joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Gulbenės geležinkelio stotis

Gulbenės geležinkelio stotis () – geležinkelio stotis Latvijoje, Gulbenėje (linija Pliavinios-Gulbenė, Gulbene-Alūksnė).
Veikia siaurukas į Alūksnę.

Istorija 
1903 m. nutiesus siaurąjį Stukmanių (Pliavinių)–Valkos geležinkelį, įrengta Švanenburgo stotis. Be laikino stoties pastato joje buvo garvežių depas ir dirbtuvės, arbatos namelis, gyvenamieji pastatai. Stoties svarba žymiai padidėjo, Pirmojo pasaulinio karo metu pertvarkius siaurąjį geležinkelį į platųjį ir nutiesus geležinkelio linijas į Ierikius ir Sitą. Po karo stotis pervadinta Vecgulbene, 1928 m. – Gulbene. 1926 m. pagal architekto P. Federo projektą pastatytas didelis keleivių stoties pastatas, ketvirtojo dešimtmečio pabaigoje baigta bendro plačiojo ir siaurojo geležinkelio garvežių depo statyba. Per Antrąjį pasaulinį karą stotis apgriauta, bet per keletą pokario metų atnaujinta: sutvarkytas kelynas, atnaujinti stoties, depų ir kiti pastatai.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Vecgulbenes stotis
 Gulbenės stotis

Latvijos geležinkelio stotys
Gulbenė
Celtic Park

Celtic Park yra futbolo stadionas Glazge, Škotijoje. Stadionas dar žinomas kaip Parkhead. Jame nuo 1892 m. namų rungtynes žaidžia Celtic futbolo klubas.

Tai antras pagal dydį Škotijos stadionas po Murrayfield, esančio Edinburge, ir šeštas pagal dydį Jungtinėje Karalystėje po Murrayfield, Old Trafford, Twickenham, Wembley ir Millennium.

Istorija 
Senasis stadionas buvo pastatytas 1888 m., praėjus šešiems mėnesiams po Celtic FC įkūrimo. Atidarymo dieną, tų pačių metų gegužės 28 d., buvo sužaistos futbolo rungtynės prieš Rangers klubą, kurias Celtic laimėjo 5–2. Daugiau nei po trejų metų po to, kai metinė nuoma padidėjo nuo 50 iki 450 svarų per metus, netoliese buvo nupirktas žemės sklypas, kuriame buvo pastatytas dabartinis stadionas.

Nuorodos 

 Apie stadioną worldstadia.com svetainėje
 Klubo svetainė

Škotijos futbolo stadionai
Lietuvos kariuomenės generolų klubas

Lietuvos kariuomenės generolų klubas - nuo 2005 m. balandžio nevyriausybinis klubas, vienijantis Lietuvos generolus.

Adresas: 	Pamėnkalnio g. 13, Vilnius.

Istorija 
Tikslai - skatinti ir padėti Lietuvos kariuomenės karininkams realizuoti jų profesinius įgūdžius bei patirtį, prisidėti prie Lietuvos karininkijos ugdymo ir švietimo.

Steigėjai - dešimt aktyviosios tarnybos bei atsargos generolai ir admirolai:
 generolas leitenantas Valdas Tutkus, 
 atsargos generolas majoras Jonas Andriškevičius, 
 atsargos generolas majoras Jonas Algirdas Kronkaitis, 
 atsargos flotilės admirolas Raimundas Saulius Baltuška, 
 brigados generolas Česlovas Jezerskas, 
 brigados generolas Vitalijus Vaikšnoras, 
 brigados generolas Arvydas Pocius, 
 flotilės admirolas Kęstutis Macijauskas, 
 brigados generolas Edvardas Mažeikis, 
 brigados generolas Algis Vaičeliūnas.

Įsteigtas 2005 m. balandžio 25 d. Kauno įgulos karininkų ramovės Prezidento kambaryje.

Šaltiniai 

Lietuvos kariuomenė
Lietuvos generolai
Žaislų istorija 3

Žaislų istorija 3 () – 2010 m. JAV sukurtas 3D kompiuterinės animacijos komedinis-draminis filmas. Tai trečiasis filmas „Žaislų istorijos“ trilogijoje. Filmą kūrė kino kompanija „Pixar“, režisavo Li Unkrichas. Filmas visame pasaulyje buvo rodomas nuo birželio iki spalio.

Istorijoje pasakojama kaip žaislai šerifas Vudis, Bazas Šviesmetis ir kiti, taikstosi su tuo, jog jų šeimininkas Endis išvyksta į koledžą ir palieka savo žaislus. Tomas Henksas, Timas Alenas, Džoana Cusack, Donas Riklsas, Estelė Haris, Džonas Ratzenbergeris, Volasas Šonas, Džefas Pidžeonas, Džodi Benson, Li Ermis, Džonas Morisas ir Lorė Metkalf įgarsina veikėjus, kuriuos įgarsino ir praėjusiuose filmuose.

Filmui priklauso svarbus rekordas – jis aplenkė filmą „Šrekas 3“ ir per pirmąjį savaitgalį uždirbo 110 milijonų JAV dol. Rugpjūčio mėnesį „Žaislų istorija 3“ tapo pirmuoju animaciniu filmu, uždirbusiu daugiau nei vieną milijardą JAV dolerių. 2011 m. duomenimis, filmas užima 7-ą vietą daugiausiai uždirbusių filmų sąraše.

„Žaislų istorija 3“ buvo nominuota penkiems ir laimėjo du Oskarus.

Išnašos

Nuorodos 
 „Pixar“ tinklalapis 

2010 filmai
Kompiuterinės animacijos filmai
JAV filmai
Poligonas

Poligonas – sausumos arba jūros ruožas ir oro erdvė virš jų, skirta ginklams ir kovos technikai bandyti, kariuomenei apmokyti, ginklų veikimo moksliniams tyrimams atlikti.

Poligonai skirstomi į šias kategorijas:

 Pagal paskirtį – mokomieji, gamykliniai, moksliniai bandomieji.
 Pagal bandomųjų priemonių rūšis – artilerijos, aviacijos, raketų, minų, torpedų, automobilių, zenitinis, inžinerijos.
 Pagal darbo laiką – laikinieji ir nuolatiniai.

Poligono įranga priklauso nuo bandomos technikos tipo, mokymo tikslų, gaminių tipo. Poligonuose įrengiami imitaciniai taikiniai, stebėjimo bokštai, matavimo ir skaičiavimo įranga. Lietuvoje šiuo metu veikia keturi kariuomenės poligonai – Pabradėje, Gaižiūnuose, Kairiuose, Kazlų Rūdoje.

Šaltiniai 

Karyba
Tainas

Tainas () – upė Šiaurės Rytų Anglijoje, Didžiojoje Britanijoje. Ji susiformavo dėl dviejų upių – Šiaurės ir Pietų Taino – santakos. Šios dvi upės suteka ties Verdeno uola šalia Heksamo Nortamberlande prie vietos pramintos „Vandenų susitikimas“.

Šiaurės Tainas išteka netoli Škotijos ir Anglijos sienos. Upė teka per Kilderio mišką ir prateka pro Belindžamo kaimą prieš pasiekdama Heksamą.

Pietų Tainas išteka prie Olstono, Kambrijoje ir teka per Holtvislą, Heidon Bridžą ir slėnį, kuris dažnai vadinamas Taino tarpu.

