joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kultūros barai

Kultūros barai – kultūros ir meno mėnesinis žurnalas, leidžiamas nuo 1965 m. Vilniuje.

Istorija 
Skirtas profesionaliam įvairių meno reiškinių bei visuomeninių įvykių aptarimui ir kritikai, reziume anglų kalba. Šiuo metu žurnalo tiražas – 3 000.

Redakcija 
Vyriausioji redaktorė – Laima Kanopkienė, skyrių redaktoriai – Almantas Samalavičius, Ramunė Marcinkevičiūtė, Šarūnas Nakas. Redakcinė taryba: Egidijus Aleksandravičius, L. Briedis, Alfredas Bumblauskas, E. Bundzaitė, R. Goštautienė, G. Jankevičiūtė, D. Katkus, Darius Kuolys, Stasys Laurinaitis, R. Raud, T. Remeikis, L. Ruokytė, Tomas Venclova (2009 m. pasitraukė).

Redaktoriai 
 Emilija Kulakauskienė – 1965 m.
 Aleksas Baltrūnas – 1965–1972 m.
 Vidminas Vizgirda – 1978–1980 m.
 Osvaldas Aleksa – 1985 m.
 Vilhelmas Chadzevičius – 1986–1992 m.
 Bronys Savukynas – 1992–2008 m.
 Laima Kanopkienė – nuo 2008 m.

Nuorodos 
 

Kultūros spauda
Lietuvos žurnalai
Alentežas

Alentežas () – regionas centro pietinėje Portugalijoje. Pavadinimas kilo nuo žodžių além do Tejo kas reiškia „anapus Težo“. Ši upė žymi šiaurinę Alentežo ribą ir skiria nuo Centro regiono. Pietuose ribojasi su Algarve, rytuose – su Ispanija, šiaurės vakaruose – su Lisabonos regionu. Plotas 31 152 km². Gyventojų skaičius – 776,6 tūkst. Regiono sostinė – Evora.

Geografija 

Regiono paviršius keičiasi nuo uolingų lygumų vakaruose iki granitinių kalvų Ispanijos pasienyje. Vienas pagrindinių objektų – Alkevos užtvanka ant Gvadianos upės. Regiono gamta saugoma Serra de São Mamede, Vale Guadiana, Sudoeste Alentejano e Costa Vicentina gamtos parkuose.

Ekonomika 

Verčiamasi žemės ūkiu, gyvulininkyste, medienos pramone. Tradicinė sūrių, Alentežo vyno gamyba, kumpio (presunto) gamyba. Marmuro gavyba, kamščių, alyvų aliejaus gamyba.

Istorija 

Miestų ir kaimų, ypač pietuose, kubo formos namai liudija ilgą maurų okupaciją. Žemėvalda čia visada buvo svarbi, labai populiarios tapo komunizmo idėjos – visi Alentežo gyventojai rėmė 1974 m. revoliuciją.

Skirstymas 

Alentežą sudaro 5 subregionai:
 Centrinis Alentežas
 Pajūrio Alentežas
 Aukštasis Alentežas
 Žemasis Alentežas
 Lezirija do Težas

Miestai 

Didžiausi miestai (gyventojų sk. su savivaldybėmis):
 Santarenas – 64,1 tūkst. gyv.
 Evora – 55,6
 Beža – 35,0
 Santjago do Kasenas – 31,1
 Benaventė – 27,1
 Odemira – 26,1
 Kartašas – 24,8
 Portalegrė – 24,7
 Almeirinas – 22,8
 Elvašas – 22,5
 Azambuža – 21,8
 Rio Majoras – 21,1
 Salvatera de Magušas – 20,2
 Korušė – 20,2
 Montemor o Novas – 18,6
 Ponte de Soras – 18,1
 Mora – 16,6
 Serpa – 16,2
 Eštremošas – 14,8
 Grandola – 14,2
 Sinešas – 13,6

Nuorodos 
 

Portugalijos regionai
Rodūnia

Rodūnia (arba Rodūnė; , , ) – miestelis vakarų Baltarusijoje, prie Rodūnios upės, 20 km į pietus nuo Eišiškių ir 30 km į šiaurės vakarus nuo Lydos. Yra bažnyčia, sinagoga, žydų kapinės. Šiaurės vakaruose eina Baltarusijos valstybės siena su Lietuva. Rodūnios vardas kilęs iš lietuvių kalbos žodžio rūda.

Istorija 
Pirmą kartą minima 1217 m. (kitais duomenimis – 1387 m. Jogailos laiške kaip parapijos centras). XIV–XVII a. prie Rodūnios buvo pilis, 1440 m. ir 1569 m. minimas dvaras. 1538 m. miestelyje buvo 7 gatvės, turgavietė, 11 smuklių, 210 krikščionių namų (žydų tada Rodūnioje dar nebuvo). 1556 m. pastatyta pirmoji bažnyčia. 1649 m. suteikta Magdeburgo teisė.

1866 m. Rodūnioje buvo 91 sodyba ir 869 gyventojai, iš jų du trečdaliai žydų. Rusijos imperijoje Rodūnia buvo didelis žydų centras – Mek Tora (tai yra vieta, kur yra daug žydų, žinančių Torą) .

1920 m. Rodūnią buvo užėmusi Lietuvos kariuomenė, miestelyje buvo įsikūręs Pirmojo pėstininkų pulko štabas. 1920–1939 m. priklausė Lenkijai, 1939 m. užimta Sovietų Sąjungos, prijungta prie Baltarusijos TSR. 1940–1962 m. buvo Rodūnios rajono centras. Nuo 1958 m. – miesto tipo gyvenvietė, nuo 1962 m. įtraukta į Gardino srities Varanavo rajoną.

Lietuviai 
Nuo seno Rodūnioje ir jos apylinkėse (Pelesa ir kiti aplinkiniai kaimai) buvo kalbama lietuvių kalba (pietų aukštaičių patarme). Rodūnios-Žirmūnų šnektą tyrinėjo švedų kalbininkas Olafas Brokas. Rodūnios ir Pelesos apylinkėse žodis „mėnuo“ vadinamas dievaičiu.

Aplink Rodūnią buvo apsistojusi prūsų gentis bartai, pralaimėję Didįjį prūsų sukilimą.

Gyventojai

Ekonomika 
Didžioji dalis darbingo amžiaus gyventojų dirba paslaugų ir socialiniame sektoriuose.

Apie 6 % darbingo amžiaus gyventojų dirba žemės ūkio gamybos kooperatyvuose „Radunsky“ ir „Dotishki“, kurie specializuojasi jautienos ir kiaulienos gamyboje.

2006 m. Rodūnioje buvo tik viena pramonės įmonė – „Lidapischekontsentraty“ bendrovė (daržovių džiovinimas).

Gyvenvietės teritorijoje yra Varanavo rajono vartotojų draugijos Rodūnios filialas „Kooptorg“, Varanavo rajono būsto ir komunalinių paslaugų įmonės būstų ir komunalinių paslaugų skyrius, respublikinės unitarinės įmonės „Grodnoenergo“ gamybos skyriaus „Lydos elektros tinklai“ Varanavo rajono elektros tinklų skyrius.

Žaliavų bazė – durpės, žvyras, molis.

Švietimas, kultūra 
Rodūnioje yra vidurinė mokykla, pradinė mokykla, prieglauda ir vienas vaikų darželis. Yra miesto kultūros namai, biblioteka, Rodūnios kraštotyros, turizmo ir ekologijos centras, Rodūnios vaikų dailės mokykla.

Sveikatos apsauga 
Medicinines paslaugas teikia ligoninė su 50 lovų.

Lankytinos vietos 

 Rožinio Dievo Motinos bažnyčia, 1929–1933 m
 Ješiva „Hafetz Chaim“ (pastatyta 1882 m.)
 XV a. žydų kapinės

Žymūs žmonės 
 Izraelis Meir Cohen (1838–1933) – rabinas, halachistas ir moralistas; dvasinis Lenkijos ir Rusijos žydų lyderis.

Istorinių vaizdų galerija

Šaltiniai

Nuorodos 
 http://globus.tut.by/radun_voro/index.htm
 Radūnei – 620 metų 
 Lankytinos vietos
 Radunės istorija

Gardino srities miesto tipo gyvenvietės
Varanavo rajono gyvenvietės
Varanavas

Varanãvas (arba Varenãvas, Balatnà; , ) – miestelis vakarų Baltarusijoje, 32 km į šiaurę nuo Lydos, 13 km nuo sienos su Lietuva; rajono centras.

