joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Nobuo Uematsu

Nobuo Uemacu () – Japonijos kompiuterinių žaidimų kompozitorius, geriausiai žinomas dėl savo sukurtų garso takelių „Final Fantasy“ žaidimų serijai. Uemacu, savamokslis muzikas, pradėjo groti pianinu būdamas 11 ar 12 metų. Kaip teigia, jam didžiausią įtaką padarė Eltono Džono kūryba.

Uemacu pradėjo dirbti bendrovėje „Square“ (dabar „Square Enix“) 1986 m., ten jis susipažino su „Final Fantasy“ kūrėju Hironobu Sakagučiu. Jiedu kartu dirbo prie daugelio kompiuterinių žaidimų, daugiausia prie „Final Fantasy“ serijos. Bendrovėje praleidęs maždaug 20 metų, jis paliko „Square Enix“ 2004 m. ir įkūrė savo įmonę „Smile Please“ bei įrašų kompaniją „Dog Ear Records“. Nuo tada jis kuria muziką kompiuteriniams žaidimams, daugiausiai tiems, kuriuos kuria „Square Enix“ ir Sakagučio studija „Mistwalker“, kaip laisvai samdomas kompozitorius.

Buvo išleista keletas jo garso takelių ir aranžuotų albumų. Daugelis jų buvo atlikti „Final Fantasy“ koncertuose. Nuo 2002 iki 2010 m. kartu su kolegomis Kenichiro Fukui ir Tsuyoshi Sekito, jis buvo roko grupės The Black Mages narys. Joje jis grojo elektroniniais vargonais ir kitais klavišiniais instrumentais. Grupė atlikdavo Uemacu „Final Fantasy“ kūrinių roko versijas. Šiuo metu atlieka pasirodymus su grupe Earthbound Papas.

Jis taip pat parašė muziką ir keletui animė, kaip, pvz., „Final Fantasy VII: Advent Children“.

Išnašos

Nuorodos 
 

Animė kompozitoriai
Japonijos kompozitoriai
Kompiuterinių žaidimų kompozitoriai
Seimo rūmai

Seimo rūmai – Lietuvos Respublikos parlamento pastatas Vilniuje.

Istorija 
Pirmojo pastato statybos darbai buvo pradėti 1976 m. Statyboms vadovavo architektai Algimantas Nasvytis ir Vytautas Nasvytis. Rūmai buvo baigti 1980 m. Į šį pastatą iš Lietuvos SSR Valstybinio akademinio operos ir baleto teatro pastato persikėlė Lietuvos SSR Aukščiausioji Taryba.

1978 m. šalia pastatytas Lietuvos SSR finansų ministerijos pastatas (architektas Andrius Gudaitis), o 1979 m. – Respublikinės profesinių sąjungų tarybos rūmai (architektas Česlovas Mazūras). XX a. pabaigoje šie pastatai perduoti Lietuvos Respublikos Seimui ir pervadinti į Seimo II-uosius (buvęs Lietuvos SSR finansų ministerijos pastatas) ir III-iuosius (buvę Respublikinės profesinių sąjungų tarybos rūmai) rūmus.

1993–1997 m. Seimo I-ųjų rūmų vakarinėje dalyje dirbo Lietuvos Respublikos Prezidento kanceliarija.

2006 m. buvo pradėti darbai naujai parlamento salei statyti, senieji Seimo II-ieji rūmai buvo nugriauti. 2007 m. rugsėjo 10 d. buvo atidaryta nauja salė, kurios darbai kainavo 50 milijonų litų. Rekonstrukcijos metu Seimo I-ieji, II-ieji ir III-ieji rūmai buvo sujungti. Seimo I-ųjų rūmų parlamento salė naudojama šventiniams renginiams. 2008 m. atlikti rekonstrukcijos darbai Seimo III-iuose rūmuose, 2009, 2011–2012 m. ir 2014–2015 m. – Seimo I-iuose rūmuose.

2017 m. buvęs leidyklos „Valstybės žinių“ pastatas tapo Seimo IV-aisiais rūmais.

Galerija

Šaltiniai 

Vilniaus pastatai
Montrozas

Montrozas (, ) – kurortinis miestas Anguso srityje, Škotijoje. Išsidėstęs 61 km į šiaurę nuo Dandžio, tarp Šiaurės ir Pietų Esko upių žiočių. Šiauriausias Anguso miestas. 2001 m. duomenimis, mieste gyveno 10845 gyventojų.

Motrozas turi turtingą architektūrą ir taip pat yra tarptautinės prekybos centras. Svarbus komercinis uostas. Mieste klesti naftos ir dujų pramonė.

Istorija 
Ankstyvaisias laikotarpiais gyvenvietė žinoma Celurca pavadinimu.

1178 m. čia buvo pastatyta pilis. Jos liekanos vadinamos Raudonąja Pilimi (Red Castle).

Sportas 
 Montrose FC (futbolo klubas).
 „Links Park“ stadionas.

Galerija

Nuorodos 
 Montrose Community Website
 Montrose Society 
 Montrose Review
 Montrose Music Festival
 Old and St Andrews Church
 Sleepyhillock Cemetery
 List of men recorded on Montrose War Memorial
 Montrose Twinning Association Website 

Škotijos miestai
Abel Hernández

Abelis Ernandesas (Abel Mathías Hernández Platero; g. 1990 m. rugpjūčio 8 d.) – Urugvajaus futbolininkas, žaidžiantis puolėjo pozicijoje. Italijos klubo „US Città di Palermo“ žaidėjas.

Karjerą pradėjo „Central Español“ klube, vėliau trumpai žaidė „Peñarol“, o 2009 m. išvyko į Europą.

Ernandesas žaidė Urugvajaus U-20 rinktinėje, su ja dalyvavo 2009 m. FIFA U-20 pasaulio čempionate. Taip pat pakviestas į 2012 m. Londono olimpines žaidynes. Nacionalinėje rinktinėje debiutavo 2010 m.; buvo 2011 m. Copa América taurę laimėjusios komandos nariu.

Laimėjimai 
 Copa América: 2011 m.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Hernandez
Urugvajaus olimpiečiai
Keokukas

Keokukas () – miestas JAV, Ajovos valstijoje. Kartu su Fort Madisonu yra Li apygardos administracinis centras. 2010 m. gyventojų surašymo duomenimis, turi 10,7 tūkst. gyventojų. Miestas pavadintas indėnų saukų tautos vado Keokuko garbei. Miestas įsikūręs pačiuose valstijos pietryčiuose, De Moino ir Misisipės upių santakoje, taip pat čia susikerta 61, 136 ir 218 JAV plentai.

Istorija 
Po Juodojo vanago karo 1832 m. gyvenvietė tapo žinoma kaip Keokukas. Miestelio statusas suteiktas 1847 m. gruodžio 13 d. 1853 m. Keokukas buvo vienas iš mormonų žygio į vakarus apsistojimų centrų; daugiau kaip 2000 mormonų pražygiavo pro miestelį. 1913 m. ant Misisipės upės buvo įrengta užtvanka. Keokuko gyventojų sk. 1930 m. pasiekė 15 106.

Šaltiniai 

Ajovos miestai
Divizijos generolo Stasio Raštikio Lietuvos kariuomenės mokykla

Divizijos generolo Stasio Raštikio Lietuvos kariuomenės mokykla – pirmoji karinė mokymo įstaiga, įkurta atkūrus Lietuvos valstybingumą 1990 m. Veikia Kaune, S.Dariaus ir S.Girėno g. 100. Lietuvos kariuomenės mokykloje rengiami kareiviai (jūreiviai) ir puskarininkiai (jaunesnieji vadai) visoms Lietuvos kariuomenės pajėgoms pagal vadų rengimo programas. Mokykloje taip pat rengiami kariai, valstybės tarnautojai bei darbuotojai, dirbantys pagal darbo sutartį Lietuvos kariuomenės mokyklos mokymo centruose, keliama jų kvalifikacija.