Tainas įteka į Šiaurės jūrą, netoli Niukaslo prie Taino.

Anglijos upės
Take That

Take That – britų poproko muzikos grupė, susiformavusi 1990 m. Mančesteryje.

Debiutinis Take That albumas užėmė antrąją vietą JK tope, o septyni grupės albumai užėmė pirmąsias vietas perkamiausių Jungtinės Karalystės albumų sąraše. Grupė išleido vienuolika singlų tapusių perkamiausiais Jungtinėje Karalystėje, bei dar aštuoni pateko į perkamiausiųjų dešimtukus.

Diskografija 
Studijiniai albumai
Take That and Party (1992 m.)
Everything Changes (1993 m.)
Nobody Else (1995 m.)
Beautiful World (2006 m.)
The Circus (2008 m.)
Progress (2010 m.)
III (2014 m.)

Apdovanojimai 
1993 m.: Brit Award: Geriausias singlas („Could it be Magic“)
1994 m.: MTV EMA: Geriausia grupė
1994 m.: Brit Award: Geriausias muzikinis klipas („Pray“)
1994 m.: Brit Award: Geriausias singlas („Pray“)
1995 m.: MTV EMA: Geriausias gyvas garsas
1996 m.: Brit Award: Geriausias singlas („Back for Good“)
2007 m.: Brit Award: Geriausias singlas („Patience“)
2008 m.: Brit Award: Geriausias gyvas garsas
2008 m.: Brit Award: Geriausias singlas („Shine“)
2008 m.: Sony Ericsson: Metų turas
2009 m.: Q Award: Geriausias singlas („Greatest Day“)
2009 m.: Q Award: Geriausias gyvas garsas
2011 m.: Brit Award: Geriausia grupė
2011 m.: Echo: Geriausia tarptautinė grupė

Nuorodos 
Oficiali svetainė

Anglijos pop dainininkai
Keturspyglė šoniplauka

Keturspyglė šoniplauka (Pallasiola quadrispinosa) – šoniplauka, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Vėžiagyviai
Jonas Diržys

Jonas Diržys (1874 m. lapkričio 6 d. Palūšniuose – 1944 m. gruodžio 20 d. Kaune) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Paauglystėje dirbo kalvio padėjėju. Iki 1920 m. gyveno ir dirbo geležinkelio depo Maskvoje, kur turėjo nuosavą namą. I Pasaulinio karo metais bolševikų buvo suimtas ir įkalintas. Apie 1920 m. grįžo į Lietuvą. Lietuvos ūkininkų sąjungos narys.

1923 m. lapkričio 6 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo atstovas. Priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką.

Į Antrąjį Seimą kandidatavo V (Panevėžio) rinkimų apygardoje pagal Lietuvos ūkininkų sąjungos sąrašą, tačiau išrinktas nebuvo. 37 posėdyje (1923 11 06) Seime pakeitė Lietuvos ūkininkų sąjungos narį Adolfą Butkį. Nuo 39 posėdžio (1923 11 12) Seime buvo Darbo ir socialinės komisijos narys, o nuo 134 posėdžio (1924 11 14) - Finansų ir biudžeto komisijos II sekretorius. 
Seime aktyviai dalyvavo svarstant ir priimant įstatymų projektus. Buvo dažnas kalbėtojas iš tribūnos. Atstovaudamas LŪS, reiškė konservatyvią poziciją, gindamas ūkininkų, darbdavių bei savininkų interesus. Kritikavo siekius griežtai nustatyti darbo dienos ilgumą, argumentuodamas žemės ūkio darbų specifika. Nuolat pasisakydavo už finansavimo žemės ūkiui didinimą ir priešingai - finansavimo Vidaus reikalų ministerijai mažinimą (1924 12 02, 141 posėdis). 
Kadencijos metu dažnai įsiveldavo į karštą polemiką su kairiųjų Seimo frakcijų atstovais. 

Po 1926 m. dirbo Lietuvos geležinkelio Jonavos depo viršininku. Palaidotas Kauno Seniavos kapinėse.

Literatūra 
 Lietuvos Respublikos Seimų I (1922-1923), II (1923-1926), III (1926-1927), IV (1936-1940) narių biografinis žodynas (sud. Aivas Ragauskas, Mindaugas Tamošaitis). - Vilnius: Vilniaus pedagoginio universiteto leidykla, 2007. - 847 p.: iliustr.

Seimo atstovai
Pranas Zibertas

Pranas Zibertas (1895 m. gruodžio 3 d. Paginkiškiuose – 1942 m. kovo 10 d. Kaune) – Lietuvos komunistinio judėjimo veikėjas.

Biografija 

1920–1940 m. kalintas. 1940 m. Liaudies Seimo narys. 1940–1941 m. LTSR Aukščiausiojo teismo pirmininko pavaduotojas.

Šaltiniai 

Liaudies Seimo atstovai
Juozas Šalkauskas

Juozas Šalkauskas (g. 1951 m. balandžio 13 d. Kalpokuose, Pakruojo rajonas) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, fotografas, radijo diktorius, spaudos apžvalgininkas, skaitovas, renginių vedėjas.

Biografija 
1958–1968 m. mokėsi Joniškio 1-ojoje vidurinėje mokykloje, 1968–1969 m. Joniškio darbo jaunimo vakarinėje vidurinėje mokykloje. 1969–1975 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete, 1977–1982 m. LSSR konservatorijos Klaipėdos fakultete.

1970–2009 m. LRT radijo diktorius, 1988–2014 m. spaudos apžvalgininkas. 1996–1997 m. ELTA fotokronikos vyriausiasis redaktorius. 

Nuo 2001 m. Lietuvos fotomenininkų sąjungos narys. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys, Lietuvos sporto žurnalistų federacijos narys. 2005 m. suteiktas meno kūrėjo statusas.  Kolekcionuoja kaklaraiščius.

Įvertinimas 
 2001 m. LTOK Olimpinė žvaigždė
 2004 m. LDK Gedimino ordino Riterio kryžius 
 2006 m. KKSD prie LRV Sporto garbės kryžius
 2006 m. Joniškio garbės pilietis 
 2007 m. LRT Kalbos grynuolis
 2010 m. Antano Macijausko premija 
 2014 m. Petro Babicko premija

Šaltiniai 

Lietuvos diktoriai
Lietuvos redaktoriai
Lietuvos žurnalistai
Lietuvos fotografai
Lietuvos renginių vedėjai
Lietuvos miestų ir rajonų garbės piliečiai
Lietuvos skaitovai
Jurgis VI

Jurgis VI (George VI, g. Albertas Frydrichas Artūras Jurgis, 1896 m. gruodžio 14 d. – 1952 m. vasario 6 d.) – Vindzorų (iki 1917 m. Saksų-Koburgų ir Gotos) dinastijos Jungtinės Karalystės ir Tautų Sandraugos dominijų karalius, valdęs 1936–1952 m.

Karaliumi tapo vyresniajam broliui karaliui Eduardui VIII atsisakius sosto. Į istoriją įėjo kaip Jungtinės Karalystės kovos su nacistine Vokietija Antrajame pasauliniame kare simbolis.

Jurgio VI valdymo laikotarpiu Britanijos imperija iširo ir buvo performuota į Tautų Sandraugą. Jurgis VI buvo paskutinis Indijos imperatorius (iki 1947 m.) ir paskutinis Airijos (iki 1949 m.) karalius. Nuo 1949 m. balandžio 29 d. turėjo „Tautų Sandraugos vadovo“ () titulą.

