joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
William Dwight Whitney

Viljamas Dvaitas Vitnis (William Dwight Whitney; g. 1827 m. vasario 9 d. – m. 1894 m. birželio 7 d.) – amerikiečių lingvistas, sanskritologas, leksikografas. „Šimtmečio žodyno“ (Century Dictionary) vienas iš autorių, „Atharvavedos“ vertėjas.

Gimė Northamptono miestelyje Masačusetse, žymioje Dwight giminėje. 1845 m. pabaigė Viljamso koledžą Viljamstoune. Keletą metų dirbo Northamptono banke, padėjo savo broliui, geologui Josiah Whitney ekspedicijoje prie Aukštutinio ežero 1849 m. Tuo metu susidomėjo sanskritu ir 1850 m. išvažiavo jo mokytis į Vokietiją. Žiemomis mokėsi Berlyne pas Albrecht Weber, Franz Bopp, o vasaromis Tiubingene pas Rudolf von Roth. Grįžęs į JAV 1854 m. tapo Jeilio universiteto sanskrito profesoriumi, 1869 m. tapo lyginamosios kalbotyros specialistu. Šefildo mokslinėje mokykloje dėstė šiuolaikines kalbas. 1857 m. tapo Amerikos Oriento draugijos (American Oriental Society) sekretoriumi, o 1884 m. – prezidentu. 1869 m. tapo Amerikos filologų asociacijos įkūrėju ir vadovu. Mirė 1894 m.

Viljamas Vitnis sudarė sanskrito gramatiką, remdamasis Paninio „Aṣṭādhyāyī“. Iš sanskrito į anglų kalbą išvertė Atharvavedą, Taitiryja Pratišakhją (veikalą apie Vedų fonetiką), parengė sanskrito istoriją. Taip pat rašė veikalus apie kalbotyrą, parengė prancūzų kalbos gramatiką, anglų–vokiečių kalbų žodyną.

Bibliografija 
 Atharva Veda, redagavo su Rudolf von Roth (1856–1857 m.)
 Language and the Study of Language: Twelve Lectures on the Principles of Linguistic Science (1867 m.)
 Taittiriya Pratisakhya, redaguotojas ir vertėjas (1868 m.)
 On Material and Form in Language (1872 m.)
 Oriental and Linguistic Studies – First Series: The Veda, The Avesta, The Science of Language (1872 m.)
 Oriental and Linguistic Studies – Second Series: The East and West, Religion and Mythology, Hindu Astronomy (1874 m.)
 Darwinism and Language (1874 m.)
 The Life and Growth of Language: An Outline of Linguistic Science (1875 m.)
 Essentials of English Grammar for the Use of Schools (1877 m.)
 Sanskrit Grammar: Including Both the Classical Language, and the Older Dialects, of Veda and Brahmana (1879 m., II redakcija 1889 m.)
 Language and its Study: with Special Reference to the Indo-European (paskaitos) (1880 m.)
 Logical Consistency in Views of Language (1880 m.)
 Mixture in Language (1881 m.)
 The Roots, Verb-forms and Primary Derivatives of the Sanskrit Language (Sanskrit Grammar papildymas) (1885 m.)
 Practical French Grammar (1887 m.)
 A Compendious German and English Dictionary (1887 m.)
 The Century Dictionary (redaguotojas) (1889–1891 m.)
 Introductory French Reader (1891 m.)
 Max Müller’s Science of Language (1893 m.)
 Atharva Veda Samhita 3 volumes (vertėjas)
 The History of Sanskrit Grammar
 Manuscript Diary

Nuorodos 
 Whitney Sanskrit Grammar – Vikišaltiniuose
 Whitney Atharvaveda, I t.
 Whitney Atharvaveda, II t.

JAV kalbininkai
Sanskritologai
Filologai
Vertėjai
Ramūnas Čapkauskas

Ramūnas Čapkauskas (g. 1977 m. kovo 15 d. Kaune) – Lietuvos žiedinių lenktynių ir ralio pilotas.

2003 m. suteiktas Lietuvos sporto meistro vardas. 2004 m. Latvijos sporto meistro vardas. 

Sportinę karjerą pradėjo kartingų sporte būdamas 7-nerių metų. Kartingais Ramūnas lenktyniavo iki 1995 m. Per šį laikotarpį penkis kartus tapo Lietuvos čempionu. Nuo 1995 m. dalyvauja žiedinėse lenktynėse.

Šiuo metu Ramūnas dalyvauja ralio bei ilgų distancijų lenktynėse. Ralyje pilotuoja sportinį automobilį Mitsubishi Lancer Evo IX.

Ramūnas yra tituluočiausias Lietuvos žiedinių lenktynių dalyvis.

2007 m. nugalėjo 1000 kilometrų lenktynėse. 2012 m. pasiekė absoliutų trasos rekordą: 1:17.270 min.

Pergalės ralyje 

{|class="wikitable"
! Nr.
! Ralis
! Sezonas
! Šturmanas
! Automobilis
|-
| 1
|  Breslaujos ralis
| 2014
| Tomas Šipkauskas
| Mitsubishi Lancer Evolution IX
|-
| 2
|  Kauno ruduo 2014
| 2014
| Tomas Šipkauskas
| Mitsubishi Lancer Evolution IX
|-
| 3
|  Baltarusijos ralis
| 2014
| Tomas Šipkauskas
| Mitsubishi Lancer Evolution IX
|}

Pasiekimai 

{|class="wikitable" style="text-align: center;"
! LARČ absoliutus Čempionas
|-
|2014
|}

Automobiliai

Šaltiniai 

Lietuvos ralio lenktynininkai
Lietuvos automobilių lenktynininkai
Serbijos imperija

Serbijos imperija () – trumpalaikė viduramžių valstybė, egzistavusi 1345–1371 m. vakarų Balkanuose. Didžiąją dalį istorijos ji kontroliavo dabartinės Serbijos, Juodkalnijos, pietinės Dalmatijos (dab. Kroatija), Kosovo, Albanijos, Makedonijos teritorijas, taip pat didžiąją dalį Graikijos.

Istorija

Klestėjimas 

Serbijos karalius Stefanas Urošas IV, pasinaudodamas Bizantijos pilietiniu karu (1341–1347), įsiveržė į jos teritoriją ir nukariavo didelę dalį jos teritorijų Balkanuose. Po to, kai jis užėmė Seres, 1346 m. Serbijos patriarchas jį karūnavo Serbų ir graikų caru (), ir Serbija tapo imperija. Taip buvo išreikštos ambicijos perimti nusilpusios Bizantijos istorijos tęstinumą.

Remdamasis 1219 m. Serbijos teisės sąvadu, Urošas VI sukūrė naują teisyną. Serbija suklestėjo ekonomiškai, tapdama viena stipriausių tuometinės Europos valstybių. Geri keliai, išlikę dar nuo Romos imperijos laikų, bei priėjimas prie Adrijos ir Egėjo jūrų užtikrino prekių judėjimą. Imperija tapo svarbiu vyno, medienos, kailių, vilnos, taip pat metalų (sidabro, vario, aukso) tiekėju.

Silpimas 
Tačiau imperija nepertvarkė savo administracinės sistemos, necentralizavo valdžios ir susikūrė sparčių užkariavimų be jokio didesnio pasipriešinimo dėka. Jos sukūrimas buvo paremtas vieno valdovo asmenybe, todėl Urošui IV mirus 1355 m., valstybė atsidūrė krizėje. Įpėdinis Urošas V buvo silpno charakterio, ir nesugebėjo susidoroti su iškilusiais rimtais iššūkiais: Osmanų Turkija, kuri irgi siekė pakeisti Bizantiją atsiradusiame politiniame vakuume Balkanuose; didėjančia bajorijos galia ir atsilikusia administracija.
 
Serbija iro į smulkias feodalines valdas, o neseniai užimtose srityse pietuose iškilo nepriklausomi kunigaikščiai ir Serbijos teritorijos traukėsi. Tuo metu didžiumą imperijos dalinosi įtakingi hegemonai: Simeonas Urošas (Epyre), Vukašinas Mrnjavčevičius, Jovanas Uglješa, Radoslavas Hlapenas (Makedonijoje), Nikola Altomanovičius (vakaruose), Balša I (Zetoje), Brankas Rastislaličius (Braničeve), Lazaras Hrebeljanovičius (Pomoravljėje).