Istorija 
1990 m. kovą, Lietuvos Aukščiausiajai Tarybai paskelbus valstybės suvereniteto atkūrimą, iškilo poreikis jį užtikrinti. Tuo tikslu pradėta formuoti krašto apsaugos sistema. Siekiant turėti Lietuvoje parengtų karininkų, 1990 m. gruodžio 20 d. Kaune įkurti Karininkų kursai. 1993 m. kovo 1 d. Karininkų kursai buvo reorganizuoti į Krašto apsaugos puskarininkių mokyklą. Joje buvo rengiami įvairių karinių sričių specialistai. 1996 m. rugsėjo 11 d. mokyklai suteiktas Lietuvos divizijos generolo St. Raštikio vardas. Nuo 1997 m. mokykloje parengta keturių pakopų seržantų ir puskarininkių rengimo sistema. Nuo 2010 m. puskarininkių mokykla gavo licenciją ir turi teisę vykdyti formalųjį profesinį mokymą pagal Kariuomenės seržanto mokymo programą. 2011 m. rugpjūčio 1 d. puskarininkių mokykla pertvarkyta į Divizijos generolo S. Raštikio Lietuvos kariuomenės mokyklą. Iš viso, laikotarpiu nuo 1991 m. iki 2011 m. Lietuvos kariuomenės mokykloje parengti 17936 klausytojai.

Veikla 
Lietuvos kariuomenės mokykla nuo 1995 m. vykdo tarptautinio bendradarbiavimo programas su JAV, Jungtinės Karalystės, Danijos, Ukrainos kariuomenėmis. Pertvarkius mokyklą, joje nuo 2011 m. vykdomas puskarininkių ir specialistų rengimas pagal 67 mokymo programas (iki tol buvo rengiama pagal 30 mokymo programų). Kariuomenės mokykloje rikiuotės, negarsinių valdymo signalų, kovos rikiuotės ir kiti praktiniai užsiėmimus lanko ir Lietuvos šaulių sąjungos nariai. Praktinius įgūdžius mokyklos klausytojai turi galimybę įtvirtinti 1998 m. rugsėjo 30 d. mokyklai priskirtame Lietuvos kariuomenės Kazlų Rūdos poligone.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficialus mokyklos tinklalapis 

Kauno miesto savivaldybės mokyklos
Dabartinės Lietuvos kariuomenės daliniai
Lietuvos karo mokyklos
Kobylka

Kobylka () – miestas vidurio Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Volomino apskrityje, Varšuvos aglomeracijoje, prie šiaurės rytinio Varšuvos pakraščio. Pro miestą eina Varšuvos-Balstogės geležinkelis. Elektronikos, metalo apdirbimo (automobilių detalių), statybinių medžiagų (statybinių klijų, parketo) pramonė. Veikia profesinis elektronikos mokslų ir gamybinis centras ZANTEN, statybinių mašinų pramonės institutas. Kobylkos pietrytinėje pusėje yra Grabičo rezervatas, kuriame saugoma vandens paukščių perėjimo vieta. Kobylkoje yra 1741–1753 m. statyta vėlyvojo baroko Švč. Trejybės bažnyčia (architektas G. A. Longhi). Bažnyčios šoninės navos įrengtos 1855 m. (architektas L. Bethier), rytinis bokštas 1949 m. (architektas B. Zborowski).

Istorija 

Kobylkos kaimas minimas nuo XV a. I pusės. XVIII a. II pusėje čia įkurta manufaktūra gamino dekoratyvinius audinius, šilko juostas (buvo pagrindinis kontušo juostų gamintojas), kojines. 1794 m. spalio 26 d. prie Kobylkos įvyko mūšis tarp Rusijos armijos ir Lenkijos sukilėlių. 1862 m. miestą pasiekė geležinkelis. Antrojo pasaulinio karo metais veikė getas. Miesto teisės Kobylkai suteiktos 1969 m.

Šaltiniai 

Lenkijos miestai
Konskiai

Konskiai () – miestas pietinėje Lenkijoje, Švento Kryžiaus vaivadijoje, į šiaurės vakarus nuo Kelcų. Apskrities (pavieto) centras. Per miestą eina geležinkelis Lodzė–Skaržyskas-Kamena, taip pat keliai į Skaržyską-Kameną, Kelcus, Grujecą, Pšedbužą. Metalo apdirbimo (liejimo), keramikos (keraminių plytelių), siuvimo, baldų, maisto pramonė. Mieste yra XV-XVI a. vėlyvosios gotikos Šv. Mykolo bažnyčia su neogotikiniais bokštais, XVIII a. Šv. Onos bažnyčia, 1740 m. Jacek Małachowski rūmai (iš dalies perstatyti XIX a. I pusėje) su prancūziškojo ir angliškojo tipo parku.

Istorija 

Konskiai apgyvendinti XI a., o pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėti 1124 m. Apie 1220 m. pastatyta bažnyčia ir įsteigta parapija. Nuo XVI a. Konskiai tapo svarbiu metalurgijos ir ginklų gamybos centru, čia veikė 320 geležies liejyklų, 40 kalvių. Vėliau plėtota ir stiklo liejyba. Čia įsikūrė nemažai žydų. Konskiams miesto teisės suteiktos 1748 m. Per Antrąjį pasaulinį karą veikė tarybinių belaisvių stovykla (žuvo apie 5000 žmonių), žydų getas. 1866–1975 m. ir nuo 1999 m. Konskiai yra apskrities centras.

Šaltiniai 

Lenkijos miestai
Lodzės Konstantynuvas

Lodzės Konstantynuvas () – miestas vidurio Lenkijoje, Lodzės vaivadijoje, Pabianicių apskrityje, vakarinis Lodzės priemiestis. Su Lodze sujungtas keliu, tramvajaus linija. Svarbus tekstilės pramonės centras (vilnos apdirbimas, siuvimas); taip pat medienos apdirbimo (baldų), avalynės, maisto pramonė. Veikia meno galerija, yra daug sporto, rekreacijos objektų.

Lodzės Konstantynuve yra 1832 m. Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia, 1834 m. klasicistinė Šv. Juozapo bažnyčia, XIX a. tekstilės fabriko pastatai.

Istorija 

Konstantynuvo kaimas šaltiniuose minimas nuo 1364 m. Išaugo XIX a.: 1821 m. įkurta gelumbės ir drobės fabrikų audėjų gyvenvietė. Miesto teisės suteiktos 1824 m. Per Pirmąjį pasaulinį karą miestas apgriautas.

Šaltiniai 

Lenkijos miestai
Koscianas

Koscianas () – miestas pietvakarių Lenkijoje, Didžiosios Lenkijos vaivadijoje, į pietvakarius nuo Poznanės, prie Kosciano kanalo; apskrities (pavieto) centras. Per miestą eina Poznanės–Vroclavo geležinkelis ir plentas. Maisto (cukraus, pieno, mėsos, vaisių ir daržovių perdirbimo, vyno, malimo), baldų, poligrafijos pramonė, cheminės aparatūros, statybinės keramikos, techninių dujų, komunalinės įrangos gamyba. Kosciano apylinkėse vykdoma gamtinių dujų gavyba.

Yra XIV a. Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia, XV a. gotikinė renesansinė Šv. Dvasios bažnyčia, XVII a. pr. Švč. Mergelės Marijos Angelų Karalienės koplyčia, 1907 m. neobarokinė Viešpaties Jėzaus bažnyčia, XIV–XV a. gotikinių mūrinių miesto sienų liekanos, XVIII a. pab. klasicistinė rotušė, XVII–XIX a. gyvenamieji namai.

Istorija 

Koscianas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1242 m., miesto teisės suteiktos apie 1310 m. Viduramžiais karališkasis miestas, pilies ir žemės teismų buveinė, amatų centras (garsėjo gelumbės audimu, kailių dirbimu).

Šaltiniai 

Lenkijos miestai
Koscežyna

Koscežyna (, kaš. Kòscérzëna) – miestas šiaurės Lenkijoje, Pamario vaivadijoje, 50 km į pietvakarius nuo Gdansko, Kašubų aukštumoje, prie Garčyno, Galenznės, Kapličnės, Vežysko ežerų. Apskrities (pavieto) centras. Plentai ir geležinkeliai į Gdynę, Gdanską, Bydgoščių, Choinices. Metalo apdirbimo, keramikos, siuvimo, maisto (mėsos, vaisių ir daržovių perdirbimo), medienos apdirbimo (tame tarpe baldų) pramonė, plastikinės galanterijos dirbinių gamyba. Svarbus turistinis centras ir kurortas, miesto apylinkėse gausu ežerų ir pušynų. Veikia miesto muziejus, Lenkijos geležinkelių skansenas (įkurtas 1992 m. buvusiame garvežių depe). Yra 1917 m. neobarokinė Švč. Trejybės ir 1894 m. neogotikinė Kristaus Prisikėlimo bažnyčios bei 1843 m. neogotikinė rotušė.

