joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Renavo Šv. Izidoriaus bažnyčia

Renavo Šv. Izidoriaus bažnyčia – bažnyčia, stovinti Renavo kaime, prie  kelio.

Istorija 

Apie 1726 m. Gaureliuose pastatyta koplyčia. 1763 m. Renavo dvaro inventoriuje minima laikina bažnyčia, 1773 m. – koplyčia. Apie 1780 m. kitoje vietoje pastatyta nauja kryžminio plano koplyčia, 1808 m. – aštuoniakampė koplyčia. Metrikų knygos pradėtos rašyti nuo 1815 m. Filialistas Konstantinas Piesliakas 1863 m. ištremtas į Sibirą.

Dabartinė mūrinė bažnyčia pradėta statyti 1918 m. Bažnyčia statyta ant žemės sklypo, priklausiusio Juozui Mitkus, kuris buvo ir bažnyčios statybos komiteto pirmininku. Išmūrijus apie 2,5 m aukščio sienas, 1919 m. darbai nutrūko. Statyba tęsta 1929 m. Parapijiečiams pritrūkus pinigų, atsisakyta projekte numatytos išorinės puošybos, likusi sienų dalis betoninė; bažnyčia taip pat buvo pažeminta, atsisakyta bokšto. Pakeitimus bažnyčios projekte atliko pats projekto autorius inžinierius-technikas Liubomiras Hrycevičius. Bažnyčia pastatyta 1933 m. Tuo metu bažnyčios klebonu buvo Juozas Dakinevičius-Daknys, Renave klebonavęs 1931-1937 m. Tų pačių metų birželio 12 d. ją pašventino Telšių vyskupas Justinas Staugaitis.

2005 m. gegužės 15 d., švenčiant titulinius šv. Izidoriaus atlaidus, bažnyčiai buvo padovanotas Kauno Viktoro Vėberio fotostudijos padarytas popiežiaus Jono Pauliaus II portretas. Dovanotojas - bažnyčios statybos komiteto pirmininko Juozo Mitkaus vaikaitis Izidorius Mitkus. 2013 m. bažnyčia atrinkta dalyvauti Europos Sąjungos lėšomis finansuojamame projekte Leader-12-Šiaurės Vakarų Lietuva-05-012, kurio metu buvo sutvarkyta bažnyčios aplinka. Projekto vertė – 49 980,60 Lt. 2017 m. vasarą bažnyčios šventoriaus teritorija aptverta nauja metalo tvora.

Nuo 2016 m. iki 2018 m. spalio 31 d. bažnyčią aptarnavo kunigas Antanas Šimkus (nuo 2018 m. Mažeikių Švč. Jėzaus Širdies parapijos rezidentas). Nuo 2018 m. lapkričio 1 d. parapiją aptarnauja Židikų Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios klebonas kun. Dainoras Židackas.

Architektūra 

Bažnyčia stačiakampio plano, su prieangiu ir bokšteliu. Šventoriaus tvora medinių statinių. Priešais, kitoje kelio pusėje stovi Renavo kapinių koplyčia.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

 Renavo Šv. Izidoriaus bažnyčia

Mažeikių rajono bažnyčios
Jonas Spietinis

Jonas Spietinis (g. 1950 m. kovo 7 d. Vilkuose, Rokiškio rajonas) – Lietuvos ir Utenos rajono savivaldybės ūkio, profsąjungų, politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija 
1957–1965 m. mokėsi Žiobiškio aštuonmetėje mokykloje, 1965–1968 m. Juodupės vidurinėje mokykloje, 1973 m. baigė Kauno politechnikos instituto Statybos ir santechnikos fakultetą, inžinierius-statybininkas.

1973–1975 m. tarnavo TSRS kariuomenėje, dirbo darbų vykdytoju, 1975–1980 m. Utenos Statybos tresto aikštelės gamybinės bazės vedėjas, 1980–1992 m. Tarpkolūkinės statybos organizacijos pirmininko pavaduotojas, 1992–2002 m. SP UAB „Utenos vandenys“ Vandentiekio cecho viršininkas, nuo 2002 m. Utenos apskrities viršininko administracijos Teritorijų planavimo ir statybos valstybinės priežiūros skyriaus vedėjas, nuo 2006 m. Teritorijų planavimo ir statybos valstybinės priežiūros departamento direktorius.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, Utenos rajono tarybos pirmininkas, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Utenos rajono skyriaus narys, LSDP tarybos narys, Utenos skyriaus pirmininko pavaduotojas, 2002–2005 m. skyriaus pirmininkas, nuo 2005 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas, nuo 2010 m. Utenos teritorijų planavimo ir statybos valstybės priežiūros skyriaus vedėjas.

1990–1995 m. Utenos rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Utenos rajono savivaldybės tarybos narys.  2000–2003 m. valdybos narys, nuo 2004 m. LSDP frakcijos vadovas.

Lietuvos statybininkų inžinierių sąjungos narys, Lietuvos visuomeninių paslaugų profesinių sąjungų federacijos pirmininko pavaduotojas. Sutuoktinė Stanislava, vaikai Tomas, Virginijus, Vilius.

Šaltiniai 

Utenos politikai
Lietuvos komunalininkai
Lietuvos inžinieriai statybininkai
Valstietiška žemės ūkio enciklopedija

Valstietiška žemės ūkio enciklopedija () – rusiška tarybinė enciklopedija apie žemės ūkį.

Išleista XX a. antrajame dešimtmetyje.

Apimtis - 7 tomai.

Rusiškos enciklopedijos
Tarybinės enciklopedijos
Žemės ūkio žinynai
Ševčenkos enciklopedija

Ševčenkos enciklopedija (ukrain. Шевченківська енциклопедія) – ukrainietiška literatūros enciklopedija.

Parengė НАНУ literatūros institutas.

Apimtis – 4 tomai. Egzistuoja spausdintinė ir elektroninė enciklopedijos versijos.

Nuorodos 
Ševčenkos enciklopedijos tinklalapis

Specialieji žinynai
Ukrainietiški žinynai
Algimantas Antanas Greimas

Algimantas Antanas Greimas (g. 1938 m. birželio 13 d. Uosiuose, Vilkaviškio apskritis) – inžinierius, Lietuvos ir Vilkaviškio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1972 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius elektrikas.

1953–1963 m. Vilkaviškio melioracijos statybos valdybos darbininkas. 1963–1979 m. Vilkaviškio gamybinio susivienijimo „Žemūktechnika“ meistras, darbų vykdytojas, 1979–1992 m. direktoriaus pavaduotojas. 1992 m. autotransporto įmonės „Giedriai“ direktorius. 1992–1996 m. LR Seimo narys.  2000–2004 m. Vilkaviškio rajono savivaldybės mero pavaduotojas, 2011–2013 m. – savivaldybės meras.

1997–2007 m. ir 2011–2015 m. Vilkaviškio rajono savivaldybės tarybos narys.

1966–1990 m. SSKP narys, 1990–2001 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, 2001–2004 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilkaviškio rajono skyriaus narys, pirmininko pavaduotojas, LSDP tarybos narys.

Žmona Ona Kazimiera, vaikai Robertas, Edmundas.

Šaltiniai 

Seimo nariai
Vilkaviškio politikai
Vilkaviškio merai
Kazys Kiaulakis

Kazys Kiaulakis (g. 1959 m. liepos 5 d. Girininkuose, Klaipėdos rajonas) – inžinierius, Lietuvos ir Vilkaviškio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1966–1970 m. mokėsi Girininkų pradžios mokykloje, 1970–1974 m. – Vėžaičių aštuonmetėje mokykloje, 1974–1977 m. – Gargždų 2–oje vidurinėje mokykloje. 1982 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, inžinierius-statybininkas.