Iki sosto užėmimo 

Princo Jurgio (nuo 1901 m. karalius Jurgis V) ir jo sutuoktinės karalienės Marijos antrasis sūnus. Turėjo keturis brolius: būsimąjį karalių Eduardą VIII (1894–1972), Glosterio grafą Henriką (1900–1974), Kento hercogą Jurgį (1902–1942), princą Joną (1905–1919) bei seserį Mariją (1897–1965), kuri ištekėjusi tapo Harvudo grafiene.

Valdymas 

Jurgis VI rėmė ministro pirmininko Nevilio Čemberleno vadinamąją A. Hitlerio „nuraminimo“ politiką, 1940 m. siekė, kad ministru pirmininku taptų Edvardas Halifaksas. Per Antrąjį pasaulinį karą Jurgis VI be išlygų rėmė Vinstoną Čerčilį.

Šaltiniai

Nuorodos 

Vindzorai
Jungtinės Karalystės valdovai
Indijos valdovai
Maltos ordino riteriai
Ikos akmenys

Ikos akmenys – vandens erozijos nugludintų akmenų kolekcija su įvairiais neaiškios kilmės piešiniais. Žinoma ~50 tūkst. Ikos akmenų egzempliorių.

Ši akmenų kolekcija esą buvo surinkta Peru miesto Ikos apylinkėse, kurios muziejuje dabar dauguma šių akmenų ir saugoma. Akmenys labai skirtingų matmenų – nuo sveriančių 15-20 g, iki pustonio; būdingiausi maždaug arbūzo apimties akmenys. Dauguma akmenų juodi, bet yra pilkų, rausvų, rudų ir kt. Šie Ikos akmenys neretai pristatomi kaip ikikolumbinių Andų kultūrų dirbiniai, tačiau, nors ir nėra galimybės nustatyti šių akmenų amžių, jie laikomi klastotėmis. Tiesa, gali būti, kad dalis Ikos akmenų iš tiesų yra senovės Peru gyventojų darbas, tačiau vėliau pasinaudojus jų stiliumi sukurtos klastotės.

Abejones Ikos akmenų autentiškumu visų pirma kelia juose pavaizduoti nerealūs, anachronistiniai piešiniai – dinozaurai, pasaulio žemėlapiai (su „dingusiais žemynais“), skraidantys objektai, teleskopai, sudėtingos operacijos ir kt. 

Apie Ikos akmenis žinoma nuo XX a. vidurio, kuomet jie pasirodė juodojoje archeologinių radinių rinkoje Peru. Juos pardavinėjo profesionalūs kapų plėšikai huaqueros. Tačiau visuomenei jie tapo žinomi medicinos profesoriaus, Limos medicinos universiteto dekano Chavjero Kabreros (Javier Cabrera) dėka. Kabreros teigimu, jis pirmąjį akmenį gavęs 1966 metais, savo 45-ojo gimtadienio proga. Jį sudominusi ant akmens pavaizduota iškastinė žuvis. Vėliau Kabrera nusipirkęs dar vieną tokį akmenį iš kolekcionierių brolių Soldžių, kurie esą radę akmenis vienoje senovinėje kapavietėje. Per visą savo gyvenimą Kabrera ėmė rinkti tokius akmenis ir 1996 m. Ikoje atidarė jų muziejų. Į Ikos akmenų istoriją įsivėlė vietinis Peru ūkininkas Bazilijus Uščuja (Basilio Uschuya), iš kurio Kabrera gavęs pirmąjį akmenį. Vėliau Uščuja buvo sulaikytas už akmenų pardavinėjimą turistams ir prisipažino, kad jis akmenis padirbęs. 1977 m. BBC dokumentiniame filme Pathway to the Gods parodyta, kaip Uščuja su paprastais instrumentais padirba akmenis, piešinius parinkdamas iš komiksų. Tiesa, jis prisipažino, kad ne visi Ikos akmenys yra jo darbas. 

Ikos akmenys kreacionistų laikomi įrodymu, kad žmonės gyveno jau dinozaurų laikais, taip pat akmenys susilaukia ir senovės astronautų teorijų šalininkų dėmesio. Žmonės, palaikantys Ikos akmenų autentiškumo idėją, argumentuoja, kad vienas ar keli žmonės per trumpą laiką neišgraviruotų tiek daug akmenų, bet to, pradžioje jie pardavinėti už labai mažą kainą, neatperkančią darbo.  Taip pat pastebima, kad piešinyje diplodokas pavaizduotas su raginėmis plokštėmis ant nugaros, nors šis faktas mokslui tapo žinomas tik XX a. pab.

Šaltiniai

Nuorodos 

Archeologiniai dirbiniai
Peru archeologija
Šventojo Angelo pilis

Adriano mauzoliejus (labiau žinomas kaip Šventojo Angelo pilis) – cilindro formos antikos laikų statinys Romos centre. Mauzoliejaus statyba buvo inicijuota 14-to Romos imperatoriaus Publijaus Elijaus Trajano Adriano ir jo šeimos narių. Būtent šiame mauzoliejuje yra palaidotas Adrianas, jo šeima bei vėlesni įpėdiniai. Vėliau mauzoliejus buvo popiežių tvirtovė ir reprezentacinė būstinė, taip pat belaisvių kalinimo vieta. Šiuo metu čia įsikūręs muziejus.

Dvyliktame amžiuje mauzoliejus pavadinamas Šv. Angelo pilimi. Tai yra susiję su legenda, pagal kurią 590 m. popiežiaus šv. Grigaliaus I surengtos procesijos dalyviams, maldavusiems Mergelę Mariją gelbėti miestą nuo maro, pasirodęs angelas ir, nusileidęs ant pilies viršūnės, įkišo kalaviją į makštį. Tai buvo dieviškos malonės ženklas. Vėliau virš pilies buvo pastatyta angelo skulptūra.

Italijos pilys
Roma
Senovės Romos architektūra
Tisas

Tisas () – upė tekanti Šiaurės Anglijoje. Ji išteka palei rytinį Kros Felo šlaitą Šiaurės Peninuose, ir teka į rytus 137 km kol pasiekia Šiaurės jūrą netoli Stoktono prie Tiso. Upėje yra Hai Forso krioklys.

Legendos ir folkloras 
Peg Pauler – anglų folkloro ragana, kuri, sakoma, gyveno Tiso upėje.

Populiariojoje kultūroje 
Tisas vaizduotas televizijos laidoje „Septyni gamtos stebuklai“ kaip vienas iš Šiaurės Anglijos stebuklų.

Anglijos upės
Dembuvka (Palenkės vaivadija)

Dembuvka () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Radziluvo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.

Radziluvo valsčius
Kuršėnų herbas

Kuršėnų herbas – Kuršėnų miesto ir seniūnijos heraldinis atributas.

Aprašas 
Herbo skydo laukas perskeltas, heraldiškai dešinysis laukas mėlynas su penkiomis šešiakampėmis žvaigždėmis, kraštiniame stulpelyje dvi, viduriniame – trys, kairysis laukas sidabrinis su raudonu ąsočiu rankena nukreipta atgal, pripiltu mėlyno vandens.

Simbolika 
 Mėlynas laukas su auksinėmis žvaigždėmis – simbolizuoja kalendorininką Lauryną Ivinskį.
 Ąsotis – krašto amatininkų ir tautodailininkų tradicijas.

