvos radijo žurnalistai
Jeleniavo valsčius

Jeleniavo valsčius () – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje. Valsčiaus centras – Jeleniavas. Ribojasi su Prieraslio, Rūtelės, Suvalkų, Šipliškės ir Vižainio valsčiais bei Suvalkų miestu. Valsčius priklauso Jeleniavo Šv. Jėzaus širdies parapijai. Valsčiuje yra Kšemianuchos radijo ir televizijos bokštas.

Istorija 

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII–XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.

Valsčius atkurtas XIX a. 2-ojoje pusėje, priklausė Suvalkų apskričiai (Suvalkų gubernija). Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį valsčius buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Paviršiaus struktūra 
Pagal 2005 m. duomenis valsčiaus plotas yra 131,84 km², iš kurių:
 ariama žemė: 77 %
 miškai: 10 %
 vandens telkiniai: 13 %

Valsčius sudaro 10,08% Suvalkų apskrities.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2008 m. birželio 30 d. surinktus duomenis:

Pagal 2005 m. duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 2020,42 zlotai.

Tautinė sudėtis

Adminisracinis suskirstymas 

Bachanovas, Bialorogiai, Blaskovizna, Čajevščizna, Červonė Bagnas, Gulbiniškiai, Hultajevas, Ignatuvka, Jeleniavas, Kazimieruvka, Kžemianka, Lapūkavas, Leščevas, Malesovizna, Okronglė, Podvysokių Jelenevskiai, Prūdiškės, Richtinas, Rutka, Sidoriai, Sidorių Zapolnė, Sidoruvka, Suchodoliai, Sumavas, Šcibovas, Šešupka, Šiurpilis, Udrinas, Udziejekas, Vodzilkiai, Volovnia, Zažečės Jelenevskiai, Živa Voda.

Valsčiaus gamta 

Dalis valsčiaus teritorijos yra Suvalkų kraštovaizdžio parke. Valsčiuje teka Juodosios Ančios ir Šešupės upės. Valsčiuje yra Lapūkavo riedulių draustinis, Bachanovo riedulių draustinis ir Rutkos draustinis bei Jasionovo kalnas, Kšemianuchos kalnas, Kšemieniuchos kalnas, Kukmedžių kalnas, Pilies kalnas ir Šiurpilio piliakalnis.

Ežerai 

Valsčiuje yra šie ežerai:
 Didysis Šelmentas (3,56 km²);
 Eglinis (0,135 km²);
 Kopanė (0,125 km²);
 Šiurpilis (0,89 km²);
 Vodzilkiai (0,043 km²).

Nuorodos 
 Valsčiaus tinklalapis (lenk.) .

Šaltiniai 

 
Palenkės vaivadijos valsčiai
FK Energetyk-BDU

Energetyk-BDU – Baltarusijos futbolo klubas iš Minsko.

Istorija
Įkurtas 1995 metais, tuo metu vadinosi Zvezda (Žvaigždė). Vėliau - FK Zvezda-BGU Minsk (ФК «Звязда-БДУ» Менск). 

Yra žaidęs elito divizione. 2005–2006 m. futbolo taurės turnyre pasiekė pusfinalį.

Logotipas

Pasiekimai

Sezonai 

|}Šaltinis:

Sudėtis 
Atnaujinta; 2021 m. rugsėjo 1 d.

Išnašos

Nuorodos 
 https://energetikbgu.by/
 RSSSF duomenų bazė

Energetik-BGU Minsk
Minskas
Nijolė Gelžinytė

Nijolė Gelžinytė (1938 m. kovo 17 d. Šiauliuose – 2018 m. rugsėjo 17 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro ir kino aktorė, režisierė.

Biografija 
1956 m. baigė Šiaulių 2-ąją vidurinę mokyklą. 1960 m. baigė Lietuvos konservatorijos Irenos Vaišytės ir Jono Kavaliausko kursą. 1960–1965 m. Lietuvos televizijos ir radijo, nuo 1965 m. – Jaunimo teatro aktorė. Vaidino kino filmuose. Sukūrė vaikų spektakliuose travesti amplua vaidmenų. 1997 m. Keistuolių teatre pastatė A. Čechovo „Žuvėdrą“. 1998 m. Vilniaus universitete įkūrė teatro studiją „Teatriukas“.

Žymesni vaidmenys 
Teatre:
 Laura – Tenesis Viljamsas. Stiklinis Žvėrynas 1968 m.
 Pepė – Astrid Lindgren. Pepė Ilgakojinė 1971 m.
 Kadre – Enis Vetema. Vakarienė penkiems 1972 m.
 Laima – Kazys Inčiūra. Gulbės giesmė 1975 m.
 Mamytė – Saulius Šaltenis. Jasonas 1978 m.
 Modė – Kolinas Higinsas, Žanas Klodas Karjė. Haroldas ir Modė 1984 m.
 Emili Dikinson – Viljamas Lusas. Amhersto atsiskyrėlė 1989 m.
 Sara Bernar – J. Murrelis. Memuarai 1999 m.

Kine:
 Sužeista tyla, 1979 m., rež. Algimantas Kundelis
 Metai baigiasi saulėlydžiu, 1990 m., rež. Sigitas Siudika

Televizijoje:
 Giminės, 1993 m., rež. Saulius Vosylius
 Atžalos, 1998 m., rež. Saulius Vosylius

Apie ją sukurtas dokumentinis filmas „Kambariai be durų“, rež. Edmundas Zubavičius, 1997 m.

Šaltiniai 

Lietuvos aktoriai
Lietuvos pedagogai
Lietuvos režisieriai
Dantenos

Dantenos (lot. Gingivae) – burnos ertmės ir jos prieangio gleivinės dalis, kuri dengia viršutinio ir apatinio žandikaulių alveolinės ataugas. Dantenos tvirtai suauga su alveolinių ataugų antkauliu, bei danties kaklelio srityje esančiu cementu. Dantenų gleivinė yra nepaslanki, stora ir neturi pogleivio. Turi du paviršius: prieanginį ir liežuvinį. Dantenos savo kraštais supa dantų kaklelius, apie kurios susidaro dantenų kišenės, o ant tarpalveolinių pertvarų susidaro tarpdantiniai speneliai.

Naujagimio dantenos sudaro ištisinį sluoksnį, dengiantį visas alveolines ataugas, taip pat ištraukus dantį ir užsitraukus kaulinei alveolinei kišenei, ją apauga dantenos.

Dantenų ligos 
 Parodontozė
 Periodontitas
 Dantenų kraujavimas

Nuorodos 
 Kraujuojančios dantenos
 

Žmogaus anatomija
Mindaugas Griškonis

Mindaugas Griškonis (g. 1986 m. sausio 17 d. Vilniuje ) – Lietuvos irkluotojas, šalies rekordininkas, daugkartinis Europos ir Lietuvos čempionas.

2007 m. užėmė antrąją vietą Europos irklavimo čempionate Poznanėje. 
2009 m. užėmė pirmąją vietą Europos irklavimo čempionate Breste. 2011 ir 2012 m. dar kartą tapo Europos čempionu.

Biografija 

Vilniaus pedagoginio universiteto bakalauras, studijuoja magistrantūrą Mykolo Romerio universitete. Sportuoja nuo 1999 m. Pirmoji trenerė Inga Domarkaitė, ilgą laiką buvo treniruojamas - Alfonso Mikšio. Šiuo metu treniruoja Robertas Tamulevičius.

Baigė bakalauro studijas Vilniaus pedagoginiame universitete. Yra Mykolo Romerio universiteto magistro studijų studentas.

Mėgsta skaityti, slidinėti, važinėti dviračiu, žiūrėti filmus.

Nuo 2008 m. Lietuvos olimpinės rinktinės narys.

2014 m. oficialiai pagerino Lietuvos vidaus patalpų („Indoor Rowing“) 2000 m irklavimo rekordą - 5:49,9

2021 m. išrinktas Geriausiu Lietuvos sportininku.