1982–1984 m. Alytaus Statybos tresto darbų vykdytojas, Vilkaviškio Statybos valdybos meistras, 1984–1987 m. darbų vykdytojas, vyr. darbų vykdytojas, 1987–1992 m. valdybos viršininkas. 1992–2011 m. UAB „Vilkasta“ generalinis direktorius, valdybos pirmininkas.

2013–2019 m. Vilkaviškio rajono savivaldybės mero pavaduotojas.

1995–2019 m. Vilkaviškio rajono savivaldybės tarybos narys.  2000–2003 m. valdybos narys, Statybos komiteto pirmininkas.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilkaviškio rajono skyriaus narys.

Vilkaviškio Rotary klubo narys. Sutuoktinė Rūta, vaikai Artūras, Arvydas.

Šaltiniai 

Vilkaviškio politikai
Lietuvos inžinieriai statybininkai
Informologija

Informologija – mokslas apie informacijos vadybą, profesionalų informacinių procesų, technologijų organizacijose (pvz., specialiose informacijos struktūrose) valdymą, jų kūrimą, informacinių sistemų diegimą ir eksploatavimą, informacijos visuomenei pateikimą, jos formavimą ir realizavimą, informacijos politiką.

Informologijos specialistas vadinamas informologu.

Lietuvoje informologijos specialybė yra Vilniaus universiteto Komunikacijos fakultete kaip bakalauro studijų programa.
Informologijos studijų programos tikslas – rengti plataus profilio informacijos vadybininkus, sugebančius profesionaliai valdyti informacinius procesus įvairiose institucijose ir specialiose informacijos struktūrose, kurti, diegti ir eksploatuoti informacines sistemas, pateikti informaciją visuomenei, formuoti ir realizuoti informacijos politiką.

Nuorodos 

VU KF studentų tinklalapis

Informologija
Algirdas Neiberka

Algirdas Neiberka (g. 1972 m. birželio 5 d. Vilkaviškyje) – Lietuvos ir Vilkaviškio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
2001 m. baigė Lietuvos žemės ūkio universitetą, aplinkos inžinierius. Nuo 2000 m. Seimo nario Algirdo Butkevičiaus padėjėjas.

1998 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilkaviškio rajono skyriaus narys, 2001 m. tarybos narys, atsakingasis sekretorius, iždininkas, nuo 2011 m. skyriaus pirmininkas.

2003 m., 2004–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Vilkaviškio rajono savivaldybės tarybos narys. 

Lions klubo narys.

Sutuoktinė Aušra, vaikai Rokas, Ainė.  .

Šaltiniai 

Vilkaviškio politikai
Lietuvos inžinieriai
Bronislavas Polita

Bronislavas Polita (g. 1955 m. rugpjūčio 31 d. Fedariškiai, Švenčionių rajonas) – Lietuvos ir Vilkaviškio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1974 m. baigė Buivydiškių žemės ūkio technikumą, agronomas, 1984 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą, mokytojas.

Nuo 1990 m. Vištyčio apylinkės viršaitis, 1995 m. Vištyčio seniūnijos seniūnas. Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos narys.

1990 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilkaviškio rajono skyriaus narys, 1999–2001 m. LSDP iždo komisijos narys. Nuo 2005 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas.

1997–2000 m. ir 2000–2003 m. Vilkaviškio rajono savivaldybės tarybos narys.

1997–2000 m., 2000 m., 2003 m., 2007 m. ir 2011 m. (atsisakė mandato) Vilkaviškio rajono savivaldybės tarybos narys. 

Vištyčio kaimo bendruomenės narys.  Sūnūs Egidijus, Nerijus, Žygimantas.

Šaltiniai 

Lietuvos viršaičiai
Vilkaviškio politikai
Lietuvos pedagogai
Lietuvos agronomai
Lietuvos savivaldybių seniūnai
Antakalnis (Prienai)

Antakalnis – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Ašmintos. Seniūnaitijos centras.

Istorija

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Kostas Dereškevičius (1937–), tapytojas.

Šaltiniai 

Prienų rajono savivaldybės gyvenvietės
Gražučiai

Gražučiai – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Išlaužo. Seniūnaitijos centras. Pro kaimą teka Lapupė, praeina kelias , atsišakoja keliukas į Rutkiškes.

Kaime 1989 m. buvo pastatytas paminklinis akmuo ir kryžius, skirtas 1947 m. vasario 6 d. kautynėse žuvusių Tauro apygardos Geležinio Vilko rinktinės partizanų Vytauto Gudyno-Paparčio, Jurgio Kleizos-Krieno, Anastazijos Kleizaitės-Raselės ir šioje sodyboje gimusių Tauto apygardos Geležinio Vilko rinktinės partizanų brolių Antano Jundilos-Naro, žuvusio 1949 m. kovo 7 d. Garančiškės k., Garliavos vlsč., Kauno aps., bei Vytauto Jundilos-Juodvarnio, žuvusio 1948 m. kovo 3 d., atminimui.

Istorija 
Tarybinių metų pradžioje – Gražučių apylinkės centras.

Gyventojai

Šaltiniai 

Prienų rajono savivaldybės gyvenvietės
Žemaitkiemis (Prienai)

Žemaitkiemis – kaimas Prienų rajono savivaldybės, 6 km į šiaurės rytus nuo Naujosios Ūtos. Seniūnaitijos centras. Buvusi Tartupio mokykla, kurios sporto sale, krepšinio, teniso ir futbolo aikštelėmis naudojasi aplinkinių kaimų jaunimas, vyksta kasmetinės seniūnijos bendruomenių sporto šventės.

Šiaurės vakaruose ribojasi su Skuigės kaimu ir buvusio Tartupio Pašlavančio kaimo pievomis. Rytuose Žemaitkiemio ir Tartupio kaimus skiria senasis kelias Marijampolė–Prienai per Naująją Ūtą.

Istorija 

Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. Dauguma Žemaitkiemio kaimo sodybų buvo įsikūrusios Aviniškės upelio pakrantėse. Vykstant melioracijai aplinkinių kaimų sodybos buvo nukeldintos, o jų gyventojai įsikūrė dabartinėje Žemaitkiemio gyvenvietėje – kalvoje prie šilo. Taip išnyko du – Baltramurgio ir Tartupio Pašlavančio kaimai. Žemaitkiemio gyvenvietė atsirado 1974–1975 m.

Žemaitkiemyje yra gręžinys, kurio gylis siekia apie 105 metrus, šalia vandens rezervuaras-bokštas į kurį pumpuojamas vanduo. Šiuo vandeniu aprūpinami visi Žemaitkiemio gyventojai.

Gyvenvietės pietrytiniame gale, buvusiose kolūkio mechanizacijos dirbtuvėse, įsikūrė akmens paminklų dirbtuvės ir šiaudų briketų gamyklėlė. 2013 m. asfaltuotos pagrindinės gyvenvietės gatvės.

Gyventojai

Galerija

Šaltiniai

Literatūra 
 V. Juodsnukis. „Suvalkijos partizanų takais“, I ir II d.
 Aldona Vilutienė, Justinas Sajauskas. „Ištark mano vardą“. Spaustuvė Džiugas, Vilnius, 1999 m.
 Kraštotyrininko Vytauto Degučio surinkta medžiaga Seniūnijos istorijai rašyti

Prienų rajono savivaldybės gyvenvietės
Bronius Bradauskas

Bronius Bradauskas (g. 1944 m. vasario 20 d. Siesikuose, Ukmergės apskritis) – ekonomistas, Lietuvos ir Vilniaus rajono politinis veikėjas.