Koscežyna yra svarbus kašubų kultūrinis centras.

Istorija 

Koscežyna rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1284 m., buvo pamarėnų žemėse. 1309 m. užimta kryžiuočių. Miesto teisės suteiktos 1389 m. Pagal Torūnės taiką 1466 m. Koscežyna iš Karališkosios Prūsijos grąžinta Lenkijai. Nuo 1772 m. vėl priklausė vokiečiams, vadinta Berentu (). 1939 m. vokiečiai iš Koscežynos ir jos apylinkių iškėlė apie 13 000 kašubų, daug jų nužudė. 1818–1975 m. ir nuo 1999 m. yra apskrities centras.

Šaltiniai 

Lenkijos miestai
Lenkijos kurortai
Ryan Dolan

Rajanas Dolanas (; g. 1985 m. liepos 25 d.) – Airijos dainininkas, kuris atstovavo Airijai 2013 m. Eurovizijos dainų konkurse, Švedijoje su daina „Only Love Survives“.

2013 m. gegužės 13 d. išleido savo debiutinį albumą Frequency.

Diskografija

Albumai 
 2013: Frequency
 2016: Under the Covers, Vol.1

Singlai 
 2013: Only Love Survives
 2014: Start Again
 2014: Fall to the Floor
 2015: Uptown Downtown

Nuorodos 

 Oficiali svetainė

|-

Airijos atlikėjai
Airijos atstovai Eurovizijoje
2013 m. Eurovizijos dalyviai‎
Dašava

Dašava () – miesto tipo gyvenvietė vakarų Ukrainoje, Lvovo srityje, 12 km į rytus nuo rajono centro Stryjaus, prie pat Karpatų kalnų. Per miestą eina automobilių kelias Stryjus-Haličas. Stambus Ukrainos gamtinių dujų centras. Veikia techninės anglies, plytų gamyklos. Yra vidurinė mokykla, biblioteka, ligoninė.

Istorija 
Vietovė rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėta 1448 m. XX a. pradžioje prie Dašavos aptiktos gamtinės dujos. Tarpukaryje priklausė Lenkijai. 1921 m. išgręžtas pirmasis gamtinių dujų gręžinys. 1922 m. nutiestas dujotiekis iš Dašavos į Stryjų. 1929 m. dujotiekis nutiestas iki Lvovo. Po Antrojo pasaulinio karo tapo Ukrainos gamtinių dujų pramonės centru. 1948 m. iš Dašavos buvo nutiestas dujotiekis į Kijevą, 1951 m. į Maskvą. 1961 m. pirmą kartą gamtinės dujos iš Dašavos pradėtos tiekti ir į Lietuvą.

Nuorodos 
 Lvovo srities tinklalapis. Dašava 

Lvovo srities miestai
Kostšynas prie Odros

Kostšynas prie Odros () – miestas vakarų Lenkijoje, Liubušo vaivadijoje, ties Odros ir Vartos santaka, Vokietijos pasienyje (priešais Kiustrino-Keco kaimą). Geležinkeliai ir plentai į Ščeciną, Vroclavą, Poznanę, Berlyną, Gdanską. Upių uostas. Seniau veikė svarbus pasienio postas. Mašinų (elektros įrengimų), medienos apdirbimo, popieriaus, statybinių medžiagų, maisto (koncentratų, prieskonių) pramonė. Yra gamtos muziejus, vyksta tarptautiniai tapybos plenerai. Netoliese yra Vartos žiočių nacionalinis parkas ir Slunsko ornitologinis rezervatas. Kostšyne yra XV a. pilies griuvėsiai, 1590 m. tvirtovė su požemiais.

Istorija 

Gyvenvietė pradėjo kurtis XII a., pastačius pilį ir įsteigus muitinę. Kostšynas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1232 m. (priklausė tamplieriams, nuo 1234 m. – Silezijos Piastams). 1261 m. miestą užėmė vokiečiai ir ėmė vadinti Kiustrinu (). Miesto teisės suteiktos 1300 m. XV a. miestą valdė kryžiuočiai, 1444 m. pastatė pilį. 1536–1571 m. buvo markgrafo rezidencija. Vėliau miestas priklausė Prūsijai, klestėjo pramonė (veikė tekstilės, krakmolo fabrikai). Per Antrąjį pasaulinį karą miestas praktiškai visiškai sugriautas. Po 1945 m. grąžintas Lenkijai, o kitapus Odros likęs pakraštys – Vokietijai.

Šaltiniai 

Lenkijos miestai
Kozenicai

Kozenicai () – miestas Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, į šiaurės rytus nuo Radomo, Vyslos slėnyje (5 km nuo upės), prie jos intako Zagoždžionkos. Apskrities (pavieto) centras. Keliai į Radomą, Dembliną, Varką. Elektrotechnikos, baldų, statybinių medžiagų, maisto (pieno) pramonė, gaminami biuro reikmenys. Greta miesto, Svieže Gurnų kaime veikia Kozenicų šiluminė jėgainė. Yra sporto ir poilsio centras, žirgynas. Veikia krašto muziejus. Yra 1782 m. rūmų liekanos ir angliškasis parkas, 1869 m. Šv. Kryžiaus bažnyčia.

Istorija 
Kozenicai rašytiniuose šaltiniuose minimi nuo 1206 m. Per miestą ėjo kelias tarp Vilniaus ir Krokuvos (žiūr.: Lietuvių traktas), čia apsistodavo kunigaikščiai. 1394 m. Jogaila Kozenicuose įsteigė bažnyčią. 1466 m. pab., Krokuvoje siaučiant marui, Kozenicuose apsistojo Kazimiero Jogailaičio dvaras, 1467 m. čia gimė Žygimantas Senasis. Miesto teisės suteiktos 1549 m. Nuo XVII a. čia apsigyveno daug žydų. XVII–XVIII a. miestą nusiaubė Švedijos ir Transilvanijos kariai, vėliau – Rusijos armija.

Paminklai

Miestų partnerystė 
  Gelheimas, Vokietija (1996 m.)
  Čuhujivas, Ukraina (2001 m.)
  Medzilaborcė, Slovakija (2005 m.)

Šaltiniai 

Lenkijos miestai
Mazovijos vaivadijos miestai‎
Zebžydovos Kalvarija

Zebžydovos Kalvarija () – miestelis pietų Lenkijoje, Mažosios Lenkijos vaivadijoje, Vadovicės apskrityje, į pietvakarius nuo Krokuvos. Pro miestelį eina geležinkeliai į Krokuvą, Zakopanę, Belsko Bialą. Miestas žymus savo XVII a. barokiniu pranciškonų vienuolynu su kalvarijomis ir koplyčiomis. Vienuolyno teritorijoje yra Šv. Marijos bazilika kurioje yra šventu laikomas Kalvarijos Dievo Motinos paveikslas. Yra manierizmo stiliaus parkas, kraštovaizdžio kompleksas.

Istorija 
Naujasis Zebžydovas (Nowy Zebrzydów) įkurtas 1617 m., kuomet į kaimyninio Lanckoronos kaimo žemėse buvusį vienuolyną ėmė traukti piligrimai. XVIII a. čia rūmus įsikūrė Čartoriskiai. 1772 m. miestas atiteko Austrijai, pervadintas į Kalvariją.

1999 m. Zebžydovos Kalvarijos religinis kompleksas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Galerija

Lenkijos miestai
Katalikų piligriminės vietos
Martin Scorsese

Martinas Čarlzas Skorsezė (Martin Charles Scorsese; g. 1942 m. lapkričio 17 d.) – JAV kino režisierius, scenaristas, prodiuseris, aktorius ir kino istorikas.