Paskutinis didelis imperijos mūšis buvo Maricos mūšis su turkais 1371 m., kurio metu Serbija patyrė triuškinantį pralaimėjimą ir atidarė osmanams kelią į Balkanų užkariavimą. Tais pačiais metais mirė bevaikis caras, ir imperija galutinai suiro. Svarbiausios valstybės įpėdinės buvo Moravijos Serbija, Brankovičių žemė, Zetos kunigaikštystė, Prilepo žemė, Velbuždo despotija, Epyro despotija, Altomanovičiaus žemė.

Istorinės slavų valstybės
Viduramžių Serbijos istorija
Juodkalnijos istorija
Kosovo istorija
Šiaurės_Makedonijos istorija
Albanijos istorija
Narvydžių (Skuodo) kapinės

Narvydžių (Skuodo) kapinės – kapinės Skuodo rajono savivaldybėje, Narvydžių kaimo pietinėje dalyje, kelio Narvydžiai–Mažieji Rūšupiai kairėje pusėje.

Kapinės 
Plotas – 3,16 ha. Pailgos šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi. Ilgis – 360 m, plotis: pietrytinėje dalyje – 60 m, centrinėje dalyje – 100 m, šiaurės vakarinėje dalyje – 95 m.  

Seniausia yra pietrytinė kapinių dalis. Ji 73 x 60 m dydžio, iš pietvakarių, pietryčių ir šiaurės rytų pusių apjuosta akmenų aptvaro, kurio pietvakarinėje dalyje įrengti vartai. Viduryje stovi stulpinės konstrukcijos varpinė, monumentalus kryžius (XX a. II p.) ir granito koplytėlė su kaltiniu kryželiu (pastatyta apie 1915 m.; registrinis kultūros paveldo objektas; 2012 m. atnaujinta).

Centrinė kapinių dalis 133 x 100 m dydžio, suskirstyta išilgai ir skersai einančiais takais, apaugusi aukštais lapuočiais medžiais. Iš šiaurės rytų, rytų ir pietvakarių pusių atitverta akmenų mūro tvora, ties kurios pietvakarinės dalies viduriu įrengti vartai. Šioje kapinių dalyje stovi medinė koplytėlė (1930 m.; registrinis kultūros paveldo objektas), palaidoti kunigai Pranciškus Žadeikis, Feliksas Marcinkevičius ir kt. Šiaurės vakariniame pakraštyje priešais naująsias kapines pastatytas monumentalus kryžius. 

Naujausia yra šiaurės vakarinė kapinių dalis. Ji 150 x 95 m dydžio, iš šiaurės rytų, šiaurės vakarų ir pietvakarių pusių aptverta metaline tvora, o pietiniame pakraštyje prie gatvės įrengta automobilių stovėjimo aikštelė. Kapinėse stovi paminklas 1990 m. perlaidotiems Žemaičių apygardos Alkos ir Kardo rinktinių partizanams atminti (autorius Vilius Kazimieras Orvidas, 1991 m.).

Dauguma antkapinių paminklų akmeniniai. Yra keletas medinių, liaudies meistrų darbų skulptūrinių paminklų, o senesnėje kapinių dalyje išliko kaltinių ir iš ketaus lietų antkapinių kryžių.

Istorija 
Kapinės įrengtos 1795 m., Žemaičių vyskupui uždraudus vyskupijoje mirusiuosius laidoti kaimų ir bažnytinėse kapinėse. Iki XX a. 5 deš. vidurio tai buvo Skuodo parapijos katalikų kapinės. XX a. I pusėje ir paskutiniame dešimtmetyje praplėstos šiaurės vakarų kryptimi.

Kapinėse palaidoti žymūs asmenys 
 kunigai: Feliksas Marcinkevičius (1808–1886 m.), Antanas Beržanskis (1859–1923 m.), visuomenės veikėjas, rašytojas, vertėjas Pranciškus Žadeikis (1869–1933 m.).
 Žemaičių apygardos partizanai: Kardo rinktinės Tauragio kuopos vado pavaduotojas Augustas Baužys (1917–1950 m.), Alkos rinktinės vado pavaduotojas Pranas Liutikas (1918–1948 m.), Alkos rinktinės kuopos (grupės) vadas Ignas Kaupas (1920–1948 m.).

Nuotraukų galerija

Šaltiniai

Nuorodos 
 Skuodo krašto enciklopedija
 Rūta Ronkauskienė. Kapinėse pašventinti kunigų paminklai. – XXI amžius – 2011 m. lapkričio 11 d.
 XXI amžius – 2012 m. gruodžio 21 d. 
Skuodo rajono kapinės
Churibga

Churibga () – miestas Maroke, Šavijos–Uardigo regione, 120 km į pietryčius nuo Kasablankos, Atlaso kalnuose. Provincijos centras. Svarbus fosfatų gavybos centras (eksportuojami geležinkeliu, per Kasablankos uostą). Maisto, chemijos, tekstilės, mašinų gamybos, elektronikos pramonė. Žemės ūkio regiono prekybinis centras. Amatai.

Istorija 

Churibga įkurta 1923 m., prancūzams pradėjus fosfatų gavybą. Tuo metu, Churibga buvo pagrindinis fosfatų tiekėjas pasaulyje.

Šaltiniai 

Maroko miestai
Vokiečių konfederacija

Vokiečių konfederacija () – 1815 m. 39 šalių konfederacija Centrinėje Europoje, kuri buvo sukurta Vienos kongreso metu 1815 m. Jos tikslas buvo koordinuoti atskirų vokiečiakalbių šalių ekonomiką ir taip pakeisti Šventąją Romos imperiją. Tai buvo buferis tarp  Austrijos imperijos ir Prūsijos karalystės. Jos egzistavimą sustabdė Prūsijos karalystės pergalė Austrijos-Prūsijos kare ir Šiaurės Vokietijos sąjungos įsteigimas.

Sandara 

Vokietijos konfederacija buvo sudaryta iš 39 autonominių valstybių (Staaten), kurių kiekviena turėjo savo monarchą. Šios valstybės buvo:
 Austrijos imperija (ją sudarė 11 valstybių);
 Karalystės:
 Bavarijos karalystė
 Hanoverio karalystė
 Prūsijos karalystė (dalinama į 6 provincijas)
 Saksonijos karalystė
 Viurtembergo karalystė
 Hesės elektoratas
 Didžiosios kunigaikštystės:
 Badeno didžioji kunigaikštystė
 Hesės didžioji kunigaikštystė
 Liuksemburgo didžioji kunigaikštystė
 Meklenburgo-Šveryno didžioji kunigaikštystė
 Sakse-Veimaro-Eizenacho didžioji kunigaikštystė
 Meklenburgo-Strelico didžioji kunigaikštystė
 Oldenburgo didžioji kunigaikštystė
 Hercogystės (Herzogtum):
 Anhalto-Desau hercogystė (nuo 1863 m. Anhalto hercogystė)
 Anhalto-Bernburgo hercogystė (iki 1863 m.)
 Anhalto-Kioteno hercogystė (nuo 1847 m.)
 Brunsviko hercogystė
 Holšteino hercogystė
 Lauenburgo hercogystė
 Limburgo hercogystė
 Nasau hercogystė
 Sakse-Gotos-Altenburgo hercogystė (iki 1825 m.)
 Sakse-Koburgo-Zaalfeldo hercogystė (nuo 1863 m. Sakse-Koburgo ir Gotos hercogystė)
 Sakse-Meiningeno hercogystė
 Sakse-Hildburghauzeno hercogystė (nuo 1826 m. Sakse-Altenburgo hercogystė)
 Kunigaikštystės (Fürstentum):
 Hohencolerno-Zygmeringeno kunigaikštystė (iki 1850 m.)
 Hohencolerno-Hechingeno kunigaikštystė (iki 1850 m.)
 Lipės kunigaikštystė
 Lichtenšteino kunigaikštystė
 Roiso-Geros kunigaikštystė
 Roiso-Graico kunigaikštystė
 Šaumburgo-Lipės kunigaikštystė
 Švarcburgo-Rudolštato kunigaikštystė
 Švarcburgo-Zondershauseno kunigaikštystė
 Valdeko-Pirmonto kunigaikštystė
 Hesės-Homburgo landgrafystė
 Laisvieji miestai:
 Brėmenas
 Hamburgas
 Liubekas
 Frankfurtas prie Maino

Šaltiniai 

Vokietijos istorinės valstybės
Half Japanese

Half Japanese yra amerikiečių alternatyviojo roko grupė, susikūrusi 1975 m. Merilando valstijoje.