Biografija 
1950 m. pradėjo lankyti Belazariškių pradinę mokyklą, 1961 m. baigė Siesikų vidurinę mokyklą. 1961–1966 m. studijavo Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete, įgijo ekonomisto specialybę.

1966–1972 m. Vilniaus miesto finansų skyriaus valstybės pajamų ekonomistas, kadrų skyriaus viršininko pavaduotojas. 1972–1976 m. Vilniaus rajono finansų skyriaus vedėjas. 1976–1989 m. Vilniaus rajono Vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas, Plano komisijos pirmininkas. 1978–1981 m. neakivaizdžiai studijavo Leningrado aukštojoje partinėje mokykloje. 1989–1991 m. Valstybinio gamtos apsaugos komiteto pirmininko pavaduotojas gyvūnijos apsaugos klausimais.

1991–1994 m. Lietuvos Respublikos aplinkos apsaugos departamento generalinio direktoriaus pavaduotojas. 1994–1996 m. Adolfo Šleževičiaus ir Mindaugo Stankevičiaus Vyriausybėse – aplinkos apsaugos ministras.  1996–1997 m. draudimo kompanijos „Lamantinas“ prezidentas. 1997–2000 m. AB „Šaldytuvų ūkis“ eksporto ir importo terminalo direktorius.

1976–1989 m. Vilniaus rajono darbo žmonių deputatų tarybos deputatas. 2000–2016 m. ir 2019–2020 m. Lietuvos Respublikos Seimo narys. 

Nuo 1976 m. SSKP, nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. LSDP Vilniaus rajono skyriaus narys, pirmininko pavaduotojas, LSDP tarybos narys.

Pasisakė už glaudesnius ryšius su Rusija bei autoritariniu Baltarusijos prezidento Aleksandro Lukašenkos režimu.  UAB „Lamantinas“ vienintelis akcininkas, taip pat – vienas turtingiausių Seimo narių; 2012 m. B. Bradausko ir jo žmonos deklaruotas turtas bei santaupos siekė 24,91 mln lt.  Nuo 2013 m. balandžio mėn. Lietuvos medžiotojų ir žvejų draugijos pirmininkas.

Žmona Danguolė Ražanauskienė, vaikai iš pirmos santuokos Andrius ir Dainoras Bradauskas.

Šaltiniai 

|-

Lietuvos aplinkos ministrai
Seimo nariai
Vilniaus rajono politikai
Niujorko Knicks

Niujorko „Knicks“ – () NBA Rytų konferencijos Atlanto pogrupio krepšinio komanda iš Niujorko.

Istorija 
 Knicks kartu su Bostono „Celtics“ yra viena iš tų komandų vis dar esanti tame pačiame mieste nuo NBA lygos įkūrimo pradžios 1949 m., kai susijungė The Basketball Association of America su National Basketball League. Jie yra tapę NBA čempionais du kartus – 1970 ir 1973 m.

2014 m. kovo 18 d. buvo paskelbta, kad legendinis NBA treneris Phil Jackson tapo klubo prezidentu.

Sezonai

Šlovės muziejaus nariai 
 Red Holzman
 Hubie Brown
 Isiah Thomas (komandos prezidentas nuo 2003 m., įamžintas kaip Detroito „Pistons“ žaidėjas)
 Lenny Wilkens
 Larry Clown

Įamžinti marškinėliai 
Klubas yra įamžinęs garsiausių savo krepšininkų marškinėlius. Numeriai marškinėlių, kuriuos jie nešiojo, daugiau niekada nebus naudojami komandoje. Į šį sąrašą įeina:
 10 – Walt Frazier, G, 1967-77; komentatorius
 12 – Dick Barnett, G, 1965-74
 15 – Earl Monroe, G, 1972-80
 15 – Dick McGuire, G, 1949-57; vyr. treneris, 1965-68
 19 – Willis Reed, CP, 1964-74; vyr. treneris, 1977-78
 22 – Dave DeBusschere, P, 1969-74
 24 – Bill Bradley, P, 1967-77
 613 – Red Holzman, vyr. treneris, 1967-77 & 1978-82 (vadovavo 613 laimėtom rungtynėm)
 33 – Patrick Ewing, CP, 1985–2000

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali Niujorko „Knicks“ svetainė

NBA klubai
Kubas

Kubas – trimatė vientisa geometrinė figūra, sudaryta iš šešių kvadratų. Visos kubo kraštinės yra lygios. Kubas yra vienas iš penkių Platono kūnų – taisyklingųjų iškilųjų briaunainių.

Jei briaunos ilgis yra a, vienos kubo sienos plotas yra lygus , visą paviršiaus plotą sudaro šešios sienos – , tūris – .

Kubo įstrižainės ilgis tarp artimiausių viršūnių lygus , kur a – kubo kraštinės ilgis, o c – kvadrato įstrižainės ilgis.

Kubo įstrižainės ilgis tarp dviejų labiausiai vienas nuo kito nutolusių kampų lygus , kur a – kubo kraštinės ilgis, o c – kubo įstrižainės ilgis.

Taisyklingieji briaunainiai
Prizmės (geometrija)
Elementariosios figūros
Pietų Afrikos Respublikos himnas

Pietų Afrikos Respublikos himnas yra hibridas buvusių valstybės himnų ištraukų („Nkosi Sikelel' iAfrika“ ir „Die Stem van Suid-Afrika“) ir naujų angliškų žodžių. Tai vienintelis himnas pasaulyje, kuris prasideda viena tonacija, o baigiasi kita. Žodžiuose pavartotos penkios iš vienuolikos Pietų Afrikos Respublikos oficialių kalbų. Pirmo posmo pirmos dvi eilutės parašytos kosų kalba, likusios dvi – zulų kalba, sesuto – antras posmas, afrikanso – trečias ir paskutinis posmas – anglų kalba.

Nkosi Sekelel' iAfrika buvo sukurtas Enocho Sontogos 1897. Jis buvo mokyklos mokytojas. Pirmiausia ši daina buvo bažnytinis himnas, tačiau vėliau tapo nepaklusnumo politikos aktas prieš apartheidą. Die Stem van Suid-Afrika parašytas C. J. Langenhoven 1918. Nuo 1936 iki 1957 buvo šalies himnas kartu su God Save the Queen (Dieve, išgelbėk karalienę), vėliau, iki 1995, tapo vienintelis himnas. 1995 Nelsono Mandelos vyriausybė paskelbė abu šiuos himnus nacionaliniais, 1997 juos sujungė į dabartinį variantą.

Eilės 
iš „Nkosi Sikelel' iAfrika“

Vertimas

Kosų ir zulų kalbų dalies vertimas 
Viešpaties palaiminta Afrika
Tegu jos šlovė iškila aukštai
Išgirsk mūsų prašymus
Viešpatie, palaimink mus, tavo vaikus

Sesuto kalbos dalies vertimas 
Viešpatie, mes prašome tave apsaugoti mūsų tautą
Įsiterpk ir sustabdyk visus konfliktus
Apsaugok mus, apsaugok mūsų tautą
Apsaugok Pietų Afriką, Pietų Afriką

Afrikanso kalbos dalies vertimas 
Iš mūsų mėlyno dangaus
Iš mūsų jūrų gelmių
Per amžinai besitęsiančius mūsų kalnus
Kur skardus uolų garsas aidi

Anglų kalbos dalies vertimas 
Garsai kviečia susirinkti kartu,
Ir susijungę mes apsiginsim,
Leisim mums gyventi ir siekti laisvės,
Pietų Afrikoje, mūsų žemėje.