Istorija 

Minimas nuo 1536 m. XIX a. buvo palivarkas. XX a. kurį laiką buvo Varanavo valsčiaus centras.

Lietuvių kalba 
Varanave ir jo apylinkėse anksčiau buvo plačiai vartojama lietuvių kalba (pietų aukštaičių tarmė). Ramaškonių šnektą aprašė Jonas Šukys.

Istorinių vaizdų galerija

Gyventojai

Šaltiniai

Gardino srities miesto tipo gyvenvietės
Varanavo rajono gyvenvietės
Apsas

Apsas () – agromiestelis Baltarusijoje, Breslaujos rajone, 16 km į rytus nuo Lietuvos sienos, prie kelio Breslauja–Vydžiai.

Istorija 

Apsas minimas 1500 m. Nuo 1569 m. seniūnijos centras, iki 1795 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės miestelis. 1676 m. minima bažnyčia. 1794 m. gegužės 13 d. Apse įvyko didelės Abiejų Tautų Respublikos sukilėlių kautynės su Rusijos imperijos kariuomenės daliniais. XVIII a. įsteigta mokykla. 1795–1843 m. Apsas priklausė Rusijos imperijos Vilniaus gubernijai, 1843–1915 m. Kauno gubernijai. 1920 m. liepos 21 – spalio 9 d. – Lietuvos Respublikai.

Architektūra 
XX a. pradžioje pastatyta Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia, 1903 m. rūmus pasistatė Pliateriai.

Gyventojai 
1790 m. buvo 19 sodybų, 1859 m. apie 11 sodybų, 163 gyventojų, 1921 m. – 106 sodybos, 714 gyventojų.

Lietuviai 
Apsas yra išlikusių šiaurės rytų lietuvių etninių žemių (Apso salos) rytų aukštaičių vilniškių tarmės centras. 1908 m. Apso valsčiuje lietuviškai dar kalbėjo 65 % gyventojų. Lenkijos okupacinės valdžios statistikos duomenimis, 1921 m. iš 8187 gyventojų 135 (14 %) buvo lietuviai. 1931 m. oficialiais duomenimis valsčiuje gyveno 3442 lietuviai. 1925–1937 m. Apso valsčiuje veikė Šv. Kazimiero draugija, turėjusi skyrius 17 kaimų, ir Ryto draugija, 9 kaimuose įsteigusi vaikų darželius, mokyklas, skaityklas.

1956 m., 1958 m., 1972 m., 1976 m., 1988 m. ir vėliau Apso lietuvių salą tyrė Lietuvos mokslų akademijos ekspedicijos. Apie 60 kaimų (Adomėniškė, Damošiai, Dvarčiniai, Misos, Pelekai, Petkūniškė, Šalakandžiai, Vainiūnai, Zabarninkai ir kt.) gyventojai mokėjo lietuviškai (1958 m. Šnektą plačiau tyrinėjo Elena Grinaveckienė 1960 m.)

2001 m. Apso apylinkėse (Pelekuose, Vainiūnuose, Ūsionyse) veikė Breslaujos rajono lietuvių draugijos įkurtos lituanistinės mokyklos.

Apsas tarpukaryje

Literatūra 
 J. Kudirka. Apso ir Pelekų lietuviškoji kultūra. 1997 m.

Šaltiniai 

Breslaujos rajono gyvenvietės
Baltarusijos agromiesteliai
Žirmūnai (Varanavas)

Žirmūnai – gyvenvietė vakarų Baltarusijoje, šalia kelio Lyda–Varanavas, 15 km į pietus nuo Varanavo. Viena iš lietuvių kalbos salų.

Istorija 

Minimi nuo XV amžiaus, priklausė Butrimų giminei. Žirmūnų dvare gimė garsus ATR architektas Karolis Podčašinskis. 1961 m. kaimo vardu pavadintas naujai pastatytas Vilniaus Žirmūnų mikrorajonas.

Lietuvių šnekta 
Jau išnykusią Bastūnų ir Žirmūnų apylinkių lietuvių kalbą 1895 m. tyrė norvegų kalbininkas Olafas Brokas (darbas paskelbtas tik 1958 m.).

Šaltiniai
 Žirmūnai // globus.tut.by
 Žirmūnai // radzima.org

Varanavo rajono gyvenvietės
Steve Finnan

Stephen John Finnan (g. 1976 m. balandžio 24 d.) yra airių futbolininkas, šalies rinktinės ir Portsmouth klubo gynėjas. Jis vienintelis, kuris žaidė Pasaulio čempionate, Čempionų lygoje, Uefa taurėje, visose Anglijos lygose. Persikėlęs gyventi į Angliją pradėjo žaisti Wimbledon jaunių komandoje. Sulaukęs 16 metų prisijungė prie Welling United. 1995 m. pradėjo profesionalo karjerą su Birmingham City komanda. Ilgai jam neteko užsibūti ir buvo paskolintas Notts County komandai. 1997–1998 metais jis už £600 000 perėjo į Fulham komandą.

2009 m. liepos 31 d. pasirašė vienerių metų sutartį su Portsmouth klubu.

Pasiekimai 
Notts County
 1997–1998 Anglijos futbolo lygos trečiasis divizionas
Fulham
 1998–1999 Anglijos futbolo lygos antrasis divizionas
 2000–2001 Anglijos futbolo lygos pirmasis divizionas
 2002 UEFA Intertoto taurė
Liverpool

 Pirma vieta
 2004–2005 UEFA čempionų lyga
 2005 Europos Supertaurė
 2005–2006 FA taurė
 2006 Community Shield (Futbolo Asociacijos Bendruomenės skydas; anksčiau Charity Shield)

 Antra vieta
 2004–2005 League Cup (Anglijos lygos taurė)
 2005 FIFA Club World Cup (FIFA Pasaulio klubų taurė)
 2006–2007 UEFA čempionų lyga

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Nuorodos 

 https://www.liverpoolfc.tv/team/squad/finnan/
 http://www.icons.com/finnan/ 

Finnan, Steve
Maldonadas

Maldonadas () – pajūrio miestas pietų Urugvajuje, Maldonado departamento administracinis centras.

Įkurtas 1755 m. Montevidėjaus gubernatoriaus Joaquin de Viana iniciatyva.

Urugvajaus miestai
Karija

Karija:
 Regionas Mažojoje Azijoje – Karija (Mažoji Azija);
 Japonijos miestas – Karija (Japonija);
 Graikų mitologijos deivė: Hamadriadės;
 Riešutmedžio rūšis: Karija (riešutas).
1492: Rojaus užkariavimas

1492: Rojaus užkariavimas () – 1992 m. JAV/Europos nuotykių filmas, pastatytas režisieriaus Ridley Scott ir skirtas paminėti Amerikos atradimo 500-ąsias metines. Filme pasakojama apie Kristupo Kolumbo Naujojo Pasaulio atradimą, bei susidūrimą su indėnais.

Muziką filmui kūrė garsus graikų kompozitorius Vangelis. Šie garso takeliai išleisti albume 1492: Conquest of Paradise.

Siužetas 

Kristupas Kolumbas vaizduojamas kaip entuziastingas idealistas, pasišovęs atrasti kelią į Aziją, plaukdamas į vakarus. Nors Salamankos universitete jo idėjos buvo išjuoktos, tačiau patraukia didiko dėmesį ir jis parūpina Kolumbui audienciją pas karalienę. Ši sutinka paremti Kolumbo kelionę ir netrukus prasideda istorinė kelionė per vandenyną. Nors Kolumbas apsiskaičiuoja, manydamas, kad sausuma kur kas arčiau, jis įtikina įgulą nepasiduoti, ir galiausiai atranda „rojų“. Čia atvykėliai susiduria su egzotiška gamta bei indėnais. Tačiau grįžęs Kolumbas nors ir pagerbiamas kaip didis atradėjas, nepateisina didikų lūkesčių, nes nerado nei didelių lobių, nei prieskonių. Keliautojas vėl rengia antrą kelionę, šįkart lydimas savo brolių bei ispanų didikų. Bandymas sukurti koloniją (Santo Domingą) tampa pragaru – prasideda indėnų puldinėjimai, nepatenkinti lygybe didikai surengia maištą, o miestą nuniokoja uraganas. Ispanai atsiunčia naują vietininką Fransiską de Bobadilją, o Kolumbą uždaro į kalėjimą Ispanijoje. Filmo pabaigoje vaizduojamas Kolumbas su sūnumis, besiruošiantis trečiajai kelionei.