Grupė laikoma alternatyviojo roko bumo dešimtajame XX a. dešimtmetyje pradininkais, nors jie ir išsiskyrė prieš visa tai. Daug alternatyviosios muzikos grupių, tarp jų ir Nirvana, įtakotos Half Japanese kūrybos, pripažino savo skolą šiai grupei, ir užtikrino, kad Half Japanese palikimas ir muzikinė įtaka augtų net ir po grupės išsiskyrimo.

Nariai 
 Jad Fair – gitara ir vokalas
 John Slugett – bosinė gitara ir vokalas
 jason Willett – gitara
 Gil Reider – mušamieji

Diskografija 
 Half Gentlemen/Not Beasts (Armageddon, 1980)
 Loud (Armageddon, 1981)
 Our Solar System (Iridescence, 1985)
 Sing No Evil (Iridescence, 1985)
 Music To Strip By (50 Skidillion Watts, 1987)
 Charmed Life (50 Skidillion Watts, 1988)
 The Band That Would Be King (50 Skidillion Watts, 1989)
 We Are They Who Ache with Amorous Love (TEC Tones, 1990)
 Fire In The Sky (Paperhouse, 1992)
 Hot (Safe House, 1995)
 Bone Head (Alternative Tentacles, 1997)
 Heaven Sent (Emperor Jones, 1997)
 Hello (Alternative Tentacles, 2001)

Kompiliacijos 
 Half Alive (Cassette – live at DC Space and the Red Door, Baltimore
 50 Skidillion Watts Live (Calypso Now, 1984)
 Boo: Live in Europe 1992 (TEC Tones, 1994)
 Best Of Half Japanese (Timebomb Japan, 1993)
 Greatest Hits 2 CDs / 3 LPs (Safe House, 1995)
 Best Of Half Japanese Vol. 2 (Timebomb Japan, 1995)

EP 
 „Calling All Girls“ (50 Skidillion Watts, 1977)
 Horrible (Press, 1982)
 Real Cool Time/What Can I Do/Monopoly EP (Overzealous Editions, 1989)
 Everybody Knows, Twang 1 EP (Seminal Twang, 1991)
 4 Four Kids EP (Ralph, 1991)
 Postcard EP (Earl, 1991)
 Eye of the Hurricane/Said and Done/U.S. Teens are Spoiled Bums/Daytona Beach EP (1991)

7" plokštelės 
 No Direct Line from my Brain to My Heart/(I Don’t Want to Have) Mono (No More) 7" (50 Skidillion Watts, 1978)
 Spy (Armageddon, 1981)
 How Will I Know (Press, 1982)
 U.S. Teens Are Spoiled Bums (50 Skidillion Watts, 1988)
 T For Texas/Go Go Go Go (XXOO Fan Club, 1990)

Docu 
 The Band That Would Be King

Šaltiniai 
 Azerrad, Michael. Our Band Could Be Your Life. New York: Little, Brown, 2001.
 Bio Allmusic

Nuorodos 

 Oficiali svetainė

JAV roko atlikėjai
Alternatyvaus roko atlikėjai
Indie rock atlikėjai
Visoki Dečanų vienuolynas

Visoki Dečanų vienuolynas () – pagrindinė serbų ortodoksų bažnyčia, esanti Metohijoje, Kosove, 12 km į pietus nuo Pečo. Vienuolynas yra seniausia viduramžių bažnyčia Balkanuose. Išsaugota freskų apdaila.

Istorija 
Vienuolynas pastatytas 1327 m. kaštainių giraitėje serbų karaliaus Stefano Urošo III nurodymu. Įstatai datuojami 1330 m. Bažnyčioje palaidoti karaliaus palaikai. Iki 1335 m. statybos darbus tęsė jo sūnus Stefanas Urošas IV Dušanas. Sienų tapyba buvo baigta 1350 m.

1990 m. Visoki Dečanų vienuolynas buvo paskelbtas išimtinės svarbos kultūros paminklu ir yra saugomas Serbijos Respublikos. 2004 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Taip pat yra saugomas Jungtinių Tautų Organizacijos („KFOR“ – NATO vadovaujamos tarptautinės taikos palaikymo pajėgos, kurios atsakingos už Kosovo saugumą).

Galerija

Nuorodos 

 Apie Visoki Dečanų vienuolyną www.kosovo.net svetainėje
 Apie Visoki Dečanų vienuolyną www.srpskoblago.org svetainėje

Stačiatikių vienuolynai
Kosovo kultūra
Berešidas

Berešidas () – miestas vakarų Maroke, Šavijos-Uardigo regione, 32 km į pietus nuo Kasablankos. Provincijos centras. Svarbus pramoninis centras (maisto, tekstilės, mašinų, elektronikos pramonė). Žemės ūkio regiono prekybinis centras. Veikia psichiatrijos ligoninė.

Sportas 
 Jusufijos sporto klubas; futbolo ekipa žaidžia Botola pirmenybėse.

Maroko miestai
Pečo patriarchatas

Pečo patriarchatas (; ) – serbų ortodoksų bažnyčia, esanti netoli Pečo, Kosove. Bažnyčių kompleksas yra Serbijos arkivyskupų ir patriarchatų dvasinis centras bei mauzoliejus.

1947 m. buvo paskelbtas ypač svarbiu kultūros paminklu. Kartu su Visoki Dečanų vienuolynu, 2006 m. liepos 13 d. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Istorija 
Tiksli statybų data nėra žinoma. Manoma, kad tuo metu kai šventasis Sava buvo gyvas, sklypas ant kurio pastatyta bažnyčia, tapo Žicos vienuolyno nuosavybė, vėliau Serbijos arkivyskupo sostas.

Arkivyskupas Arsenijus I 1266 m. pastatė šv. Apaštalų bažnyčia. 1250 m. bažnyčia buvo dekoruota. Apie 1320 m. Arkivyskupas Nikodimas I pastatė šv. Demetrijaus bažnyčią. Maždaug po dešimtmečio (1330 m.) arkivyskupas Danilas II pastatė trečią Švenčiausios Mergelės Hodegetrijos bažnyčią. Taip pat pastatė ir mažą šv. Mikalojaus bažnyčią. Prie visų trijų bažnyčių pastatė narteksą, priestatą prieš įėjimą į bažnyčias. Priešais narteksą pastatė bokštą. Arkivyskupo Joanakio II laikais, apie 1345 m., lig tol be apdailos buvusi šv. Demetrijaus bažnyčia buvo išpuošta freskomis. Imperatorius Dušanas Galingasis (valdęs 1331–1355 m.) suteikė arkivyskupijai Pečo patriarchalinį statusą.

XIV a. nedidelis pakeitimas buvo padarytas šv. Apaštalų bažnyčiai. Nuo XIII iki XV a. ir XVII a. Serbijos patriarchatai ir arkivyskupai buvo laidojami Pečo patriarchato bažnyčiose.

Restauracija 
Komplekso restauracijos darbai trūko nuo 2006 m. birželio iki lapkričio mėnesio. Pagrindinis tikslas buvo apsaugoti kompleksą nuo erozijos, taip pat pataisyti vidines sienas bei eksterjero vaizdą. Darbų eigoje šiaurinėje šv. Demetrijaus bažnyčios fasado dalyje buvo rastos dvi nežinomios freskos.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali Serbijos stačiatikių bažnyčios svetainė

Stačiatikių vienuolynai
Kosovo kultūra
Levišo Dievo Motinos cerkvė

Levišo Dievo Motinos cerkvė () – XIV a. serbų ortodoksų bažnyčia Prizrene, pietų Kosove. Valdant Osmanų imperijai bažnyčia buvo paversta į mečetę. XX a. pradžioje pertvarkyta į cerkvę.

