joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Buivydžių Šv. Jurgio bažnyčia

Buivydžių Šv. Jurgio bažnyčia – bažnyčia, stovinti Buivydžių kaime, 17 km į rytus nuo Nemenčinės, 3 km į vakarus nuo Lietuvos ir Baltarusijos valstybės sienos, Neries kairiajame krante. Pamaldos laikomos tik lenkų kalba.

Bažnyčia yra architektūros paminklas, kartu su Radziševskių koplyčia įtrauktas į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ). Parapijoje veikia Pričiūnų koplyčia.

Istorija 
Buivydžiai 1673–1782 m. priklausė Mikališkių reguliariesiems atgailos kanauninkams. Vienuoliai čia pasistatė koplyčią ir joje laikė pamaldas. Nuo 1744 m. rašytos krikšto metrikų knygos.

1787 m. minima sena medinė, kiauru stogu, supuvusiais sienojais bažnyčia.
Vilniaus maršalka Stanislovas Mykolas Radžiševskis apie 1790 m. pastatė medinę aštuoniakampę bažnyčią; įsteigta parapija. 1827 m. visi Buivydžių parapijos gyventojai kalbėjo lietuviškai, nuo 1830 m. pamaldos laikytos ir melstasi tik lenkų kalba.

1902–1906 m. Buivydžiuose klebonavęs Mykolas Masiulis (1857–1906 m.) (palaidotas šventoriuje) gaivino lietuvybę. Lenkijos okupacijos metais klebonavęs Vincentas Miškinis (1893–1973 m.) suimtas ir tardytas. 1982 m. gegužės 29 d. bažnyčia sudegė. Tikinčiųjų lėšomis 1984–1986 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia, savo forma primenanti sudegusiąją.

Architektūra 
Bažnyčia taisyklingo aštuoniakampio plano, su centriniu kupolu. Prieangis su kolonomis. Apsidė žemesnė už kupolą. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame išliko varpinė.

Galerija

Šaltiniai 

 Senoji bažnyčia

Buivydžiai
Vilniaus rajono bažnyčios
Butkiškės Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia

Butkiškės Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Butkiškės kaime, Dubysos dešiniajame krante, 4,5 km į pietryčius nuo Ariogalos bažnyčios. Liaudies architektūros formų.

Istorija 

Pirmoji bažnyčia pastatyta 1506 m. Jai 1539 m. iš Ariogalos tijūnijos dovanota 19 valakų žemės, paskirtas klebonas (jis minimas ir 1567 m.). 1613 m. bažnyčia buvo Ariogalos parapijos filija. 1636 m. vėl minima Butkiškės parapija. Bažnyčiai 1820 m. priklausė Butkiškės ir Skubų kaimai. 1853 m. minima parapinė mokykla. Vikaras Aleksandras Balčiauskas išėjo į sukilimą, vėliau pasitraukė į Mažąją Lietuvą. Klebono Pr. Bikino rūpesčiu bažnyčia 1938–1939 m. kapitaliai suremontuota.

Architektūra 

Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, bebokštė. Šventoriuje stovi 2 tarpsnių medinė varpinė. Jo tvora akmenų mūro.

Parapija 

Pagal Kauno arkivyskupo metropolito Sigito Tamkevičiaus 2003 m. balandžio 3 d. dekretą Nr. 220, parapijai priskirtos gyvenvietės:
 Butkiškė, Aleksandrovka, Antvėjai, Baukiai, Čiužiūnai, Daugėliškiai, Daujotai, Juteikiai, Padubysys (dalis), Pagausantys, Pakarklys, Paskystūnys, Paupstaliai, Putriai, Skubai, Stenioniai, Survilai, Vosbutai, Žardiškiai.

Šaltiniai 

Raseinių rajono bažnyčios
Butrimonių Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia

Butrimonių Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Butrimonių kaime, 15 km į šiaurės rytus nuo Eišiškių. Pamaldos laikomos tik lenkų kalba.