Aktoriai 
aktorius – vaidmuo
 Gérard Depardieu – Kristupas Kolumbas
 Sigourney Weaver – Izabelė I
 Armand Assante – Gabriel Sánchez
 Loren Dean – vyresnis Fernandas Kolumbas
 Ángela Molina – Beatriz Enríquez de Arana
 Fernando Rey – Antonio de Marchena
 Michael Wincott – Adrián de Moxica
 Tchéky Karyo – Martín Alonso Pinzón
 Kevin Dunn – Captain Méndez
 Frank Langella – Luis de Santángel
 Mark Margolis – Francisco de Bobadilla
 Kario Salem – de Arojaz
 Billy L. Sullivan – 10 m. Fernandas Kolumbas
 John Heffernan – Brother Buyl
 Arnold Vosloo – Hernando de Guevara

1992 filmai
Nuotykių filmai
Filmai apie indėnus
Ridley Scott filmai
Ramaškonys (Varanavas)

Ramaškonys (, ) – kaimas vakarų Baltarusijoje, į rytus nuo Varanavo, maždaug viduryje tarp Eišiškių (vakaruose) ir Dieveniškių (rytuose). Išlikusi lietuvių kalbos sala.

Istorija 

Kaimas šaltiniuose minimas nuo 1744 m. kaip dvaro centras. Priklausė lietuviškai Armoniškių parapijai. Iki XX a. pr. Ramaškonių gyventojai buvo lietuviai, vėliau pradėjo slavėti. 1921–1927 m. veikė lietuviška mokykla, 1931–1936 m. – skaitykla.

Šnekta 
Ramaškonių lietuvių šnektos ypatybes pirmasis išsamiai aprašė Jonas Šukys. Kalbininko maždaug mėnesį rinkta dialektologinė medžiaga apibendrinta moksliniame straipsnyje „Būdingesnės Ramaškonių tarmės ypatybės“ paskelbtame 1960 m. Lietuvių Kalbotyros klausimų 3-iame tome. Vėliau į šią (ir kitas) nedidelę salelę Baltarusijoje, Varanavo rajone Lietuvių kalbos būrelio dalyviai, mokslininkai ir studentai vyko į ekspedicijas: 1948 ir 1957 metais vyko pirmosios jaunųjų mokslininkų ir studentų ekspedicijos į Ramaškonių apylinkes. 1974–1976 metais vyko kompleksinės ekspedicijos su rusų kalbininku Vladimiru Toporovu, baltarusių kalbininke Tamara Sudnik į Rodūnios, Pelesos, Varanavo apylinkes. Darbų yra paskelbę Juozas Senkus, Jonas Balčikonis, Bronys Savukynas, Aleksandras Vanagas, Elena Grinaveckienė, Kazimieras Eigminas. Pastaraisiais metais į šias vietoves rengė ekspedicijas ir skelbė darbus Aloyzas Vidugiris, Kazimieras Garšva, Laima Grumadienė, Vytautas Vitkauskas, Valerijus Čekmonas ir kt.
Nuo 1994 m. sparčiai nykstančią periferinę, izoliuotą Ramaškonių šnektą, priklausančią pietų aukštaičių patarmei, nuosekliai tiria dr. Nijolė Tuomienė (Vaišnytė) (g. 1971). Autorė pati yra gimusi Ramaškonių kaime.

Literatūra 
 Ramaškonių šnektos tekstai (sud. Nijolė Tuomienė). – Vilnius: Lietuvių kalbos institutas, 2009. – 332 p.: iliustr. + 1 garso diskas (CD). – ISBN 978-609-411-016-0

Nuorodos 
 Ramaškonių šnektos priebalsinio kamieno daiktavardžio kaityba (pdf)

Varanavo rajono gyvenvietės
Takuarembo

Takuarembo () – miestas šiaurės Urugvajuje, Takuarembo departamento administracinis centras.

Istorija 
1831 m. spalio 24 d. prezidento Fructuoso Rivera įsaku nurodyta regione įkurti miestą, Užduotis buvo pavesta prezidento broliui, pulkininkui Bernabé Rivera.

Pulkininkas Rivera iš Montevidėjo, kartu su vežimų karavanu ir persikėlėlių šeimomis, išvyko į trijų mėnesių kelionę link Takuarembo upės pakrantės. Apylinkės buvo ištirtos ir paskirstytos apgyvendinimui. 1832 m. sausio 21 d. pulkininkas Rivera įkūrė miestą, kurį pavadino šventojo Fruktuozo vardu – "San Fructuoso".

1837 m. San Fruktuozas jau buvo augantis miestelis. Jame gyveno daugiau nei 500 gyventojų, taikos teisėjas, karinis vadas, parapijos klebonas ir buvo įsikūrusi Viešųjų darbų komisija. Birželio 16 d. buvo įkurtas Takuarembo departamentas (kartu su Salto departamentu ir Paisandu departamentu), o San Fruktuozas tapo departamento administraciniu centru.

Gyventojų skaičiui augant miestelis 1912 m. birželio 17 d. gavo miesto statusą ir buvo pervadintas į Takuarembą.

Miestų partnerystė 

Miestai, su kuriais bendradarbiauja Takuarembo:

  Medelinas, Kolumbija

Nuorodos 

Urugvajaus miestai
Daniel Agger

Danielis Munte Ageris (; g. 1984 m. gruodžio 12 d. Hvidovre) – baigęs karjerą danų futbolininkas, buvęs  klubo gynėjas.

2004 m. liepos mėnesį pradėjo savo kaip futbolininko karjerą Brøndby IF klube su kuriuo 2005 m. tapo Danijos Superlygos čempionu. Tais pačiais metais Aggeris buvo pakviestas į Danijos rinktinę, kurioje iki 2008 m. balandžio žaidė 18 rungtynių ir pelnė du įvarčius.

Pasiekimai 

Brøndby
 2005 m. Danijos taurė
 2004–2005 m. Danijos Superlyga
Liverpool
 2006 m. Anglijos Futbolo asociacijos taurė
 2006 m. Futbolo Asociacijos Bendruomenės skydas
 2007 m. UEFA Čempionų lyga (antra vieta)

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Agger, Daniel
Glitėnai

Glitėnai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Krekenavos, prie kelio . Teka Lokauša, telkšo mažytis ežeras Glitėnas.

Gyventojai

Žymūs žmonės 

Čia gimė vienas žymiausių lietuvių liaudies skulptorius Vincas Svirskis (1835–1916).

Išnašos 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Oreliai

Apie kaimą Pasvalio rajone žr. Oreliai (Pasvalys).

Oreliai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Krekenavos, prie Josvainio upelio.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
Iš šio kaimo kilęs žymus krašto mokytojas Mykolas Antanaitis, įkūręs Krekenavos progimnaziją.

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Pasodėlė

Šis straipsnis yra apie kaimą. Apie ežerą skaitykite straipsnyje Pasodėlė (ežeras).

Pasodėlė – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje. Veikia UAB „Pasodėlė“.

Gyventojai 

Kaime gimė politikė Angelė Pranaitytė (1951–).

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Radviliškiai (Panevėžys)

Radviliškiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybės pietuose. Yra kepykla.

Istorija 
Radviliškius 1807 m. pirko Andrius Kaributas-Daškevičius h. Kaributas, Pinsko kamaris, vėliau testamentu užrašė savo sūnums. 1827 m. Karolis ir Aleksandras Ipolitas Kaributai-Daškevičiai pardavė Radviliškius.

Gyventojai

Išnašos 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Baimainiai

Baimainiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, apie 5 km į rytus nuo Pociūnėlių. Baimainių piliakalnis stūkso netoliese esančiame Vilkų kaime.

Gyventojai 

 Žymūs žmonės 
 Baimainiuose 1939 m. balandžio 6 d. gimė Lietuvos zootechnikas, biomedicinos mokslų daktaras Stasys Juknevičius.

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Garšviai (Panevėžys)

Garšviai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, netoli Naujamiesčio. Stūkso paminklinis akmuo Garšvių knygnešių draugijai atminti. Yra kaimo kapinės.