Istorija 
Cerkvės statybos darbai buvo pradėti 1306 m. Baigta statyti 1309 m. Pastatyta ant senos, Bizantijos laikų bažnyčios griuvėsių.

1990 m. buvo paskelbta ypač svarbiu kultūros paminklu. 2006 m. liepos 13 d. įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. 1999 m., po Kosovo karo, buvo saugoma Kosovo pajėgų. 2004 m., po Kosovo neramumų, buvo sudeginta.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

 Bažnyčios istorija bei nuotraukų galerija 
 Frescos

Stačiatikių vienuolynai
Kosovo kultūra
Lietuva 2014 m. Eurovizijoje

Lietuva dalyvaus 2014 m. Eurovizijoje vyksiančioje Kopenhagoje, Danijoje. Šalies daina buvo atrenkama per Eurovizijos dainų konkurso nacionalinę atranką, devynių savaičių nacionalinio finalo formatą, kurį organizavo Lietuvos nacionalinis radijas ir televizija (LRT). Po finalo išaiškėjo, kad į 2014 m. „Euroviziją“ vyks Vilija Matačiūnaitė su savo pačios bei Viktoro Vaupšo kūrybos daina „Attention“.

„Eurovizijos“ dainų konkurso nacionalinė atranka 

„Eurovizijos“ dainų konkurso nacionalinė atranka yra nacionalinio finalo formatas, sukurtas LRT, siekiant atrinkti Lietuvos dainą 2014 m. Eurovizijoje. Atranka apims dešimties savaičių ilgą procesą, kuris prasideda nuo 2013 m. gruodžio 14 dienos, daina bus pasirinkta 2014 m. vasario 8 d., o atlikėjas 2014 m. vasario 15 dieną. Konkursą veda Simona Nainė ir Arūnas Valinskas.

Dalyviai 

 Aistė Pilvelytė
 Aleksandra Metalnikova
 Gintė Sičiūnaitė
 Ieva Zasimauskaitė
 Julija Jegorova
 Juozas Butnorius
 Jurijus Veklenko
 Justinas Lapatinskas
 Kristina Radžiukynaitė
 Martynas Kavaliauskas
 Mia
 Monika Linkytė
 Neringa Šiaudikytė
 Pop Ladies
 Sasha Song
 Soliaris
 Tadas Vilčinskas
 Vaidas Baumila
 VIG Roses
 Vilija Matačiūnaitė

Nacionalinė atranka

1 laida – Jubiliejinis koncertas 

Jubiliejiniame koncerte, kuriame buvo paminėtas Lietuvos dalyvavimas Eurovizijos dainų konkurse 20-metis, dalyvavo penkiolika dalyvių. Justinas Lapatinskas atliko 1994 m. dainą „Lopšinė mylimai“, Vilija Matačiūnaitė atliko 1999 m. dainą „Strazdas“, VIG Roses atliko 2001 m. dainą „You Got Style“, Martynas Kavaliauskas atliko 2002 dainą „Happy You“, Jurijus Veklenko ir Monika Linkytė atliko 2004 m. dalyvavusią dainą „What’s Happened To Your Love?“, Soliaris atliko 2005 m. dainą „Little by Little“, Pop Ladies atliko 2006 m. dainą „We Are the Winners“, Aleksandra Metalnikova atliko 2007 m. dainą „Love or Leave“, Julija Jegorova atliko 2008 m. dainą „Nomads In The Night“, Aistė Pilvelytė atliko lietuvišką 2009 m. dainos versiją „Pasiklydęs žmogus“, Juozas Butnorius ir Tadas Vilčinskas atliko 2010 m. dainą „Eastern European Funk“, Neringa Šiaudikytė atliko 2011 m. dainą „C’est ma vie“ ir Mia atliko 2013 m. dainą „Something“. Donny Montell atlikto 2012 m. dainą „Love Is Blind“ kaip šou svečias.

2 laida (gruodžio 21 d.)

3 laida (gruodžio 28 d.)

4 laida (sausio 4 d.) 

4-oji atrankos laida surengta 2014 m. sausio 4 d. Jame dalyvavo dešimt atlikėjų, kurie atliko lietuviškų dainų hitus.

5 laida (sausio 11 d.) 

Penktasis atrankos šou surengtas 2014 m. sausio 11 d. Dėl teisės atstovauti Lietuvai kovojantys devyni dalyviai atliko pasaulinius hitus. Lietuvos komisiją sudaro Darius Užkuraitis, Ieva Prudnikovaitė-Pitrėnė, Edmundas Seilius ir Ramūnas Zilnys.

6 laida (sausio 18 d.)

7 laida (sausio 25 d.)

8 laida (vasario 1 d.)

Finalas (kovo 1 d.)

Eurovizijoje 

Lietuva dalyvaus antrajame pusfinalyje gegužės 8 d.

Taip pat skaitykite 
 Lietuva Eurovizijoje
 Eurovizijos dainų konkursas 2014

Šaltiniai 

Lietuva Eurovizijos dainų konkurse
2014 muzikoje
Declan Hill

Declan Hill – airių kilmės kanadiečių žurnalistas, mokslininkas, konsultantas.
Studijavo Kanados nacionalinio teatro mokykloje, Trejybės koledžo universitete, Toronte. 2008 m. Oksfordo universitete apgynė sociologijos mokslų disertaciją, kurios tema – nelegalūs susitarimai dėl sporto varžybų baigties.
Jis tyrinėjo Rusijos mafijos poveikį profesionaliam ledo rituliui.
Kalba keturiomis kalbomis: anglų, prancūzų, ispanų ir italų (silpnai).

Veikla 
Prieš pradėdamas futbolo korupcijos tyrimus D. Hillas kūrė dokumentiką apie Kanados mafijos vadeivos nužudymą, Kosovo etninius konfliktus, etninį valymą Irake, pagoniškas religijas Bolivijoje. Nuo 2016 m. Vyriausiasis mokslo darbuotojas Würzburg universitete ir profesorius New Heaven universitete.

Darbai 
D. Hillas išleido dvi knygas apie nelegalius susitarimus sporte – „The Fix: Organized Crime and Soccer“ (išversta į 15 kalbų) ir „The Insider’s Guide to Match-Fixing in Football“. Jis paskelbė mokslinius straipsnius nagrinėjama tema, yra žurnalo „Global Integrity“ recenzentas.

Apdovanojimai 
 2003 m. tarptautinės organizacijos Amnesty International Canada žiniasklaidos apdovanojimo laimėtojas;
 2007 m. Kanados žurnalistų asociacijos apdovanojimas.

Šaltiniai

Nuodoros 
 Apie Declan Hill declanhill.com svetainėje

Žurnalistai tarptautininkai
Kanados mokslininkai
Vilkijos hidrografinis draustinis

Vilkijos hidrografinis draustinis – saugoma gamtos teritorija Joniškio rajone, prie  Skaistgirio miestelio, abipus Vilkijos upelio. Draustinio plotas 63,1 ha, įkurtas 1988 m. Vilkijos hidrografinis draustinis priskirtas Žagarės regioniniam parkui.

Draustinį sudaro upės vaga pakrančių medynai ir slėnio natūralios pievos. Paskirtis – išsaugoti Lielupės baseino Žiemgalos lygumos natūralios upės slėnį. Dalis draustinio teritorijos (nuo Bandorių kaimo iki Latvijos respublikos) yra įtraukta į gamtinių buveinių apsaugai svarbių teritorijų sąrašą NATURA 2000).

Upė maitinama paviršiniais gruntiniais vandenimis. Pavasarinių polaidžių metu ir gausių kritulių laikotarpiais Vilkija staiga patvinsta. Sausringais periodais upės vagoje lieka nedidelės vandens properšos, tai būdinga daugeliui Žiemgalės lygumos upelių. Upelio vagoje, kuri labai vingiuota, guli daug didelių riedulių.