Nuorodos 
 Žodžiai, lietuviškas vertimas ir vokalinis garso įrašas – tinklalapis Himnai.lt
 Apie nacionalinį himną  Pietų Afrikos Respublikos vyriausybės informaciniame tinklalapyje  
 Trumpa himno istorija 
 Melodija midi formatu 

Pietų Afrikos Respublikos atributika
Valstybiniai himnai
Dainius Paukštė

Dainius Petras Paukštė (g. 1953 m. birželio 10 d. Vilniuje) – teisininkas, Lietuvos profsąjungų ir politinis veikėjas.

Biografija 
 
1971 m. baigė Vilniaus 21 vidurinę mokyklą, 1980 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultetą.

1971 m. Vilniaus elektros skaitiklių gamyklos šaltkalvis, 1971–1973 m. tarnavo tarybinėje armijoje, 1977–1986 m. Vilniaus statybos remonto tresto juriskonsultas, 1986–1990 m. tresto profsąjungos komiteto pirmininkas. 1990–1998 m. Lietuvos Vietinio ūkio ir paslaugų darbuotojų profsąjungų federacijos pirmininkas, 1992 m. ir 1996 m. buvo perrinktas į šias pareigas. Dalyvavo šį profsąjungų susivienijimą priimant į Pasaulinį visuomeninio aptarnavimo sekretoriatą, šio sekretoriato Europos Tarybos narys. 1997 m. išrinktas į Tarptautinį visuomeninių paslaugų gamybinio sekretoriato vykdomąjį komitetą, 1992–1998 m. į Europos visuomeninių paslaugų komitetą. 1995 m. atstovavo Tarptautinio visuomeninių paslaugų sekretoriato Vidurio ir Rytų Europos profsąjungoms visuomeninių paslaugų privatizavimo klausimais Tarptautinėje darbo organizacijoje, taip pat Lietuvos profesinių sąjungų susivienijimui Užimtumo fonde prie Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos, Trišalėje taryboje, bendroje profsąjungų integracijos į Europos Sąjungą komisijoje.

1998–2000 m. Valstybinio socialinio draudimo fondo valdybos Informacijos ir ryšių su visuomene skyriaus viršininkas. 2000 m. kovo – spalio mėn. Seimo narys. 2001–2011 m. Migracijos departamento prie Vidaus reikalų ministerijos direktoriaus pavaduotojas.

1986–1990 m. TSKP narys, nuo 1993 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilniaus skyriaus narys, 1999–2000 m. LSDP tarybos narys, nuo 1999 m. „Socialdemokratija – 2000“ narys, nuo 2003 m. LSDS pirmininko pavaduotojas.

1997–2002 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.

Nuorodos 
 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos 

Vilniaus politikai
Lietuvos socialinio draudimo darbuotojai
Draudimo teisininkai
Gediminas Paviržis

Gediminas Adolfas Paviržis (1941 m. sausio 21 d. Vilniuje – 2022 m. rugsėjo 27 d.) – inžinierius kelininkas, Lietuvos, Vilniaus miesto ir rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 

1947–1951 m. mokėsi Kauno raj. Užmiškių pradžios mokykloje, 1951–1954 m. Kauno 8–oje septynmetėje mokykloje, 1954–1958 m. Kauno 8–oje vidurinėje mokykloje, 1958–1963 m. studijavo Kauno politechnikos institute, inžinierius kelininkas. 1987–1990 m. mokėsi Vilniaus aukštojoje partinėje mokykloje.

1963–1967 m. Vilniaus autokelių valdybos, Vilniaus Kelių statybos valdybos darbų vykdytojas, 1967–1969 m. Vilniaus kelių eksploatavimo ruožo vyr. inžinierius, 1969–1974 m. Vilniaus autokelių valdybos vyr. inžinierius, 1974–1977 m. viršininkas. 1977–1982 m. Vilniaus Tarybų rajono Vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas, 1982–1986 m. LKP Vilniaus miesto komiteto Statybos ir miesto ūkio skyriaus vedėjas, 1986–1990 m. Vilniaus miesto vykdomojo komiteto Komunalinio skyriaus vedėjas, 1990–1991 m. Vyriausybės patarėjas. 1991–1992 m. konsultacinės firmos „Helper“ savininkas, Laisvųjų profsąjungų konfederacijos konsultantas. 1992–1996 m. Seimo narys, Sveikatos, socialinių reikalų ir darbo komiteto pirmininkas. 1997–1998 m. AB „Achema“ konsultantas, 1999–2001 m. UAB „RBS Projektas“ projektų vadovas. 2001–2003 m. Vilniaus apskrities viršininkas. 2003 m. Vilniaus miesto savivaldybės meras, 2003–2007 m. mero pavaduotojas. 2008 m. UAB "Ūkio banko investicinė grupė" projektų vadovas.

1975–1977 m. Vilniaus rajono darbo žmonių deputatų tarybos, 1977–1987 m. Vilniaus miesto tarybos deputatas. 1997–2007 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 2007–2015 m. Vilniaus rajono savivaldybės tarybos narys.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilniaus skyriaus narys. Nuo 2001 m. LSDP tarybos narys.

Kinologų draugijos bei Medžiotojų ir žvejų draugijos narys. 2005–2010 m. Lietuvos šachmatų federacijos prezidentas. Pirmas po Nepriklausomybės atkūrimo Lietuvos šachmatų federacijos prezidentas, perrinktas antrai kadencijai (2007 m.). 

Žmona Elena. Dukros Jolanta, Asta.

Šaltiniai 

Seimo nariai
Lietuvos apskričių viršininkai
Lietuvos politikai
Vilniaus merai
Vilniaus vicemerai
Vilniaus rajono politikai
Lietuvos komunalininkai
Lietuvos šachmatų federacijos prezidentai
Audrius Rudys

Audrius Rudys (g. 1951 m. kovo 6 d. Vilniuje) – ekonomistas, socialinių mokslų daktaras, Lietuvos ir Vilniaus miesto politinis veikėjas.

Biografija 

1958–1969 m. mokėsi Vilniaus 7-ojoje vidurinėje mokykloje, 1969–1974 m. studijavo Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete, 1976–1979 m. Leningrado finansų ir ekonomikos instituto aspirantūroje, socialinių mokslų daktaras, docentas.

1974–1992 m. ir 1996–2005 m. Vilniaus universiteto stažuotojas, asistentas, vyr. dėstytojas, docentas. 1990–1992 m. Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos deputatas, biudžeto komisijos pirmininkas, Nepriklausomos Lietuvos valstybės atkūrimo akto signataras, Blokados fondo pirmininkas, 1992–1996 m. Seimo narys.

1997–2002 m. AB „Lietuvos taupomasis bankas“ valdybos narys, skyriaus viršininkas, departamento direktorius. 1997–2003 m. Lietuvos Respublikos Prezidento konsultantas, patarėjas. Nuo 1997 m. AB viešbučio „Lietuva“ valdybos narys. 2003–2006 m. Lietuvos mėsos perdirbėjų asociacijos prezidentas. 2007–2008 m. Valstybės turto fondo generalinis direktorius.

1997–2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.

Anksčiau nebuvęs jokios partijos nariu, 1991 metais įstojo į Lietuvos socialdemokratų partiją. Nuo 1991 m. iki 2011 m. – Lietuvos socialdemokratų partijos narys, LSDP tarybos narys, Vilniaus skyriaus tarybos narys. Nuo 2011 m. Tautininkų sąjungos narys, 2015–2017 m. Tautininkų sąjungos pirmininkas.