Pasiekimai 
2014 m. Vasario 8d. oficialiai pagerino Lietuvos vidaus patalpų („Indoor Rowing“) 2 km irklavimo varžybų rekordą, užfiksuodamas laiką 5:49,9 , šis rekordas po kelių savaičių buvo neoficialiai pagerintas Rolando Maščinsko

2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, Pekine užėmė 8 vietą vienviečių valčių klasėje.

2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, Londone užėmė 8 vietą vienviečių valčių klasėje.

2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, Rio de Žaneire užėmė 2 vietą dviviečių porinių valčių klasėje.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali Mindaugo Griškonio svetainė 
 worldrowing.com puslapis apie sportininką 

Lietuvos irkluotojai
Lietuvos olimpiečiai
Turtuolis, vargšas...(filmas)

Turtuolis, vargšas… – 1984 m. Lietuvos kino studijoje pagal Irvino Šo (Irwin Shaw, g. 1913, JAV - m. 1984, Šveicarija) romaną sukurtas keturių serijų filmas apie vokiečių emigranto šeimos gyvenimą JAV nuo 1945 m. iki šių dienų.

Kūrybinė grupė 
 Scenarijaus autorius - Saulius Tomas Kondrotas;
 Režisierius - Arūnas Žebriūnas;
 Operatorius - Jonas Gricius;
 Dailininkas-statytojas - Algimantas Šiugžda;
 Kompozitorius - Laimis Vilkončius.

Vaidino 
 Rūta Staliliūnaitė - Merė Džordach (motina)
 Liubomiras Laucevičius - Akselis Džordachas (tėvas)
 Nelė Savičenko - Gretchen
 Regimantas Adomaitis - Teodoras Boilanas
 Juozas Budraitis - profesorius Dentonas
 Igoris Rogačiovas, Georgijus Taratorkinas - Rudolfas Džordachas
 Mirdza Dziverė - Keit (Tomo žmona)
 Arnis Licitis - Kolinas Berkas
 Saulius Balandis, Remigijus Sabulis - Tomas Džordachas
 Vytautas Tomkus - policininkas Džo
 Gediminas Girdvainis - Duaeris
 Jūratė Onaitytė - Džeinė Boilan (Rudolfo žmona)
 Romualdas Ramanauskas - Vilis Ebotas
 Antanas Gabrėnas - rektorius
 taip pat Algirdas Paulavičius, Valdas Jatautis, Vytautas Kancleris, Linas Paugis, Vytautas Rumšas,Audris Chadaravičius, Bronius Talačka, Irena Kriauzaitė, Vaiva Mainelytė, Edgaras Savickis, Povilas Gaidys, Rolandas Butkevičius, Juozas Rygertas, Kostas Smoriginas, Birutė Didžgalvytė, Bronė Braškytė, Adolfas Večerskis, Jonas Aleksa, Česlovas Stonys, Kristina Gudonytė ir kiti.

Techniniai duomenys 
 Sukurta Lietuvos kino studijoje Visasąjunginės televizijos (Гостелерадио СССР) užsakymu
 Meninis televizijos filmas, spalvotas
 Serijų - 4
 Žiūrovų amžiaus apribojimai - nėra
 Garsas - mono
 Kalba - rusų
 Trukmė - 304 min.

Nuorodos 
 Filmo ištrauka

Lietuvos filmai
1984 filmai
Ždanovičai

Ždanovičai (arba Ždanovičiai) – gyvenvietė vidurio Baltarusijoje, į šiaurės vakarus nuo Minsko, pakeliui į Maladečiną. Geležinkelio stotis. Prateka Svisločė, šiaurėje telkšo Zaslavlio tvenkinys.

Sportas 
 FK Darida (futbolas)

Minsko rajono gyvenvietės
Mikaševičai

Mikaševičai (arba Mikaševičiai) – miestas pietų Baltarusijoje, 100 km į rytus nuo Pinsko. Upių uostas. Išgaunamas granitas (antroji pagal dydį radimvietė pasaulyje), išvystyta maisto pramonė. Yra gimnazija, kultūros rūmai, sanatorija, Šv. Jono cerkvė.

Istorija 

Pirmąkart minimi 1785 metais. 2005 m. gavo miesto teises.

Sportas 
 FK Granit Mikaševiči (buvęs futbolo klubas);
 Namų rungtynes klubas žaidžia „Polesės“ stadione, kuris yra Luninece ir talpina 3 095 žiūrovus.

Šaltiniai 

Bresto srities miestai
Aleknai (Raseiniai)

Aleknai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, Viduklės seniūnijoje, 2 km į pietvakarius nuo Viduklės, piečiau magistralės .

Gyventojai

Šaltiniai 

Raseinių rajono savivaldybės gyvenvietės
Antapusinis

Antapusinis – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, Viduklės seniūnijoje, 2 km į pietvakarius nuo Viduklės, piečiau Aleknų kaimo. Pro kaimą teka Apusinas – kairysis Šešuvies intakas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Raseinių rajono savivaldybės gyvenvietės
Antringis

Antringis – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, tarp Viduklės ir Viduklės GS, prie . Šalia kaimo teka Apusinas.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Antringyje 1906 m. gimė kalbininkas, daktaras Petras Jonikas.

Šaltiniai 

Raseinių rajono savivaldybės gyvenvietės
Apusinai

Apusinai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, Viduklės seniūnijoje, 4 km į pietryčius nuo Viduklės. Pro kaimą teka Apusinas, piečiau kaimo į jį įteka Plačiuva.

Gyventojai

Šaltiniai 

Raseinių rajono savivaldybės gyvenvietės
Bagamolai

Bagamolai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, Viduklės seniūnijoje, 7 km į šiaurę nuo Viduklės, kairiajame Šešuvies krante.

Gyventojai 

Bagamolų kaimas buvo išsidėstęs kairiajame ir dešiniajame Šešuvies krantuose, didžioji kaimo gyventojų dalis gyveno dešiniajame krante. Tik vykdant melioraciją septintame dešimtmetyje visi dešiniojo kranto gyventojai išsikėlė , taip dešiniajame krante liko tik laukai.Kairiajame upės krante Bagamolų kaimas ribojasi su Talkininkų kaimu.

Šaltiniai 

Raseinių rajono savivaldybės gyvenvietės
Pakerūlis

Pakerūlis – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, Viduklės seniūnijoje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Raseinių rajono savivaldybės gyvenvietės
Krupšė

Krupšė – buvęs viensėdis Raseinių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Viduklės.

Istorija 
2015 m. Krupšė panaikinta, žemės atiduotos Stunguriams.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panaikintos Raseinių rajono savivaldybės gyvenvietės
Kelmynė (Raseiniai)

Kelmynė – buvęs kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Viduklės.

Istorija 
2015 m. Kelmynė panaikinta, žemės prijungtos prie Šeštokynės.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panaikintos Raseinių rajono savivaldybės gyvenvietės
Didvėjis

Didvėjis – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Viduklės, piečiau Gylių. Pro kaimą teka Upės upelis.

Gyventojai

Šaltiniai 

Raseinių rajono savivaldybės gyvenvietės
Staryja Darohos

Staryja Darohos (arba Staryje Dorogos) – miestas Minsko srities pietuose (Baltarusija); rajono centras. Yra geležinkelio stotis, Šv. Mykolo cerkvė (XX a.), žydų kapinės, jaunimo centras, kultūros rūmai (nuo 2001 m.).

Istorija 

Minimas nuo 1524 metų.

Sportas 
 FK Starye Dorogi (futbolas)

Šaltiniai 

Minsko srities miestai
Staryja Darohų rajono gyvenvietės
Petras Geniušas

Petras Geniušas (g. 1961 m. vasario 6 d. Vilniuje) – Lietuvos pianistas, pedagogas.