Vilkijos pakrantėse auga uosiai, vinkšnos, trapieji ir baltieji gluosniai, baltalksniai, juodalksniai. Šios medžių ir kitų augalų rūšys suformuoja vertingas botaniniu požiūriu buveines. Didesni natūralių pievų plotai išsidėstę prie upės vingių. Vyrauja purienynai (Calthion palustris), mažiau paplitę aukštaviksvynai (Magnocaricion elatae). Vilkijos slėnyje aptinkamos saugomos augalų rūšys: paprastoji tuklė (Pinguicula vulgaris), totorinė maludė (Conioselinum tataricum), baltijinė gegūnė (Dactylorhiza longifolia) raudonoji gegūnė (Dactylorhiza incarnata), raktažolė pelenėlė (Primula farinosa), epifitinė samana plunksninė pliusnė (Neckera pennata). Upelio vagoje, ant vandens skalaujamų akmenų auga labai reta saugoma samana Arnoldo skeltadantė (Fissidens arnoldii).

Draustinyje pastoviai gyvena ūdros (Lutra lutra).

Šaltiniai 
 
  

Joniškio rajono geografija
Žagarės regioninis parkas
Lietuvos hidrografiniai draustiniai
Natura 2000
Bepu

Bepu () – miestas Japonijoje, Kiūšiū saloje, Oitos prefektūroje, prie Vidinės Japonijos jūros (Bepu įlankos). Spalvotosios metalurgijos, chemijos, tekstilės pramonė. Balneologinis kurortas (apylinkės garsėja karštosiomis versmėmis). Yra 100 m aukščio ryšių perdavos bokštas. Bepu apylinkėse yra vaizdingų krioklių, ežerų, parkų. Veikia universitetas (įkurtas 1954 m.).

Šaltiniai 

Japonijos miestai
Japonijos kurortai
Kutubijos mečetė

Kutubijos mečetė () – klasikinė maurų architektūros mečetė Maroke, istorinio Marakešo miesto senamiestyje (medinoje). Pastatyta netoli garsiojo Džema el Fna turgaus, Mohamedo V aveniu.

1157 m. Almoravidų valdovo Abdal Mumino nurodymu čia pastatyta pirmoji mečetė. Valdant Jakubui al-Mansūrui mečetė buvo perstatyta, nes senosios mihrabas netiksliai rodė Mekon. Dabartinė Kutubijos mečetė buvo statoma 1184–1199 m. Ją statė geriausi maurų meistrai iš pat Andalūzijos. Kutubijos mečetė laikoma seniausiu ir labiausiai išbaigtu Almoravidų laikotarpio statiniu.

Mečetė pastatyta iš raudono smiltainio, yra 80 m ilgio ir 60 m pločio. Sienos masyvios, su pasagų formos arkomis, dekoruotos ornamentais ir kufitų rašto įrašais. Vidus sudarytas iš 6 atskirų salių. Maldų salė yra "T" raidės formos, paremta daugiau nei 100 kolonų. Minbaras išskaptuotas iš santalo ir juodmedžio, dekoruotas dramblio kaulu ir sidabru. Jis pagamintas XI a. Kordoboje ir laikomas vienu puikiausių minbarų pasaulyje.

Ryškiausias Kutubijos mečetės elementas – masyvus, 77 m aukščio minaretas, taip pat pastatytas iš raudono smiltainio. Jam būdingas Omejadų stilius. Iš minareto bokšto atsiveria Marekešo panorama, šis bokštas yra ryškus miesto simbolis, nes už jį aukštesnius statinius statyti buvo uždrausta. Minaretą vainikuoja špilis iš varinių sferų, statinio sienos gausiai ornamentuotos.

Kutubijos mečetė reiškia „knygų pardavėjų mečetė“, kadangi greta jos įėjimo nuo seno vykdoma prekyba knygomis. Į pačią mečetę patekti gali tik musulmonai.

Maroko mečetės
Šefšauenas

Šefšauenas (, , ) – miestas šiaurės Maroke, Tanžero–Tetuano regione, Rifo kalnų papėdėje, į pietus nuo Tetuano. Greta miesto praeina Tetuano–Mekneso kelias. Miestas žymus savo architektūra. Dauguma statinių yra tradicinės mauriškos architektūros, nudažyti šviesiai melsva spalva. Yra tvirtovė, keletas mečečių.

Vystomas turizmas (dėl nedidelio nuotolio nuo Europos yra gausiai lankomas). Amatai (vilnos dirbiniai, audiniai). Namudinė ožkų sūrio, kanapių produktų (tame tarpe, hašišo) gamyba.

Istorija 

Šefšauenas įkurtas 1471 m., kaip nedidelė tvirtovė, skirta kovai prieš portugalus. Rekonkistos laikais čia įsikūrė nemažai moriskų ir žydų. 1920 m. tapo Ispanijos Maroko dalimi. 1916–1917 m. Šefšauene buvo kalinamas Rifo sukilėlis Abdel Karimas. 1956 m. vėl prijungtas prie Maroko.

Galerija 

Maroko miestai
Kopaonikas

Kopaonikas (; , Mali i Kopaonikut) – kalnų masyvas Serbijoje. Stūkso Kopaoniko nacionaliniame parke, centrinėje Serbijos dalyje, taip pat apima mažą dalį šiaurinio Kosovo. Aukščiausias taškas – Pančica (Serbijos ir Kosovo pasienyje), iškilusi 2 017 m virš jūros lygio.

Kopaonikas yra Serbijos pagrindinis slidinėjimo kurortas.

Istorija 
Kopaonikas turi turtingą istorinį paveldą. Viduramžių laikais buvo svarbus kasybos centras. Ant kalno yra senų tvirtovių, statytų Serbijos dinastijų.

Galerija

Nuorodos 

 Kopaoniko nacionalinis parkas
 Turizmo svetainė

Kosovo geografija
Serbijos kalnai
Keimbridžas

Keimbridžas () – miestas JAV, Masačusetso valstijos rytuose. Išsidėstęs tiesiai į šiaurę nuo Bostono, kitame Čarlzo upės krante. Pavadintas Kembridžo universiteto Anglijoje garbei. Tai universitetinis miestas, jame veikia vienos žymiausių aukštųjų mokyklų pasaulyje – Harvardo universitetas ir Masačusetso technologijos institutas. 2010 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyveno 105 tūkst. gyventojų.

Istorija 
Gyvenvietę 1630 m. įkūrė puritonai. Pradžioje ji vadinosi Niutaunu. 1636 m. įkurtas Niu koledžas (vėliau Džono Harvardo garbei pervadintas į Harvardo koledžą). 1638 m. gegužę miestelio pavadinimas pakeistas į Keimbridžą, tokiu būdu pagerbiant to paties pavadinimo universitetą Kembridže, Anglijoje.

Keimbridžas augo lėtai, verstasi žemdirbyste. Amerikos revoliucijos laikais didžioji dalis gyventojų buvo susitelkę namų ūkiuose aplink Harvardo koledžą. Apie 1790–1840 m. Keimbridžas pradėjo sparčiai augti, ypač po to, kai 1792 m. per upę, į Bostono pusę buvo nutiestas Vakarų Bostono tiltas. 1809 m. buvo atidarytas Kanalo tiltas palei naujai iškastą Midlsekso kanalą. Šie statiniai aplinkines pelkes pavertė pramoniniais ir gyvenamaisiais rajonais. XIX a. Keimbridžas pagarsėjo kaip šalies literatūros revoliucijos centras. 1846 m. suteiktas miesto statusas. Čia veikė Naujosios Anglijos stiklo kompanija (), įkurta 1818 m. XIX a. viduryje tai buvo didžiausias ir moderniausias stiklo fabrikas pasaulyje. Tuo metu Keimbridže taip pat veikė didžiausias rašalo gamintojas pasaulyje.

XX a. pr. Keimbridžas buvo vienas svarbiausių Naujosios Anglijos pramoninių miestų. Jame gyveno beveik 120 tūkst. gyventojų. Po Didžiosios depresijos ir Antrojo pasaulinio karo pramonės reikšmė Naujojoje Anglijoje sumenko, Keimbridžas neteko didžiosios dalies pramonės pagrindo. Buvo nuspręsta toliau miestą plėtoti kaip intelektualinį, o ne pramoninį centrą.