Istorija 

Baronas Jonas Šreteris Butrimonyse 1799 m. pastatė medinę bažnyčią. Ji buvo Benekainių parapijos filija. Bažnyčia 1890 m. atnaujinta. 1906 m. įkurta parapija. Kunigas Jonas Žemaitis 1904 m. pamokslus pradėjo sakyti lietuviškai. 1907 m. po pamaldų bažnyčioje lietuviškai giedojusius parapijiečius užpuolė lenkai. Kilo muštynės. Po to pamokslai lietuvių kalba nesakyti. 1937 m. pamaldos pradėtos laikyti ir lietuvių kalba. 1927 m. bažnyčia restauruota.

Architektūra 

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su žema šonine zakristija. Vienanavė, turi 3 altorius. Šventoriuje stovi varpinė (apačia tinkuoto mūro, viršus medinis). Jo tvora akmenų mūro.

Nuorodos 

 Butrimonių Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia
 
Šalčininkų rajono bažnyčios
Butrimonys (Šalčininkai)
Ceikinių Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia

Ceikinių Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Ceikinių kaime, 13 km į pietryčius nuo Ignalinos. Liaudies architektūros formų.

Istorija 

1622 m. minimas Ceikinių evangelikų reformatų kunigas. 1700 m. reformatų bažnyčios nebuvo. Pirmoji katalikų bažnyčia pastatyta iki 1675 metų. Mikalojus Šmigelskis 1773 m. pastatė naują medinę bažnyčią. Kajetonas Šmigelskis 1799 metais pastatė bažnyčią ant akmeninių pamatų. Ji ne kartą degė per karus.

1831 m. kunigas A. Labutis suorganizavo sukilėlių būrį ir puolė Rusijos imperijos kariuomenės įgulą Švenčionyse. I pasaulinio karo metais bažnyčia sudegė ir atstatyta tik po karo. 1921 m. įsteigta parapija. XX a. pradžioje klebonavęs Ignotas Šopara (1864–1931) ragino jaunimą mokytis, ugdė tautinę sąmonę. Jis buvo skundžiamas valdžiai, 1911 m. teisiamas. Lenkijos okupacijos metais veikė Šv. Kazimiero, „Ryto" draugijų skyriai. Klebonas Bronius Laurinavičius (1913–1981) 1947 m. bažnyčią padidino. Klebonas Karolis Garuckas (1908–1979), palaidotas šventoriuje, gynė tikinčiųjų teises, buvo vienas iš 1976 m. Lietuvos Helsinkio grupės narių, palaidotas bažnyčios šventoriuje. 

2016 m. balandžio 5 d. bažnyčią nuniokojo gaisras. Bažnyčioje buvo kultūros paminklas – krucifikso skulptūra „Nukryžiuotasis“ (unik. kodas ). Tai XX a. I pusės liaudies meistro darbas.

Architektūra 

Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, su bokšteliu. Įrengti 5 altoriai. Šventoriuje stovi 3 aukštų medinė varpinė. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Nuotraukos

Šaltiniai

Nuorodos

 Ceikinių parapija 

Ceikiniai
Ignalinos rajono bažnyčios
Čedasų Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia

Čedasų Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Čedasų miestelyje, prie Vyžuonos ir Miniaukos santakos.

Istorija 

Gedeonas Rajeckis iki 1516 m. pastatė bažnyčią. Ji XVI a. pabaigoje atiteko evangelikams reformatams. XVII a. antrojoje pusėje sunyko. Žemaičių kaštelionienės Marijos Rachelės Gorskienės lėšomis 1742 m. pastatyta eglinių rąstų bažnyčia su 2 bokšteliais ir 2 zakristijomis. 1788 m. įkurta parapija, pradėtos rašyti metrikų knygos.

1843 m. bažnyčiai duota 40 dešimtinių žemės. Klebono Juozapo Kuzmicko rūpesčiu 1901–1913 m. pastatyta akmenų mūro bažnyčia. Iš senosios bažnyčios perkelti 8 registrų vargonai. J. Kuzmicko lėšomis pastatyta klebonija, ūkiniai trobesiai. 1915 m. į Rusiją išvežti 2 varpai.