Istorija 

XIX a. pabaigoje kaime veikė Garšvių knygnešių draugija. 1885 – 1896 m. knygnešiai J. Bielinis ir K. Ūdra buvo įkūrę slaptą draudžiamosios spaudos platinimo centrą. Buvo sutelkta nemažai knygnešių, kurie 10 metų intensyviai platino lietuviškas knygas po Kauno guberniją ir kitas lietuvių gyvenamas vietas. Tai buvo vienas didžiausių knygnešystės centrų.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Martin Škrtel

Martinas Škrtelis (; g. 1984 m. gruodžio 15 d. Handlovoje, Slovakijoje) – Slovakijos futbolininkas, Fenerbahçe SK klubo gynėjas. Nuo 2004 metų žaidžia Slovakijos rinktinėje.

Škrtel pradėjo žaisti futbolą sulaukęs šešių. Pasirinkęs futbolininko karjerą pradėjo žaist FC Prievidza. Profesionalaus futbolininko karjerą pradėjo FK AS Trenčín. Vėliau sekė FK Zenit Sankt-Peterburg komanda, kurioje jis debiutavo 2004 m. liepos 31 d. Zenite sužaidė 113 kartų ir pelnė penkis įvarčius. Valencia, Tottenham Hotspur, Everton, ir Newcastle United domėjosi Škrteliu, bet pasirašė keturių su puse metų sutartį už 6,5 milijonų svarų sterlingų su Liverpulio komanda 2008 m. sausį. Naujoje komandoje debiutavo žaisdamas prieš Aston Villa.

Pasiekimai 
 2001 m. Slovakijos jaunių čempionai

Zenit Saint Petersburg
 2007 m. Rusijos Premjer lyga

Asmeniniai
 2006 m. Sąrašas 33 geriausių Rusijos Premier lygos žaidėjų: trečia vieta
 2007 m. Slovakijos metų futbolininkas

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Škrtel, Martin
Angelo Badalamenti

Angelo Badalamenti (g. 1937 m. kovo 22 d.) – JAV kompozitorius, garso takelių filmams kūrėjas. Labiausiai žinomas dėl savo bendradarbiavimo su režisieriumi David Lynch: yra sukūręs muziką filmams Mėlynasis aksomas, Malholando kelias, Pamirštas greitkelis bei serialui Twin Peaks.

Muzikografija filmams 
 Life of Pi (2009)
 The Wicker Man (2006)
 Dark Water (2005)
 Fahrenheit (žaidimas) (2005)
 A Very Long Engagement (2002)
 Sekretorė (2002)
 Cabin Fever (2002)
 Triušiai (2002)
 Mulholland Drive (2001)
 The Beach (2000)
 The Straight Story (1999)
 Arlington Road (1999)
 The Girl on the Bridge (1999)
 Lost Highway (1997)
 La cité des enfants perdus (1995)
 Twin Peaks: Fire Walk with Me (1991)
 Wild at Heart (1990)
 Twin Peaks (1990)
 A Nightmare on Elm Street 3: Dream Warriors (1987)
 Blue Velvet'' (1986)

Nuorodos 
 Oficialus Angelo Badalamenti tinklalapis 
 Angelo Badalamenti Myspace
 Angelo Badalamenti ir David Lynch
 Yahoo filmai ir David Lynch biografija
 

JAV kompozitoriai
Kino kompozitoriai
Ferdinandas I Rumunas

Ferdinandas I (, ; 1865 m. rugpjūčio 24 d. Zigmaringenas, Pietų Vokietija – 1927 m. liepos 20 d. Sinaja, Rumunija) – 1914–1927 m. Rumunijos karalius.

Biografija 

Kilęs iš Hohencolernų-Zigmaringenų dinastijos. Karolio I sūnėnas, 1889 m. jo įsūnytas. Tėvas Leopoldas Hohencolernas-Zigmaringenas, motina Antonija iš Saksų-Koburgų ir Gotos.

Šeima 
Žmona Marija iš Saksų-Koburgų. Vaikai:
 Karolis II Rumunas (1893–1953 m.), Rumunijos karalius.
 Elžbieta (1894–1956 m.), jos vyras Graikijos karalius Jurgis II Graikas
 Marija (1900–1961 m.), jos vyras Jugoslavijos karalius Aleksandras I Karadžordževičius
 Nikolajus (1903–1978 m.)
 Ileana (1908–1991 m.), jos vyras Austrijos kunigaikštis *Antonas (1901–1987 m.)
 Mirča (1913–1916 m.)

Valdymas 

Per 1913 m. II Balkanų karą vadovavo Rumunijos kariuomenei. Sostą paveldėjo po Karolio I mirties. Valdant jam Rumunijai, per Pirmąjį pasaulinį karą kariavusiai Antantės pusėje, atiteko Transilvanija, Besarabija, Bukovina, dalis Banato, Dobrudžos pietinė dalis. 1922 m. vainikuotas Didžiosios Rumunijos karaliumi.

Šaltiniai

Literatūra 
 Boris Crǎciun – Regii şi Reginele României, Editura Porţile Orientului, Iaşi

Genealogija 

Hohencolernai Zigmaringenai
Karolis Martelis

Karolis Martelis (, , , apie 688 m. Herstalis, Valonija – 741 m. spalio 22 d. Kverzi, Esnas, Prancūzija) – frankų valstybės Austrazijos (dab. šiaurės rytų Prancūzija ir pietvakarių Vokietija) majordomas.

Biografija 
Kilęs iš Karolingų, faktiškai karališkosios dinastijos pradininkas. Majordomo Pipino Heristaliečio nesantuokinis sūnus. Karolio Didžiojo senelis.

Pirmoji žmona Chrotruda (m. apie 725 m.). Su ja gimė vaikai:
 Pipinas Trumpasis (714–768 m.)
 Karlomanas (714–754 m.)
 Hiltruda (m. 754 m.), Bavarijos hercogo Odilo žmona
 Grifas (725–753 m.)

Antrosios žmonos vardas neišliko. Su ja gimė:
 Bernardas (732–787 m.)
 Jeronimas (m. 754 m.)
 Remigijus (arba Remedijus, m. 771 m.), Ruano vyskupas

Valdymas 

714 m. mirus tėvui, jo našlės buvo įkalintas, 715 m. pabėgo ir austraziečių paskelbtas majordomu. Valdymo pradžioje 717 m. nugalėjo kitą frankų karalystę Neustriją ir 721 m. tapo visų šiaurės frankų valdovu.

732 m. Puatjė mūšyje sumušė įsiveržusią Omejadų kalifato Al-Andalusijos provincijos musulmonų kariuomenę. Mūšyje žuvo musulmonų kariuomenės vadas emyras Abd ar Rachmanas. Istorikų manymu, būtent tada buvo sustabdytas arabų veržimasis gilyn į Europą. Vėliau Karolis Martelis pajungė visus frankus, karalystę padalijo sūnums Karlomanui ir Pipinui Trumpajam.

Palaidotas Sen Deni bazilikoje Paryžiuje.

Literatūra 
 Pierre Riché, Les Carolingiens, une famille qui fit l’Europe, 1983 [détail des éditions]
 J. Jarnut, Karl Martell in seiner Zeit, Sigmaringen, 1994 (recueil d’articles en allemand).
 Michel Rouche, L’Aquitaine des Wisigoths aux Arabes.
 Jean-Charles Volkmann, Bien Connaître les généalogies des rois de France ISBN 2-87747-208-6
 Michel Mourre, Le Petit Mourre. Dictionnaire de l’Histoire ISBN 2-03-519265-X
 Theodor Breysig: Jahrbücher des fränkischen Reiches 714–741. Die Zeit Karl Martells. 2. Auflage. Berlin 1975.
 Jörg Jarnut (Hrsg.): Karl Martell in seiner Zeit. Sigmaringen 1994 (Beihefte der Francia 37).
 Waltraud Joch: Legitimität und Integration. Untersuchungen zu den Anfängen Karl Martells. Husum 1999 (Historische Studien 456).
 Marco Kamradt: Die frühfränkische Historiographie und die Schlacht von Vinchy am 21. März 717, in: Concilium medii aevi 10 (2007) 153–166.
 Ulrich Nonn: Das Bild Karl Martells in den lateinischen Quellen vornehmlich des 8. und 9. Jahrhunderts. In: Frühmittelalterliche Studien. Band 4, 1970, S. 70–137.
 Ulrich Nonn: Die Schlacht bei Poitiers 732. Probleme historischer Urteilsbildung. In: Rudolf Schieffer (Hrsg.): Beiträge zur Geschichte des Regnum Francorum. Sigmaringen 1990.