Miestai partneriai 
  Koimbra, Portugalija
  Sjenfuegosas, Kuba
  Gaeta, Italija
  Golvėjus, Airija
  Jerevanas, Armėnija
  Cukuba, Japonija
  Krokuva, Lenkija
  Haidiano rajonas, Pekinas, Kinija

Galerija

Šaltiniai 

Masačusetso miestai
Séamus Coleman

Šeimas Kolmenas (Séamus Coleman; g. 1988 m. spalio 11 d.) – Airijos rinktinės ir Everton FC klubo dešinysis gynėjas.

Karjera

Klubai 
Kolmenas gimė Airijoje, Donegolo grafystėje. Rungtyniaudamas gimtojo miesto „St. Catherine’s“ klube draugiškose rungtynėse su aukščiausios lygos Sligo Rovers FC atkreipė į save šios ekipos vadovų dėmesį ir 2006 m. pasirašė su ja sutartį. Vis dėlto komandos treneris Robas McDonaldas nepasitikėjo jaunuoju futbolininku ir net ketino išsiųsti jį tobulėti į žemesnės lygos Finn Harps FC komandą, tačiau 2007 m. kovą buvo atleistas iš pareigų. Naujasis komandos treneris Paulas Cookas ėmė pasitikėti Kolmenu nuo pat pirmųjų rungtynių ir šis netruko įsitvirtinti pagrindinėje komandos sudėtyje.

2009 m. Kolmenu susidomėjo tokie klubai kaip Ipswich Town FC, Birmingham City FC bei Celtic FC, tačiau jis už 60 tūkst. svarų sterlingų persikėlė į Everton FC.

2010 m. kovo mėn. jis buvo paskolintas Blackpool FC klubui, kuriam padėjo laimėti Futbolo lygos čempionato finalą prieš Cardiff City FC rezultatu 3–2.

Grįžęs į Evertoną jis netruko įsitvirtinti pagrindinėje komandos sudėtyje, o 2012 m. gruodį su klubu pasirašė naują 5 su puse metų sutartį.

2013-14 m. sezonas buvo sėkmingiausias jo karjeroje: Kolmenas pelnė 6 įvarčius (daugiau negu per visus klube praleistus metus iki tol) ir buvo išrinktas į simbolinę „Premier League“ rinktinę kaip geriausias dešinysis gynėjas. Pasibaigus sezonui, futbolininkas pasirašė naują sutartį su klubu iki 2019 m.

Tarptautinė karjera 
Kolmenas sužaidė 13 rungtynių už Airijos U-21 rinktinę, o nuo 2010 m. pabaigos rungtyniauja pagrindinėje Airijos futbolo rinktinėje.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Statistika

Šaltiniai 

Airijos futbolininkai
Euroapotheca

„Euroapotheca“ – tarptautinė įmonių grupė, valdanti mažmeninės prekybos vaistinių tinklus ir didmeninės vaistų prekybos įmones Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje, Lenkijoje, Ukrainoje bei Švedijoje. „Euroapotheca“ grupei šiuo metu priklauso vaistinės, veikiančios šešiose šalyse. „Euroapotheca“ Lietuvoje kontroliuoja vaistinių tinklą „Eurovaistinė“, Švedijoje – „Apoteksgruppen“, Latvijoje vaistinių tinklą „Euroaptieka“, Estijoje – „Euroapteek“, Lenkijoje „Euro-Apteka“, Ukrainoje – „Euroapteka“.

„Euroapotheca“ priklauso tarptautinei UAB „Vilniaus prekyba“ įmonių grupei.

Istorija 

„Euro vaistinė“ Lietuvoje įkurta 1998 m. ir tapo didžiausiu vaistinių tinklu Lietuvoje. 2001 m. pirmosios „Euro vaistinės“ atidarytos Latvijoje ir Lenkijoje. 2004 m. „Euroapotheca“ grupė įžengė ir į Estijos rinką. 2007 m. įkurtas holdingas UAB „Euroapotheca“, vienijantis vaistinių tinklus visose šalyse. 2014 m. Lietuvoje pradeda veikti e-vaistinė. 2017 m. lapkričio mėn. „Euroapotheca“ ir Švedijos Karalystė pasirašė sutartį dėl valstybės kontroliuojamos įmonės „Apoteksgruppen Holding AB“ įsigijimo. 2019 m. „Euroapotheca“ grupei priklausanti įmonė „Azeta" įkuria internetinės prekybos platformą – vaistinę internete „Azeta.lv" Latvijoje, 2020 m. rudenį – „Azeta.ee" Estijoje.

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali svetainė
Eurovaistine.lt 
azeta.lv
azeta.ee

Prekybos tinklai
Lietuvos prekybos įmonės
Elena Risteska

Elena Risteska (; g. 1986 m. balandžio 27 d. Skopjėje) – Makedonijos dainininkė. Ji atstovavo Makedonijai 2006 m. Eurovizijos konkurse Atėnuose, Graikijoje, su daina „Ninanajna“, su kuria finale užėmė 12 vietą – tai iki šiol geriausias Makedonijos rezultatas šiame konkurse.

Diskografija

Albumai 
 Den i Nok (2003)
 192 (2006)
 Milioner (2008)
 The Very Best of ... Elena Risteska (2009)
 Bez Šminka (2016)

Singlai 
 2002: Ona Drugoto
 2003: Den I Nok
 2003: Raj I Pekol
 2003: Vo Tvojot Svet (su Adnan)
 2003: Ne Sakam Da Krijam
 2004: Pobeda Za Nas (su Emil Arsov)
 2004: Ni Na Nebo, Ni Na Zemja
 2006: Ninanajna
 2006: Ne Mogu
 2006: Ljubav Nije Za Nas (su grupe Regina)
 2006: Esen Vo Mene
 2007: 192
 2007: Milioner (su Leroy Chambers)
 2007: Kreveta Dva
 2008: Million Dollar Player
 2008: Nekade Daleku/Bye, Bye
 2008: More Sokol Pie
 2008: Sakam Da Te Galam (su Parketi)
 2009: Usni Kako Temno Mastilo/Usne Boje Tamnog Mastila
 2009: Dosta
 2010: A mozevme
 2010: Sakam Po Dobro Da Te Pamtam
 2010: Srekna Nova Godina
 2011: Najdobro Do Sega (su Lambe Alabakovski)
 2012: Opasno Vreme

Nuorodos 

 Daina „Ninanajna“

|-

Šiaurės Makedonijos atlikėjai
Pop atlikėjai
Šiaurės_Makedonijos atstovai Eurovizijoje
2006 m. Eurovizijos dalyviai
Perfect Blue

Perfect Blue () – 1997 m. japonų animacinis psichologinis trileris, režisuotas Satoši Kon. Scenarijų pagal to paties pavadinimo Jošikadzu Takeučio (Yoshikazu Takeuchi) romaną filmui parašė Sadajukis Murajus (Sadayuki Murai). Filmas sukurtas „Madhouse“ studijoje.

Filme pasakojama apie Mimą Kirigoę, japonų pop muzikos dievaitę ir grupės „CHAM!“ narę, kuri nusprendžia siekti aktorės karjeros. Kai kurie jos gerbėjai yra nepatenkinti tokiu staigiu jos karjeros pokrypiu, ypač persekiotojas, vardu Me-Mania. Jos karjerai besitęsiant, Mimos pasaulis vis labiau primena Alfredo Hičkoko kūrinius: realybė ir iliuzijos laipsniškai persipina; Mima suvokia, kad Me-Mania yra mažiausias jos rūpestis.

Siužetas 

Mima Kirigoė, pagrindinė J-pop grupės „CHAM!“ vokalistė, nusprendžia siekti aktorės karjeros. Pirmasis jos projektas yra tiesiai į video kasetes leidžiama kriminalinė drama „Double Bind“. Kai kurie jos gerbėjai yra nepatenkinti jos karjeros ir pačios Mimos asmenybės pasikeitimu, įskaitant persekiotoją, žinomą Me-Mania vardu. Netrukus po grupės palikimo Mima faksu gauna anoniminį laišką, kuriame ji išvadinta išdavike. Ji taip pat atranda tinklalapį, pavadintą Mimos kambarys, kuriame publikuojami detalūs tariamai jos pačios rašyto dienoraščio įrašai. Apie tai ji praneša savo vadybininkei, buvusiai pop žvaigždei Rumi Hidakai, bet ši pataria jai nekreipti į tai dėmesio.