Biografija 
Tėvai Rimas Geniušas ir Irena Žemaitytė-Geniušienė, brolis Julius Geniušas. 1979 baigė Vilniaus M.K.Čiurlionio vidurinę meno mokyklą  prof. Liucijos Drąsutienės klasėje.1979–1981 m. studijavo Lietuvos konservatorijos J. Karnavičiaus klasėje, 1985 m. baigė Maskvos konservatorijos V. Gornostajevos klasę.

Nuo 1990 m. Lietuvos konservatorijos (dab. Lietuvos muzikos ir teatro akademija dėstytojas. Nuo 1999 m. profesorius. Nuo 1992 m. dar dėstė ir Tokijo „Yamaha Music Foundation“, 1996–1998 m. – Karališkojoje muzikos akademijoje Londone. 2011 m. Vytauto Didžiojo universiteto Muzikos akademijos Fortepijono katedros vedėjas. Šiuo metu Petras Geniušas yra Lietuvos muzikos ir teatro akademijos profesorius. Nuo 2015 metų dėsto Škotijos karališkoje akademijoje.

Už plačią koncertinę ir kūrybinę veiklą Petras Geniušas buvo įvertintas Lietuvos nacionaline meno ir kultūros premija (1992 m.) ir Pasaulio intelektinės nuosavybės organizacijos (WIPO) premija (2004 m.). 2011 m. Petras Geniušas apdovanotas Kultūros ministerijos garbės ženklu „Nešk savo šviesą ir tikėk“. 2015 m. apdovanotas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžiumi.

Įvertinimas 
 1989 m. Saragosa (Ispanija), pianistų konkurso „Pilar Bayona“ II premija
 1991 m. Cincinatis, „American Music Scholarship Association“ (A. M. S. A.) III premija
 1991 m. Oberlinas (Ohajo valstija), „Young Keyboard Artists Association“ (Y. K. A. A.) I premija
 1992 m. „Palm Beach Invitational International“ konkurso I premija
 1992 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija
2004 m. Pasaulio intelektinės nuosavybės organizacijos (WIPO) premija
2011 m.  apdovanotas Kultūros ministerijos garbės ženklu „Nešk savo šviesą ir tikėk“
2015 m. apdovanotas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžiumi

Šaltiniai 

Lietuvos pianistai
Lietuvos muzikos pedagogai
Lietuvos nacionalinės kultūros ir meno premijos laureatai
VDU dėstytojai
Nacionalinės M.K. Čiurlionio menų mokyklos auklėtiniai
Algirdas Gradauskas

Algirdas Gradauskas (g. 1973 m. gruodžio 7 d.) – Lietuvos teatro ir televizijos aktorius. 

1995 m. baigė Lietuvos muzikos akademiją, aktoriaus specialybę (vadovas – Algirdas Latėnas)

Nuo 1999 m. dirba Lietuvos nacionaliniame dramos teatre, taip pat sukūrė keletą vaidmenų Lietuvos televizijos serialuose.

Žinomi vaidmenys

Serialuose: 
Nepaprasti Tučkaus ir jo viršininko nuotykiai. Žurnalistės pagrobimas (LTV, 1996 m.).

Gedimino 11 („BTV“, 2001 m.)  – Sidas 

Prokurorai („LTV" 2002 m.) - Laika.

Garbės kuopa („LNK“, 2008 m.) – Erkė.

Filmuose: 
Kai aš buvau partizanas (2008 m.).

Valentinas už 2rų (2014 m.).

Širdys (2018)

Nuorodos 
Algirdas Gradauskas LNDT svetainėje 

Lietuvos aktoriai
Juozas Geniušas

Juozas Geniušas (1892 m. spalio 22 d. Navickai, Alytaus apskritis – 1948 m. sausio 4 d. Kaunas) – Lietuvos pedagogas, dramaturgas.

Biografija 
1912 m. baigęs Veiverių mokytojų seminariją dirbo dab. Lenkijos pradžios mokyklose. Per Pirmąjį pasaulinį karą mokytojavo Poltavos gubernijos ir Petrogrado pradžios mokyklose. 1917 m. Petrograde baigė ikimokyklinio auklėjimo kursus, 1918–1921 m. Petrogrado pedagoginiame institute studijavo pedagogiką ir istoriją.

1921 m. grįžęs į Lietuvą mokytojavo Kėdainių gimnazijoje, nuo 1925 m. – Lietuvos mokytojų seminarijoje Kėdainiuose. Nuo 1925 m. Lietuvos universitete dar studijavo istoriją. Dalyvavo Lietuvos mokytojų profsąjungos, valstiečių liaudininkų ir Lietuvos jaunimo sąjungos veikloje. Po 1926 m. valstybinio perversmo atleistas iš mokytojo pareigų, 1927 m. įkalintas. Vėliau dirbo Kauno miesto Švietimo skyriuje. 1930 m. vienas Lietuvos vaikų teatro draugijos organizatorių, Spaudos fondo valdybos narys. 1931–1940 m. Kaune vadovavo Lietuvos moterų globos komiteto mokyklai. 1940–1941 m. Švietimo liaudies komisariato valdybos viršininkas, 1941–1944 m. dirbo Kauno amatų mokykloje, nuo 1944 m. Kauno mokytojų seminarijos direktorius. 

1911 m. kartu su kitais moksleiviais Veiverių mokytojų seminarijoje įkūrė slaptą moksleivių lavinimosi būrelį ir leido laikraštį „Rūtelė“, buvo jo redaktorius. Taip pat rašinėjo straipsnius į leidinius „Ateitis“, „Pavasaris“, „Garnys“, „Viltis“, „Lietuvių balsas“. Redagavo 1932 m. „Mokytojų kalendorių“, nuo 1935 m. žurnalą „Mokykla ir visuomenė“, nuo 1939 m. – „Mokykla ir gyvenimas“, bendradarbiavo leidiniuose „Kultūra“, „Švietimo darbas“, „Lietuvos žinios“. 

Nagrinėjo švietimo tobulinimo, auklėjimo teorijos ir praktikos, mokytojų rengimo ir kitas pedagogines problemas, t. p. bendrąsias ir specialiąsias didaktikas. Kritikavo mechanine atmintimi grįstus mokymo metodus, propagavo vaizdumo ir aktyvumo principus. Parašė straipsnių pedagogikos klausimais, lietuvių kalbos ir istorijos vadovėlių, knygų muzikinio ir scenos ugdymo klausimais, scenos veikalėlių vaikams: „Sapnas Velykų naktį“, „Paparčio žiedas“ (abu 1918 m.).

Bibliografija 
 Scenos vaizdeliai vaikų teatrui, 1924 m.
 Epizodiškojo istorijos kurso metodika, 1927 m.
 Ryškusis skaitymas, 1928 m.
 Dramatizacija ir įscenavimas. Mokymo auklėjimo priemonė, 1929 m.
 Radijo pašnekesiai su mokytojais ir tėvais, 1930 m.
 Laisvės alėja, romanas, 1935 m., slapyvardis J. Visginas
 Senovės istorija, 1936 m.

Šaltiniai 

Lietuvos dramaturgai
Lietuvos pedagogai
Lietuvos redaktoriai
Michailas Kalininas

Michailas Kalininas (, g. 1875 m. lapkričio 19 d. Tverės gubernija – 1946 m. birželio 3 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, pirmasis TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo pirmininkas, nominalus šalies vadovas.

Biografija 
 1917 m. – Petrogrado miesto tarybos pirmininkas, maisto reikalų liaudies komisariato kolegijos narys;
 1918 m.- Šiaurės srities Miestų ūkio sąjungos komisaras;
 1919–1938 – Visos Rusijos Centro vykdomojo komiteto (VCIK) pirmininkas;
 1938–1946 m. kovas – TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo pirmininkas;
 1946 m. kovas – iki mirties – TSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo narys.