Šaltiniai 

Vilniaus politikai
Lietuvos ekonomistai
Kovo 11 akto signatarai
Seimo nariai
Vladimiras Ščiurovas

Vladimiras Ščiurovas (1955 m. vasario 14 d. Dūkšte, Ignalinos rajonas – 1999 m. kovo 11 d. Visagine) – politologas, Lietuvos politinis veikėjas.

Biografija 

1962–1972 m. mokėsi Dūkšto vidurinėje mokykloje. 1973 m. baigė Vilniaus 21–ąją politechnikos mokyklą. 1991 m. baigė Leningrado politologijos institutą ir įgijo politologo specialybę.

1976–1981 m. Vilniaus kuro aparatūros remonto gamyklos Dūkšto filialo meistras kontrolierius, 1981–1987 m. Statybos ir montavimo tresto šaltkalvis montuotojas. 1987–1990 m. V. Rylovo kolūkio pirmininko pavaduotojas. 1990–1991 m. Rimšės kolūkio pirmininko pavaduotojas.

1991–1993 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės įgaliotinio padėjėjas Visagine, 1993–1995 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės įgaliotinis Visagine. 1995–1999 m. Visagino miesto meras.

Šaltiniai 

Visagino merai
Vytautas Petkūnas

Vytautas Petkūnas (g. 1959 m. birželio 10 d. Ignalinoje) – pedagogas, Lietuvos ir Visagino savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 

1982 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius energetikas, 2002 m. baigė Kauno technologijos universitetą, edukologijos magistras. 2007 m. baigė Kauno technologijos universitetą, socialinių mokslų, edukologijos daktaras.

1999 m. Visagino politechnikos mokyklos direktorius, 2005 m. Visagino technologijos ir verslo profesinio mokymo centro direktorius.

1996 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Visagino skyriaus narys.

1995–1997 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos sąraše ir 2003–2015 m. Visagino savivaldybės tarybos narys.  2003–2007 m. Švietimo, kultūros, savivaldos, jaunimo, teisės ir etikos komiteto pirmininkas.

Utenos apskrities profesinio rengimo tarybos pirmininko pavaduotojas, Ignalinos AE regiono plėtros tarybos narys.

2009 m. Visagino savivaldybės administracijos ir Visagino kultūros centro apdovanotas už inovacijas švietimo srityje ir Visagino vardo garsinimą.

Moka anglų, rusų, lenkų, vokiečių kalbas. Vaikai Asta, Justina.

Nuorodos 
Edukologijos instituto tinklalapyje

Šaltiniai 

Visagino politikai
Lietuvos pedagogai
Lietuvos mokyklų direktoriai
Rimantas Kumpis

Rimantas Kumpis (g. 1956 m. vasario 16 d. Gruzdžiuose, Šiaulių rajonas) – technikos mokslų daktaras, Lietuvos ir Visagino savivaldybės profsąjungų, politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija 
1974 m. baigė vidurinę mokyklą ir tais pačiais metais įstojo į Vilniaus inžinerinį statybos institutą, kurį 1979 m. baigęs įgijo inžinieriaus statybininko specialybę. 1997 m. Obninsko atominės energetikos institute studijavo branduolinių įrengimų eksploataciją ir skystų radioaktyvių atliekų tvarkymo klausimais apgynė disertaciją, 1998 m. Kauno technologijos universitete apgynė disertaciją apie branduolinių energetikos įrengimų eksploataciją, technikos mokslų daktaras.

1979 m. pagal paskyrimą atvyko statyti Ignalinos atominę elektrinę. Dirbo meistru, inžinieriumi statant įvairius atominės elektrinės ir būsimojo Visagino miesto objektus. 1985–1990 m. Visagino gyvenvietės tarybos pirmininkas. 1991 m. Vyriausybės įgaliotinis Visaginui. 1992–1997 m. Ignalinos atominės elektrinės generalinio direktoriaus pavaduotojas. 1997–2000 m. AB bankas „Snoras“ Utenos filialo direktoriaus pavaduotojas. Nuo 2001 m. Ignalinos AE Nepriklausomos profsąjungos pirmininko pavaduotojas, 2010 m. Visagino profesinių sąjungų susivienijimo pirmininkas. AB bankas „Snoras“ Visagino skyriaus viršininkas.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Visagino skyriaus ir LSDP tarybos narys, nuo 2003 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, nuo 2006 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos, nuo 2010 m. Lietuvos liaudies partijos narys.

1995–2015 m. Visagino savivaldybės tarybos narys. 

Visagino atomininkų forumo pirmininkas. Sutuoktinė Vida, vaikai Monika, Jurgita. .

Šaltiniai 

Visagino politikai
Lietuvos inžinieriai statybininkai
Lietuvos profsąjungiečiai
Antanas Ivanauskas (1954)

Antanas Ivanauskas (1954 m. spalio 22 d. Zagriaužyje, Jurbarko rajonas – 2013 m. sausio 19 d. Visagine) – inžinierius, Lietuvos ir Visagino visuomenės bei politinis veikėjas.

Biografija 
1972 m. baigė Raudondvario vidurinę mokyklą, 1977 m. baigė Kauno politechnikos institutą, įgijo elektros sistemų ir tinklų inžinieriaus specialybę.

1977–1982 m. Vakarų statybos Energijos tiekimo valdybos meistras, vyr. inžinierius, skyriaus viršininkas. 1982–1989 m. tresto „Energospecmontaž“ eksperimentinės gamyklos Dūkšto filialo meistras, direktoriaus pavaduotojas. 1989–1992 m. Kauno siuvimo įmonės „Baltija“ Dūkšto filialo direktorius, 1992–1995 m. Dūkšto siuvimo fabriko „Trilypis“ direktorius. 1995–1999 m. Visagino mero pavaduotojas, 1999–2000 m. Visagino meras. Nuo 2000 m. UADB „Ergo Lietuva“ Visagino atstovybės vadovas. Ignalinos AE ŠT ir PK cecho, nuo 2003 m. VĮ „Visagino energija“ pamainos inžinierius. Paskutinė darbovietė – UAB „Betono bazė“ direktoriaus pavaduotojas.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Visagino skyriaus narys.

1995–2011 m. Visagino savivaldybės tarybos narys. 

Žmona Irina (g. 1958 m.), vaikai – sūnus Donatas (g. 1979 m.), duktė Inga (g. 1983 m.).

Šaltiniai 

Lietuvos inžinieriai
Visagino politikai
Visagino merai
Saulės masė

Saulė masė (žymima ) – nesisteminis masės matavimo vienetas, dažnai naudojamas astronomijoje. Saulės masė lygi 1,9891 × 1030 kg, 1047 Jupiterio masėms arba 332 950 Žemės masėms. Saulės masė gali būti apskaičiuota iš metų ilgio (1 m.), atstumo nuo Žemės iki Saulės (1 AV) ir gravitacinės konstantos (G):

 .

Iki šiol nei astronominis vienetas, nei gravitacinė konstanta nebuvo tiksliai žinomi. Tačiau Saulės sistemos planetos ar dvinarės žvaigždės masės, išreikštos Saulės masėmis, nepriklauso nuo šių konstantų. Taigi buvo naudinga šias mases išreikšti Saulės masėmis. Dabar ir AU, ir G tiksliai žinomi, taigi Saulės masę galima tiksliai apskaičiuoti.