1990 m. jis įsteigė The Film Foundation fondą, ne pelno organizaciją, kuri siekia išsaugoti kino filmus. Taip pat 2007 m. jis įsteigė World Cinema Foundation fondą. Jam buvo įteiktas AFI apdovanojimas už gyvenimo pasiekimus kine, taip pat jis yra pelnęs Oskaro, Auksinės palmės šakelės, Kanų kino festivalio geriausio režisieriaus, Sidabrinio lokio, Grammy, Emmy, Auksinio gaublio, BAFTA ir DGA apdovanojimus.

Filmografija 
 Who’s That Knocking at My Door (1967 m.)
 Boxcar Bertha (1972 m.)
 Mean Streets (1973 m.)
 Alice Doesn’t Live Here Anymore (1974 m.)
 Taksi vairuotojas (1976 m.)
 New York, New York (1977 m.)
 Įsiutęs bulius (1980 m.)
 The King of Comedy (1983 m.)
 After Hours (1985 m.)
 The Color of Money (1986 m.)
 Paskutinis Kristaus gundymas (1988 m.)
 Geri vyrukai (1990 m.)
 Baimės iškyšulys (1991 m.)
 The Age of Innocence (1993 m.)
 Kazino (1995 m.)
 Kundun (1997 m.)
 Bringing Out the Dead (1999 m.)
 Niujorko gaujos (2002 m.)
 Aviatorius (2004 m.)
 Infiltruoti (2006 m.)
 Kuždesių sala (2010 m.)
 Hugo (2011 m.)
 Volstryto vilkas (2013 m.)
 Tyla (2016 m.)

Nuorodos 
 

JAV kino režisieriai
Scenaristai
Kino prodiuseriai
Jo Didenybės Vyriausybė

Jo(s) Didenybės Vyriausybė (, trumpinys HMG) – formalus terminas, siejamas su Tautų Sandraugos karalysčių vyriausybėmis. Pradėtas naudoti dar Britų imperijos pakilimo laikais ir paveldėtas bei integruotas nuo jos atskilusiose šalyse.

Istorija 

Britų imperijoje terminą „Jos/Jo Didenybės Vyriausybė“ pradžioje vartojo tik imperijos vyriausybė Londone. Imperijai byrant buvusios kolonijos susijungė į Tautų Sandraugą, tapdamos lygiateisėmis autonominėmis valstybėmis jos sudėtyje – dominijomis, įėjusiomis į Britanijos imperiją ir pripažinusiomis jos karalienę arba karalių valstybės vadovu. Nuo 1920–1930–ųjų metų kreipimosi formą „Jo Didenybės Vyriausybė“ pradėjo vartoti Jungtinės Karalystės ir dominijų vyriausybės, kad atskirtų nepriklausomas jurisdikcijas, tokias kaip Jo Didenybės Vyriausybė Laisvojoje Airijos valstybėje. Kolonijų, valstybių ir provincijų vyriausybės, kita vertus, toliau vartojo trumpesnį [regiono/teritorijos] Vyriausybės terminą, kuris praktiškai buvo naudotas buvusiose dominijose bei tapo priimtinu ir dabar, pvz., Jos Didenybės Australijos Vyriausybė, Jos Didenybės Gibraltaro Vyriausybė.

Termino vartojimas 

Terminas vartojamas norint pabrėžti, kad Sandraugos šalies ar, nors mažiau priimtina, jos teritorinio darinio, vyriausybė priklauso valdančiajam suverenui, o ne ministrų kabinetui ar ministrui pirmininkui. Konkrečios vyriausybės gali būti apibrėžiamos pagal tuo metu kabinetui vadovaujančio ministro pirmininko vardą: Meidžoro vyriausybė, Kamerono vyriausybė ir pan.

Šiuo metu dauguma Sandraugos šalių vyriausybių, priešingai nei pačioje Jungtinėje Karalystėje (čia dažnai pavartojamas trumpinys „HMG“), grįžo prie [regiono] vyriausybės pavadinimo termino formos su „Jos Didenybės vyriausybė“, paprastai naudojamo formaliomis aplinkybėmis. Tokiose federacinėse šalyse, kaip Australija, Kanada, šiuo terminu įvardijamos  ir jų federalinių subjektų (provincijos, valstijos) vyriausybės, pvz., Jos Didenybės Naujosios Škotijos Provincijos Vyriausybė.

Taip pat skaitykite 

 Jungtinės Karalystės Vyriausybė

Šaltiniai 

Jungtinė Karalystė
Vyriausybės
Acetatai

Acetatai – acto rūgšties druskos, tirpios vandenyje. Gaunami tirpinant oksidus, hidroksidus arba kai kurias druskas (pvz., karbonatus) acto rūgštyje (pvz., natrio acetatas CH3COONa, amonio acetatas CH3COONH4).

Druskos
Batersto sala (Australija)

Batersto sala () – sala Timoro jūroje, Tivi salų grupėje prie šiaurinių Australijos krantų (Šiaurinės teritorijos). Nuo gretimos Melvilio salos atskirta siauru sąsiauriu. Plotas – 2040 km².

Sala kalvota, jos aukštis siekia 258 m. Apaugusi ekvatorinėmis džiunglėmis. Kartu su Melvilio sala nuo atviros jūros atskiria Darvino uostamiestį.

Batersto saloje gyvena ~1640 gyventojų. Jų dauguma – Australijos aborigenai, priklausantys tivi genčiai. Pagrindinė gyvenvietė – Vurumijanga (Wurrumiyanga).

Sala pavadinta britų politiko Henry Bathurst garbei. 1910–1938 m. Batersto saloje veikė Francis Xavier Gsell katalikų misija.

Šaltiniai 

Australijos salos
Šiaurės Teritorija
US Sassuolo Calcio

Sasuolo „Sasuolo“ – Italijos futbolo klubas iš Sasuolo miesto.

Istorija 
Klubas buvo įkurtas 1920 m. Ilgą laiką žaidė regioninėse varžybose, o pastaruoju metu sparčiai kopia į Italijos futbolo elitą.

 2012–2013 m. klubas tapo Serie B čempionu ir pirmą kartą istorijoje pateko į aukščiausią Serie A lygą. 
 Debiutiniame sezone 2013/2014 m. futbolininkai užėmė 17 vietą ir išliko Serie A turnyre.
 2014/2015 m. sezone Serie A iškovojo 12 vietą.
 2015/2016 m. sezone Serie A visus nustebino ir užkopė į 6 vietą.
 2016/2017 m. sezone Serie A iškovojo 12 vietą.

Spalvinė gama

Sezonai 

|}

Stadionas 
Namų rungtynes komanda žaidžia Alberto Braglia stadione, kuris yra Modenoje.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 BDFutbol svetainė
 Globalsportsarchive

Italijos futbolo klubai
Paul Pogba

Polis Pogba (; g. 1993 m. kovo 15 d.) – gvinėjiečių kilmės prancūzų futbolininkas, Prancūzijos rinktinės ir „Juventus“ klubo žaidėjas, žaidžiantis saugo pozicijoje.

Prancūzas tapo geriausiu jaunuoju 2014 m. pasaulio futbolo čempionato žaidėju.

2016 m. rugpjūčio 8 d. prancūzą iš Turino „Juventus“ perpirko „Manchester United“ klubas, už žaidėją sumokėjęs 105 mln. € sumą. 2022 m. birželio 1 d. pranešta, kad P. Pogba paliks „Manchester United“ klubą.

2022 m. liepos 11 d. prancūzas antrą kartą karjeroje sugrįžo į „Juventus FC“ komandą.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Laimėjimai 
Juventus
 Serie A: 2012–13, 2013–14, 2014–15, 2015–16 m.
 Coppa Italia: 2014–15, 2015–16 m.
 Italijos futbolo supertaurė: 2013, 2015 m.
Manchester United
 Anglijos lygos taurė: 2016–17 m.
 UEFA Europos lyga: 2016–17 m., 2 vieta 2020–21 m.

 Pasaulio futbolo čempionatas: 2018 m.
 Europos futbolo čempionatas: 2 vieta – 2016 m.
 FIFA U-20 pasaulio čempionatas: 2013 m.