1920 m. įsikūrė pavasarininkų kuopa. Bažnyčią 1922 m konsekravo vyskupas Pranciškus Karevičius. Klebono Pr. Vainausko iniciatyva 1938 m. bažnyčia apdengta skarda. 1944 m. apgriauta. Klebono Kazio Čepulio rūpesčiu 1946 m. suremontuota.

Architektūra 
Bažnyčia neogotikinė, stačiakampio plano (35 × 19 m), su dviem 53,2 m aukščio bokštais. Vidus 3 navų. Įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Bažnyčios kriptoje palaidotas klebonas J. Kuzmickas (mirė 1925 m.).

Nuorodos 
 Parapijos puslapis 
  
 Čedasų Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia

Rokiškio rajono bažnyčios
Čedasai
Baltriškės

Baltriškės – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Degučių, šiauriniame Veprio ežero krante. Seniūnaitijos centras. Stovi medinė Baltriškių Šv. Kazimiero bažnyčia (pastatyta 1920 m.). Kaime yra Tiberiados bendruomenės vienuolynas, kurį 2001 m. įkūrė vienuoliai iš Belgijos, jame vyksta rekolekcijos. Vienuolyno kieme stovi kryžius. Kaime yra 8 parapijiečiai ir 4 nuolat gyvenantys Tiberiados broliai.

Istorija

Minimos nuo XVIII a. pabaigos.

1922–1950 m. kaime buvo pradinė, iki 1962 m. septynmetė, vėliau-aštuonmetė mokykla. Ilgametis direktorius Vilhelmas Jasiūnas.

1992 m. lapkritį Baltriškėse apsilankė brolis Morkus, pradėjęs darbą su šeimomis. Jo iniciatyva medinė buvusio kolūkio ferma perstatyta į svečių namus ir koplyčią.

Gyventojai

Žymūs žmonės

Baltriškėse gimė geografijos mokslų daktarė Milda Lilija Zavadskaitė-Kiškienė.

1921 m. įkurtas šaulių sąjungos Baltriškių skyrius. Jo vadas Romualdas Puodžius 1941 m. birželio 14 d. su šeima ištremtas į Sibirą. 1941 m. birželyje, kovai su sovietiniais okupantais organizuotas sukilėlių-partizanų būrys, kuriam vadovavo bažnyčios fundatoriaus anūkas Juozas Zavadskas (1908–1975), po karo nuteistas 20 metų.

Baltriškių bažnyčioje ilgą laiką tarnavusi fisharmonija tarpukario laikotarpiu buvo pagaminta vargonų meistro Jono Šablinsko, kuris gamino instrumentus ir taisė vargonus Utenos ir Zarasų apylinkių bažnyčiose.

Šaltiniai

Nuorodos
 
 Tiberiados bendruomenė
 Vl. Kviklys "Mūsų Lietuva", "Lietuvos geografai" 2007, psl.187-188.
 V. Indrašius "Antalieptės kraštas", dalis I, 2008, psl.19-32.

Zarasų rajono savivaldybės gyvenvietės
Čiobiškio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia

Čiobiškio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Čiobiškio kaime, netoli Musės ir Neries santakos. 

Bažnyčios statinių kompleksas yra architektūros paminklas (unik. kodas ). Kompleksui priklauso dvi koplyčios, dvi varpinės, šventoriaus tvora su vartais.

Istorija 
Čiobiškio dvare buvo koplyčia. Dvarininkai Šveikauskiai pastatė bažnyčią kitoje vietoje. 1717 m. ji buvo Musninkų filija. 1782 m. įkurta parapija. XVIII a. buvo parapinė mokykla. XVIII a. pabaigoje bažnyčia sudegė.

Šveikauskiai, 1794 m. parduodami dvarą Pilsudskiams, įpareigojo juos pastatyti naują bažnyčią. Nauja mūrinė bažnyčia pastatyta 1810–1816 m. (manoma, kad ją projektavo Laurynas Gucevičius, tačiau jo autorystė dokumentiškai nepatvirtinta). Vilniaus vyskupas Eduardas Ropas 1907 m. bažnyčią konsekravo. Lietuviškas pamaldas pradėjo laikyti kunigas Stanislovas Šlamas. Jis per knygnešius tikinčiuosius aprūpino lietuviškomis maldaknygėmis.