Istorija
Kuršėnų miesto herbo etaloną parengė dailininkas profesorius Juozas Galkus. Svarstant naujo herbo idėjas, buvo ieškoma simbolių, kurie geriausiai atskleistų ir įprasmintų Kuršėnų miesto specifikaciją, tradicijas, istorinius įvykius bei žmones, labiausiai nusipelniusius tam kraštui. Kuršėnai senojo istorinio herbo niekada ir neturėjo, todėl nebuvo kuo remtis, kuriant miesto simbolį. Prisiminus miesto istoriją, kultūros tradicijas, nutarta akcentuoti du simbolius: žvaigždes dangaus fone, kurios primintų Lauryną Ivinskį, ir ąsotį, kuris įprasmintų amatininkų, tautodailininkų darbus.

Herbas patvirtintas 1994 m. spalio 24 d. LR Prezidento dekretu Nr. 408.

1994 m. patvirtinti Lietuvos gyvenviečių herbai
Šiaulių rajono savivaldybės gyvenviečių herbai
Kuršėnai
Drumstis (astronomija)

Drumstis – žvaigždės evoliucijos stadija, kuomet konvekcijos zona nusileidžia iki žvaigždės sluoksnių, kuriuose vyksta branduolių sintezės reakcijos. Tada reakcijų produktai susimaišo su žvaigždės išorinių sluoksnių medžiaga ir tampa stebimi žvaigždės spektre.   

Pirmoji drumstis įvyksta, kai pagrindinės sekos žvaigždė atsiduria raudonųjų milžinių sekoje. Tuomet žvaigždės spektre bus stebimas 12C/13C bei C/N santykio sumažėjimas, taip pat sumažės stebimos ličio ir berilio gausos. 

Antroji drumstis vyksta 4 – 8 Saulės masės žvaigždėse. Kada helio degimas žvaigždės šerdyje baigiasi, konvekcija pakelia į paviršių CNO ciklo produktus. Šios drumsties metu padidėja 4He ir 14N gausos, ir sumažėja 12C ir  16O gausos.

Trečioji drumstis prasideda, kai žvaigždei pasiekus asimptotinę seką įvyksta helio žybsnis sluoksnyje, kur dega helis. Šios drumsties metu helis, anglis ir s-proceso elementai iškeliami į žvaigždės paviršių. Žvaigždėje bus stebima anglies gausos atžvilgiu deguonies padidėjimas ir ji taps anglingąja žvaigžde. 

Drumsčių numeracija neatspindi nuoseklumo žvaigždžių evoliucijos etapuose. Todėl, pavyzdžiui, mažos masės žvaigždėse evoliucijos metu įvyks tik pirmoji ir trečioji drumstis, bet nebus antrosios. 

Astronomija

Šaltiniai
Balceris

Balceris () – nausėdija Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.

Ščučino valsčius
Deulino paliaubos

Deulino paliaubos – susitarimas, sudarytas Deulino kaime, už keliasdešimt kilometrų į ŠR nuo Maskvos 1618 m. gruodžio 11 d. (kitų šaltinių duomenimis – 1619 m. sausio 3 d.)  tarp Rusijos bajorų ir ATR 14,5 metų laikotarpiui. 

Paliaubos užbaigė ATR-Rusijos karą (1605-1618), vykusį Rusijos teritorijoje.

Derybos 
Derybose dalyvavo iš ATR pusės: LDK kancleris Leonas Sapiega, vyskupas Adamas Novodvorskis,  kaštelionas Konstantinas Plichta, diplomatas Aleksandras Korvinas Gosievskis. Iš Rusijos pusės: bajoras Fiodoras Šeremetevas, bajoras Daniilas Mezeckojus, okolničis Atremijus Izmailovas, djakas Ivanas Bolotnikovas ir djakas Ivanas Somovas.

Teritoriniai pasikeitimai 
LDK atiteko Smolensko ir Starodubo žemės, iš jų 1613 m. sudaryta Smolensko vaivadija. Lenkijos karalystė gavo Černigovo ir Seversko žemes, kur 1635 m. sudarė Černigovo vaivadiją. Paliauboms įsigaliojus ir ketverius metus iki 1622 m., kada ATR valdyta Livonija atiteko Švedijai, bendra valstybės teritorija siekė 990 tūkst. km².

Rusijos carystei atiteko Viazma, Mosalskas, Meščiovskas ir Kozelskas.

Kitos susitarimo sąlygos 
Sutarta apsikeisti belaisviais.

Neaptartos Lenkijos monarcho pretenzijos į Rusijos caro vietą bei brangenybių, lenkų išvežtų iš Maskvos, klausimai.

Paliaubų terminas baigėsi 1632 m. birželio 11 d. Jam sukakus paliaubos nepratęstos, o sušauktas bajorų pasitarimas () paskelbė karą Abiejų Tautų Respublikai, prasidėjo Smolensko karas.

Šaltiniai 

 Деулинское перемирие (hrono.ru) 
 Деулинское перемирие 
 Деулинское перемирие 1618 г. (svedemosti.ru) 

Taikos sutartys
ATR sutartys
Rusijos sutartys
LDK-Rusijos santykiai
Benčkovas

Benčkovas () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės rytus nuo Ščučino, apie 11 km į pietvakarius nuo Grajevo ir apie 79 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Ščučino valsčius
Bzurai

Bzurai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės rytus nuo Ščučino, apie 10 km į pietvakarius nuo Grajevo ir apie 76 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Ščučino valsčius
Bžežnas

Bžežnas () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į pietvakarius nuo Ščučino, apie 22 km į pietvakarius nuo Grajevo ir apie 80 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Ščučino valsčius
Chojnovas (Grajevo apskritis)

Chojnovas () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į šiaurės vakarus nuo Ščučino, apie 17 km į pietvakarius nuo Grajevo ir apie 81 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Tai gatvinis kaimas.

Ščučino valsčius
Čarnovas

Čarnovas () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į vakarus nuo Ščučino, apie 18 km į pietvakarius nuo Grajevo ir apie 81 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Ščučino valsčius
Čarnuvekas

Čarnuvekas () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės vakarus nuo Ščučino, apie 18 km į pietvakarius nuo Grajevo ir apie 82 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Ščučino valsčius
Danovas (Ščučino valsčius)

Danovas () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.

Ščučino valsčius
Dolengai

Dolengai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietvakarius nuo Ščučino, apie 19 km į pietvakarius nuo Grajevo ir apie 79 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Ščučino valsčius
Gutkai

Gutkai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.

Ščučino valsčius
Jambžikai

Jambžikai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į vakarus nuo Ščučino, apie 17 km į pietvakarius nuo Grajevo ir apie 79 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Ščučino valsčius
Koneckų Malė

Koneckų Malė () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.

Ščučino valsčius
Koneckų Rostroševas

Koneckų Rostroševas () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.

Ščučino valsčius
Kurkai (Ščučino valsčius)

Kurkai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į vakarus nuo Ščučino, apie 23 km į pietvakarius nuo Grajevo ir apie 83 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Ščučino valsčius
Lipnikas (Ščučino valsčius)

Lipnikas () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.

Ščučino valsčius
Mazevas

Mazevas () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į vakarus nuo Ščučino, apie 18 km į pietvakarius nuo Grajevo ir apie 80 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Ščučino valsčius
Mientusevas

Mientusevas () – nausėdija Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 2 km į pietryčius nuo Ščučino, apie 15 km į pietvakarius nuo Grajevo ir apie 76 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime yra maži mediniai rūmai ir vandens malūnas pastatytas ant Visos upės kranto.