Šaltiniai 

</center>

Ankstyvieji Karolingai
Majordomai
Ryšių palydovas

Ryšių palydovas – dirbtinis palydovas, retransliuojantis ryšio signalus. Ryšių palydovas iš vienos Žemės vietos į kitą perduoda radijo ir televizijos programas, telefono skambučius ir apskritai bet kokią radijo bangomis siunčiamą informaciją.

Geostacionarūs ryšių palydovai skrieja 35 786 km aukštyje virš pusiaujo ir šiame aukštyje apskrieja Žemę per parą. Per tą patį laiką Žemė apsisuka aplink ašį vieną kartą, todėl palydovas visą laiką lieka tame pačiame taške Žemės atžvilgiu.

Dirbtiniai palydovai

be-x-old:Спадарожнікавая сувязь
ru:Спутниковая связь
Glaukoma

Glaukoma – akių liga, kurią sukelia padidėjęs akies vidinis spaudimas, pažeidžiąs regos nervą ir tinklainės ląsteles, kai sutrinka skysčių tekėjimas akyje. Nepastebimai, lėtai pradeda siaurėti akiplotis.

Glaukoma ir rega 
Akis turi priekinę ir užpakalinę kameras, kurias užpildo skystis - vandeninis druskų ir maisto medžiagų tirpalas. Jis maitina lęšiuką ir rageną, pašalina medžiagų apykaitos produktus.
Šis skystis primena tekantį šaltinį. Jis atsiranda vadinamajame krumplyne, o išteka į venas per 0,37 mm skersmens latakėlį, vadinamą Šlemo antį. Cirkuluodamas jis sukuria tam tikrą spaudimą į visas puses. Taip išlaikoma akies funkcijoms labai svarbi elastinga rutulio forma. Sutrikus nutekėjimui, skystis kaupiasi kamerose, didindamas akispūdį, vis labiau spausdamas akį iš vidaus. Tai pažeidžia regos nervą, kuris perduoda vaizdą į smegenis. Jis pradeda negrįžtamai nykti. Padidėjus akispūdžiui žmogus nebemato kai kurių regėjimo lauko dalių, ir regėjimo laukas pamažu vis siaurėja.

Glaukomos požymiai 
Dažniausiai pasitaiko atviro kampo glaukoma. Tada sutrinka kameros skysčio nutekėjimas per pačią filtracinę sistemą.
Uždarojo kampo glaukoma susergama, kai skystis kaupiasi užpakalinėje akies kameroje. Žmogus, žiūrėdamas į objektus, mato spalvotus žiedus apie šviesos šaltinį, akis ašaroja, vyzdys išsiplečia ir pasidaro nebeapvalus.

Glaukomos išgydyti neįmanoma, ją galima tik pristabdyti. Blogiausiu atveju įmanoma sulėtinti jos progresą. Glaukoma gydoma vaistais. Jei vaistai vis dėlto nepadeda, tuomet gelbsti chirurgija: operacijos metu padaromos kelios skysčiui nutekėti skylutės, kurios nebeužgyja ir filtruoja skysčio perteklių, taip reguliuodamos akispūdį.

Profilaktika 
Pačiose pirmosiose ligos stadijose žmogus nieko nejaučia, nebent gali skųstis ašarojimu, svetimkūnio pojūčiu akyje, niežuliu, regos aštrumo sumažėjimu. Ligą pristabdyti galima vaistais, mažinančiais akispūdį. Jie lašinami į akį. Kadangi glaukoma – neišgydoma liga, vaistus būtina turėti visada su savimi ir lašinti, kada nurodė gydytojas. Ligos negydant, akiplotis vis siaurėja, kol lieka mažas lopinėlis, tačiau vėliau išnyksta ir jis.

Akių ligos
Adenoidai

Adenoidai – ryklės tonzilių, esančių nosiaryklėje, išvašos. Daugiausiai juos turi 5-15 m. vaikai. Jiems atsirasti turi reikšmės dažna sloga, prienosinių ančių uždegimas (sinusitas), vaikų infekcinės ir alerginės ligos, mažakraujystė, tuberkuliozė. Kartais jų pasitaiko ir suaugusiems, dažniau 25-30 m. vyrams.

Jie užkemša nosies užpakalinės ertmės angas ir trukdo kvėpuoti pro nosį. Dėl to nosies gleivinėje susitvenkia kraujo ir limfos, susidaro sąlygos kilti slogai ir prienosinių ančių uždegimui. Kvėpuojant pro burną, oras nesušildomas, nesudrėkinamas ir neapvalomas nuo dulkių, todėl greičiau susergama laringitu, tracheitu, bronchitu ir plaučių uždegimu.

Gali būti daroma operacija, per kurią spec. instrumentu adenotomu adenoidai pašalinami.
Patologija

en:Adenoid hypertrophy
et:Neelumandli hüpertroofia
it:Tonsilla#Tonsille faringee
sk:Adenoidná vegetácia
Imperatorius Karolis VII

Karolis VII (, 1697 m. rugpjūčio 6 d. Briuselis – 1745 m. sausio 20 d. Miunchenas) – 1742-1745 m. Šventosios Romos imperijos imperatorius, 1741–1743 m. Čekijos karalius Karolis III, 1726-1745 m. Bavarijos kurfiurstas Karolis Albertas.

Biografija 
Kilęs iš Vitelsbachų dinastijos. Tėvas Bavarijos kurfiurstas Maksimilianas II Emanuelis, tuo metu Ispanijos Nyderlandų vietininkas, motina Abiejų Tautų Respublikos karaliaus Jono III Sobieskio duktė Teresė Kunigunda. 1700-1714 m., kai vyko Ispanijos įpėdinystės karas buvo išvežtas į Vieną, kur jį auklėjo jėzuitai.

Šeima
1722 m. spalio 5 d. Vienoje vedė imperatoriaus Juozapo I ir Amalijos Vilhelminos fon Braunšveig-Liuneburg dukterį Mariją Amaliją Austrę (1701-1756 m.) Jiems gimė:
 Maksimiliana Marija (1723-1723 m.);
 Marija Antonija Valpurgis (1724–1780 m.), kurios vyras Saksonijos kurfiurstas Frydrichas Kristijonas;
 Teresė Benedikta Marija (1725-1743 m.);
 Maksimilianas III Juozapas (1727-1777 m.);
 Juozapas Liudvikas (1728-1733 m.);
 Marija Ona Juozapa (1734-1776 m.), jos vyras Badeno markgrafas Liudvikas Georgas Zimpertas;
 Marija Juozapa Antonija (1739-1767 m.), jos vyras imperatorius Juozapas II (1741-1790 m.).

Ne santuokoje su Sofija Karolina gimė sūnus Pranciškus Liudvikas, Holšteino grafas (1723–1780 m.)

Valdymas 

1717 m. vadovavo bavarams, kurie Šventosios Romos imperijos kariuomenės gretose kovojo su Turkija, pasižymėjo užimant Belgradą. 1731 m. protestavo prieš Pragmatinę sankciją, pagal kurią Austrijos sostas turėjo tekti Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Karolio VI vyriausiai dukteriai Marijai Teresei, tačiau vėliau ją pripažino.

1740 m. mirus Karoliui VI Karolis Albertas atnaujino savo pretenzijas ir 1741 m. sudarė sąjungą su Prancūzija ir Ispanija, kuri buvo nukreipta prieš Mariją Teresę. Joms padedant buvo išrinktas imperatoriumi. Kilo Austrijos įpėdinystės karas, Austrijos kariuomenė įsiveržė į Bavariją. Karolis Albertas tapo antiaustriškos koalicijos marionete. 1744 m. Prancūzijos ir Prūsijos pastangomis jam buvo grąžinta Bavarija.

Po Karolio VII mirties jo sūnus Maksimilianas III Juozapas buvo priverstas atsisakyti pretenzijų į imperatoriaus sostą.

Šaltiniai

Literatūra 
 Genealogie des Hauses Wittelsbach. Verwaltung des Herzogs von Bayern (Schloß Nymphenburg), München 1996;
 Adalbert Prinz von Bayern: Die Wittelsbacher. Geschichte unserer Familie. 2. Auflage, Prestel, München 1980, ISBN 3-7913-0476-3.