 TSKP narys nuo 1898 m.;
 1912–1917 m. – kandidatas į TSKP CK narius, CK narys nuo 1919 m.;
 Kandidatas į TSKP CK Politinio biuro narius nuo 1919 m. kovo 25 d.;
 Politbiuro narys nuo 1926 m. sausio 1 d.

 1944 – Socialistinio darbo didvyris;
 Palaidotas prie Kremliaus sienos Maskvoje.

1931–1990 m. Tverės miesto pavadinimas buvo Kalininas.
1946 m. liepos 6 d. Karaliaučiaus kraštas pervadintas Kaliningradu ir Kaliningrado sritimi.

TSRS politikai
Andrejus Grečka

Andrejus Grečka (, g. 1903 m. spalio 17 d. Rostovo srityje – 1976 m. balandžio 26 d. Maskvoje) – tarybinis karinis ir partinis veikėjas, Tarybų Sąjungos maršalas (nuo 1955).

 1953 m. – TSRS kariuomenės dalinių Vokietijoje vyriausiasis vadas, 1953 m. birželio mėn. organizavo darbininkų neramumų malšinimą Berlyne ("1953 m. Berlyno krizė");
 1957 m. – Tarybinės Armijos sausumos dalinių vyriausiasis vadas, TSRS Gynybos ministro pirmasis pavaduotojas;
 1960 m.- TSRS Gynybos ministro pirmasis pavaduotojas – Varšuvos sutarties organizacijos jungtinių karinių pajėgų vadas;
 1967–1976 – TSRS Gynybos ministras.

1952 – kandidatas į TSKP CK narius, 1961–1976 m. – TSKP CK narys;
1973–1976 m. – TSKP CK Politinio biuro narys (pirmasis po 16 m. pertraukos, atleidus G. Žukovą, Gynybos ministras, įtrauktas į Politinį biurą).

Dukart Tarybų Sąjungos didvyris (1958, 1973).
Palaidotas prie Kremliaus sienos Maskvoje.

|-

TSRS politikai
TSRS maršalai
Tarybų Sąjungos didvyriai
Davidas Geringas

Dovydas Geringas (g. 1946 m. liepos 20 d. Vilniuje) – Lietuvos ir Vokietijos violončelininkas, pedagogas, dirigentas.

Biografija 
Mokėsi Vilniaus vidurinėje meno mokykloje-internate, 1968 m. baigė Maskvos konservatorijos M. Rostropovičiaus klasę. 1970–1975 m. Lietuvos filharmonijos solistas. 1975 m. emigravo į Vokietiją ir pradėjo pasaulinę karjerą. Gyvena Hamburge, dėsto Liubeko aukštojoje muzikos mokykloje; profesorius.

Koncertuoja solo, su žymiausiais pasaulio dirigentais ir simfoniniais orkestrais (Berlyno filharmonijos, Ciuricho, Čikagos, Detroito, Londono filharmonijos, Monrealio, Tokijo, Vienos). Dažnai koncertuoja su žmona pianiste T. Schatz-Geringas.

Lietuvoje nuo 1992 m. koncertuoja kasmet, parengia naują programą. Repertuaras labai platus – nuo baroko epochos sonatų violončelei iki avangardinių kūrinių. jam kūrinių sukūrė kompozitoriai H. Dutijo, G. Ligeti, Kšištofas Pendereckis. Pirmasis atliko kūrinius, kuriuos parašė E. Denisovas, S. Gubaidulina, Alfredas Šnitkė, Osvaldas Balakauskas, Vytautas Barkauskas, Bronius Kutavičius, Anatolijus Šenderovas, Mindaugas Urbaitis. Nuo 1999 m. Lietuvos muzikų draugijos garbės narys.

Įvertinimas 
 1970 m. Tarptautinis P. Čaikovskio konkursas Maskvoje – I premija ir aukso medalis
 1999 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas
 2002 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija
 2006 m. Vokietijos ordinas už nuopelnus

Šaltiniai 

Lietuvos nacionalinės kultūros ir meno premijos laureatai
Lietuvos violončelininkai
Lietuvos pedagogai
Lietuvos dirigentai
Vokietijos pedagogai
Muzikos pedagogai
Nacionalinės M.K. Čiurlionio menų mokyklos auklėtiniai
Vaclovas Germanas

Vaclovas Germanas (1913 m. sausio 16 d. Šiauliuose – 2008 m.) – Lietuvos istorikas, pedagogas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija 
1939 m. baigė Klaipėdos prekybos institutą. 1940 m. dirbo Šiaulių prekybos institute. 1944–1947 m. Šiaulių vidurinės ekonominės mokyklos direktorius. 1947–1948 m. Šiaulių miesto Vykdomojo komiteto skyriaus vedėjas. 1948–1954 m. Šiaulių mokytojų instituto įkūrėjas, dėstytojas, direktorius. 1954–1959 m. Šiaulių pedagoginio instituto dėstytojas, 1954–1957 m. pirmasis instituto rektorius, 1956–1959 m. Marksizmo-leninizmo katedros vedėjas. 1959–1961 m. LTSR Valstybinės plano komisijos vyr. specialistas, kartu dėstė Vilniaus pedagoginiame institute.

1961 m. Vilniaus universitete apgynė disertaciją „Lietuvos KP kova už darbininkų klasės ir valstietijos sąjungos sustiprinimą respublikos žemės ūkio socialistinio pertvarkymo laikotarpiu (1944–1951 m.)“, istorijos mokslų kandidatas. 1973 m. ten pat apgynė disertaciją „Lietuvos KP veikla stiprinant darbininkų klasės ir valstietijos sąjungą (1944–1962 m.)“, istorijos mokslų daktaras.  1961–1990 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1975–1983 m. Estetinio lavinimo katedros vedėjas, nuo 1977 m. profesorius.

Bibliografija 
 Lietuvos KP veikla stiprinant darbininkų klasės ir valstietijos sąjungą (1944–1965). – Vilnius: Mintis, 1974. – 207 p.
 Socialistinės visuomenės susiformavimas ir raida Tarybų Lietuvoje (1940–1980), vienas autorių. – Vilnius: Mokslas, 1980. – 276 p.
 Lietuvos Komunistų partijos veikla stiprinant darbininkų klasės, valstietijos ir inteligentijos sąjungą išsivysčiusio socializmo sąlygomis: medžiaga lektoriui. – Vilnius: Žinija, 1980. – 18 p.
 Metodiniai patarimai ir nurodymai studijuoti Lietuvos KP kovą už socialistinės santvarkos sukūrimą ir socializmo pergalę respublikoje. – Vilnius, 1982. – 24 p.
 Taikos ir komunizmo keliu: straipsnių rinkinys / Vaclovas Germanas, V. Gobis, K. Navickas; sud. V. Pšibilskis. – Kaunas: Šviesa, 1987. – 141 p.: iliustr.

Įvertinimas 
 1983 m. LTSR nusipelnęs dėstytojas

Šaltiniai 

Lietuvos istorikai
Šiaulių universiteto rektoriai
Vilniaus universiteto dėstytojai
Kailio ežeras

Kailio ežeras arba Kailis () – ežeras šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijos Suvalkų apskrities Vižainio valsčiuje, netoli Kleščuveko ir Smolnikų kaimų. Lenkijoje paplitusi nuomonė, net mokiniai yra mokomi, kad ežero vardas kilęs nuo lietuviško žodžio kailis.  Kaip ir greta esantys Jačnos ir kt. ežerai yra priskiriamas Lenkijos Baltijos aukštumų (Jezioro Pojezierza Litewskiego) makroregionui ir Rytų Sūduvos aukštumos (Jezioro Pojezierza Wschodniosuwalskie) mezoregionui, jis telkšo Suvalkų kraštovaizdžio parko teritorijoje. Kažkada su šalia esančiu Perto ežeru sudarė vieną vandens telkinį, dabar yra atskirtas neaukšta grunto juosta. Kailis priskiriamas prie eutrofinių vandens telkinių.