Tuo tarpu „Double Bind“ filmavimo aikštelėje Mimai pavyksta gauti didesnį vaidmenį. Tačiau jai tenka striptizo klube išprievartautos aukos vaidmuo. Rumi perspėja, kad tai sugadins jos reputaciją, bet Mima sutinka su filmavimo sąlygomis. Vis dėlto matyti, kad ji abejoja. Scenos atmosfera ją taip sutraumuoja, kad jai imasi reikštis iliuzijos. Ji nebesugeba atskirti savo tikrojo gyvenimo nuo pramogų verslo.

Nužudomi keletas kūrybinės grupės narių. Mima randa įkalčių, rodančių, kad ji yra pagrindinė įtariamoji. Negana to, intensyvėjantis jos psichikos nestabilumas priverčia ją suabejoti savo pačios nekaltumu. Pasirodo, kad tariamai Mimos kambarį sukūrusiam persekiotojui reiškiasi haliucinacijos. Jis užsipuola Mimą ir mėgina ją išprievartauti. Mima besigindama nubloškia persekiotoją su plaktuku ir pasprunka kreiptis pagalbos pas vienintelį jai likusį ramstį – vadybininkę Rumi. Mimai susidūrus su Rumi, ji pamato, kad Rumi vilki Mimos „CHAM!“ kostiumo kopiją ir elgiasi tarsi būtų tikroji Mima. Išaiškėja, kad persekiotojas tebuvo atpirkimo ožys.

Po vaikymosi po miestą Mimai galiausiai pavyksta besiginantis suluošinti Rumi. Rumi nepasveiksta nuo haliucinacijų ir atsiduria psichiatrinėje. Mima susitaiko su savo išgyvenimais ir žengia tolimesnį žingsnį savo gyvenime su naujai rastais savarankiškumu ir pasitikėjimu.

Atsiliepimai 
Žurnalas „Time“ filmą įtraukė į savo top 5 anime filmų DVD sąrašą.

„Perfect Blue“ skirta 25-a vieta britų žurnalo „Total Film“ visų laikų animacinių filmų sąraše.

Rasta pastebimų panašumų tarp „Perfect Blue“ ir Dareno Aronofskio filmų „Rekviem svajonei“ ir „Juodoji gulbė“.

Išnašos 

1997 filmai
Anime
Kolumbas (Džordžija)

Kolumbas () – miestas JAV, Džordžijos valstijos vakaruose. Miesto šiaurėje driekiasi Pidmonto plynaukštė, pietuose plyti pakrantės lygumos. Miesto teritorija teka Čatahučio () upė. 2010 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyveno 189 tūkst. žmonių. Kolumbas nutolęs 160 km atstumu į pietvakarius nuo Atlantos.

Yra Kolumbo oro uostas, keletas muziejų. Veikia Kolumbo valstybinis universitetas.

Istorija 
Kolumbas įkurtas 1828 m. Džordžijos įstatymų leidžiamojo organo nutarimu. Gyvenvietė pavadinta Kristupo Kolumbo vardu. Plantacijose palei upę auginti medvilnės laukai. Amžiaus viduryje nutiesus geležinkelį išaugo pramonės svarba, atidaryti tekstilės fabrikai. Šalyje įsiplieskus pilietiniam karui, Kalumbas išplėtė gamybos apimtis ir karo metu buvo antras pagal atsargų Konfederacijos kariuomenei tiekimą, po Ričmondo (Virdžinija). Be tekstilės fabrikų, mieste veikė geležies dirbinių ir kardų gamyklos, taip pat laivų statykla. Čia 1865 m. vyko Kolumbo mūšis.

Po karo miestas suklestėjo. Industrializacija paspartino miesto augimą. Ispanijos-Amerikos karo metu mieste pradėjo veikti tramvajų tinklas. XX a. vid. atidarytas Kolumbo koledžas (vėliau pervadintas į universitetą).

Miestai partneriai 
  Zugdidis, Gruzija
  Kiriū, Japonija
  Bistrica, Rumunija
  Taičungas, Taivanas

Šaltiniai 

Džordžijos miestai
Vila Seka

Vila Seka yra Taragoneso komarkos savivaldybė, Taragonos provincijoje, Katalonijoje (Ispanija). Vilasekos miestas yra už 10 km nuo provincijos administracinio centro Taragonos ir 4 km iki pajūrio. Savivaldybei taip pat priklauso La Pineda pakrantėje ir La Plana.

Senesnis pavadinimas buvo Vila Seka de Solicina (Vila-seca de Solcina), o nuo XX a. devintojo dešimtmečio vadinta Vila Seka i Salou kol 1989 m. Salou buvo atskirtas nuo Vila Sekos.

Katalonijos miestai
Ernis (reikšmės)

Ernis gali reikšti:
 ernis – kiauninių (Mustelidae) šeimos žinduolis;
 Ernis – Marvel komiksų ir jais pagrįstų kūrinių fiktyvus veikėjas;
 Ernis – 2013 m. filmas.
John Stones

Džonas Stounzas (John Stones; g. 1994 m. gegužės 28 d.) – Anglijos futbolininkas, rungtyniaujantis dešiniojo gynėjo pozicijoje šalies jaunimo rinktinėje bei Manchester City FC klube.

Karjera klubuose 
Stounzas priklausė gimtojo miesto komandos jaunimo akademijai ir 2011 m. pasirašė su komanda pirmąją sutartį. 2012 m. kovą jis debiutavo pagrindinėje sudėtyje, o rugpjūtį Lygos taurės varžybose pelnė vienintelį savo įvartį į Rochdale AFC vartus.

2013 m. sausio 31 d. jis už 3 mln. svarų sterlingų persikėlė į Everton FC komandą ir pasirašė su ja 5 su puse metų sutartį. Rugsėjo 14 d. jis debiutavo Premier League varžybose, pasirodydamas aikštėje po keitimo rungtynėse su Chelsea FC.

2014 m. Stounzas įsitvirtino pagrindinėje komandos sudėtyje, tačiau ne itin sėkmingas klubo žaidimas nuolat skatino gandus apie galimą futbolininko persikėlimą į stipresnį klubą. 2015 m. vasarą Chelsea FC pasiūlė už jį 30 mln. svarų sterlingų, tačiau nors pats futbolininkas išreiškė norą palikti komandą, jo klubas pasiūlymą atmetė. 2015–16 m. sezonas Stounzui nebuvo itin sėkmingas, jis sulaukdavo kritikos dėl neužtikrinto žaidimo, o dėl vietos pagrindinėje sudėtyje teko nuolat kovoti su argentiniečiu Roberto Funes Mori.

2016 m. vasarą vėl buvo kalbama apie galimą futbolininko išvykimą. Galiausiai rugpjūčio 9 d. buvo patvirtinta, kad Stounzas parduotas į Manchester City FC už 47,5 mln. svarų sterlingų. Tokiu būdu jis tapo antru brangiausiu gynėju futbolo istorijoje (po Davido Luiso).

Tarptautinė karjera 
Nuo 2014 m. Stounzas atstovauja šalies nacionalinei rinktinei.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Statistika 
Duomenys 2014 m. sausio 1d.

Šaltiniai 

Anglijos futbolininkai
Panevėžio laisvųjų krikščionių bažnyčia

Panevėžio laisvųjų krikščionių bažnyčia –  laisvųjų krikščionių bažnyčia, įsikūrusi Panevėžyje, A. Mackevičiaus g. 5.

Lietuvoje tradicine nelaikomos Laisvųjų krikščionių bažnyčios Panevėžio bendruomenė pradėjo gyvuoti nuo 1991 m. Jai priklauso 30 narių, vidutinis pamaldas lankančių žmonių skaičius – 50. Pamaldos vyksta sekmadieniais.

Nuorodos 

 Panevėžio laisvųjų krikščionių bažnyčios svetainė
 Baptistai ir „laisvosios bažnyčios“  

Panevėžio bažnyčios
Panevėžio keliai

AB „Panevėžio keliai“ – akcinė bendrovė, įsikūrusi Panevėžyje. Viena didžiausių Baltijos šalyse kelių statybos įmonių, turinti apie 800 darbuotojų. Nuo 2022 m. bendrovė pakeitė vardą į AB "HISK".