1912–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Klebonas Liudvikas Puzonas (1911–1988) 1946 m. nuteistas 15 m. kalėti už tai, kad klausė partizanų išpažinčių.

1984 m. bažnyčia apiplėšta.

Architektūra 

Bažnyčia klasicistinė, stačiakampio plano, bebokštė. Vidus 3 navų, skliautai buriniai, grindys iš mozaikos juostų. Bažnyčioje yra fundatoriaus Jono Krizostomo Pilsudskio portretas (1810 m.). Šventorių juosia akmenų mūro tvora su koplytėlėmis. Jame stovi klasicistinė mūrinė varpinė.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos

 Čiobiškio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia

Širvintų rajono bažnyčios
Čiobiškis
Dabužių Kristaus Žengimo į dangų bažnyčia

Dabužių Kristaus Žengimo į dangų bažnyčia – bažnyčia, stovinti Dabužių kaime, 10 km į vakarus nuo Anykščių. Turi neogotikos bruožų.

Istorija 

Dabužiuose 1800 m. buvo medinė, šiaudais dengta koplyčia. Joje 1913 m. pradėtos laikyti gegužinės pamaldos. Vyskupas 1915 m. įsakė Anykščių klebonui koplyčioje laikyti pamaldas kartą per mėnesį.

1916–1920 m. buvo nuolatinis kunigas – Jonas Baltušis. Prie koplyčios jis pristatė zakristiją. Kunigo Mykolo Rusecko rūpesčiu 1922 m. pastatyta klebonija, plytinė, įsteigtos kapinės. Kunigo Igno Bernotavičiaus ir Bronislovo Masioko, Dabužiuose klebonavusio 1934–1940 m., rūpesčiu 1926–1935 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia (vadovavo techn. Antanas Banionis, prižiūrėjo inž. Pranciškus Markūnas). Ji 1940 m. konsekruota. Iš Pienionių dvaro koplyčios gauta liturginio inventoriaus.

Šventoriuje palaidotas 1958–1985 m. ilgiausiai Dabužiuose tarnavęs kun. Serafinas Žvinys (1924-1985).

Architektūra 

Bažnyčia turi neogotikos bruožų, vienabokštė, stačiakampio plano. Vidus 3 navų. Yra 3 altoriai (įrengė Antanas Leviška). Šventorius aptvertas, jame 1989 m. pastatytas ornamentuotas Atgimimo kryžius. Nuo 2009 m. stovi restauruotas paminklas lietuvių raštijos pradininkui Konstantinui Sirvydui (skulpt. Jonas Žukas).

Galerija

Nuorodos 

 Dabužių parapija (dekanato  inf.)

Anykščių rajono bažnyčios
Darbėnų Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia

Darbėnų Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia – bažnyčia, stovinti Darbėnų miestelyje, prie Darbos upės. Romantizmo laikotarpio architektūrai būdingų formų.

Istorija 
Apie 1620 m. Darbėnuose pastatyta koplyčia, XVII a. kunigo neturėjo. Koplyčiai skirti žemės sklypai 1665 ir 1735 m. atimti. 1737 m. vėl duota žemės, paskirtas kunigas. Po 1740 m. įkurta parapija.

1782 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia, 1831 m. per sukilėlių kovas sudegė. Pamaldos laikytos Darbėnų dvaro klėtyje. Pagal Fridricho Gasbeno projektą 1838–1842 m. pastatyta dabartinė bažnyčia. Darbėnų klebonas Jurgis Valašinskis po 1863 m. sukilimo ištremtas į Sibirą (mirė 1893 m. Omske). 1886 m. bažnyčia iš dalies perstatyta, pristatytas medinis bokštas, 1911 m. perstatytas. 1908–1911 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius.

1935 m. spalio 24 d. bokšte kilo gaisras, bažnyčia sudegė. Pamaldos perkeltos į parapijos salę. 1936 m. bažnyčia atstatyta. 1997 m. šalia bažnyčios šventoriaus pastatyta skulptūra vienuolio saleziečio Petro Perkumo atminimui.