Ežero forma – užapvalintas keturkampis su rytinėje ir vakarinėje dalyse esančiais dviem pusiasaliais, o pietinėje jo dalyje yra nedidelis užutekis. Vandens paviršiaus yra 149,2 m virš jūros lygio. Krantai apaugę nendrėmis, dugnas molingas. Iš greta esančio 1,3 ha dydžio Purvinio ežero (, dar vadinamo ) įteka bevardis upelis.

Gausu paprastųjų kuojų, lynų, seliavų ir kt. Nuo 1996 m. gegužės 21 d. ežere veisiamos lašišinių šeimos žuvys (). Vandenplūkinių () šeimos elodėjos () genties vandens augalai bei gausus planktonas sudaro geras sąlygas žuvims maitintis. Ežerą išsinuomavo privatus asmuo, jame draudžiama plaukioti motorinėmis valtimis. Šalia Kailio eina 7,0 kilometrų ilgio
  Juodasis pėsčiųjų turistinis maršrutas: Gulbiniškiai – Smolnikai – KAILIO EŽERAS – Jačnos ežeras – Smolnikai.

Šaltiniai

Literatūra 
 Stefan Maciejewski. Po ziemi suwalskiej. (Przewodnik turystyczny), Leidykla Hańcza, Suvalkai 1994 m.

Nuorodos 
 Vaizdas iš palydovo;
 Ežero nuotraukos ;
 Internetinis puslapis apie ežerą (lenk.);
 Informacija apie ežerą (lenk.) ;
 Duomenys apie ežerą (lenk.) .

Kailio ežeras
Suvalkų apskrities ežerai
Ponapė

Ponapė (Pohnpei - virš akmens altoriaus), dar vadinama Ponpėja – valstija, viena iš keturių Mikronezijos Federacijos (MFV) valstijų.

Kartu tai pagrindinė valstijos sala, Seniavino salų (dalis didesnės, Karolinų salų, grupės) sala. 

Ponapėje yra MFV sostinė - Palikyras. Ponapės tarptautinis oro uostas (IATA kodas - PNI) yra įsikūręs šalia Kolonijos miesto, mažoje salelėje, pagrindinės salos šiaurinėje pakrantėje.

Geografija 

Ponapės sala yra didžiausia, aukščiausia, daugiausiai apgyvendinta ir labiausiai išvystyta MFV sala. Ponapės salos gyventojai tarp kitų salų grupės gyventojų yra pagarsėję savo svetingumu pašaliečiams. Sala yra turtinga savo biologine įvairove. 

Ponapė yra viena iš drėgniausių pasaulio vietų su užfiksuotu metiniu kritulių kiekių kiekvienais metais viršijančiu 7600 mm tam tikrose kalnuotose vietovėse.

Savivaldybės 

Ponapės saloje yra įsikūrę septynios savivaldybės. Kitos savivaldybės įsikūrę Ramiajame vandenyne išsimėčiusiuose atoluose. 
 U (pagrindinėje saloje, šiaurės rytuose)
 Sapvalapas (pagrindinėje saloje, vakaruose, į šiaurę nuo Nan Madolio)
 Kitis (pagrindinėje saloje, pietvakariuose, įskaitant Anto atolą)
 Kolonija (pagrindinėje saloje, šiaurėje)
 Madolenimas (pagrindinėje saloje, rytuose)
 Netas (pagrindinėje saloje, šiaurėje/centre, seniau į sudėtį įėjo valstijos adm. centras Kolonija)
 Sokė (pagrindinėje saloje, šiaurvakariuose, įskaitant Pakino atolą)
 Kapingamarangis (nutolęs pietvakarių atolas)
 Mokilis (artimas rytinis atolas)
 Ngatikas (artimas pietvakarių atolas)
 Nukuoras (pietvakarių atolas)
 Orolukas (vakarų atolas, įskaitant Minto rifą)
 Pingelapas (tolimas rytinis atolas)

Demografija 
Ponapės saloje gyvena ~34000 žmonių. Ponapė labiausiai etniškai įvairiapusė, nei bet kuri kita, Mikronezijos sala. Taip didžia dalimi yra dėl to, kad čia yra valstybinės valdžios rūmai, kurie įdarbina šimtus žmonių iš kitų MFV valstijų, turinčių skirtingą etninę ir kultūrinę kilmę.

Daugumą gyventojų sudaro etniniai ponapėjiečiai. Bet per daugiau nei šimtmetį trukusią Ponapės okupaciją čia susidarė tikras MFV tautų kratinys iš australo-azijiečių Pacific saliečių ir japonų, vokiečių, ispanų, čamorų, filipiniečių, amerikiečių, australiečių ir kitų vakarų europiečių tautų.

Biologinė įvairovė 
Ponapė yra kelių paukščių rūšių, įskaitant keturias endemines rūšis, gimtinė. Manoma, kad penktoji rūšis, Ponapės varnėnas, neseniai išnyko.

Nuorodos 

 Svetainė apie Ponapę
 Kelionė po Ponapę 
  MFV lankytojų svetainė (Skyrius apie Ponapę) 
 Mikronezijos gamtosaugos fondas

Mikronezijos Federacinių Valstijų valstijos
Mikronezijos Federacinių Valstijų salos
Techno

Techno – elektroninės muzikos forma, atsiradusi JAV, Detroite, XX a. aštuntame dešimtmetyje iš house muzikos. Būdingas bosinio būgno pulsavimas 4/4 ritmu.

Techno muzikos ritmas siekia nuo 120 iki 150 dūžių per minutę. Ši muzika bando atkurti fabrikų mechanizmų darbą – kala monotoniški industriniai ritmai. Iš jos išsivystė daugelis kitų elektroninės muzikos formų. Populiari daugelyje šalių.

Žymiausi atlikėjai 
 808 State
 Chris Liebing
 Jeff Mills
 Orbital
 Sven Väth
 Dave Clarke
 Richie Hawtin
 Vladislav Delay

Elektroninė muzika
Baltarusijos futbolo varžybos 1997–1998 m.

Baltarusijos futbolo varžybos 1997–1998 m.
  prasidėjo 1997 m. balandžio 11 d., baigėsi 1997 m. lapkričio 11 d.
 s turnyras prasidėjo 1997 m. rugpjūčio 2 d., finalas vyko 1998 m. gegužės 26 d.

1997 m. Aukščiausioji lyga 
 Aukščiausioji lyga arba Vyša liha – pirmos pakopos, elito divizionas.
 Tai buvo septintasis turnyras nepriklausomoje šalyje.
 Prasidėjo 1997 m. balandžio 11 d., baigėsi 1997 m. lapkričio 11 d.
 Dalyvavo 16 komandų.

Turnyrinė lentelė 
 Dinamo Minsk tapo šalies čempionais.

1997–1998 m. Baltarusijos futbolo taurė 
 Baltarusijos futbolo taurė () – pagrindinis futbolo taurės turnyras Baltarusijoje. Vyksta nuo 1992 m.
 Tai buvo septintasis turnyras nepriklausomoje šalyje.
 Lokomotiv Vitebsk nugalėjo finale ir iškovojo taurę.

Finalo ir pusfinalio rungtynės

Šaltiniai

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė
 SOCCERWAY
 Football.by

Baltarusijos futbolo varžybos
Europos futbolo varžybos 1997–1998 m.
Baltarusijos futbolo varžybos 1998–1999 m.

Baltarusijos futbolo varžybos 1998–1999 m.
  prasidėjo 1998 m. balandžio 12 d., baigėsi 1998 m. spalio 31 d.
 s turnyras prasidėjo 1998 m. liepos 18 d., finalas vyko 1999 m. gegužės 29 d.