Ščučino valsčius
Milevas (Grajevo apskritis)

Milevas () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į rytus nuo Ščučino, apie 12 km į pietvakarius nuo Grajevo ir apie 74 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Ščučino valsčius
Nedžviadna

Nedžviadna () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į vakarus nuo Ščučino, apie 20 km į pietvakarius nuo Grajevo ir apie 81 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Ščučino valsčius
Nedžviedzkiai

Nedžviedzkiai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į rytus nuo Ščučino, apie 11 km į pietvakarius nuo Grajevo ir apie 73 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Ščučino valsčius
Nečkovas

Nečkovas () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į rytus nuo Ščučino, apie 13 km į pietvakarius nuo Grajevo ir apie 73 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Tai gatvinis kaimas, didžiausias Ščučino valsčiaus kaimas. Kaime yra išlikę rūmai, rūmų parkas ir arklidės.

Istorija 
Nuo V a. pr. m. e. iki XIII a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. 1428 m. vasario 17 d. Mazovijos kunigaikštis Janušas I Senasis šiose vietovėse prie Visos upės suteikė 30 valakų žemę Petrui iš Milevo. 1439 m. kovo 2 d. šias žemes nusipirko Stanislavas iš Nečkovo, nuo kurio pavardės ir pradėta vadinti gyvenvietė Niecikowo. Nuo 1569 m. iki 1795 m. kaimas priklausė Abiejų Tautų respublikai. Per II pasaulinį karą vokiečiai kaimą pavadino Galindenhoff. 1998 m. restauruoti kaime esantys rūmai.

Literatūra 

 Jerzy Rudnicki: Zabytki Ziemi Łomżyńskiej TOM II. Rajgród: Towarzystwo Miłośników Rajgrodu, 2001. ISBN 83-88371-04-5.

Ščučino valsčius
Nove Zacečkai

Nove Zacečkai () – nausėdija Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurę nuo Ščučino, apie 12 km į vakarus nuo Grajevo ir apie 82 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Ščučino valsčius
Obritkai (Grajevo apskritis)

Obritkai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.

Ščučino valsčius
Pžeškoda

Pžeškoda () – nausėdija Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.

Ščučino valsčius
Rakovas

Rakovas () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į šiaurę nuo Ščučino, apie 14 km į pietvakarius nuo Grajevo ir apie 81 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Ščučino valsčius
Skajė

Skajė () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į šiaurės vakarus nuo Ščučino, apie 15 km į pietvakarius nuo Grajevo ir apie 80 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Ščučino valsčius
Sokolai (Grajevo apskritis)

Sokolai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.

Ščučino valsčius
Stare Gutai

Stare Gutai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.

Ščučino valsčius
Ščučinas

Ščučinas (, , )) – miestas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Per miestą teka Visos upė. Mieste įsikūręs Ščučino dekanatas.

Istorija 
Nuo V a. pr. m. e. iki XIII a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Miestas įkurtas apie 1425 metais. 1436 m. spalio 16 d. kunigaikštis Vladislavas I Plockietis suteikė 55 valakų miesto žemės Falislavui ir Marcinui Ščukoms. Nuo 1569 m. iki 1795 m. miestas priklausė Abiejų Tautų respublikai. 1651 m. šių žemių valdytoju tapo Jonas Lavskis. 1683 m. šias žemes nusipirko Lietuvos pakancleris, karaliaus Jono Sobieskio padėjėjas Stanislavas Antanas Ščiuka. 1689–1691 m. mieste prasidėjo sparčios įvairių pastatų statybos. 1692 m. lapkričio 9 d. gyvenvietei suteiktos miesto teisės ir Ščučino miesto herbas. 1699 m. miestą nusiaubė gaisras. 1700 m. pradėjo veikti pijorų vienuolynas. 1721 m. pradėjo veikti mergaičių mokykla. 1889 m. įkurta Ščučino Palaimintosios Mergelės Marijos parapija. 1866–1948 m. miestas buvo Ščučino apskrities centras.

Gyventojai

Tautinė sudėtis

Taip pat skaitykite 

 Ščučino žydų kapinės.

Literatūra 

 Janusz Sobolewski, Irena Sobolewska: Prezentuje się Powiat Grajewski. Wyd. 2. Rajgród: Towarzystwo Miłośników Rajgrodu, 2006. ISBN 83978-88371-06-1.

Nuorodos 

 Aprašymas apie miesto istoriją (angl.).

Šaltiniai 

Ščučinas
Ščučino valsčius
Švidrų Avisa

Švidrų Avisa () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietus nuo Ščučino, apie 17 km į pietvakarius nuo Grajevo ir apie 74 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Ščučino valsčius
Tarachai

Tarachai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.

Ščučino valsčius
Vulka (Grajevo apskritis)

Vulka () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.

Ščučino valsčius
Labirintitas

Labirintitas () – vidinės ausies labirinto plėvinių struktūrų ir skysčių ūminis ar lėtinis uždegimas.

Labirintito gydymas yra riboje tarp LOR ir neurologijos-neurochirurgijos.

Klasifikacija

Pagal infekcijos patekimo kelius 
 Timpanogeninis arba mastoidinis (ascendentinis). Infekcija patenka iš vidurinės ausies.
 Meningogeninis (descendentinis). Infekcija patenka per limfą iš smegenų skysčio, vystosi sergantiems meningitu.

Pagal trukmę 
 Ūminis
 Lėtinis

Pagal patologinio proceso išplitimo apimtį 
 Ribotas (circumscripta)
 Išplitęs (diffusa)

Pagal patologanatominį substrato vaizdą (uždegimo pobūdį) 
 Serozinis
 Pūlingas
 Hemoraginis
 Nekrotinis

Dažniausiai sutinkamos formos 
 Labyrinthitis tympanogenica acuta diffusa (serosa ar purulenta)
 Labyrinthitis tympanogeneca cirvuscripta chronica

Etiologija 
 Ūminis ar lėtinis vidurinis otitas
 Galvos, ausų traumos
 ŪVRI
 Medikamentų perdozavimas
 Furozemidas (Lasix)
 Aspirinas
 Kai kurie antibiotikai (pvz., IV kartos [[cefalosporinai)
 Fenitoino darinių vartojimas toksiškomis dozėmis
 Meningitas
 Idiopatinis labirintitas
 Jatrogeninis labirintitas

Labyrinthitis tympanogenica acuta diffusa 
Toksinai patenka iš vidurinės ausies padidėjus langų (membrana secundaria, foramen ovale) pralaidumui. Audringos klinikos nėra. Negydant gali perforuoti, į labirintą patenka patys mikrobai ir pūliai.

Ausis
Uždegimai
Zacečkai

Zacečkai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurę nuo Ščučino, apie 12 km į vakarus nuo Grajevo ir apie 81 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Ščučino valsčius
Zaluskai

Zaluskai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į vakarus nuo Ščučino, apie 18 km į pietvakarius nuo Grajevo ir apie 81 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Ščučino valsčius
Zofiuvka (Grajevo apskritis)

Zofiuvka () – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučino valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. 