Evoliucija 
Saulės masė laikui bėgant mažėja, bet nelabai daug. Tačiau artėjant raudonosios milžinės stadijai tos masės bus prarasta daug daugiau (viso apie 0.332 ). Saulei prarandant masę, Žemės orbitos spindulys pradės didėti, jai pamažu atitolstant nuo besiplečiančios Saulės, nors šis efektas ir nebus pakankamas visai išvengti „pasaulio pabaigos“.

Šaltiniai 

Astronominiai matavimo vienetai
Saulė
Edmundas Krūminis

Edmundas Krūminis (1937 m. vasario 12 d. Naujame Strūnaityje, Švenčionių rajonas – 2011 m. gegužės 20 d. Visagine) – energetikas, Lietuvos ir Visagino visuomenės bei politinis veikėjas.

Biografija 
1957 m. baigė Švenčionių 1-ąją vidurinę mokyklą, 1961 m. Vilniaus elektromechanikos technikumą, įgijo techniko mechaniko kvalifikaciją. 1973 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius elektrikas.

1958 m. laikraščių ir žurnalų leidyklos darbininkas. 1961–1963 m. Mašinų gamybos valdybos projektavimo ir konstravimo biuro technikas, vyresnysis technikas, inžinierius. 1963–1976 m. Elektrėnų Lietuvos elektrinės technikas konstruktorius, inžinierius konstruktorius, įmonės profsąjungos pirmininkas, kuro ir transporto cecho viršininko pavaduotojas, eksploatavimo tarnybos viršininko pavaduotojas. 1976–1979 m. Sniečkaus gyvenvietės statybos valdybos viršininko pavaduotojas buities klausimams. Nuo 1979 m. Ignalinos AE direktoriaus pavaduotojas, generalinio direktoriaus pavaduotojas aprūpinimui.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Visagino skyriaus narys.

1995–2003 m. (LDDP sąraše)  ir 2004–2011 m. Visagino savivaldybės tarybos narys.

Visagino miesto garbės pilietis.

Šaltiniai 

Lietuvos energetikai
Lietuvos konstruktoriai
Lietuvos profsąjungiečiai
Visagino politikai
Antanas Venclova

Antanas Venclova (1906 m. sausio 7 d. Trempiniuose, Liubavo valsčius – 1971 m. birželio 28 d. Vilniuje) – Lietuvos poetas, prozininkas, literatūros kritikas, vertėjas, tarybinis visuomenės ir politikos veikėjas.

Biografija 

1932 m. baigė Kauno Vytauto Didžiojo universitetą. 1933–1934 m. mokytojavo Kaune, 1934–1939 m. Klaipėdoje. Žurnalo „Trečias frontas“ redaktorius.

1940 m. birželio 18 d. tapo Lietuvos TSR švietimo ministru. Liepos mėn. išrinktas į Liaudies Seimą. Rugpjūčio 3 d. kaip Liaudies Seimo Įgaliotosios komisijos narys dalyvavo TSRS Aukščiausiosios Tarybos VII sesijoje, priėmusioje Lietuvą į TSRS sudėtį.

1941 m. sausio 12 d. išrenkamas TSRS Aukščiausiosios Tarybos deputatu. 1941–1944 m. praleido Rusijoje, buvo karo korespondentas fronte. Po karo ėjo įvairias oficialias pareigas, buvo Rašytojų sąjungos pirmininkas. 1952 m. Stalino premijos laureatas (už eilėraščių rinkinį „Rinktinė“). 1965 m. LTSR liaudies rašytojas.

Svarbiausi veikalai: eilėraščių rinkiniai „Sutemų skersgatviuos“ (1926), „Obelis kur augalota“ (1945), „Vakarinė žvaigždė“ (1971), romanas „Draugystė“ (1936), apsakymų rinkinys „Naktis“ (1939), atsiminimų knygos „Pavasario upė“ (1964), „Jaunystės atradimas“ (1966), „Vidurdienio vėtra“ (1969). Tarybų Lietuvos himno žodžių autorius, į lietuvių kalbą išvertė TSRS himną.

2009 m. pasirodė eilėraščių rinktinė „Erškėtis“.

Išvertė A. Puškino „Eugenijų Oneginą“, „Varinį raitelį“, M. Lermontovo, T. Ševčenkos, G. de Maupassanto, B. Kellermano ir kitų kūrinių.

Antano Venclovos buvusiame bute įkurtas Venclovų namai-muziejus

Nuorodos 
 Antanas Venclova: nuo nuoskaudų iki nuopuolio 
 Rašytojas A.Venclova: tipiškas išdavikas ar tipiškas anų laikų intelektualas?
 Antanas Venclova epochų vėjuose. – Vilnius, 2007.

Lietuvos TSR politiniai veikėjai
Lietuvos švietimo ministrai
Lietuvos rašytojai
Lietuvos poetai
Lietuvos vertėjai
Lietuvos karo korespondentai
Stalino premijos laureatai
Liaudies Seimo atstovai
Nikolajus Gusevas (1971)

Nikolajus Gusevas (g. 1971 m. vasario 28 d. Zarasuose) – Lietuvos ir Zarasų rajono savivaldybės sporto, visuomenės ir politinis veikėjas.

Biografija 
1989 m. baigė Zarasų M. Melnikaitės vidurinę mokyklą, 2002 m. baigė Lietuvos kūno kultūros akademiją, kūno kultūros mokytojas, bakalauras.

1990 m. Zarasų vaikų ir jaunimo sporto mokyklos treneris. 1991–1999 m. Zarasų policijos komisariato patrulinės tarnybos policininkas, 1999 m. Vidaus reikalų ministerijos Pasienio apsaugos departamento Ignalinos rinktinės greitojo reagavimo būrio vyr. pasienietis. 2000–2004 m. Zarasų sporto mokyklos karatė šiotokan vyr. treneris, Turmanto vidurinės mokyklos mokytojas. 2004–2015 m. Zarasų miesto seniūnijos seniūnas.

Nuo 2000 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Zarasų rajono skyriaus narys, Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjungos Zarasų skyriaus pirmininkas.

2003–2004 m., 2007 m. ir 2011 m. Zarasų rajono savivaldybės tarybos narys.

Nuo 2015 m. Zarasų rajono meras.

Lietuvos šotokan karatė federacijos karate treneris, Lietuvos karatė šiotokan klubų federacijos tarybos pirmininkas, Zarasų rajono jaunimo organizacijos „Apskritasis stalas“ narys.

Šaltiniai 

|-

Zarasų merai
Lietuvos karatistai
Lietuvos treneriai
Lietuvos policininkai
Lietuvos savivaldybių seniūnai
Kotka

Kotka (iš suom. − erelis) − miestas ir savivaldos teritorija pietryčių Suomijoje. Miestas yra įsikūręs Pietų Suomijos provincijoje ir yra Kiumenlakso dalis. Oficiali savivaldybės kalba – tik suomių.

Ryšiai su Lietuva 

Kotka aktyviausiai bendradarbiauja su Klaipėdos miestu. Tarp šių miestų yra pasirašyta bendradarbiavimo sutartis.

Gyvenamieji rajonai 
 Pietuose: Santalahti, Mussalo, Etukyla, Hirssaari, Katariina, Tiutinen, Ruonala, Aittakorpi, Karhuvuori.
 Šiaurėje: Jumalniemi, Sunila, Suulisniemi, Karhula, Tampsa, Otsola, Koivula, Peippola, Saksala, Pernoo, Laajakoksi, Tavastila.

Sportas

Futbolas
 FC KooTeePee
 KTP Kotka
 Kotkan Jäntevä

Nuorodos 
 Miesto oficiali svetainė (angl.) 