Parapijos klebonai 
1925–1928 m. – Kazimieras Genys

Architektūra 
Bažnyčia romantizmo laikotarpio architektūrai būdingų formų, stačiakampio plano, su bokštu ir bokšteliu. Joje 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi medinė varpinė (XIX a.).

Kretingos rajono bažnyčios
Darbėnai
Digraičiai

Digraičiai – kaimas šiaurės vakarinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 4 km į vakarus nuo Krakių, prie kelio . Yra požeminio vandens monitoringo postas, dvarvietės liekanos, grūdų sandėlis (magazinas). Šalia kaimo prasideda Smilgaitis (Smilgos baseinas) ir Žiedupė (Šušvės baseinas).

Istorija 
XX a. pr. minimas Digraičių kaimas ir dvaras.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kėdainių rajono savivaldybės gyvenvietės
Gilūtos

Gilūtos – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Mielagėnų. Seniūnaitijos centras. Yra biblioteka. Kaimo rytuose teka Birvėtos intakas Svyla, o vakaruose – Gilūta, kuri šiauriniame kaimo pakraštyje įteka Svylon. Kaimo vakariniame pakraštyje stovi Lietuvos laisvės paminklas – koplytstulpis „Žuvusiems ir kentėjusiems už Lietuvos laisvę“.

Istorija 

Kaimas minimas 1744 m. Priklausė Švenčionių apskrities Mielagėnų valsčiui. 1830 m. kaime buvo 21 sodyba. 1880 m. pastatytas vėjo malūnas, sunykęs sovietmečiu. Nuo 1914 m. veikė „Ryto“ draugijos skyrius, 1924–1928 m. – „Ryto“ draugijos lietuviška mokykla. Lenkų okupacijos metais iki 1936 m. veikė Šv. Kazimiero draugijos skyrius. Nuo 1941 m. priklausė Švenčionių apskrities Mielagėnų valsčiui, buvo apylinkės centras. Nuo 1950 m. – Ignalinos rajono apylinkės centras, vėliau priklausė Mielagėnų apylinkei, dalis – Tverečiaus apylinkei. 1991–1996 m. veikė žemės ūkio bendrovė. Buvo kultūros namai, 1949–2005 m. – pradinė mokykla, biblioteka. 

2011 m. Registrų centras, remdamasis 1987 m. LTSR Aukščiausiosios Tarybos nutarimu išregistruoti Gilūtų vienkiemį, išbraukė kaimą iš registro kaip neegzistuojantį net nepasidomėjus, ar čia gyvena žmonės.

|}

Gyventojai

Šaltiniai 

Ignalinos rajono savivaldybės gyvenvietės
Tryčiūnai

Tryčiūnai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Meikštų. Yra koplyčia. Į rytus nuo kaimo eina siena su Baltarusija.

Istorija 
XX a. pr. įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Vidžių valsčius).

Gyventojai

Šaltiniai 

Ignalinos rajono savivaldybės gyvenvietės
Lazinkos

Lazinkos – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 8 km į pietryčius nuo Didžiasalio. Pro kaimą teka Birvėta, pietuose eina Lietuvos valstybės siena su Baltarusija. Toliau šiaurėje tyvuliuoja Birvėtos žuvininkystės tvenkiniai, pietvakariuose prasideda Adutiškio miškai. Į Lazinkas veda vieškelis , taip pat eina keliukai į Rimaldiškę, Dysną, Vosiūnus. Kaimas išlaikęs tradicinę rytų aukštaičių architektūrą su dvigalėmis pirkiomis, gausiais želdynais.

Gyventojai

Galerija

Šaltiniai 

Ignalinos rajono savivaldybės gyvenvietės
Šulaičiai

Apie kaimą Kėdainių rajone žr. Šulaičiai (Kėdainiai).

Šulaičiai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybės šiaurėje, 1 km į pietus nuo Mažučių. Kaimu prateka Viršytis.

Gyventojai

Šaltiniai 

Pakruojo rajono savivaldybės gyvenvietės
Rėguliai

Rėguliai – kaimas šiaurės vakarinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 1 km į pietryčius nuo Pašušvio. Pro kaimą teka Šušvės intakas Digraitė. Praeina kelias Pajieslys–Plinkaigalis. Yra fermų griuvėsiai, vandens bokštas.