1998 m. Aukščiausioji lyga 
 Aukščiausioji lyga arba Vyša liha – pirmos pakopos, elito divizionas.
 Tai buvo aštuntasis turnyras nepriklausomoje šalyje.
 Prasidėjo 1998 m. balandžio 12 d., baigėsi 1998 m. spalio 31 d.
 Dalyvavvo 16 komandų:

Turnyrinė lentelė 
 Dnepr Mogilev tapo šalies čempionais.

 Pastabos
 Slavia Mozyr (buv. MPKC Mozyr) 
 Dinamo-93 Minsk pašalintas iš turnyro po pirmojo rato.

1998–1999 m. Baltarusijos futbolo taurė 
 Baltarusijos futbolo taurė () – pagrindinis futbolo taurės turnyras Baltarusijoje. Vyksta nuo 1992 m.
 Tai buvo aštuntasis turnyras nepriklausomoje šalyje.
 FK Belšina Bobrujsk nugalėjo finale ir iškovojo taurę.

Finalo ir pusfinalio rungtynės

Finalo rungtynės 

 Babrujsko „Belšina“ nugalėjo tik baudinių serijos metu ir iškovojo taurę.

Šaltiniai

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė
 SOCCERWAY
 Football.by

Baltarusijos futbolo varžybos
Europos futbolo varžybos 1998–1999 m.
Baltarusijos futbolo varžybos 2001–2002 m.

Baltarusijos futbolo varžybos 2001–2002 m.
  prasidėjo 2001 m. balandžio 11 d., baigėsi 2001 m. lapkričio 7 d.
 s turnyras prasidėjo 2001 m. rugpjūčio 15 d., finalas vyko 2002 m. gegužės 26 d.

2001 m. Aukščiausioji lyga 
 Aukščiausioji lyga arba Vyša liha – pirmos pakopos, elito divizionas.
 Tai buvo vienuoliktasis turnyras nepriklausomoje šalyje.
 Prasidėjo 2001 m. balandžio 11 d., baigėsi 2001 m. lapkričio 7 d.
 Dalyvavo 14 komandų.

Turnyrinė lentelė 
 FK Belšina Bobrujsk tapo šalies čempionais.

2001–2002 m. Baltarusijos futbolo taurė 
 Baltarusijos futbolo taurė () – pagrindinis futbolo taurės turnyras Baltarusijoje. Vyksta nuo 1992 m.
 Tai buvo vienuoliktasis turnyras nepriklausomoje šalyje.
 FK Gomel nugalėjo finale ir iškovojo taurę.

Finalo ir pusfinalio rungtynės

Finalo rungtynės 

 Homelio FK nugalėjo rezultatu 2:0 ir iškovojo taurę.

Šaltiniai

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė
 SOCCERWAY
 Football.by

Baltarusijos futbolo varžybos
Europos futbolo varžybos 2001–2002 m.
Baltarusijos futbolo varžybos 2002–2003 m.

Baltarusijos futbolo varžybos 2002–2003 m.
  prasidėjo 2002 m. balandžio 12 d., baigėsi 2002 m. lapkričio 8 d.
 s turnyras prasidėjo 2002 m. rugpjūčio 7 d., finalas vyko 2003 m. gegužės 24 d.

2002 m. Aukščiausioji lyga 
 Aukščiausioji lyga arba Vyša liha – pirmos pakopos, elito divizionas.
 Tai buvo dvyliktasis turnyras nepriklausomoje šalyje.
 Prasidėjo 2002 m. balandžio 12 d., baigėsi 2002 m. lapkričio 8 d.
 Dalyvavo 14 komandų.
 Dvi komandos buvo surinkusios vienodai taškų, tad buvo žaidžiamos papildomos rungtynės dėl čempionų vardo.

Turnyrinė lentelė 
 Po XXVI (26) turų dvi komandos buvo surinkusios vienodai taškų, todėl buvo sužaistos papildomos rungtynės.
 „Auksinėse“ rungtynėse nugalėjo BATE Borisov ir tapo šalies čempionais.

Papildomos rungtynės dėl 1-osios vietos

| BATE Borisov || Neman Grodno || 1-0 (prat.) || Minskas
|}

2002–2003 m. Baltarusijos futbolo taurė 
 Baltarusijos futbolo taurė () – pagrindinis futbolo taurės turnyras Baltarusijoje. Vyksta nuo 1992 m.
 Tai buvo dvyliktasis turnyras nepriklausomoje šalyje.
 Dinamo Minsk nugalėjo finale ir iškovojo taurę.

Finalo ir pusfinalio rungtynės

Finalo rungtynės 

 Minsko „Dinamo“ nugalėjo finale rezultatu 2:0 ir iškovojo šalies futbolo taurę.

Šaltiniai

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė
 SOCCERWAY
 Football.by

Baltarusijos futbolo varžybos
Europos futbolo varžybos 2002–2003 m.
Baltarusijos futbolo varžybos 2003–2004 m.

Baltarusijos futbolo varžybos 2003–2004 m.
  prasidėjo 2003 m. balandžio 18 d., baigėsi 2003 m. lapkričio 9 d.
 s turnyras prasidėjo 2003 m. birželio 6 d., finalas vyko 2004 m. gegužės 16 d.

2003 m. Aukščiausioji lyga 
 Aukščiausioji lyga arba Vyša liha – pirmos pakopos, elito divizionas.
 Tai buvo 13–asis turnyras nepriklausomoje šalyje.
 Prasidėjo 2003 m. balandžio 18 d., baigėsi 2003 m. lapkričio 9 d.
 Dalyvavo 16 komandų.

Turnyrinė lentelė 
 FC Gomel tapo šalies čempionais.

2003–2004 m. Baltarusijos futbolo taurė 
 Baltarusijos futbolo taurė () – pagrindinis futbolo taurės turnyras Baltarusijoje. Vyksta nuo 1992 m.
 Tai buvo 13–asis turnyras nepriklausomoje šalyje.
 Šahcer nugalėjo finale ir iškovojo taurę.

Finalo ir pusfinalio rungtynės

Finalo rungtynės 

 Salihorsko „Šahtër“ palaužė varžovus tik pratęsimo metu ir iškovojo taurę.

Šaltiniai

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė
 SOCCERWAY
 Football.by

Baltarusijos futbolo varžybos
Europos futbolo varžybos 2003–2004 m.
Baltarusijos futbolo varžybos 2004–2005 m.

Baltarusijos futbolo varžybos 2004–2005 m.
  prasidėjo 2004 m. balandžio 15 d., baigėsi 2004 m. lapkričio 7 d.
 s turnyras prasidėjo 2004 m. liepos 14 d., finalas vyko 2005 m. gegužės 22 d.

2004 m. Aukščiausioji lyga 
 Aukščiausioji lyga arba Vyša liha – pirmos pakopos, elito divizionas.
 Tai buvo 14–asis turnyras nepriklausomoje šalyje.
 Prasidėjo 2004 m. balandžio 15 d., baigėsi 2004 m. lapkričio 7 d.
 Dalyvavo 16 komandų.

Turnyrinė lentelė 
 Dinamo Minsk tapo šalies čempionais.

2004–2005 m. Baltarusijos futbolo taurė 
 Baltarusijos futbolo taurė () – pagrindinis futbolo taurės turnyras Baltarusijoje. Vyksta nuo 1992 m.
 Tai buvo 14–asis turnyras nepriklausomoje šalyje.
 MTZ-RIPA Minsk nugalėjo finale ir iškovojo taurę.

Finalo ir pusfinalio rungtynės

Finalo rungtynės

Šaltiniai

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė
 SOCCERWAY
 Football.by

Baltarusijos futbolo varžybos
Europos futbolo varžybos 2004–2005 m.
Baltarusijos futbolo varžybos 2005–2006 m.