Suomijos miestai
Petras Papovas

Petras Papovas (g. 1947 m. sausio 25 d. Mironiškyje, Zarasų rajonas) – inžinierius, Lietuvos ir Zarasų rajono savivaldybės partinis, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Užaugo daugiavaikėje 9 vaikų valstiečių sentikių šeimoje. 1954–1962 m. mokėsi Stelmužės aštuonmetėje, 1962–1965 m. Zarasų M. Melnikaitės vidurinėje mokykloje. 1965–1970 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje, inžinierius mechanikas.

1970–1972 m. LŽŪA mokomojo ūkio darbų saugos inžinierius. 1972–1974 m. Rokiškio rajono Čedasų kolūkio inžinierius mechanikas. 1974–1980 m. Lietuvos veterinarijos akademijos mokomojo ūkio vyr. inžinierius mechanikas. 1980–1983 m. Zarasų rajono tarybos Vykdomojo komiteto Žemės ūkio valdybos viršininko pavaduotojas. 1983–1988 m. Zarasų agropramoninio susivienijimo pirmininko pirmasis pavaduotojas. 1988–1990 m. LKP Zarasų rajono komiteto I sekretorius.

1990–1992 m. LR Aukščiausiosios Tarybos deputatas. 1992–2004 m. LR Seimo narys.  1996 m. vasario-lapkričio mėn. Mindaugo Stankevičiaus Vyriausybėje – valdymo reformų ir savivaldybių reikalų ministras. 2001–2004 m. Seimo Valstybės valdymo ir savivaldybių komiteto pirmininkas. 2005–2009 m. VšĮ Vertimo dokumentacijos ir informacijos centro direktorius. 2011–2016 m. Seimo nario Albino Mitrulevičiaus padėjėjas-sekretorius, 2016–2020 m. Seimo nario Juozo Bernatonio padėjėjas.

1990 m. kovo-balandžio mėn. Zarasų rajono tarybos deputatas, 2000–2003 m. ir nuo 2007 m. Zarasų rajono savivaldybės tarybos narys.

1972–1989 m. SSKP narys. Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, LDDP tarybos, prezidiumo narys, Zarasų rajono tarybos pirmininkas. Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Zarasų rajono skyriaus narys, LSDP tarybos narys, iki 2009 m. Zarasų skyriaus pirmininkas.

Domijano Popovo (g. 1954), Vasilijaus Popovo (g. 1956) ir Pavelo Popovo (g. 1960) brolis. Žmona Audronė Popovienė – ekonomistė, dukra Erika Kinderienė – gydytoja, sūnūs Egidijus ir Vitalijus.

Įvertinimas 
 1994 m. Visagino miesto garbės pilietis 
 2000 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis

Šaltiniai 

Seimo nariai
Lietuvos valdymo reformų ir savivaldybių reikalų ministrai
Lietuvos inžinieriai mechanikai
Lietuvos miestų ir rajonų garbės piliečiai
Zarasų politikai
Bernardinas Petras Vainius

Bernardinas Petras Vainius (g. 1950 m. gegužės 25 d. Kapstate, Endriejavo valsčius) – Lietuvos ir Šakių rajono savivaldybės politinis veikėjas.

Biografija 
1973 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius-elektrikas.

1996 m. AB „Lietuvos žemės ūkio bankas“ Šakių skyriaus valdytojos pavaduotojas, 1999 m. LŽŪB Jurbarko skyriaus Bendrųjų reikalų ir apsaugos skyriaus viršininkas. Nuo 2001 m. kooperatinės žemės ūkio bendrovės „Grūduva“ mechanizacijos padalinio vadovas.

1990–1995 m. Šakių rajono tarybos deputatas, 1995–2000 m. ir nuo 2011 m. Šakių rajono savivaldybės tarybos narys. 

Nuo 2017 m. Šakių rajono vicemeras.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šakių rajono skyriaus narys.

Žmona Irena, vaikai Darius, Arūnas, Jolanta.

Šaltiniai 	

Šakių politikai
Lietuvos inžinieriai
Johanesburgas

Johanesburgas () – miestas Pietų Afrikos Respublikoje, Gautengo provincijos centras. Vienas didžiausių šalies miestų, kuriame gyvena 2,03 mln. gyventojų (2005 m.). Metropolinėje teritorijoje gyvena 9,62 mln. gyventojų (2016 m.) 2590 km² plote. Tai vienas didžiausių pasaulio miestų, neturinčių priėjimo prie jūros ar svarbios upės.

Istorija 

Prieš atsikraustant europiečiams, dabartinėse miesto teritorijose gyveno bantų gentys. Johanesburgas įkurtas 1886 m. radus aukso Vitvatersrando kalne. Per trumpą laiką mieste apsigyveno virš 100 tūkst. gyventojų. Netrukus tapo vienu svarbiausių aukso gavybos centrų pasaulyje. Johanesburgą kontroliavo afrikaneriai iki Antrojo Būrų karo, kai miesto kontrolę perėmė britai. Intensyviai vykdyta apartheido politika. Juodaodžiai gyventojai atskirti į suformuotą Soveto priemiestį.

Ekonomika 

Johanesburgas – vienas svarbiausių šalyje ekonominių, finansinių ir transporto centrų. Netoli miesto yra svarbiausias Afrikoje Johanesburgo tarptautinis oro uostas. Keliai ir geležinkeliai į visus svarbiausius šalies miestus ir uostus. Svarbiausia ūkio šaka – aukso gavyba. Plieno, cemento, chemijos, popieriaus, tekstilės, maisto pramonė.

Svarbiausi lankytiniai objektai 
 Apartheido muziejus
 Nelsono Mandelos muziejus
 Afrikos istorijos muziejus
 Johanesburgo zoologijos sodas
 Keletas meno muziejų
 25 km nuo miesto esanti Sterkfontein fosilijų radimvietė (įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą), kur rasta Australopithecus africanus ir Australopithecine palaikai.

Sportas 
 Kaizer Chiefs FC – futbolo klubas;
 Orlando Pirates FC – futbolo klubas;
 Moroka Swallows FC – futbolo klubas;
 Johanesburge 2010 m. vyko XIX pasaulio futbolo čempionatas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė
 Kultūra ir turizmas
 Wikitravel:Johannesburg

Pietų Afrikos Respublikos miestai
Milijoniniai miestai
Bartėnai

Bartėnai (, ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė šiaurės rytų Lenkijoje, (Varmijos Mozūrų vaivadija, Kentšyno apskritis, Bartėnų valsčius), pasienyje su Rusijos Federacijos Kaliningrado sritimi.

Istorija 

Bartos žemės kaimo pavadinimas prūsiškos kilmės, žinomas nuo 1353 m. Kitos formos: Barty, Borty, Barthen, Barten. 1240 m. bartų žemes užėmė Vokiečių ordinas. 1310 m. padedamas prūsų, Bartėnus buvo užėmęs Vytenis. 1380-1390 m. pastatytos mūrinės sienos, iki 1400 m. – pilies mūrai. 1630 m. suteiktos miesto teisės. Iki XV a. pabaigos Bartėnų pilis buvo vienas svarbiausių atsparos centrų išpuoliams prieš Lietuvą. 1533-1841 m. pilyje rezidavo seniūnas, 1842-1945 m. ji priklausė privatiems asmenims. 1914 m. pilis sudegė, bet per dvejus metus buvo atstatyta.

Bartėnai 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Rastenburgo apskrities miestas.  1945 m. buvę gyventojai pasitraukė arba buvo iškeldinti, jų vietoje atkelti lenkai, gyvenvietė neteko miesto teisių. Pilyje įkurtas žemės ūkio kooperatyvas ir jo parduotuvės. Panaikinus kooperatyvą pilis privatizuota, pritaikoma viešbučiui.