Ščučino valsčius
Anglijos geografija

Anglija – viena iš keturių  Jungtinės Karalystės sudedamųjų dalių. Šiaurėje ribojasi su Škotija (96 km), vakaruose su Velsu (257 km). Plotas 130 396 km². Apima centrinę ir pietinę Didžiosios Britanijos salos dalį, t. y. net du jos trečdalius. Didžiausia Anglijos sala yra Vaito sala. Anglija yra netoli žemyninės Europos. Iki žemyninės Europos dalies yra vos 52 km. Jas skiria siauras jūros tarpelis – Lamanšo sąsiauris. Po juo einantis Eurotunelis jungia Angliją su Prancūzija.

Didelį Anglijos paviršiaus plotą apima kalvos. Kalnų grandinė Šiaurės Anglijoje vadinama Peninais. Kitos kalvotos sritys šiaurėje yra Ežerų kraštas ir Pyk Distrikto nacionalinis parkas.

Didžiausias natūralus uostas Anglijoje yra Pulas, esantis pietinėje pakrantėje. Tai yra antras pagal dydį uostas pasaulyje, po Sidnėjaus, Australijoje.

Pagrindiniai miestai 
Didžiausi Anglijos miestai (surašyti abėcėlės tvarka):
 Birmingamas
 Bradfordas
 Bristolis
 Derbis
 Kingstonas prie Halo
 Koventris
 Lesteris
 Lidsas
 Liverpulis
 Londonas
 Mančesteris
 Midlsbro
 Niukaslas prie Taino
 Noridžas
 Notingemas
 Oksfordas
 Piterboras
 Plimutas
 Portsmutas
 Sautamptonas
 Stokas prie Trento
 Šefildas
 Vulverhamptonas

Anglijos geografija
Kamagvėjaus provincija

Kamagvėjaus provincija () – provincija vidurio rytų Kuboje, driekiasi nuo šiaurinio iki pietinio salos kranto. Ribojasi su Siego de Avilos provincija vakaruose ir Las Tunaso provincija rytuose. Administracinis centras – Kamagvėjus.

Geografija 

Būdingas paviršius – lyguma. Abi pakrantės pasižymi gerais smėlio paplūdimiais. Provincijai priklauso rytinė Sabanos-Kamagvėjaus salyno dalis – Chardines del Rėjaus salos.

Administracinis suskirstymas 

Provincija padalinta į 13 savivaldybių:
 Kamagvėjus,
 Karlos M. de Sespedesas,
 Esmeralda,
 Florida,
 Guaimaras,
 Chimagvaju,
 Minasas,
 Nachasa,
 Nuevitasas,
 Santa Krus del Suras,
 Sibaniku,
 Siera de Kubitasas,
 Vertientesas.

Kubos provincijos
Ščučino miesto herbas

Ščučino miesto herbas () – Ščučino miesto herbe pavaizduota aštuonkampė auksinė žvaigždė ant balto paviršiaus. 1692 m. kartu su miesto teisėmis herbą miestui suteikė Abiejų Tautų respublikos karalius Jonas Sobieskis.

Nuorodos 

 Aprašymas apie herbą (angl.) ;
 Aprašymas apie herbą (lenk.).

Ščučinas
Palenkės vaivadijos miestų herbai
Ščučino žydų kapinės

Ščučino žydų kapinės () − žydų kapinės Ščučino mieste Grunwaldzka gatvėje. Kapinių plotas 3.3 ha. Per II pasaulinį karą kapinės buvo sunaikintos.

Literatūra

 Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., s. 69.

Nuorodos

 Aprašymas apie kapines (lenk.).

Ščučinas
Žydų kapinės Palenkės vaivadijoje
Ščučino apskritis

Ščučino apskritis (, ) - 1866-1948 m. egzistavusi apskritis dabartinės Palenkės vaivadijos, Grajevo apskrities teritorijoje. Apskrities plotas buvo 1451 km². 1946 m. apskrityje gyveno 55.900 gyventojai, gyventojų tankumas 39 gyv/km².

Po I pasaulinio karo apskrities centras iš per karą stipriai nukentėjusio Ščučino miesto buvo perkeltas į Grajevo miestą, bet apskrities pavadinimas išliko toks pats. Apskritis įkurta 1866 m. Lomžos gubernijoje. Apskrityje buvo šie didesni miestai Ščučinas, Grajevas, Radziluvas, Raigardas. 1948 m. kovo 12 d. apskrities pavadinimas buvo pakeistas į Grajevo apskritį.

Gyventojai

Pagal 1897 m. Rusijos imperijos gyventojų surašymo duomenis apskrityje gyveno 66 128 gyventojai.

 Lenkai - 76% (50 316);
 Žydai - 17,8% (11 780);
 Ukrainiečiai - 0,8% (551);
 Vokiečiai - 0,5% (351);
 Totoriai - 0,11% (74);
 Gudai - 0,05% (38);
 Lietuviai - 0,03% (26);
 Čigonai - 0,004% (3);
 Kiti - 0,08% (59).
 
Pagal 1921 m. surašymą apskrityje gyveno 58 178 gyventojai.

Tautinė ir religinė sudėtis

Šaltiniai

 

Ščučinas
Grajevo apskritis
Ščučino dekanatas

Ščučino dekanatas () – tai vienas iš 24 katalikų, Lomžos vyskupijos dekanatų. Dekanas Jerzy Śleszyński. Dekanate yra 16.590 tikinčiųjų.

Parapijos 

Dekanate yra 7 parapijos:

 Grabovo Šv. Jono Krikštytojo parapija – Grabovas;
 Lavsko Švč. Mergelės Marijos Čenstakavos parapija – Lavskas;
 Nedžviadnos Šv. Stanislavo parapija – Nedžviadna;
 Radziluvo Šv. Onos parapija – Radziluvas;
 Slučo Švč. Mergelės Marijos parapija – Slučas;
 Ščučino Palaimintosios Mergelės Marijos parapija – Ščučinas;
 Vonsošo Jėzaus Prisikėlimo parapija – Vonsošas.

Lomžos vyskupijos dekanatai
Ščučinas
Karalgirio akmuo

Karalgirio akmuo – masyvus riedulys, geologinis gamtos paveldo objektas. Riedulys guli Kauno rajone, Babtų seniūnijoje, Karalgirio kaime, prie kelio , 2,3 km į vakarus nuo Cinkiškių kryžkelės.

Akmuo 
Riedulys turi suapvalintą daugiasienę formą su viena nulyginta sienele. Riedulio matmenys (virš žemės paviršiaus esančios jo dalies): aukštis – 1,88 m; ilgis – 3,45 m; plotis – 3,1 m; didžiausia horizontali apimtis – 10,1 m. Riedulį sudaranti uoliena – granitas pegmatitas su biotitu, rausvas, leukokratiškas, su pegmatitinės (rašmeninės) struktūros požymiais. Tiriant šlifą, kurį sudaro gigantiškas (kelių cm skersmens) mikroklino grūdas su kvarco įaugimais, sudarančiais pegmatitinę (rašmeninę) struktūrą, nustatyti dar kiti mineralai: biotitas, plagioklazas, chloritas, sericitas.

Istorija 
Riedulys buvo atkastas melioruojamame lauke ir atvilktas į pakelę, kur guli lygioje vietoje. 1975 m. akmuo paskelbtas geologijos paminklu, 1985 m. tapo respublikinės reikšmės paminklu.