Istorija 
XIX a. pab. Rėguliai buvo kaimas ir užusienis Krakių valsčiuje, Daugirdų valda.

Tarpukariu buvo palivarkas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kėdainių rajono savivaldybės gyvenvietės
Žitaičiai

Žitaičiai – kaimas šiaurės vakarinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 1 km į pietus nuo Pašušvio, prie Šušvės upės.

Tarpukariu buvo palivarkas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kėdainių rajono savivaldybės gyvenvietės
Vytautinė

Vytautinė – kaimas šiaurės vakarinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 2 km į pietvakarius nuo Pašušvio gyvenvietės, prie Šilainių miško ir Pašušvio–Pernaravos kelio.

Kaimas nebegyvenamas, bet išlikę kelios sodybos.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kėdainių rajono savivaldybės gyvenvietės
Paskerdūmys

Paskerdūmys – kaimas šiaurės vakarinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Pašušvio gyvenvietės. Prie kaimo yra Skerdūmės tvenkinys ant Šušvės intako Skerdūmės. Yra žemės ūkio įmonė. Praeina Pašušvio–Gudaičių keliukas.

Istorija 
XX a. pirmojoje pusėje buvo 2 Paskerdūmio dvarai: vienas vadintas Zaciše (dab. Paskerdūmiukas), kitas buvo Jelenskių nuosavybė.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Vincentas Kuprys (1937–2022) – dainininkas (bosas).

Šaltiniai 

Kėdainių rajono savivaldybės gyvenvietės
Paskerdūmiukas

Paskerdūmiukas – kaimas šiaurės vakarinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Pašušvio gyvenvietės, Pašušvio miško apsuptyje. Prie kaimo teka Šušvės intakas Skerdūmė ir telkšo jos slėnyje sudarytas Skerdūmės tvenkinys.

Istorija 
XX a. pirmoje pusėje buvo Paskerdūmio II dvaras. Jis priklausė Tiškevičiams ir dar vadintas Zaciše.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kėdainių rajono savivaldybės gyvenvietės
Slabada (Kėdainiai)

Slabada  – kaimas šiaurės vakarinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 2 km į šiaurę nuo Pašušvio. Išsidėsčiusi Šušvės dešiniajame krante, prie Slabados miško.

Istorija 
XX a. pr. buvo Digraičių dvaro palivarkas.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Valdas Sirutkaitis (g. 1952 m.), fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Šaltiniai 

Kėdainių rajono savivaldybės gyvenvietės
S.P.I. Group

S.P.I. Group - prekybos koncernas. Įmonių grupę sudaro bendrovės: Latvijos bendrovė „Vertikala pasaule“ (verslo ir pramogų kompleksas „Z-Towers“, Ryga; projekto vertė – 130 mln. eurų), „Latvijas Balzams“, Lietuvos prekybos alkoholiu bendrovė „Bennet Distributors“.

Nuorodos 

 „S.P. I. Group“ į verslo ir pramogų kompleksą Rygoje investuos 130 mln. eurų

Latvijos įmonės
Prekybos įmonės
Šv. Juozapas

Šventasis Juozapas – daugelio šventųjų vardas.

Pagal krikščionių tikėjimą Juozapas buvo Marijos sužadėtinis, vėliau tapo Jėzaus globėju. Yra ir jo parapija.

Taip pat skaitykite 
 Juozapinės

Nuorodos 
 Senoji lietuvių skulptūra, Šv. Juozapas.

Juozapas
Juozapas

en:Saint Joseph
Marius Ivaškevičius

Marius Ivaškevičius (g. 1973 m. kovo 26 d. Molėtuose) – Lietuvos prozininkas, dramaturgas, kino scenaristas, režisierius.

Biografija 
Gimė gydytojų šeimoje. 1980–1991 m. mokėsi Molėtų 2-ojoje vidurinėje mokykloje. 1991–1997 m. VU Filologijos fakultete studijavo lietuvių filologiją.