Baltarusijos futbolo varžybos 2005–2006 m.
  prasidėjo 2005 m. balandžio 16 d., baigėsi 2005 m. lapkričio 5 d.
 s turnyras prasidėjo 2005 m. birželio 15 d., finalas vyko 2006 m. gegužės 27 d.

2005 m. Aukščiausioji lyga 
 Aukščiausioji lyga arba Vyša liha – pirmos pakopos, elito divizionas.
 Tai buvo 15–asis turnyras nepriklausomoje šalyje.
 Prasidėjo 2005 m. balandžio 16 d., baigėsi 2005 m. lapkričio 5 d.
 Dalyvavo 14 komandų.
 Vedric Recica atsisakė dalyvauti varžybose dėl nepakankamos infrastruktūros ir dėl to liko Pirmoje lygoje.

Turnyrinė lentelė 
 Salihorsko „Šahtër“ tapo šalies čempionais.

 2005–2006 m. Baltarusijos futbolo taurė 
 Baltarusijos futbolo taurė () – pagrindinis futbolo taurės turnyras Baltarusijoje. Vyksta nuo 1992 m.
 Tai buvo 15–asis turnyras nepriklausomoje šalyje.
 BATE Borisov nugalėjo finale ir iškovojo taurę.
 Finalo ir pusfinalio rungtynės 

 Finalo rungtynės 

 Barysavo „BATÈ“ nugalėjo varžovus rezultatu 3:1 pratęsimo metu ir iškovojo taurę.'''

Šaltiniai

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė
 SOCCERWAY
 Football.by

Baltarusijos futbolo varžybos
Europos futbolo varžybos 2005–2006 m.
Baltarusijos futbolo varžybos 2006–2007 m.

Baltarusijos futbolo varžybos 2006–2007 m.
  prasidėjo 2006 m. balandžio 18 d., baigėsi 2006 m. lapkričio 4 d.
 s turnyras prasidėjo 2006 m. liepos 2 d., finalas vyko 2007 m. gegužės 27 d.

2006 m. Aukščiausioji lyga 
 Aukščiausioji lyga arba Vyša liha – pirmos pakopos, elito divizionas.
 Tai buvo 16–asis turnyras nepriklausomoje šalyje.
 Prasidėjo 2006 m. balandžio 18 d., baigėsi 2006 m. lapkričio 4 d.
 Dalyvavo 14 komandų.

Turnyrinė lentelė 
 Barysavo „BATÈ“ tapo šalies čempionais.

2006–2007 m. Baltarusijos futbolo taurė 
 Baltarusijos futbolo taurė () – pagrindinis futbolo taurės turnyras Baltarusijoje. Vyksta nuo 1992 m.
 Tai buvo 16–asis turnyras nepriklausomoje šalyje.
 Dinamo Brest nugalėjo finale ir iškovojo taurę.

Finalo ir pusfinalio rungtynės

Finalo rungtynės 

 Bresto „Dinamo“ nugalėjo tik baudinių serijoje ir iškovojo taurę.

Šaltiniai

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė
 SOCCERWAY
 Football.by

Baltarusijos futbolo varžybos
Europos futbolo varžybos 2006–2007 m.
Baltarusijos futbolo varžybos 2007–2008 m.

Baltarusijos futbolo varžybos 2007–2008 m.
  prasidėjo 2007 m. balandžio 14 d., baigėsi 2007 m. lapkričio 10 d.
 s turnyras prasidėjo 2007 m. liepos 28 d., finalas įvyko 2008 m. gegužės 18 d.
 s turnyras prasidėjo 2007 m. kovo 12 d., finalas įvyko 2007 m. kovo 25 d.

2007 m. Aukščiausioji lyga 
 Aukščiausioji lyga arba Vyša liha – pirmos pakopos, elito divizionas.
 Tai buvo 17–asis turnyras nepriklausomoje šalyje.
 Prasidėjo 2007 m. balandžio 14 d., baigėsi 2007 m. lapkričio 10 d.
 Dalyvavo 14 komandų.

Turnyrinė lentelė 
 Barysavo „BATÈ“ tapo šalies čempionais.

2007–2008 m. Baltarusijos futbolo taurė 
 Baltarusijos futbolo taurė () – pagrindinis futbolo taurės turnyras Baltarusijoje. Vyksta nuo 1992 m.
 Tai buvo 17–asis turnyras nepriklausomoje šalyje.
 MTZ-RIPA Minsk nugalėjo finale ir iškovojo taurę.

Finalo ir pusfinalio rungtynės

Finalo rungtynės

Lygos taurė 

Turnyre dalyvavo 14 aukščiausiosios lygos komandų ir 2 komandos iš I lygos (Minsko „Lokomotiv“ ir Pinsko „Volna“).

Aštuntfinalis:

A grupė:
 FK Vitebsk (7)
 Dnepr Mogilev (6)
 BATE Borisov (4)
 FK Gomel (0)
B grupė:
 Darida Minsk (9)
 FK Minsk (6)
 Dinamo Minsk (3)
 Torpedo Zodino (0)
V grupė:
 FK Smorgon (9)
 Neman Grodno (4)
 MTZ-RIPO Minsk (2)
 Lokomotiv Minsk (1)
G grupė:
 Naftan Novopolock (7)
 Volna Pinsk (5)
 Dinamo Brest (3)
 Sahter Soligorsk (1)
</div>

Šaltiniai

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė
 SOCCERWAY
 Football.by

Baltarusijos futbolo varžybos
Europos futbolo varžybos 2007–2008 m.
Baltarusijos futbolo varžybos 2008–2009 m.

Baltarusijos futbolo varžybos 2008–2009 m.
  prasidėjo 2008 m. balandžio 6 d., baigėsi 2008 m. lapkričio 16 d.
 s turnyras prasidėjo 2008 m. liepos 30 d., finalas įvyko 2009 m. gegužės 31 d.

2008 m. Aukščiausioji lyga 
 Aukščiausioji lyga arba Vyša liha – pirmos pakopos, elito divizionas.
 Tai buvo 18–asis turnyras nepriklausomoje šalyje.
 Prasidėjo 2008 m. balandžio 6 d., baigėsi 2008 m. lapkričio 16 d.
 Dalyvavo 16 komandų.

Turnyrinė lentelė 
 Barysavo „BATÈ“ tapo šalies čempionais.

 2008–2009 m. Baltarusijos futbolo taurė 
 Baltarusijos futbolo taurė () – pagrindinis futbolo taurės turnyras Baltarusijoje. Vyksta nuo 1992 m.
 Tai buvo 18–asis turnyras nepriklausomoje šalyje.
 Naftan Novopolock nugalėjo finale ir iškovojo taurę.
 Finalo ir pusfinalio rungtynės 

 Finalo rungtynės 

 Navapalacko „Naftan“ palaužė varžovus tik pratęsimo metu ir iškovojo pergalę rezultatu 2:1.'''

Šaltiniai

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė
 SOCCERWAY
 Football.by

Baltarusijos futbolo varžybos
Europos futbolo varžybos 2008–2009 m.
Viktoras Gerulaitis

Viktoras Gerulaitis (g. 1950 m. vasario 12 d. Kaune) – Lietuvos muzikologas, muzikos švietėjas, pedagogas, radijo ir televizijos laidų, koncertų vedėjas.

Biografija 
Gimė lietuvių kalbos ir literatūros bei geografijos mokytojų šeimoje. Brolis dizaineris Jonas Gerulaitis. 

1950 m. su tėvais persikėlė į Klaipėdą, privačiai mokėsi skambinti pianinu. 1960 m. apsigyveno Palangoje, įstojo į muzikos mokyklą. Nuo 1964 m. gyvena Vilniuje. Nuo 1973 m. Vilniaus 3-osios muzikos mokyklos muzikos literatūros (istorijos) mokytojas. 1980 m. su pagyrimu baigė LSSR konservatorijos Juozo Gaudrimo klasę. 