Nuorodos

Pastabos 

Šv. Romos imperijos imperatoriai
Vokietijos valdovai
Bavarijos kurfiurstai
Kapadokija

Kapadokija (graikų kalba: Καππαδοκία; senovės persų kalba: Katpatuka) buvo istorinė sritis, karalystė ir Romos provincija pietrytinėje Mažojoje Azijoje, besiribojanti su Kilikija pietuose, Frygija vakaruose, Paflagonija ir Pontu šiaurėje.

Geografija 
Istorinis Kapadokijos regionas sudaro didžiąją dalį Mažosios Azijos pusiasalio ir yra Anatolijos plynaukštėje. Svarbiausia upė jame yra Kizilirmakas. Iš šiaurės jis uždarytas Ponto kalnų, o iš pietų – Tauro kalnų. Rytine riba buvo laikomas Eufratas, o vakarine – Tūzo ežeras.

Regionas pasižymi ypač vaizdingomis kalnuotomis vietomis, tarp kurių yra Gioremės slėnis, paskelbtas pasaulio paveldu.

Istorija

Hetitų imperija 
Senieji žinomi Kapadokijos gyventojai buvo chatai, dėl ko II tūkstantmetyje pr. m. e. Kapadokija buvo vadinama Hatti. Juos ilgainiui išstūmė indoeuropiečiai hetitai, kurie vykdė užkariavimus į aplinkines šalis. Jiems valdant, Kapadokija sudarė Hetitų valstybės branduolį. Tūkstantmečio II pusėje jautėsi vis stipresnė luvių ir huritų kultūros įtaka.

Kapadokija po Hetitų Imperijos žlugimo 
Po Hetitų imperijos žlugimo visas regionas papuolė į krizę, ir šioje vietoje įsigalėjo vadinamieji neo-hetitai. Jie sukūrė daug smulkių karalysčių, kuriose greičiausiai buvo kalbama luvių kalba ir rašoma luvių hieroglifais.

Kelios stipriausios neo-hetitų karalystės Kapadokijoje buvo Tabalis, Karchemišas, Milidas, Gurgumas, Kumuhas.

Apie VI a. pr. m. e., augant Lydijai vakaruose, Kapadokija suiro į daugybes feodalinių kunigaikštysčių, regione prasidėjo anarchija.

Apie 540 m. pr. m. e. Achemenidų imperija užėmė Kapadokiją ir įsteigė to paties pavadinimo satrapiją. Joje buvo palikta nemaža autonomija, prasidėjo vietininkų satrapų dinastija, naujai konsolidavusi valdžią Kapadokijoje.

Kapadokijos karalystė 
 
Atėjus Aleksandrui Makedoniečiui, Kapadokija parodė stiprų pasipriešinimą užkariautojams, ir nepakluso Aleksandro valdžiai. Tuo metu kapadokai iš persų didikų išsirinko sau nepriklausomą valdovą Ariaratą, ir šalyje 332 m. pr. m. e. pradėta nauja dinastija, sukurta Kapadokijos valstybė. Po Aleksandro mirties Ariaratidai išlaikė valdžią šalyje, nors kartkartėmis turėjo mokėti duoklę Seleukidams.

Pradėjus stiprėti Romos imperijos interesams Mažojoje Azijoje, Kapadokija palaikė jos pusę, padėdama kovoti prieš Pergamą, vėliau prieš Pontą.

93 m. pr. m. e. romėnams padedant, į Kapadokijos sostą sėdo Ariobarzanas, tačiau tais pat metais šalį užkariavo Tigranas, plėsdamas Armėniją. 63 m. pr. m. e. romėnai nugalėjo Pontą ir Armėniją, ir sugrąžino Ariobarzaną į sostą. Kapadokija išlaikė savarankiškumą iki 17 m., kai buvo galutinai prijungta prie Romos imperijos kaip Kapadokijos provincija.
ROC kreivė

ROC kreivė () – sprendimus priimančiojo ypatybių kreivė – grafikas, rodantis klasifikatoriaus jautrumo ir specifiškumo  sąryšį.

Kreivė galima klasifikatoriui kuris turi vidinį „slenksčio“ parametrą ir, remdamasis turimais duomenimis, pateikia vieną iš dviejų galimų alternatyvių išvadų („vagis – ne vagis“). Kiekvienai galimai šio slenksčio reikšmei, abiejose ašyse atidedamas teigiamų klasifikatoriaus spėjimų dalis (vertikalioje – teisingų teigiamų, horizontalioje – klaidingų teigiamų). Esant didelėms slenksčio reikšmėms, klasifikatorius beveik ar ir visiškai nepateikia teigiamų spėjimų („nė vienas ne vagis“). Mažinant slenkstį, abiejų spėjimų dalis priartėja prie vieneto (100 %, „visi vagys“). 

Visiškai atsitiktinai išvadą spėjančio analizatoriaus ROC kreivė yra įstrižai grafiką kertanti tiesė (parodyta punktyrine linija). Analizatorius tuo geresnis, kuo aukščiau šios tiesės yra jo kreivė. Jei kreivė atsiduria žemiau atsitiktinio analizatoriaus tiesės, tai reiškia jog toje srityje analizatorius meluoja dažniau nei sako tiesą (jam tiktų pasiūlymas „paklausk ir manyk priešingai“). 

ROC kreivės pirmą kartą buvo panaudotos radarų signalų interpretavimui XX a. šeštojo dešimtmečio pradžioje (nuo to ir angliškas pavadinimas). Septintojo dešimtmečio viduryje ROC kreives pradėta naudoti eksperimentinėje psichologijoje ir psichofizikoje. 1967 m. radiologas Leo Lusted panaudojo ROC kreives medicininių sprendimų priėmimui.

Išnašos 

Statistika
Karolis XI

Karolis XI (, 1655 m. lapkričio 24 d. Stokholmas – 1697 m. balandžio 5 d. ten pat) – 1660–1697 m. Švedijos karalius.

Biografija 
Kilęs iš Vitelsbachų dinastijos Pfalco-Cveibriukeno atšakos. Tėvas Karolis X Gustavas, motina Jadvyga Eleonora fon Holštein-Gotorp.

Šeima 
Žmona Danijos ir Norvegijos karaliaus Frederiko III duktė Ulrika Eleonora (1656–1693 m.) Jų vaikai:
 Jadvyga Sofija (1681–1708 m.)
 Karolis XII (1682–1718 m.) Švedijos karalius
 Gustavas (1683–1685 m.)
 Ulrichas (1684–1685 m.)
 Frydrichas (1685–1685 m.)
 Karolis Gustavas (1686–1687 m.)
 Ulrika Eleonora (1688–1741 m.) Švedijos karalienė

Valdymas 

1660–1672 m. už jį valdė Regentų Taryba, kuriai vadovavo M. G. de la Gardi. Dėl buvusių regentų proprancūziškos politikos kilus 1676–1679 m. karui su Danija, Karolis XI nustojo jų paisyti, o vėliau beveik visus regentus apkaltino finansiniais išeikvojimais. Vidutiniųjų sluoksnių remiamas be didesnio pasipriešinimo įvedė absoliutizmą – karaliaus sprendimų nebetvirtino luomų susirinkimas. Valstybės Tarybą pavadino Karaliaus taryba ir ji tapo tik patariamuoju organu. Įvedęs rangų sistemą pertvarkė valstybės valdymą. Nutraukė santykius su Prancūzija, nuo 1679 m. sudaręs taiką su Danija ir Brandenburgu nebekariavo. Susigrąžino daug ankstesnių karalių didikams išdalytų valdų (vadinamoji redukcija), gautas pajamas skyrė kariuomenei išlaikyti, karo prievolininkai kaip atlyginimą už tarnybą gaudavo po ūkį, ir įtvirtinimams statyti.

Literatūra 
 Upton, Anthony F. (1998). Charles XI and Swedish Absolutism, 1660–1697. Cambridge University Press, 1998. ISBN 0-521-57390-4
 Trager, James (1979). The People’s Chronology. New York: Holt, Rinehart & Winston, 256. ISBN 0-03-017811-8.
 Herman Lindqvist, Historien om Sverige
 Göran Rystad. Karl XI – en biografi. Lund: Historiska media. 2003. ISBN 91-89442-27-X.