Nuorodos
 Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
 Geologijos informacinė sistema (GEOLIS). Geotopai  

Lietuvos rieduliai
Lietuvos gamtos paveldo objektai
Kauno rajono paveldas
Ščučino Palaimintosios Mergelės Marijos parapija

Ščučino Palaimintosios Mergelės Marijos parapija () – parapija įkurta 1889 metais. Parapija priklauso Lomžos vyskupijai, Ščučino dekanatui. Parapijos bažnyčia pastatyta 1701–1707 metais.

Nuorodos 

 Aprašymas apie parapiją (lenk.) .

Ščučinas
Lomžos vyskupijos parapijos
Artemisos provincija

Artemisos provincija () – provincija vakarų Kuboje, driekiasi nuo šiaurinio iki pietinio salos kranto. Ribojasi su Pinar del Rijo provincija vakaruose bei Majabekės provincija ir Havanos miestu rytuose. Administracinis centras – Artemisa.

Provincija sudaryta 2010 m., padalinus buvusią Havanos provinciją.

Geografija 

Būdingas paviršius – lyguma. Auginami vaismedžiai, cukranendrės, kavamedžiai, ryžiai, bulvės ir kt. daržovės.

Administracinis suskirstymas 

Provincija padalinta į 11 savivaldybių:
 Marielis,
 Gvanachajus,
 Kaimitas,
 Bauta,
 San Antonijo de los Banijosas,
 Guira de Melena,
 Alkisaras,
 Artemisa,
 Bahija Honda (Baja Onda),
 Kandelarija,
 San Kristobalis.

Kubos provincijos
Granmos provincija

Granmos provincija () – provincija rytų Kuboje, prie Gvakanajabo įlankos. Ribojasi su Las Tunaso ir Holgino provincijomis šiaurėje bei Kubos Santjago provincija rytuose. Administracinis centras – Bajamas.

Provincija pavadinta jachtos „Granma“, kuria revoliucinieriai iš Meksikos atvyko į Kubą, vardu.

Geografija 
Pietiniu provincijos pakraščiu driekiasi miškingi Siera Maestros kalnai, juose yra aukščiausia Granmos provincijos vieta – La Bajamesa (1730 m). Iš šių kalnų išteka ilgiausia šalies upė – Kautas. Vandenyno pakrantėse yra mangrovių ir pelkynų.

Administracinis suskirstymas 

Provincija padalinta į 13 savivaldybių:
 Bartolomė Maso,
 Bajamas,
 Buėj Ariba,
 Kampečuela,
 Kauto Kristas,
 Gvisa,
 Chigvani,
 Mansaniljas,
 Medija Luna,
 Nikeras,
 Pilonas,
 Rio Kautas,
 Jara.

Kubos provincijos
Gvantanamo provincija

Gvantanamo provincija () – provincija pietryčių Kuboje, apima rytinį salos galą. Ribojasi su Holgino provincija šiaurėje bei Kubos Santjago provincija vakaruose. Administracinis centras – Gvantanamas.

Geografija 

Pietuose į provincijos teritoriją įsiterpia Gvantanamo įlanka, kurioje yra JAV karinė bazė. Didžiąją dalį ploto užima miškingi Siera Kristalio kalnai, įtraukti į tokio paties pavadinimo nacionalinį parką. Taip pat yra dalis Aleksandro Humbolto nacionalinio parko. Šiaurinės Gvantanamo provincijos pakrantės yra drėgniausia šalies vieta, tuo tarpu pietuose sausiau ir karščiau. Provincijoje yra toliausiai į rytus nutolęs Kubos taškas – Maisi kyšulys.

Administracinis suskirstymas 

Provincija padalinta į 10 savivaldybių:
 Barakoa,
 Kaimanera,
 El Salvadoras,
 Gvantanamas,
 Imijasas,
 Maisi,
 Manuel Tamesas,
 Niseto Peresas,
 San Antonijo del Suras,
 Jaterasas.

Kubos provincijos
Holgino provincija

Holgino provincija () – provincija rytų Kuboje, šiaurinėje salos pakrantėje. Ribojasi su Granmos, Kubos Santjago ir Gvantanamo provincijomis pietuose bei Las Tunaso provincija vakaruose. Administracinis centras – Holginas.

Geografija 

Pietiniu pakraščiu driekiasi miškingi ir drėgni Siera Kristalio kalnai, įtraukti į tokio paties pavadinimo nacionalinį parką. Taip pat yra dalis Aleksandro Humbolto nacionalinio parko. Šiaurės vakaruose būdingos lygumos. Į Holgino provinciją įsiterpia Nipės įlanka, kurioje yra Saetijos sala.

Administracinis suskirstymas 

Provincija padalinta į 14 savivaldybių:
 Antilija,
 Bagvanosas,
 Banesas,
 Kakokumas,
 Kaliksto Garsija,
 Kuetas,
 Frank Paisas,
 Chibara,
 Holginas,
 Majari,
 Moa,
 Rafael Freirė,
 Sagva de Tanamas,
 Urbano Norisas.

Kubos provincijos
Kalniškių konglomeratų atodanga

Kalniškių konglomeratų atodanga – geologinis gamtos paveldo objektas, paskelbtas saugomu 2005 m. Atodanga yra Kauno rajone, Samylų seniūnijoje ties Žiegždriais, Kauno marių kairiajame krante. Atodanga patenka į Kauno marių regioninio parko teritoriją.

Apie atodangą 
Kalniškių konglomeratų atodanga – tai 8 m aukščio, 400 m ilgio šlaitas, kurio viršutinėje dalyje atsidengia konglomeratų (į kietą uolieną surišto smėlio, žvyro, gargždo) sluoksniai. Konglomeratų ertmėse ir nelygumuose randama nedidelių varveklių – sustingusių stalaktitų užuomazgų. Kalniškių konglomeratų atodanga yra sudėtinė geologinių vertybių pažinimo – Žiegždrių geologinio tako – dalis.

Atodangos pavadinimas susijęs su Kauno marių dugne likusiu (užlietu) Kalniškės kaimu.

Nuorodos 
 Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
 Kauno rajono gamtos paveldas
  Pažintiniai takai Kauno marių regioniniame parke

Lietuvos atodangos
Lietuvos gamtos paveldo objektai
Kauno rajono paveldas
Kubos Santjago provincija

Kubos Santjago provincija () – provincija rytų Kuboje, pietinėje salos pakrantėje. Ribojasi su Granmos provincija vakaruose, Holgino provincija šiaurėje ir Gvantanamo provincija rytuose. Administracinis centras – Kubos Santjagas.

Geografija 

Provincijos teritorija driekiasi Siera Maestros kalnai, čia yra aukščiausia Kubos vieta – Turkino kalnas (1974 m). Svarbiausios upės yra Kontramaestrė ir Bakanao. Yra įsteigtas Turkino nacionalinis parkas.

Administracinis suskirstymas 

Provincija padalinta į 9 savivaldybes:
 Kontramaestrė,
 Guama,
 Melija,
 Palma Sorianas,
 San Luisas,
 Kubos Santjagas,
 Sekundo Frentė,
 Songas-La Maja,
 Terser Frentė.

Kubos provincijos
Las Tunaso provincija

Las Tunaso provincija () – provincija rytų Kuboje, driekias tarp šiaurinės ir pietinės pakrančių. Ribojasi su Granmos provincija ir Holgino provincija rytuose bei Kamagvėjaus provincija vakaruose. Administracinis centras – Las Tunasas.