Šaltiniai 

Pogba
Refleksinė epilepsija

Refleksinė epilepsija (dar vadinama aplinkos epilepsija) – traukuliai, kuriuos sukelia natūrali aplinka dirgindama žmogaus jutimo organus. Iš visų refleksinės epilepsijos rūšių visuomenėje labiausia žinoma yra fotosensityvinė epilepsija. Refleksinė epilepsija yra pati rečiausia epilepsijos forma, ir būna tiktais generalizuota (ne parcialinė). Refleksinė epilepsija gali būti diagnozuota tiktais naudojant EEG ir fotojautrumo testus.

Klasifikacija 
Yra daugybė refleksinės epilepsijos rūšių, tame tarpe:
 Fotosensityvinė epilepsija
 Skaitymo epilepsija
 Karšto vandens epilepsija
 Audiosensityvinė epilepsija

Generalizuoti traukuliai, ypatingai miokloniniai ir toniniai-kloniniai, yra dažniausiai sutinkami refleksinės epilepsijos tipai, tačiau gali nutikti ir kitų tipų traukuliai..

Gydymas 
Prieš paskiriant antiepilepsinius vaistus pirmiausia reikia nustatyti koks stimulas sukelia epilepsinius priepuolius. Refleksinei epilepsijai gydyti dažniausia yra skiriami vaistai: Valproate, carbamazepine ir clonazepam, tačiau perspektyvoje daug žada lamotrigine, levetiracetam ir kiti nauji antiepilepsiniai vaistai.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Reflex Epilepsy Overview Medscape Reference.

 Precipitating Stimuli for Reflex Seizures International League Against Epilepsy.

Nervų sistemos ligos
Audiosensityvinė epilepsija

Audiosensityvinė epilepsija tai retai pasitaikanti refleksinės epilepsijos rūšis, kurią sukelia garsinis stimulas (muzika arba tam tikri dažniai). Pas skirtingus pacientus yra skirtingas jautrumas muzikai. Vieni pacientai yra jautrūs tam tikram muzikiniam stiliui arba ritmui, tuo tarpu kiti pacientai yra jautrūs garsų spektrui, kaip kad, pavyzdžiui, suvirinimo aparato arba dirbančio variklio skleidžiamiems garsams. Pirmą kartą audiosensityvinę epilepsiją aprašė Dr. Acerkman ir Banks 1884 metais. Audiosensityvinę epilepsiją yra sunku diagnozuoti, kadangi dažniausia trigerinis stimulas yra nežinomas.

Audiosensityvinė epilepsija yra labai reta liga, kurios atvejų JAV užfiksuota tik penki ar šeši. Paskutinis – Niujorke gyvenančiai moteriai priepuolis pasireiškė dėl repo atlikėjo Sean Paul dainos. Priepuoliai amerikietei prasidėjo palengva, o vėliau kartojosi daugiau nei keturis kartus per savaitę. Prieš kelis iš jų ji klausėsi būtent Sean Paul muzikos.

Audiosensityvinės epilepsijos viena iš rūšių yra muzikogeninė epilepsija. Muzikogeninę epilepsiją sukelia vien tik bandymas prisiminti tam tikrą garsą arba melodiją. Muzikogeninė epilepsija gali būti didžioji (grand mal) arba sudėtinga parcialinė. Yra duomenų kad muzikogeninė epilepsija gali kilti netgi miego metu sapnuojant mėgstamą muzikinę melodiją.

Simptomai 
Epilepsinius traukulius sukelia trigeriniai garsai, kuriuos pacientas ką tik išgirdo, kai kuriais atvejais epilepsiniai traukuliai gali nutikti po ilgesnio laiko besiklausant triukšmo. Paciento reakcija išgirdus trigerinius garsus gali būt vidurių paleidimas, prakaitavimas viso kūno nekontroliuojami spazmai, klausos netekimas, kraujo spaudimo padidėjimas, kvėpavimo ritmo pasikeitimas, beprasmių žodžių kartojimas, staigus akių įbedimas į vieną tašką, tapimas nebejautriu, kovojimas su bet kuo, kas bando padėti, ir sąmonės netekimas.

Gydymas 
Gydymas yra dvejopas. Pirmiausia reikia nustatyti garso šaltinius, kurie sukelia epilepsinius traukulius ir eliminuoti šiuos garso šaltinius jei tik įmanoma. Terapija vykdoma pacientui duodant klausytis muziką arba garsus pakankamai dažnai, kad smegenys priprastų. Gydymui naudojami antikonvulsiniai medikamentai, tokie kaip kad carbamazepine ir phenytoin, tačiau nėščios moteris neturėtų vartoti šių vaistų.

Nuorodos 
 Seizures Caused by Sound
 Musicogenic Epilepsy and Other Seizure Triggers 

Nervų sistemos ligos
Vladas Šigauskas

Vladas Šigauskas (g. 1967 m. rugpjūčio 7 d.) – Lietuvos šaulys  skriemuliniais ir olimpiniais lankais.

Biografija 
Šaudo iš lanko nuo 2004 metų. Tarptautinėse varžybose Lietuvą atstovauja nuo 2006 metų.

Aukščiausieji pasiekimai:

2007 metų šaudymo iš lanko Pasaulio taurės etapas, Dover, D. Britanija – 1 vieta mišrių porų rungtyje poroje su Luzmary GUEDEZ (Venezuela).

2007 metų šaudymo iš lanko Europos Master Games – 1 vieta individualioje rungtyje.

2009 metų šaudymo iš lanko Europos taurės etapas Sofija, Bulgarija – 2 vieta individualioje rungtyje.

2009 metų šaudymo iš lanko Europos taurės etapas Sofija, Bulgarija – 3 vieta mišrių porų rungtyje poroje su Jelena Babinina (Lietuva).

2009 metų šaudymo iš lanko Pasaulio taurės etapas Porec, Kroatija – 4 vieta individualioje rungtyje.

2010 metų šaudymo iš lanko Europos čempionatas Roveretto, Italija – 4 vieta individualioje rungtyje.

2010 metų šaudymo iš lanko Pasaulio taurės etapas Antalya, Turkija – 3 vieta individualioje rungtyje.

2010 metų šaudymo iš lanko Lietuvos čempionato individualios ir komandinės įskaitos čempionas.

2010 metų šaudymo iš lanko Europos taurės etapas Maskva, Rusija – 1 vieta individualioje rungtyje.

2010 metų šaudymo iš lanko Europos taurės etapas Maskva, Rusija – 1 vieta mišrių porų rungtyje poroje su Jelena Babinina (Lietuva).

2011 metų šaudymo iš lanko Europos taurės etapas II etapas. Antalija (TUR). – 3 vieta individualioje rungtyje.

2011 metų šaudymo iš lanko Europos taurės II etapas. Antalya (TUR). – 3 vieta mišrių porų rungtyje poroje su Jelena Babinina (Lietuva).

2012 metų šaudymo iš lanko uždarų patalpų Baltijos šalių čempionato nugalėtojas.

2012 metų šaudymo iš lanko IFAA Europos čempionatas. Parnu (Estija) – 1 vieta individualioje rungtyje.

2013 metų šaudymo iš lanko Europos čempionatas (Amsterdam) – 4 vieta individualioje rungtyje.

2013 metų šaudymo iš lanko Lietuvos čempionato individualios rungties nugalėtojas

2013 metų Baltijos šalių čempionato nugalėtojas.

2013 metų Europos čempionatas (Amsterdam)– 4 vieta mišrių porų porų rungtyje poroje su Jelena Babinina (Lietuva).

2015 metų šaudymo iš lanko Berlin Open turnyras (Berlin) – 3 vieta individualioje rungtyje, olimpinių lankų pogrupyje.

2015 metų šaudymo iš lanko Lietuvos čempionato individualios rungties nugalėtojas.

2015 metų Baltijos šalių čempionato nugalėtojas.

2016 metų uždarų patalpų šaudymo iš lanko Lietuvos čempionas skriemulinių lankų pogrupyje individualioje ir komandinėje rungtyje.

2016 metų uždarų patalpų šaudymo iš lanko Lietuvos čempionas olimpinių lankų pogrupyje, komandinėje rungtyje.