Šaltiniai

Nuorodos

Galerija 

Vitelsbachai (Švedija)
Pietų Rio Grandė

Pietų Rio Grandė (, „Didžioji pietų upė“) – valstija Brazilijos pietryčiuose, Pietų regione. Šiaurėje ribojasi su Santa Katarinos valstija, vakaruose – su Argentina, pietuose – su Urugvajumi, vakaruose – skalauja Atlanto vandenynas. Sostinė – Porto Alegrė.

Geografija 
Šiaurinė valstijos dalis yra Brazilijos plokščiakalnyje. Aukščiausia vieta – Ponte Negras, 1410 m. Pakrantėje ir centriniuose regionuose plyti lygumos. Pakrantėje įsiterpusios dvi didelės lagūnos – Patoso ir Mirino. Svarbiausios upės – Urugvajus, Žakujis, Takuaris, Ižujis.

Didžiausi miestai 
 Porto Alegrė – 1420,7 tūkst. gyv.
 Kašijas do Sulas – 419,9
 Pelotasas – 350,4
 Kanoasas – 333,3
 Santa Marija – 274,1
 Gravatajus – 270,8
 Viamanas – 253,3
 Novo Hamburgas – 253,1
 San Leopoldas – 207,7
 Alvorada – 207,1
 Rio Grandė – 194,4
 Paso Fundas – 183,3
 Urugvajana – 123,8
 Pietų Santa Kruzas – 118,4 

Brazilijos valstijos
Karolis V Išmintingasis

Karolis V Išmintingasis (, 1338 m. sausio 21 d. Vensanas – 1380 m. rugsėjo 16 d. Botė prie Marnos, Paryžius) – 1364-1380 m. Prancūzijos karalius.

Biografija 

Kilęs iš Valua dinastijos. Tėvas karalius Jonas II Gerasis, motina Bona Liuksemburgietė. Brolis Liudvikas I Anžu, sesuo Navaros karalienė Žana Valua

Šeima 

Žmona: (nuo 1350 m balandžio 8 d.) Žana de Burbon (1337 m. vasario 3 d. − 1378 m. vasario 6 d.), de Burbono hercogo Pjero I ir Izabelės de Valua duktė. Vaikai:

 Žana (1357−1360);
 Žanas (1359−1364);
 Bona (1360−1360);
 Žana (1366−1366);
 Žanas (1366 m. birželio 7 d. − 1366 m. gruodžio 21 d.);
 Karolis (1368 m. gruodžio 3 d. − 1422 m. spalio 21 d.), Prancūzijos karalius;
 Marija (1370−1377);
 Liudvikas (1372 m. kovo 13 d. − 1407 m. lapkričio 23 d.), Orleano hercogas, Valua dinastijos Orleano linijos pradininkas;
 Izabelė (1373−1378);
 Katerina (1378−1388).

Valdymas 

1350 m. rugpjūčio 22 d. paskelbtas pirmuoju Prancūzijos dofinu (sosto įpėdiniu). Per Šimtametį karą (1337-1453 m.) anglams prie Puatjė 1356 m. paėmus į nelaisvę Joną II Gerąjį Karolis tapo regentu, tėvui mirus – karaliumi. Vainikuotas 1364 m. gegužės 19 d. Reimso katedroje.

Valdant jam dėl karo nusilpusi Prancūzija atsigavo. 1358 m. numalšintas valstiečių sukilimas „Žakerija“. Karolis V sėkmingai kovojo su Navaros karaliumi, kuris 1378 m. prarado visas žemes Prancūzijoje, išskyrus Šerbūrą. Valdant Karoliui V Anglija neteko beveik visų Prancūzijoje užkariautų žemių. Pertvarkė kariuomenę, pastatydino naują laivyną.

1367 m. Luvre įkūrė pirmą karališkąją biblioteką Prancūzijoje. Paryžiaus gynybai sustiprinti pastatė Bastilijos tvirtovę.

Šaltiniai

Literatūra 
 Jean Favier, La guerre de Cent Ans, Fayard 1980
 Françoise Autrand, Charles V, Fayard 1994
 Georges Bordonove, La guerre de 600 ans, Laffont 1971
 Georges Bordonove, Les Rois qui ont fait la France, Charles V.
 Gabriel-Henri Gaillard, Éloge de Charles V, roi de France, Regnard, 1767.
 Gilles Phabrey, Le roi Sage – Chronique du règne de Charles V, édition De L’écureuil, 1961.
 Jeannine Quillet, Charles V, le roi Lettré, Perrin 2002.
 René Héron de Villefosse, Charles le Sage, premier Dauphin, Amiot-Dumot, 1957.
 Joseph Calmette, Charles V, Tallandier, 1979.
 Thierry Pécout, Charles V, Tallandier, 2001.
 Christine de Pisan, « Le livre des fais et bonnes meurs du sage roi Charles V » (1824) éd. Foucault, Coll. complète des mémoires relatifs à l’histoire de France (1re série), rév. par M. Petitot, 436 p. (consultable sur Gallica)
 Abbé de Choisy, Histoire de France sous les règnes de saint Louis… de Charles V et Charles VI (5 vol., 1688–1695)

Nuorodos 
 Bibliothèque nationale de France

|-

|-

|-

|-

Prancūzijos Valua dinastija
Normandijos hercogai
Karolis IX Maksimilijonas

Karolis IX Maksimilijonas (, 1550 m. birželio 27 d. Sent Žermeno Lė pilis prie Paryžiaus – 1574 m. gegužės 30 d. Vensanas) – 1560–1574 m. Prancūzijos karalius.

Biografija 

Kilęs iš Angulemo Valua dinastijos. Tėvas karalius Henrikas II Prancūzas, motina Kotryna Mediči. Žmona Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Maksimilijono II duktė Elžbieta Austrė (1554-1592 m.), su ja turėjo dukterį Mariją Elžbietą (1572-1578 m.) Jo favoritė Marija Tušė (1549-1638 m.) pagimdė sūnų Karolį (1573-1650 m.), kuriam buvo suteiktas Angulemo kunigaikščio titulas.

Valdymas 
Sostą paveldėjo mirus vyriausiam broliui Pranciškui II, iki 1563 m. regente buvo motina.

Pradėjo Ambuazo pilies, tapusios jo asmenine rezidencija, atnaujinimą. Pastatė Šv. Huberto koplyčią, stebinančią savo liepsnojančia gotika, perstatė pagrindinius rūmus.

Pradėjęs savarankiškai valdyti dėl silpnos sveikatos ir toliau buvo Kotrynos Mediči veikiamas. Per visą jo valdymo laikotarpį Prancūzijoje vyko vidaus religiniai karai tarp katalikų ir hugenotų. 1572 m. Kotryna Mediči įtikino Karolį surengti tūkstančių hugenotų žudynes, kurios įvyko Šv. Baltramiejaus naktį. Po žudynių Karolio psichikos būklė dar labiau pablogėjo. Nepalikęs teisėto įpėdinio mirė nuo tuberkuliozės.

Šaltiniai

Literatūra 
 Lucien Romier, Catholiques et huguenots à la cour de Charles IX. Les États généraux d’Orléans, le colloque de Poissy, le "Concordat" avec les protestants, le massacre de Vassy (1560–1562), Paris: Librairie académique Perrin et Cie, 1924. 356 p.
 Pierre Champion. Catherine de Médicis présente à Charles IX son royaume (1564–1566), Paris: Éditions Bernard Grasset, 1937. 494 p.
 Pierre Champion. Charles IX, la France et le contrôle de l’Espagne. Tome I: Avant la Saint-Barthélemy, Paris : Éditions Bernard Grasset, 1939. 432 p.
 Michel Simonin, Charles IX, Paris: Fayard, 1995. 524 p.

Nuorodos 
 Karolio IX ikonografija

Prancūzijos Valua dinastija
Orleano hercogai
Dirty Beauty

Dirty Beauty yra antrasis lietuvių roko grupės Gravel albumas, išleistas 2008 m. Grupė pasekusi Radiohead pavyzdžiu išplatino albumą nemokamai internete.

Albumo dainos 
 „Kur Žiūri Mamos, Kur Žiūri Tėvai“
 „Foreign Policy“
 „Legs Are Spreading“
 „Little Things“
 „Nobody Knows“
 „Trust“
 „Parents Never Lie“
 „Who’s That Missus“
 „Lucy“
 „O Mano Meilė“
 „Why Not Produce A Child“

Atsisiųsk albumą legaliai ir nemokamai (Delfi.lt)

Albumo apžvalgos 
 Ore.lt 

2008 albumai
Molavėnai

Molavėnai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, Nemakščių seniūnijoje, 7 km į šiaurės rytus nuo Nemakščių. Pro kaimą teka Skirtinas, jo ir Kliūkės santakoje stūkso Skirtino akmuo, kaime auga kitas gamtos paminklas – Molavėnų ąžuolas, stūkso Molavėnų piliakalniai.