Geografija 

Provincija pietuose siekia Gvakanajabo įlanką, kurios pakrantė pelkėta ir apaugusi mangrovėmis. Būdingas lygumų kraštovaizdis, aukščiausia vieta (219 m) yra Kanjada Hondos aukštumoje. Svarbiausios upės yra Čapara, Chobabas, Sevilija ir Tana; jų slėniuose įrengta tvenkinių.

Administracinis suskirstymas 

Provincija padalinta į 8 savivaldybes:
 Amansijas,
 Kolombija,
 Chesus Menendesas,
 Chobabas,
 Machibakoa,
 Manati,
 Puerto Padrė,
 Las Tunasas.

Kubos provincijos
Majabekės provincija

Majabekės provincija () – provincija vakarų Kuboje, driekiasi tarp šiaurinės ir pietinės pakrančių. Ribojasi su Matansaso provincija rytuose, Artemisos provincija vakaruose bei Havanos miestu šiaurės vakaruose. Administracinis centras – San Chosė de las Lachasas.

Majabekės provincija sudaryta 2010 m., padalinus Havanos provinciją. Dabar tai mažiausia ir mažiausiai gyventojų turinti Kubos provincija.

Geografija 

Būdingas lygumų kraštovaizdis, tačiau vietomis yra kalnuotų ruožų, pavyzdžiui, Charuko skradžiai. Svarbiausia upė (pagal kurią ir pavadinta provincija) yra Majabekė.

Administracinis suskirstymas 

Provincija padalinta į 11 savivaldybių:
 Bechukalis,
 San Chosė de las Lachasas,
 Charukas,
 Santa Krus del Nortė,
 Madruga,
 Nueva Pasas,
 San Nikolas de Baris,
 Gvinesas,
 Melena del Suras,
 Batabanas,
 Kivikanas.

Kubos provincijos
Matansaso provincija

Matansaso provincija () – provincija vidurio Kuboje, driekiasi tarp šiaurinės ir pietinės pakrančių. Ribojasi su Vilja Klaros provincija ir Sjenfuegoso provincija rytuose bei Majabekės provincija vakaruose. Administracinis centras – Matansasas.

Geografija 

Šiaurinis krantas uolingas, pakrantėje yra salų (Sabanos-Kamagvėjaus salynas), išsikiša Hikakoso pusiasalis (toliausiai į šiaurę nutolusi Kubos vieta). Pietinis krantas pelkėtas, Sapatos pusiasalyje tyvuliuoja didelė Sapatos pelkė, toliau rytuose įsiterpia Kiaulių įlanka, žymi dėl amerikiečių antpuolio. Būdingas lygumų reljefas, aukščiausia vieta siekia 308 m.

Administracinis suskirstymas 

Provincija padalinta į 13 savivaldybių:
 Kalimetė,
 Kardenasas,
 Sienaga de Sapata,
 Kolonas,
 Chaguėj Grandė,
 Choveljanosas,
 Limonaras,
 Los Arabosas,
 Marti,
 Matansasas,
 Pedro Betankūras,
 Perikas,
 Union de Rejesas.

Kubos provincijos
Pinar del Rijo provincija

Pinar del Rijo provincija () – provincija vakarų Kuboje, apima vakarinį salos galą. Rytuose ribojasi su Artemisos provincija. Administracinis centras – Pinar del Rijas.

2010 m. dalis provincijos priskirta naujai sudarytai Artemisos provincijai.

Geografija 

Provincijos paviršius kalnuotas, teritorija driekiasi Rosarijo ir Organoso kalnai. Būdingos klintinės apvalainos uolos, vadinamos mogotais, ir plokšti, derlingi slėniai. Vienas tokių slėnių, Vinjaleso slėnis, įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Pagal šiaurinę Pinar del Rijo provincijos pakrantę driekiasi salelių ir rifų virtinė, vadinama Koloradoso salynu. Vakarinę provincijos dalį sudaro Gvanahakabibeso pusiasalis, užsibaigiantis San Antonijo kyšuliu (toliausiai į vakarus nutolusi Kubos vieta).

Administracinis suskirstymas 

Provincija padalinta į 11 savivaldybių:
 Pinar del Rijas,
 San Chuan i Martinesas,
 La Palma,
 Los Palasijosas,
 San Luisas,
 Konsolasion del Suras,
 Sandinas,
 Guanė,
 Mantua,
 Vinjalesas,
 Minas de Matahambrė.

Gyventojai 
2010 m. Pinar del Rijo provincijoje gyveno 592 042 žmonės, jos plotas buvo 8884 km², o provincijos gyventojų tankumas buvo 67,2 žm./km².

Šaltiniai 

Kubos provincijos
Sankti Spirituso provincija

Sankti Spirituso provincija () – provincija vidurio Kuboje, driekiasi tarp šiaurinio ir pietinio salos krantų. Ribojasi su Sjego de Avilos provincija rytuose bei Vilja Klaros provincija ir Sjenfuegoso provincija vakaruose. Administracinis centras – Sankti Spiritusas.

Geografija 

Provincijos paviršius kalnuotas, teritorija driekiasi Eskambrajaus kalnai. Pietryčiuose gausu pelkių ir mangrovių. Šiaurinėje pakrantėje įsteigtas Kaguaneso nacionalinis parkas. Sankti Spiritaus provincijoje yra didžiausias dirbtinis vandens telkinys šalyje – Sasos tvenkinys.

Administracinis suskirstymas 

Provincija padalinta į 8 savivaldybes:
 Kabaigvanas,
 Fomentas,
 Chatibonikas,
 La Sierpė,
 Sankti Spiritusas,
 Tagvaskas,
 Trinidadas,
 Jagvachajus.

Kubos provincijos
Sjego de Avilos provincija

Sjego de Avilos provincija () – provincija vidurio Kuboje, driekiasi tarp šiaurinio ir pietinio salos krantų. Ribojasi su Kamagvėjaus provincija rytuose bei Sankti Spirituso provincija vakaruose. Administracinis centras – Sjego de Avila.

Provincija sudaryta 1975 m., atskyrus dalį Kamaguėjaus provincijos.

Geografija 

Šiaurinėje pakrantėje provincijai priklauso dalis Sabanos-Kamagvėjaus salyno (Koko, Giljermo salos ir kt.). Pietinė pakrantė pelkėta, apaugusi mangrovėmis. Sjego de Avilos provincijoje yra didžiausias natūralus Kubos vandens telkinys – Lečės lagūna.

Administracinis suskirstymas 

Provincija padalinta į 10 savivaldybių:
 Baragva,
 Bolivija,
 Čambasas,
 Sjego de Avila,
 Siro Redondas,
 Florensija,
 Machagva,
 Moronas,
 Primero de Eneras,
 Venesuela.

Kubos provincijos
Sjenfuegoso provincija

Sjenfuegoso provincija () – provincija vidurio Kuboje, prie pietinio salos kranto. Ribojasi su Sankti Spirituso provincija pietryčiuose, Vilja Klaros provincija šiaurės rytuose ir Matansaso provincija vakaruose. Administracinis centras – Sjenfuegosas.

Geografija 

Į provinciją įsiterpia Sjenfuegoso įlanka. Būdingas lygumų kraštovazdis, plyti didelės cukranendrių plantacijos.

Administracinis suskirstymas 

Provincija padalinta į 8 savivaldybes:
 Abreusas,
 Agvada de Pasacherosas,
 Sjenfuegosas,
 Krusesas,
 Kumanajagva,
 Lachasas,
 Palmira,
 Rodasas.

Kubos provincijos