Nuo 1980 m. LSSR konservatorijos (nuo 2004 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) visuotinės muzikos istorijos dėstytojas, nuo 2001 m. docentas. 1986 m. baigė aspirantūrą. 1988–1989 m. LSSR filharmonijos Vaikų ir jaunimo skyriaus vedėjas. 1991 m. Lietuvos televizijos Muzikos redakcijos vyr. redaktorius. Lietuvos kultūros instituto (nuo 1993 m. Lietuvos kultūros darbuotojų tobulinimosi centras) įkūrimo iniciatorius, 1991–1992 m. direktorius. Vėliau Muzikos švietimo centro ekspertas, savaitraščio „Literatūra ir menas“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, Nacionalinio operos ir baleto teatro Reklamos ir informacijos skyriaus vedėjas.

1997–1999 m. Gedimino Vagnoriaus Vyriausybės kanceliarijos patarėjas kultūros klausimais.  Nuo 2000 m. liepos 2 d. Nuosaikiųjų konservatorių sąjungos narys. 2000 m. nesėkmingai kandidatavo į LR Seimą, 2004 m. į Europos Parlamentą, 2011 m. į Vilniaus miesto savivaldybės tarybą. 

Lietuvos radijo laidų 1989–1999 m. „Tautos gaida“, nuo 1999 m. „Likimai“ ir Lietuvos televizijos laidų 1995–2000 m. „Muzikos istorijos“, „Vakaro autografas“, „Klasikos garsai“ autorius ir vedėjas. 1995–1997 m. koncertų ciklo „Alma mater musicalis“ Šv. Jonų bažnyčioje Vilniuje vedėjas. Nuo 1998 m. Šiaurės Lietuvos muzikos festivalio Biržuose, nuo 2002 m. „Dainavos šalies“ muzikos festivalio Alytuje iniciatorius.  Tiria muzikos stilių istoriją.

Bibliografija 
 Muzikos stilių raida: istorinė apybraiža. – Vilnius: Muzikos švietimo centras, 1994. – 143 p. – ISBN 9986-603-00-5, LR švietimo ministerijos premija
 Pavėsinėje su Richardu Wagneriu: neišgalvotos muzikos istorijos / dail. Edita Suchockytė. – Vilnius: Tyto alba, 2011. – 462 p.: portr. – ISBN 978-9986-16-860-7
 Noveletės. – Vilnius: Tyto alba, 2012. – 172 p. – ISBN 978-9986-16-892-8

Filmografija 
 2005 m. Perspektyvi pora, rež. Kęstutis Gudavičius

Šaltiniai 

Lietuvos muzikologai
Lietuvos muzikos istorikai
Lietuvos muzikos pedagogai
Lietuvos laidų vedėjai
JAV valstybės sekretorius

JAV Valstybės sekretorius () – JAV Valstybės departamento (Užsienio reikalų ministerijos atitikmuo) vadovas.

Departamentas įkurtas 1789 m. JAV Valstybės sekretorius atitinka daugelio šalių Užsienio reikalų ministro pareigas. JAV Valstybės sekretorius – ketvirtas pagal svarbą ir eilę pavaduoti prezidentą, pareigūnas.

Valstybės sekretorių skiria JAV prezidentas, o po klausymo Senato Užsienio reikalų komitete jį patvirtina JAV Senatas. Valstybės sekretorius kartu su JAV iždo sekretoriumi, JAV gynybos sekretoriumi ir JAV generaliniu prokuroru paprastai laikomi keturiais svarbiausiais ministrų kabineto nariais dėl jų atitinkamų departamentų svarbos. 

Šiuo metu JAV Valstybės sekretoriaus pareigas eina Antony Blinken. Jis yra 71-asis istorijoje JAV Valstybės sekretorius.

Taip pat skaitykite 
 Jungtinių Valstijų valstybės sekretorių sąrašas

Šaltiniai

Nuorodos
JAV valstybės depatramento tinklapis

JAV institucijos
JAV užsienio politika
JAV prezidento kabineto nariai
Užsienio reikalų ministrai
Antanas Grigutis

Antanas Grigutis (1924 m. birželio 11 d. Klevuose, dab. Seinų valsčius – 2008 m. spalio 10 d. Vilniuje) – Lietuvos aklųjų ir silpnaregių sąjungos veikėjas, socialinių mokslų daktaras.

Biografija 
Gimė ūkininkų šeimoje, mokėsi Klevų pradinėje mokykloje. Iki 1940 m. tar­na­vo pas vie­ti­nius ūki­nin­kus, vo­kie­čių oku­pan­tų bu­vo iš­vež­tas dar­bams į Vo­kie­ti­ją. 1941 m. pavasarį kartu su tėvu (motina mirė 1933 m.) repatrijavo į Lietuvą, apsigyveno Šunskų kaime (Marijampolės apskritis). Tų pačių metų rugsėjo mėnesį, neatsargiai elgdamasis su rasta granata, sunkiai susižeidė ir prarado regėjimą.

1944 m. rudenį pradėjo mokytis Kauno aklųjų mokykloje-internate, vėliau tęsė mokslus Leningrade, kur 1952 m. baigė suaugusių aklųjų vidurinę mokyklą. 1953–1955 m. Lietuvos aklųjų draugijos (LAD) Kauno gamybinio mokymo kombinato direktorius. 1955–1962 m. LAD centro valdybos pirmininkas. 1962–1965 m. LAD Vilniaus gamybinio mokymo kombinato direktorius. 1967–1973 m. eksperimentinės įmonės skyriaus viršininkas. Nuo 1973 m. LAD centro valdybos darbingumo atkūrimo ir įdarbinimo skyriaus viršininkas. 

1974 m. baigė Šiaulių pedagoginio instituto Defektologijos fakultetą, įgijo pagalbinės mokyklos mokytojo ir logopedo specialybes. 1979 m. Maskvoje, SSRS defektologijos mokslinio tyrimo institute, apgynė disertaciją „Sutrikusios regos asmenų profesinės darbinės veiklos išplėtojimas materialinės gamybos sferoje“. 1983 m. LTSR nusipelnęs socialinio aprūpinimo darbuotojas. Prieš išeidamas į pensiją 1987–1998 m. vadovavo Lietuvos aklųjų istorijos muziejui. 1993 m. jam suteiktas socialinių mokslų daktaro laipsnis.

Bibliografija 
 Keliai, mano keleliai. – Vilnius: Mintis, 1997.

Šaltiniai 

Silpnaregiai ir neregiai
Petras III

Petras III (, 1728 m. vasario 21 d. Kylyje – 1762 m. liepos 17 d. Ropšoje, prie Sankt Peterburgo) – Rusijos imperatorius 1761–1762 m., pirmasis Šlezvigo-Holnšteino Romanovų šeimos atstovas Rusijos soste. Nuo 1745 m. – Holšteino hercogas.

Biografija 

Petro I anūkas, carienės Anos Petrovnos ir Holnšteino hercogo Karlo Frydricho sūnus. Tėvo linija buvo švedų karaliaus Karolio XII antros kartos sūnėnas ir vaikystėje buvo auklėjamas kaip Švedijos sosto įpėdinis.

Valdymas 

Sustabdė sentikių persekiojimą. Priėmė dvarininkijos laisvės manifestą. Išbuvus pusę metų Rusijos caru, per rūmų perversmą buvo nuverstas ir greit nužudytas. Sostas atiteko jo žmonai Jekaterinai II. Petro III asmenybę ir veiklą istorikai ilgą laiką vertino neigiamai. Jekaterinos II valdymo metu Rusijoje buvo daug apsišaukėlių, pasivadinusių Petro III vardu (užfiksuota apie 40 atvejų). Žinomiausias apsišaukėlis – Jemeljanas Pugačiovas.

Nuorodos

Galerija 

Romanovai
Rusijos imperatoriai