Šaltiniai 

Lietuvos šauliai iš lanko
Spencer Compton

Spenseris Komptonas, pirmasis Vilmingtono grafas (; 1673 m. – 1743 m. liepos 2 d.) – britų valstybės ir politinis veikėjas, vigų partijos narys, vyriausybės narys nuo 1715 m. iki savo mirties. 1742–1743 m. buvo antruoju Didžiosios Britanijos premjeru po sero Roberto Valpolo, nors tuo metu šalį iš tikro valdė Slaptosios tarybos vadovas John Carteret.

Biografija 

Buvo trečiasis sūnus Nortamptono grafo Džeimso Komptono antrojoje santuokoje. Išsilavinimą gavo Šv. Pauliaus mokykloje Londone, Oksfordo Trinity College. Pirmą kartą pateko į Bendruomenių rūmus 1698 m.

Nepaisant to, kad jo šeimos nariai priklausė įtakingam torių partijos ratui, Spenseris Komptonas po ginčų su savo broliu tapo vigų partijos nariu. Jis greitai ėmė reikštis Parlamente kaip žymus valstybės veikėjas iš vigų tarpo ir tapo sero Roberto Valpolo bendražygiu. Jų draugystė truko virš 40 metų.

1742 m. sausio mėn. jis pakeitė Valpolą iždo pirmojo lordo ir premjero postuose, nors tuo metu vyriausybei faktiškai vadovavo John Carteret. Tuo metu Komptono sveikatai blogėjant kai kurie sprendimai buvo priimami be jo žinios. Šiame poste jis išbuvo iki pat savo mirties, mirė būdamas nevedęs ir nepalikdamas testamento, todėl visi jo buvę titulai taip ir liko nepaveldėti.

Nuorodos 

 Sąrašas:Jungtinės Karalystės premjerai
 Spenseris Komptonas (wikisource.org)

Jungtinės Karalystės politikai
Jungtinės Karalystės premjerai
Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centras

Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centras (LGGRTC) – biudžetinė įstaiga, įsikūrusi Vilniuje (direkcijos adresas – Didžioji g. 17/1). Tai tarpžinybinė valstybės institucija, tirianti genocido bei nusikaltimų žmonijai ir žmoniškumui apraiškas, Lietuvos gyventojų persekiojimą okupacijų metais. Centro generalinis direktorius – Arūnas Bubnys.

Nuo 1992 m. veikiantis Centras užsiima rezistencinio judėjimo tyrimais, inicijuoja genocido organizatorių ir vykdytojų teisinį įvertinimą. Taip pat rūpinasi laisvės kovotojų ir genocido aukų atminimo įamžinimu, studijuoja ir skelbia buvusios SSRS specialiųjų tarnybų dokumentus.

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Lietuvos institucijos
Lietuvos istorija
Rapolas Okulič-Kazarinas

Rapolas Okulič-Kazarinas (Okulič-Kozarinas) (g. 1857 m. spalio 24 d. Mogiliovo gubernijoje (dab. Baltarusijoje) – 1919 m. balandžio 27 d. Kaune) – generolas majoras, Lietuvos kariuomenės savanoris, vienas iš Lietuvos karo aviacijos pradininkų. Palaidotas Kaune, Eigulių kapinėse.

Biografija 

R. Okulič-Kazarinas karinę tarnybą pradėjo 1873 m. Rusijos kariuomenės 28 pėstininkų divizijos (28 пехотная дивизия) trečiajame pėstininkų pulke. Netrukus dvejiems metams buvo pasiųstas mokytis į Rygos pėstininkų junkerių mokyklą. Ją baigęs 1875 m. grįžo į savo pulką. 1878 m. tarnyboje buvo pakeltas į poručikus, paskirtas kuopos vadu. 1888 m. pakeltas į štabskapitonus.

1902 m. mokėsi karininkų šaulių mokykloje, jam buvo suteiktas papulkininkio laipsnis. 1903–1904 m. buvo pulko teismo pirmininkas. 1904 m. tarnavo 159 Gurijos pėstininkų pulke (Гурийский 159-й пехотный полк) 3–iojo bataliono vadu. 1905 m. paskirtas pulko vadu ir su pulku išsiųstas į Mandžiūriją. 1906 m. perkeltas į 3 Dono pėstininkų pulką, paskirtas 4–ojo bataliono vadu. 1911 m. pakeltas į pulkininkus. 1912 m. pakeltas į generolus majorus ir paleistas į atsargą.

Veikla Lietuvoje  

1919 m. kovo 29 d. savanoriu įstojo į Lietuvos kariuomenę. Kaip karininkas paskirtas bombų sandėlio prižiūrėtoju. Nuo 1919 m. balandžio 5 d. ėjo Aviacijos mokyklos viršininko pareigas.

Lietuvoje R. Okulič-Kazarinas po mirties buvo apdovanotas Savanorių (1930) ir Lietuvos nepriklausomybės (1931) medaliais.

Literatūra 

 „Lietuvos kariuomenės karininkai 1918-1953”, Vilnius: Lietuvos nac. muziejus, 2001. ISBN 9955-415-11-8

Nuorodos 

 Rapolo Okulič-Kazarino biografija

Lietuvos karininkai
Rusijos generolai majorai
Anatolijus Okulič-Kazarinas

Anatolijus Okulič-Kazarinas (Okulič-Kozarinas) (g. 1903 m. sausio 29 d. Marijampolėje – 1991 m. vasario 19 d. Kaune) – savanoris, pasižymėjęs kovose už Lietuvos nepriklausomybę. 1939 m dalyvavo žygyje į Vilnių. Lietuvos kariuomenės majoras, Norilsko lagerio kalinys 1941-1950 m.

Palaidotas Kaune, Eigulių kapinėse.

Literatūra 

 „Lietuvos kariuomenės karininkai 1918-1953”, Vilnius: Lietuvos nac. muziejus, 2001. ISBN 9955-415-11-8

Nuorodos 

 Istorijos klubas „Kopar“: Anatolijus Okulič-Kazarinas

Lietuvos majorai
Kamena Gura

Kamena Gura () – miestas pietvakarių Lenkijoje, Žemutinės Silezijos vaivadijoje, 95 km į pietvakarius nuo Vroclavo, Sudetų pašlaitėje, prie Bobro upės (ir jo intako Zadrnos žiočių). Apskrities (pavieto) centras. Miestas įsikūręs prie istorinio kelio, jungusio Sileziją ir Prahą (dabar juo eina plentas Bydgoščius–Praha). Stotis prie Valbžycho–Jelenia Guros geležinkelio linijos. Svarbus tekstilės pramonės centras (šilko, lino gaminių, trikotažo gamyba), taip pat siuvimo, odos ir avalynės pramonė, tekstilės pramoninių mašinų gamyba. Apdirbama mediena, maisto produktų, statybinių medžiagų, metalo dirbinių gamyba. Netoli miesto kasamas kvarcinis smėlis, dolomitas. Vystomas turizmas.

Yra Žemutinės Silezijos audimo muziejus. Stovi XVI a. renesansinė Šv. Petro ir Pauliaus bažnyčia su XIV a. gotikine presbiterija, 1720 m. barokinė Rožinio Dievo Motinos bažnyčia, 1905 m. neorenesansinė rotušė, yra 1569 m. renesansinės pilies liekanos.

Istorija 

Kamena Gura rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1249 m., o miesto teises gavo 1292 m. Pradžioje buvo pavaldi Silezijos Piastams, bet 1392 m. atiteko Čekijai. XVI-XVIII a. buvo didelis amatų ir prekybos centras, suklestėjo tekstilės pramonė.

Galerija

Šaltiniai 

Lenkijos miestai
Kartūzai (miestas)

Kartūzai (, kašub. Kartuzë) – miestas šiaurės Lenkijos šiaurėje, Pamario vaivadijoje, Kašubų aukštumoje, 32 km į vakarus nuo Gdansko. Apskrities (pavieto) centras. Miestas įsikūręs ežeringoje vietovėje, šalia Karčemno, Mažojo Klaštorno, Didžiojo Klaštorno ir Melenko ežerų. Stotis prie Gdansko Pruščiaus–Lebos geležinkelio linijos. Metalo, medienos apdirbimo, maisto pramonė, gaminami vaistai, pagalbinė mokslo priemonės. Plėtojami dailieji amatai (siuvinėjimas, keramikos dirbiniai), turizmas, vandens sportas.