1996–1999 m. dienraščio „Respublika“ šeštadienio priedo vyrams „Julius“ reporteris, 1999–2000 m. „Juliaus“ redaktorius. 2000–2001 m. LRT Kultūros laidų redakcijos žurnalistas, režisierius. Bendradarbiauja su didžiausiu Lenkijos dienraščiu „Gazeta Wyborcza“, kur rašo įvairios tematikos esė.

Kūryba 
1998 m. debiutavo kaip dramaturgas. Studijoje „A Propos“ režisavo du dokumentinius filmus: „Einu“ (1999 m.) – apie rašytoją Vincą Mykolaitį-Putiną bei „Punsko novelės“ (2000 m.) – apie Lenkijos lietuvius. Sukūrė scenarijus trumpametražiams filmams „Mano tėvas“ (2007 m.), „Tėve mūsų“ (2010 m.) ir juos režisavo. Autoriaus kūryba versta į lenkų, vokiečių, slovėnų, prancūzų, rusų, baltarusių, italų, anglų kalbas. Nuo 1998 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys. 

Marius Ivaškevičius apibūdinamas kaip postmodernus kūrėjas. Teigiama, kad jo postmodernus rašymas yra demistifikuojantis nusistovėjusius mitus ir naujai bei žaismingai interpretuoja tautinę simboliką.

Bibliografija 
 Kam vaikų: novelės. – Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 1996. – 104 p. – ISBN 9986-39-005-2
 Istorija nuo debesies: vieno liūdesio dviejų dalių kelias: romanas. – Vilnius: LRS leidykla, 1998. – 262 p. – ISBN 9986-39-064-8
 Vikingų žygis į Apuolę (teksto autorius). – Kaunas: Tvermė, 1998. – 32 p.: iliustr. – ISBN 9986-476-19-4
 Artimas: pjesių trilogija. – Vilnius: Tyto alba, 2002. – 219 p. – ISBN 9986-16-252-1
 Žali: romanas. – Vilnius: Tyto alba, 2002. – 327 p. – ISBN 9986-16-259-9
 Purpuriniai dūmai: kino scenarijus. – Vilnius: Kronta, 2003. – 55 p. – ISBN 9986-879-91-4
 Madagaskaras: trijų veiksmų pjesė. – Vilnius: Apostrofa, 2004. – 114 p.: iliustr. – ISBN 9955-605-07-3
 Artimas miestas: dviejų veiksmų drama. – Vilnius: Apostrofa, 2005. – 59 p.: iliustr. – ISBN 9955-605-17-0
 Mistras: keturių veiksmų drama. – Vilnius: Tyto alba, 2010. – 142 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-16-794-5
 Išvarymas: vieno obuolio kronika: pjesė. – Vilnius: Apostrofa, 2012. – 161 p. – ISBN 978-9955-605-72-0

Įvertinimas 
 2004 m. Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto literatūros premija
 2014 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ medalis 
 2018 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija

Šaltiniai 

Lietuvos nacionalinės kultūros ir meno premijos laureatai
Lietuvos žurnalistai
Lietuvos režisieriai
Lietuvos rašytojai
Lietuvos prozininkai
Lietuvos dramaturgai
Koplytstulpis

Koplytstulpis – mažosios architektūros statinys. Tai maždaug apie 3-4 m aukščio stiebas, kurio viršūnėje pritvirtinta keturkampė su medinėmis skulptūrėlėmis koplytėlė, užsibaigianti kryželiu.

Koplytėlė būna atvira ar uždara (įstiklinta), dengta dvišlaičiu ar keturšlaičiu stogeliu, dažnai siaurėjanti į apačią. Lietuvoje iš pradžių labiausiai buvo statomi mediniai koplytstulpiai. Pasitaiko ir mūrinių koplytstulpių su nišomis skulptūrėlėms laikyti.

Mediniai koplytstulpiai

Mūriniai koplytstulpiai

Taip pat skaitykite

Stogastulpis

Nuorodos 

 Sakraliniai liaudies paminklai – Koplytstulpiai
 Kryžiai, koplytstulpiai, koplytėlės tautodailininkų drobėse 

Tautodailė
Lietuvių tautodailė
Koplyčia

Anksčiau Koplyčiomis buvo vadinami Panoteriai.