Istorija 

1965 m. Panevėžyje įkurta Panevėžio kelių statybos valdyba Nr. 5 (KSV–5), kuri užsiėmė kelių, gatvių, tiltų statyba ir remonto darbais šiame regione.

Vėliau įmonės juridinis statusas ir pavadinimas daug kartų keitėsi, kol 1993 m. valstybinė įmonė (buvusi KSV-5) buvo reorganizuota į AB „Panevėžio keliai“. Bendrovė įsikūrė buvusios kelių statybos valdybos bazėje. Tuo metu Panevėžio įmonė buvo pripažinta viena geriausių šalyje kelių statybos įmonių, sėkmingai įvykdžiusi valstybinės reikšmės projektus - atlikusi automagistralės Kaunas-Cinkiškis-Klaipėda ir Vilnius-Ukmergė-Panevėžys statybos darbus.

Bėgant metams didėjo darbų apimtys ir geografija, plėtėsi akcinei bendrovei priklausančių įmonių tinklas. Per pastarąjį dešimtmetį AB „Panevėžio keliai“ sukūrė specializuotų kelių statybos, statybos, nekilnojamojo turto įmonių grupę, skirtą įgyvendinti įvairios paskirties su statyba plačiąja prasme susijusius projektus Lietuvoje ir užsienio šalyse.

2022 m. įmonė pakeitė pavadinimą į „HISK“ (Holistinės Infrastruktūros Statybų Kompanijos).

Veiklos sritys 

 Kelių, tiltų, viadukų ir geležinkelių statybos bei rekonstrukcijos darbai
 Asfaltbetonio gamyba 
 Granito skaldos gamyba 
 Polimerinio bitumo, bituminių emulsijų gamyba 
 Betono gamyba 
 Gelžbetonio gamyba 
 Gelžbetonio laužo utilizavimas (permalimas)

Paskutiniai bendrovės vykdomi stambūs projektai susiję su objektų statyba Vilniaus aplinkkelio, Rail Baltica ruožuose.

AB „Panevėžio keliai“ valdo kelių statybos, statybos ir nekilnojamojo turto įmonių grupę. Statybinių medžiagų gamybos ir kelių statybos įmonių tinklas apima Vidurio, Šiaurės ir Rytų Lietuvą, vykdoma veikla Latvijoje, Kaliningrado srityje (Rusija), Ukrainoje. Tarp AB „Panevėžio keliai“ įmonių grupei priklausančių didžiausių bendrovių – Panevėžio statybos trestas su antrinėmis įmonėmis.

Išnašos

Nuorodos 

 AB „Panevėžio keliai“ svetainė 

Panevėžio įmonės
Panevėžio geležinkelio stotis

Panevėžio geležinkelio stotis – geležinkelio statinių kompleksas Panevėžyje, S. Kerbedžio g. 9. Stotis yra AB „Lietuvos Geležinkeliai“ Krovinių vežimo valdybos Šiaulių regiono stočių skyriaus ir Keleivių vežimo direkcijos padalinys.

Stotis aptarnauja Radviliškio–Daugpilio geležinkelio liniją. Čia sutinkami ir Aukštaitijos siaurojo geležinkelio traukiniai. Skirtingų matavimų vėžės niekur nesikerta – siaurasis geležinkelis kerta platųjį į kitą pusę (bei Senamiesčio gatvę) rytiniame stoties gale siaurojo geležinkelio viaduku, kur toliau eina į Anykščius.

Panevėžyje darbo dienomis du kartus per dieną atvyksta keleiviniai traukiniai iš Šiaulių, vieną – iš Radviliškio. Savaitgaliais čia du kartus per dieną stoja keleiviniai traukiniai iš Šiaulių į Rokiškį ir atgal. Siauruku organizuojamos nereguliarios turistinės kelionės.

Siauruko stotis 

Dalį Panevėžio geležinkelio stoties užima Aukštaitijos siaurojo geležinkelio stoties peronas. 2014 m. rugsėjo 26 d. čia atidaryta naujoji siauruko stotis, atkurta pagal 1905 m. pastatytos senosios stoties brėžinius ir nuotraukas. Siauruko stotis atstatyta kiek kitoje vietoje, nei buvo anksčiau. Perono stogą laikantys mediniai stulpai, statinį puošiantys drožiniai yra tokie pat, kokie buvo XX a. pradžioje stovėjusioje stotyje. Peronas ir į jį vedantys takai iškloti akmenų grindiniu, o bortai padaryti ne betoniniai, kaip įprasta dabar, bet ąžuoliniai, kaip anuomet. Prie stoties pastato sienos kabantis varpas iš praeities į dabartį atkeliavo neįprastu būdu. Pradžioje jis buvo iškastas teritoriją tvarkiusių geležinkeliečių, vėliau atsidūrė metalo supirktuvėje. Po to radinys pateko pas sendaikčių turguje prekiaujantį antikvarą.

Siauruką aptarnaujantys darbuotojai nuo šiol turės ir šventines uniformas. Jos pasiūtos pagal tarpukario geležinkelininkų nešiotų uniformų pavyzdį. Specialių spalvų siūlės išduoda net uniformą vilkinčio žmogaus pareigas. Pavyzdžiui, avietine spalva apkraštuota vadovaujamojo personalo uniforma, žalia – kelininkų, o mėlyna – mašinistų ir visų, kurių darbas susijęs su traukinių priežiūra.

Nuorodos 

 Lietuvos geležinkelių raida
 Panevėžio geležinkeliai nuotraukose (miestai.net)
 Pagal senus brėžinius atgaivinta senoji siauruko stotis 

Lietuvos geležinkelio stotys
Panevėžio statiniai
Renavo eglė

Renavo eglė (Storoji eglė) – išskirtinio storio kamieną turinti eglė, laikoma storiausia Lietuvoje. Ji auga Mažeikių rajone, Renavo kaime, apie 250 m į vakarus nuo kelio . Paskelbta valstybės saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu 1960 m., priskirta prie respublikinės reikšmės paminklų 1987 m., įrašyta į Valstybės saugomų gamtos paveldo objektų sąrašą 2005 m.

Renavo eglė ošia Renavo dvaro parke, Varduvos dešiniajame krante (100 m nuo pėsčiųjų tilto).  Medis aptvertas, pastatyta informacinė lenta. 1983 m. vasarą iškirsti aplinkui eglę augę mažaverčiai medžiai. Apsaugos zona apie paminklą sudaryta iš penkių metrų pločio juostos, kurios plotas 95 kv.m. 1994 m. eglę apniko kinivarpos – žievėgraužiai tipografai. Šalia augusios eglės nudžiūvo ir 1999 m. buvo nupjautos, tačiau šis gamtos paminklas puolimą atlaikė, nors medyje liko daugybė vabalų išgraužtų skylių, sakotakių liekanų.

Iki 2009 m. storiausia Lietuvos egle laikyta Gelgaudiškio miško eglė, tačiau buvo išbraukta kaip sunykęs valstybės saugomas gamtos paveldo objektas. Ji nudžiūvo, o dėl keliamo pavojaus buvo ir nupjauta. Jos apimties būta 3,35 m, aukščio – 43 m, tikslus amžius iki nudžiūvimo (suskaičiavus kamieno rieves po nukirtimo) – 155 metai.

2022 m. duomenimis, po Renavo eglės storiausia išlieka Plokščių miško eglė (Plungės raj.), kurios kamieno apimtis 3,87 m.

Duomenys 

 aukštis – 36,5 m 
 kamieno apimtis 1,3 m aukštyje –  3,93 m 
 tūris – 18 ktm
 spėjamas amžius – 150 metų
 medžio rūšis – paprastoji eglė (Picea abies (L.) H.Karst.)

Šaltiniai

Nuorodos 

 Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
 Įspūdingiausios Lietuvos eglės (lrytas.lt) 
 Žurnalas „Miškai“: išskirtiniausių Lietuvos medžių dešimtukas
 Paminkliniai medžiai Lietuvoje 

Lietuvos gamtos paveldo objektai
Mažeikių rajono paveldas