Kartūzai yra kašubų kultūrinis centras. Veikia Kašubų muziejus, kasmet liepos mėnesį vyksta mugė. Yra barokinė Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia (pastatyta 1386 m., perstatyta 1733 m.). Netoli miesto įsteigtas Kašubų kraštovaizdžio parkas.

Istorija 

Dabartinio miesto teritorija gyvenama nuo neolito laikų. 1381 m. pastatytas kartūzų vienuolynas, o 1391 m. jau buvo kaimas ir palivarkas. Po ATR padalinimų atiteko Prūsijai, vienuolyno valdos buvo konfiskuotos, vėliau uždarytas ir vienuolynas. Miesto teisės suteiktos 1923 m.

Galerija

Šaltiniai 

Lenkijos miestai
Kartūzai

Kartūzai gali reikšti:

 Kartūzai – katalikų vienuolių ordinas;
 Kartūzai – miestas Lenkijoje.
Kempnas

Kempnas () – miestas Lenkijos pietvakariuose, Didžiosios Lenkijos vaivadijoje, prie Nesubo upės (Prosnos intakas), 76 km nuo Vroclavo. Apskrities centras. Pro miestą eina Varšuvos-Prahos plentas, yra stotis prie Poznanės-Katovicų geležinkelio linijos. Mašinų (aplinkosaugos įrangos, staklių, chemijos pramonės įrenginių), chemijos, metalo apdirbimo, statybinių medžiagų gamybos, medienos apdirbimo ir baldų gamybos, maisto, siuvimo pramonė. Yra krašto muziejus, 1815 m. klasicizmo stiliaus sinagoga, 1863 m. evangelikų bažnyčia, 1846 m. klasicistinė rotušė, 1911 m. neobarokinė katalikų Šv. Martyno bažnyčia.

Istorija 

Kempnas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1282 m. Tuomet jau ten buvo pilis, vyko prekyba. Vėliau gyvenvietė sumenko, bet suklestėjo XVII a., kuomet čia iš Silezijos atsikėlė daug protestantų, kurie rado čia prieglobstį bei žydų. Kempno žydų bendruomenė buvo viena didžiausių šalyje. XVIII a. miestas buvo gelumbės audimo centras. Nuo XIX a. plėtota pramonė ir prekyba.

Šaltiniai 

Lenkijos miestai
Kentai (Lenkija)

Kentai () – miestas pietų Lenkijoje, Mažosios Lenkijos vaivadijoje, Osvencimo apskrityje, į pietus nuo Osvencimo, prie Solos upės (Vyslos intakas). Stotis prie Belsko Bialos-Vadovicų geležinkelio linijos. Mašinų ir įrengimų (automobilių, metalurgijos ir liejimo mašinų, krosnių ir kaitintuvų, matavimo prietaisų), metalo apdirbimo (aliuminio profilių, taros gamyba), tekstilės (vilnos, trikotažo), baldų, statybinės keramikos, maisto pramonė. Veikia plastiko perdirbimo gamykla. Kentuose vyksta kasmetinis sakralinių giesmių festivalis Psalite Deo.

Yra muziejus, 1712 m. barokinis pranciškonų vienuolynas su Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia, 1685 m. barokinė Šv. Margaritos ir Kotrynos bažnyčia.

Istorija 

Kentai rašytiniuose šaltiniuose minimi nuo 1240 m. Miesto teisės suteiktos 1277 m. Kentuose 1397 m. gimė katalikų šventasis Jonas Kentietis. Nuo 1457 m. priklausė Jogailaičiams. XVI-XVII a. Kentai buvo svarbus amatų ir prekybos centras. Vėliau nukentėjo nuo gaisrų, epidemijų, potvynių bei žemės drebėjimų (1785, 1786 m.). Nuo XIX a. tapo sunkiosios pramonės centru.

Šaltiniai 

Lenkijos miestai
Nortamptonšyras

Nortamptonšyras () – grafystė Rytų Midlandse, Anglijoje, neturinti išėjimo prie jūros. 2011 m. duomenimis, grafystėje gyveno 692000 gyventojai. Ribojasi su kitomis aštuoniomis grafystėmis: vakaruose su Vorikšyru, šiaurėje su Lesteršyru ir Rutlandu, rytuose su Kembridžšyru, pietryčiuose su Bedfordšyru, pietuose su Bakingamšyru, pietvakariuose su Oksfordšyru. Taip pat šiaurės rytuose 19 metrų (21 jardų) sieną turi su Linkolnšyro grafyste, Anglijos trumpiausia grafysčių riba. Administracinis centras – Nortamptonas.

Geografija 
Grafystė yra vandenskyroje tarp Severno ir Vaš įlankos bei estuarijos, o keletas svarbių upių prasideda grafystės šiaurės vakaruose. Ninas teka šiaurės rytų kryptimi link Vošo įlankos, Aukštutinis Eivonas teka pietvakarių kryptimi į Severno upę. Aukščiausias grafystės taškas – Arbury Hill kalva, kurios aukštis 225 metrai.

Piterboras 
Piterboro sritis istoriškai susijusi su Nortamptonšyru ir laikoma grafystės dalimi. Pagal 1972 m. savivaldybės įstatymą, Piterboro miestas tapo Kembridžšyro grafystės dalimi.

Šaltiniai 

Anglijos grafystės
John Stuart

Džonas Stiuartas, trečiasis Bjuto grafas (; 1713 m. gegužės 25 d. – 1792 m. kovo 10 d.) – britų valstybės ir politinis veikėjas, valdant karaliui Jurgio III, torių partijos narys, užbaigęs vigų dominavimo periodą. 1762–1763 m. buvo septintuoju Didžiosios Britanijos premjeru po Thomas Pelham-Holles. Pirmasis ministras pirmininkas škotas po 1707 m. Unijos Akto.

Biografija 

Džonas Stiuartas – vienos iš jaunesnių Stiuartų giminės atšakų atstovas, artimai giminiavęsis su Campbell klanu – jo motina buvo pirmojo Argailo hercogo duktė. 1723 m. mirus tėvui, antrajam Bjuto grafui Džeimsui Stiuartui, Džonas tapo naujuoju Bjuto grafystės atstovu (Marquess of the County of Bute).

1720–1728 m. mokėsi Eton College, vėliau iki 1732 m. – Nyderlandų Leideno universitete, kur įgijo civilinės ir viešosios teisės laipsnį. 1736 m. vedė Bjuto grafaitę Mary Stuart, sero Edward ir ledi Mary Wortley Montagu dukterį, su kuria susilaukė 9 vaikų.

1737 m. buvo išrinktas škotų perų atstovu. Kadangi Lordų Rūmuose jis nevystė aktyvesnės veiklos, tai 1741 m. nebebuvo perrinktas. Po to grįžo į Škotiją, kur keletą metų valdė savo nuosavybę, užsiiminėjo botanika. Po antrojo Jakobitų sukilimo 1745 m. persikraustė į Vestminsterį, kur po poros metų susipažino su Velso princu Frederick Louis ir tapo jo artimu bendražygiu. Princui mirus 1751 m. Džonas Stiuartas tapo jo sūnaus George William Frederick auklėtoju ir našlės Augusta von Sachsen-Gotha-Altenburg šeimos patarėju. Apie pastarosios slaptus ryšius su Bjuto grafu sklandė nepagrįsti gandai.

1760 m. Georgui tapus Didžiosios Britanijos karaliumi Jurgiu III, Džonas Stiuartas išlaikė jam didelę įtaką. Būdamas torių partijos šalininkas, jis tuos pačius principus diegė ir būsimajam karaliui. Jau nuo pat valdymo pradžios Jurgis III apsiėmė sugriauti vigų turėtą įtaką. Padedant „karaliaus bičiuliams“ Stiuartas tapo ministru pirmininku. Šiame poste jis pagarsėjo  1763 m. įvesdamas prieštaringai vertintą sidro mokestį (Cider Bill) bei pasirašydams Paryžiaus sutartį, užbaigusią Septynerių metų karą. Atsistatydino spaudžiamas vigų opozicijos dėl aštrios kritikos Paryžiaus sutarties nuolaidų atžvilgiu (manyta, jog jis vedė slaptas derybas su prancūzais) ir įvestų mokesčių priešininkų. 