Istorija 

Pokariu kaime buvo Kęstučio apygardos partizanų štabas.

Gyventojai

Išnašos 

Raseinių rajono savivaldybės gyvenvietės
Palukštys

Palukštys – kaimas Raseinių rajono savivaldybės rytuose, 20 km į rytus nuo Raseinių, 5 km į šiaurę nuo Verėduvos, Dubysos dešiniajame krante, prie Rūdupio upokšnio ir tvenkinukų. Patenka į Dubysos regioninį parką. Kaime stovi Palukščio dvaro sodyba (dabar – kaimo turizmo sodyba). Praeina vieškelis .

Etimologija 

Nors kaimas įsikūręs prie Dubysos, pro kaimą taip pat teka jos intakas Lukštynė – būtent pagal ją ir pavadinta gyvenvietė (vandenvardinis vietovardis).

Istorija 

Istoriniuose šaltiniuose nuo XVI a. minimas Milašaičių dvaras, iki 1863 m. priklausęs Januškevičiams.

Gyventojai

Šaltiniai 

Raseinių rajono savivaldybės gyvenvietės
Konstantinas II (Graikija)

Konstantinas II (, g. 1940 m. birželio 2 d. Psichikonas, Atėnai) – 1964–1974 m. Graikijos karalius.

Biografija 

Kilęs iš Gliuksburgų dinastijos, karaliaus Povilo I ir Hanoverio princesės Frederikos sūnus.

Šeima 
Žmona Danijos princesė Ona Marija. Vaikai:
 Aleksija
 Povilas
 Nikolajus
 Teodora
 Pilypas

Studijavo Graikijos karinėse akademijose. Paveldėjo sostą po tėvo mirties. Valdymo pradžioje bijodamas kairiųjų įsivyravimo kariuomenėje 1965 m. nušalino ministrą pirmininką G. Papandreu, vėliau skirdavo laikinuosius ministrus pirmininkus.

1967 m. Graikijoje įvyko karinis perversmas, valdžią užgrobė karinė chunta. 1967 m. gruodžio mėn. nesėkmingai mėgino organizuoti pasipriešinimą šalies šiaurėje, vėliau su šeima pabėgo į Italiją. Karinė vyriausybė paskyrė regentą ir leido Konstantinui II grįžti, jei to panorėtų. 1973 m. Graikija buvo paskelbta respublika, šį sprendimą 1973 m. liepos mėn. patvirtino piliečių referendumas. 1974 m. išrinkus civilinę vyriausybę, per 1974 m. gruodžio mėn. pakartotinį referendumą monarchinė valdymo forma vėl buvo atmesta. Referendumo rezultatus pripažino.

1960 m. vasaros olimpinėse žaidynėse buriavime iškovojo aukso medalį savo šaliai.

Šaltiniai

Literatūra 
 Woodhouse, C. M. (1998). Modern Greece a Short History. London: Faber & Faber. ISBN 0-571-19794-9.
 Γιάννης Κάτρης (1974). Η γέννηση του νεοφασισμού στην Ελλάδα 1960–1970. Athens: Παπαζήση.
 Αλέξης Παπαχελάς (1997). Ο βιασμός της ελληνικής δημοκρατίας. Athens:Εστία. ISBN 960-05-0748-1.
 ΜΑΡΙΟΣ ΠΛΩΡΙΤΗΣ:Απάντηση στον Γκλύξμπουργκ, Εφημερίδα Το ΒΗΜΑ, Κυριακή 10 Ιουνίου 2001 – Αρ. Φύλλου 13283
 ΜΑΡΙΟΣ ΠΛΩΡΙΤΗΣ:Δευτερολογία για τον Γκλύξμπουργκ, Εφημερίδα Το ΒΗΜΑ, Κυριακή 24 Ιουνίου 2001 – Αρ. Φύλλου 13295
 ΣΤΑΥΡΟΣ Π. ΨΥΧΑΡΗΣ: H ΣΥΝΤΑΓΗ ΤΗΣ ΚΡΙΣΗΣ, Εφημερίδα Το ΒΗΜΑ, 17/10/2004 – Κωδικός άρθρου: B14292A011 ID: 265758
 Official website of the former royal family
 Hindley, G (1979). The Royal Families of Europe. London: Lyric Books Ltd. ISBN 0-07-093530-0.
 Curley, W. J.P. (1975). Monarchs In Waiting. London: Hutchinson & Co Ltd. ISBN 0-09-122310-5.
 „Throneless abroad: The men who would be king“, TIME magazine (Jun. 3, 2002/Vol. 159 No. 22)
 Archmandrite Chrostoforou Ktena. „Apanda ta en Agio Orei iera kathidrymata eis 726…“, Athens 1935. Source quoted in, R. M. Dawkins, "A new book on the Administration of Athos, The Link – a review of Mediaeval and Modern Greek, No.1, June 1938, edited by Nicholas Bachtin
 "King Without A Country, " Vanity Fair (July 1995)

Nuorodos 

Graikijos Gliuksburgai
Graikijos olimpiečiai
Buriuotojai
Graikijos karaliai
Graikijos princai
Tarptautinio olimpinio komiteto nariai
Sabiha Gökçen

Sabiha Gökçen (g. 1913 m. kovo 22 d. Bursoje – m. 2001 m. kovo 22 d. Ankaroje) – pirmoji Turkijos ir pirmoji pasaulyje karo lakūnė. Viena iš aštuonių Mustafos Kemalio Atatiurko įvaikintų vaikų.

Pagal turkų šaltinius ir intervių su Sabiha Gökçen manoma, kad jos tėvai Mustafa İzzet Bey ir Hayriye Hanım – etniniai bosniai, tačiau kiti šaltiniai teigia, kad tėvai bovo armėnųkilmės.

Mokėsi lakūno specialybės TSRS. Skraidė 22 skirtingų tipų lėktuvais. Ore praleido daugiau nei 8 000 valandų. Apie 32 valandas praleido kovose ir bombardavimuose.

Jos vardu pavadintas tarptautinis oro uostas šalia Stambulo (Sabiha Gökçen International Airport).

Vienintelė pilotė, kuri pateko į JAV karinių oro pajėgų sudarytą 20 geriausių XX a. lakūnų sąrašą (The 20 Greatest Aviators in History).

Šaltiniai 

Turkijos asmenybės
Knutas VI

Knutas VI (, 1162 ar 1163 m. – 1202 m. lapkričio 12 d.) – 1182-1202 m. Danijos karalius.

Biografija 

Kilęs iš Estridsenų dinastijos, tėvas Valdemaras I Didysis, motina Sofija Polockietė. Brolis Valdemaras II Nugalėtojas. Žmona Saksonijos kunigaikščio Henriko Liūto duktė Gertrūda Saksė.

Valdymas 

Garsėjo pamaldumu ir išsilavinimu. 1170-1182 m. Valdemaro I Didžiojo bendravaldis. Pirmasis Danijos karalius, 1170 m. vainikuotas bažnyčioje. Jam valdant didelę įtaką turėjo brolis ir arkivyskupas Absalonas. Tęsė tėvo pradėtą danų įsigalėjimo Baltijos jūros pietinėse pakrantėse politiką. 1184 m. jūrų mūšyje ties Štralsundu Absalono vadovaujami danai įveikė Pamario (Pomeranijos) kunigaikštį Boguslavą I. Apie 1185 m. Pamarys ir Meklenburgas pripažino Danijos siuzerenitetą, o Knutas VI ėmė tituluotis Slavų karaliumi. 1195 m. surengė žygį į Suomiją ir Estiją.

Šaltiniai

Literatūra 
 The Oxford Illustrated History of the Vikings. Ed., Peter Sawyer. Oxford University Press, New York, 1997. Chapter Seven: "The Danish Empire and the End of the Viking Age" by Niels Lund.
 Henry Petersen. Et dansk Flag fra Unionstiden i Maria-Kirken i Lübeck, Copenhagen: C. A. Reitzel, 1882

Estridsenų dinastija