1389 m. pastatyta bažnyčia, ji perstatyta XVIII a., 1643 m. įrengtas renesansinis altorius, 1750 m. – barokiniai vargonai.

Pirmoji mokykla atidaryta 1548 m., nuo 1622 m. joje dirbo du mokytojai, rektorius ir kantorius.

Gyventojai

Šaltiniai 

Rastenburgo apskrities gyvenvietės
Varmijos Mozūrų vaivadijos gyvenvietės
Durbanas

Durbanas () – miestas rytinėje Pietų Afrikos Respublikos dalyje, Indijos vandenyno pakrantėje, Kvazulu-Natalio provincijoje. 3,12 mln. gyventojų (2005; su priemiesčiais – 4 mln.). Tai trečias pagal dydį šalies miestas (po Keiptauno ir Johanesburgo).

Istorija 

Iki atsikraustant europiečiams, dabartinio miesto apylinkėse gyveno zulų gentys. 1497 m. gruodžio 25 d. pakrantes pasiekė portugalo Vasko da Gamos ekspedicija, kuri pavadino čia esantį užutėkį Rio De Natal („Kalėdų upė“). 1824 m. britų kolonistai Natalyje įsteigė prekybos dramblio kaulu uostą. 1835 m. Port Natalis, Kapo kolonijos gubernatoriaus Benjamin d’Urban garbei pervadintas į Durbaną. XIX a. į miestą atvyko daug imigrantų iš Indijos ir kitų Azijos šalių dirbti cukranendrių plantacijose. Yra du universitetai (Kvazulu-Natalio ir Durbano).

Ekonomika 

Durbanas svarbus transporto mazgas. Yra tarptautinis Durbano oro uostas. Durbano jūrų uostas – vienas didžiausių pagal apyvartą uostų pietų pusrutulyje. Eksportuojamos anglys, manganas, chromo junginiai, javai, vilna, cukrus. Naftos perdirbimo, mašinų, chemijos, maisto pramonė.

Turizmas 

Miestas garsėja savo puikiais paplūdimiais ir kazino. Yra keletas muziejų (jūrų, Afrikos meno ir kultūros, istorijos), meno galerijų, milžiniškas uShaka akvariumas, botanikos sodas.

Sportas 
Durbane 2010 m. vyko XIX pasaulio futbolo čempionatas.
Futbolo klubai
 AmaZulu FC – futbolo klubas;
 Lamontville Golden Arrows FC – futbolo klubas;
 „King Park“ stadionas, kurio talpa 52 tūkst. žiūrovų;
 Manning Rangers FC (buvęs futbolo klubas);
 „Chatsworth (Četsvorto)“ stadionas; talpa 35 tūkst. žiūrovų.

Nuorodos 
 Oficiali svetainė 
 Durbano uostas
 Wikitravel:Durban

Pietų Afrikos Respublikos miestai
Milijoniniai miestai
Algimantas Gaubas

Algimantas Gaubas (g. 1955 m. birželio 18 d. Drąsučiuose, Kuršėnų rajonas) – Lietuvos ir Šiaulių rajono savivaldybės visuomenės bei politinis veikėjas.

Biografija 
1978 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, automobilių ir autoūkio inžinierius.

1995–2004 m. ir 2005–2008 m. Šiaulių apskrities viršininko administracijos Personalo ir ūkio skyriaus vedėjas, Šiaulių regiono plėtros tarybos narys. 2004–2005 m. ir 2008–2015 m. Šiaulių rajono savivaldybės meras.

Nuo 2015 m. Aplinkos apsaugos departamentas prie Aplinkos ministerijos Šiaulių aplinkos apsaugos inspekcijos Viršininko pavaduotojas.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių rajono skyriaus narys, LSDP tarybos narys. 

1990–1995 m. Šiaulių rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m. (LDDP sąraše), 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys. 

Sutuoktinė Ona, vaikai Inga, Indrė.  .

Šaltiniai 

Šiaulių rajono politikai
Šiaulių rajono merai
Lietuvos inžinieriai
Jonas Kiriliauskas

Jonas Kiriliauskas (g. 1966 m. balandžio 14 d. Skačiuose, Šiaulių rajonas) – valstybės tarnautojas, istorikas, Lietuvos ir Šiaulių rajono savivaldybės visuomenės bei politinis veikėjas.

Biografija 
1985 m. baigė Šiaulių K. Didžiulio politechnikumą, metalo apdorojimo pjaunant technologas, 1996 m. baigė istoriją Vilniaus universitete.

1992 m. Kuršėnų politechnikos mokyklos, 2003 m. Kuršėnų politechnikos mokyklos direktoriaus pavaduotojas, 2006 m. Šiaulių rajono savivaldybės administracijos vyriausiasis specialistas.

Nuo 1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių skyriaus narys, 1997–1999 m. Šiaulių rajono skyriaus pirmininko pavaduotojas, 1999–2001 m. skyriaus pirmininkas, nuo 2001 m. pirmininko pavaduotojas, LSDP tarybos narys. Nuo 2015 metų LSDP šiaulių rajono skyriaus pirmininkas, LSDP Tarybos narys.

2003–2007 m., 2007 m. ir 2011 m. (mandato atsisakė) Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys. 

Šiaulių raj. Lions klubo narys, 2016–2017 m. sezono klubo prezidentas, Raudonojo Kryžiaus draugijos narys, Lietuvių kalbos draugijos narys.

Sutuoktinė Janina, vaikai Žygimantas, Urtė.

Bibliografija 
Bendraautoris knygų:
 Kuršėnų kunigas kanauninkas V. Dambrauskas (1879-1941) (2001);
 Kuršėnų bažnyčios istorija (2003);
 Kuršėnų žydų istorija (2007);
 Kuršėnams - 430 metų (2011);
Rašė straipsnius knygoms: 
 Kuršėnai (2003); 
 Kuršėnų enciklopedija (2005).

Parašė knygas:
 Savęs okupacija (esė rinkinys) (2009);
 Ženklai. Gyvenimo daugiabutyje kronikos (novelių rinkinys) (2012);
 XIX a. - XX a. pirmosios pusės Kuršėnai. Gyvenimo fragmentai, laikas ir žmonės (2014);
 Kuršėnų bibliotekos istorija (žmonės, knygos, laikas) (2015).
 Kuršėnų pėdsakas 1917 metų rugsėjo 18-22 dienos Vilniaus konferencijoje. Savivaldos sukūrimas Kuršėnų apskrityje ir valsčiuje 1918 metais (2017).
 Viskas ką norėjote sužinoti, bet nedrįsote paklausti apie "Kuršėnų vyniotinį" (2017).
 Visi keliai veda į kuršėnus (istorinės kultūrinė išvykos) (2018).
"Kuršėnų vyniotinio" istorija (2018).
Švento Florijono legionas. Gaisrinės istorija: seniau ir dabar - Lietuvoje, Šiaulių rajone ir Kuršėnuose (2019).
1919-ieji Kuršėnų krašte (arba, kieno šiandien bus valdžia) (2019)
Su apkasų smarve. Pirmųjų savanorių istorija (romanas) (2020).
Pamiršti nepamiršti Kuršėnų krašto dvarai (2020).
Budėjimas Vienos nakties karas (romanas) (2020).
Pasodinsim Lietuvai ąžuolą. Varputėnų šaulių būrio istorija 1930-1940 m. (2021).

Šaltiniai 	

Šiaulių rajono politikai
Lietuvos pedagogai