Lordų Rūmuose jis išliko iki pat 1780 m. Visą likusį gyvenimą vėliau praleido savo valdose Hampšyre, Anglijos pietuose. Užsiėmė savo mėgstama sritimi – tyrinėjimais botanikos srityje (jo vardas naudojamas moksliniuose augalų pavadinimuose). Taip pat vystė mecenato veiklą, bičiuliavosi su žymiais to meto rašytojais ir menininkais.

Nuorodos 

 Sąrašas:Jungtinės Karalystės premjerai
 Džono Stiuarto biografija
 Džonas Stiuartas (wikisource.org)

Jungtinės Karalystės politikai
Jungtinės Karalystės premjerai
Jungtinės Karalystės botanikai
Henry Addington

Henris Adingtonas, pirmasis Sidmuto vikontas (; 1757 m. gegužės 30 d. – 1844 m. vasario 15 d.) – britų valstybės ir politinis veikėjas, 1801–1804 m. buvęs Didžiosios Britanijos premjeru karaliaus Jurgio III valdymo metais.

Biografija 

Tėvas Entonis Adingtonas buvo Viljamo Pito vyresniojo asmeniniu gydytoju. Esant tokiai tėvo padėčiai, tai leido Henriui vaikystėje artimai susidraugauti su Viljamu Pitu jaunesniuoju.

H. Adingtonas buvo išrinktas į Bendruomenių rūmus 1784 m. ir buvo spikeriu nuo 1789 iki 1801 m. Tų pačių metų kovo mėn. savo draugo Viljamo Pito jaunesniojo paprašytas perėmė iš jo Jungtinės Karalystės ministro pirmininko postą, nes Pitas nesutarė su karaliumi dėl katalikų teisių varžymo Airijoje. H. Adingtono administracija 1802 m. vedė derybas su Prancūzija dėl Amjeno sutarties. Jos pasirašymas bei šalyje vykdyta finansų pertvarka neigiamai paveikė šalį – finansų krizė, žemyninių rinkų praradimas, nederlius privedė prie bado ir socialinių neramumų. 1804 m. nutraukus Amjeno sutartį, H. Adingtonas užleido savo vietą Viljamui Pitui ir jį palaikė. H. Adingtoną pavedė jo negalėjimas suvaldyti Parlamento daugumos, žemo lygio oratoriniai sugebėjimai bei Pito, Viljamo Grenvilio (William Wyndham Grenville)  ir Čarlzo Fokso (Charles James Fox) sudarytas aljansas, siekęs sau vietos ministrų kabinete.

Iškilęs iki pero ir tapęs Sidmuto vikontu 1805 m., H. Adingtonas išliko svarbia politine figūra, jis tęsė Tarybos lordo prezidento karjerą Viljamo Pito vyriausybėje 1806-1807 m.

Nuorodos 

 Sąrašas:Jungtinės Karalystės premjerai
 Henrio Adingtono biografija
 Henris Adingtonas Nacionaliniame archyve

Jungtinės Karalystės premjerai
Leonardo Bonucci

Leonardas Bonučis (; g. 1987 m. gegužės 1 d.) – Italų futbolininkas, Italijos rinktinės ir Turino Juventus klubo žaidėjas, žaidžiantis gynėjo pozicijoje.

Nuo 2010 iki 2017 m. gynėjas atstovavo Turino Juventus klubui, už kurį sužaidė 227 rungtynes. 2017 m. liepos 14 d. italas pasirašė 5 metų sutartį su Milano komanda. Tačiau praleidęs Milane vieną sezoną 2018 m. rugpjūtį italas pasirašė naują 5 metų trukmės sutartį su Juventus ir grįžo į šį klubą.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Bonucci
Tarpinio nuotolio balistinė raketa

Tarpinio nuotolio balistinė raketa () – balistinė raketa, kurios veikimo spindulys pagal JAV Gynybos departamento klasifikaciją laikomas tarpiniu tarp vidutinio ir tarpžemyninio nuotolių, t. y., nuo 3000 iki 5000 km. Kartais dar išskiriamos didelio nuotolio balistinės raketos (), kurių veikimo spindulys tarpinis tarp tarpinio nuotolio ir tarpžemyninių balistinių raketų. Naujesnis terminas karo teatro balistinė raketa () apima tarpinio, vidutinio ir mažo nuotolio balistines raketas (t. y., balistines raketas, kurių veikimo spindulys neviršija 3500 km).

Dabar tarpinio nuotolio balistinių raketų turi Indija, Izraelis ir Saudo Arabija. Manoma, kad Iranas ir Šiaurės Korėja kuria tokias raketas. JAV, TSRS, Kinija, D. Britanija ir Prancūzija anksčiau ginkluotėje turėjo tokių raketų.

Įvairių valstybių tarpinio nuotolio balistinės raketos 
 Agni-IV (3000–4000 km)  
 Agni-III (3500–5000 km) 
 Jericho-IIB (2800 km) 
 Musudan (2500-4000 km) 
 Šahab-5 (3000-5000 km) 
 Šahab-6 (3000-5000 km) 
 RSD-10 Pioneer (SS-20) (5500 km) 
 DF-3A (2810 km) , 
 DF-3 (2500 km) 
 S2 (2750 km) 
 S3 (3500 km)
 PGM-17 Thor (1850 – 3700 km)  ir 
 Polaris A-3 (2500 km) ir 
 Poseidon C3 (5000 km)

Taip pat skaitykite 
 Karo teatro balistinė raketa
 Mažo nuotolio balistinė raketa
 Vidutinio nuotolio balistinė raketa
 Tarpžemyninė balistinė raketa
 Povandeninio starto balistinė raketa
 Priešlaivinė balistinė raketa

Nuorodos 

Raketiniai ginklai
Stasė Stankevičienė

Stasė Germanavičiūtė-Stankevičienė (g. 1940 m. rugsėjo 13 d. Butrimonyse, Alytaus apskritis) – Lietuvos televizijos diktorė, aktorė.

Biografija 
1959 m. baigė Butrimonių gimnaziją, 1963 m. LSSR konservatoriją. 1963–1967 m. LSSR valstybinio akademinio dramos teatro aktorė. 1967–1997 m. Lietuvos televizijos diktorė, skaitovė, laidų vedėja. Ilgametė „Panoramos“, „Lietuvos žinių“ diktorė, literatūrinių laidų, laidų apie žemės ūkį, įvairių televizijos konkursų, klasikinės muzikos koncertų, dainų švenčių vedėja. 1997–2017 m. Swedbank administratorė.

Vaikai - Jurga, Vladas. 

Anūkai - Ugnius, Jonė.

Nuorodos 
 Mama pasistatė paminklą dar būdama gyva, 2010-04-30
https://www.lrt.lt/naujienos/tavo-lrt/37/171024/legendine-diktore-s-stankeviciene-buvo-nepaprastai-gera-zinoti-kad-esi-reikalingas
 https://www.lrytas.lt/zmones/veidai-ir-vardai/2017/01/20/news/dvi-talentingos-moterys-viena-kitai-prisieke-klupodamos-662660/
 https://www.lrytas.lt/zmones/tv-antena/2016/05/07/news/buvusi-tv-diktore-s-stankeviciene-tekstus-kaldavome-naktimis--1410293/

 https://www.youtube.com/watch?v=bOojLXwB6MQ

Lietuvos televizijos pranešėjai
Lietuvos laidų vedėjai
Lietuvos aktoriai
Lietuvos skaitovai
Aghvan Mkrtchyan

Aghvanas Varazdatis Mkrtčjanas () – buvęs Armėnijos futbolininkas, rungtyniavęs gynėjo pozicijoje.

Karjera 
Karjerą pradėjo 1999 m. Žaidė įvairiuose klubuose. Paskutine karjeros stotele tapo tuo metu žaidęs Armėnijos aukščiausioje futbolo lygoje FA Mika Erewan klubas.

Nacionalinės rinktinės statistika 
Armėnijos vyrų futbolo rinktinėje sužaidė 44 tarptautines rungtynes ir pelnė 1 įvartį draugiškose rungtynėse su Andora 2002 m. birželio 7 d.

Armėnijos futbolininkai