Koplyčia ( – apsiaustas, paltas; deminutyvas – capella) – nedidelis katalikų arba anglikonų religinės paskirties pastatas. Koplyčia taip pat vadinama atskira nedidelė patalpa su altoriumi religinėms apeigoms atlikti.

Pavadinimas kilęs iš patalpos, kurioje buvo saugojamas Šv. Martyno apsiaustas, pavadinimo. Vėliau taip imti vadinti visi mažesni religinės paskirties statiniai, šventovės.

Koplyčios gali būti tiek atskiri statiniai, tiek ir integruoti į religinės paskirties pastatus (bažnyčias, katedras), arba pasaulietinius statinius (ligonines, įstaigas, universitetus ir kitus). Lietuvoje atskira koplyčia yra įrengta Seime, koplyčias turi ir Vytauto Didžiojo universitetas, Mykolo Romerio universitetas.

Priklausomai nuo paskirties koplyčia gali būti įvardijama kaip baptisterija (prie bažnyčios statomas apvalios arba daugiakampės formos centruotas pastatas, dengtas kupoliniu stogu, skirtas krikšto apeigoms vykdyti), arba Sakramentinė koplyčia.

Koplyčios paplito viduramžiais; pradėtos įrenginėti pilyse, rūmuose. Šiuo metu parapijai neišgalint pasistatyti bažnyčios, yra pastatoma arba įrengiama koplyčia.

Viena garsiausių koplyčių – Siksto koplyčia, kur yra renkamas popiežius.

Lietuvoje žinomiausia yra Šv. Kazimiero koplyčia, esanti Vilniaus Arkikatedroje bazilikoje.

Taip pat skaitykite 

 Oratorija

Lietuvos kapinių koplyčios 

Katalikybės menas
Koplyčios
Darsūniškio Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia

Darsūniškio Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia – bažnyčia, stovinti Darsūniškio kaime, Nemuno dešiniajame krante. Klasicistinė, turi baroko bruožų. Parapijoje yra kapinių koplyčia.

Istorija 

Manoma, kad pirmoji bažnyčia Darsūniškyje pastatyta 1418 m. Jai 1473 m. dovanotos 6 šeimynos, 1492 m. – pusė dešimtinės iš Jiezno dvaro sodybos , leista pasistatyti smuklę. 1655 m. bažnyčia sudegė. 1694 m. pastatyta nauja.

1702 m. Švedijos kariuomenė sudegino kleboniją ir prieglaudą. XVIII a. veikė parapinė mokykla. Vėlesnė bažnyčia statyta 1780 m. Ji 1818 m. sudegė. Nauja mūrinė bažnyčia pastatyta 1848–1855 m. XIX a. pabaigoje klebonas Jotautas pamaldas laikė lietuviškai. 1910–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius.

1944 m. patrankų sviediniai bažnyčią apgriovė: įlūžo lubos, įtrūko sienos, sudegė medinės dalys. Klebonas J. Kanoverskis su parapijiečiais iki 1950 m. bažnyčią atstatė.

Architektūra 

Bažnyčia klasicistinė, turi baroko bruožų, stačiakampio plano, bebokštė. Vidus 3 navų, jas skiria pilioriai. Skliautai lėkšti. Šventorių juosia akmenų mūro tvora. Į ją įkomponuota varpinė.

Darsūniškis
Kaišiadorių rajono bažnyčios
Daugailių Šv. Antano Paduviečio bažnyčia

Daugailių Šv. Antano Paduviečio bažnyčia – bažnyčia, stovinti Daugailių miestelyje, 0,5 km į pietryčius nuo  plento. Liaudies architektūros formų, turi baroko bruožų.

.

Istorija 
Daugailių bažnyčia iš pradžių buvo Dusetų parapijos filija. PirmasisDaugailių bažnyčios paminėjimas - 1685 m. (nuo tada pradėtos rašyti metrikų knygos).

1744 m. bažnyčia vis dar fiksuota kaip Dusetų filija, bažnyčia pastatyta ant Daugailių piliakalnio). Ją aptarnavo vienuolis pranciškonas. Bažnyčia 1766 m. atstatyta, bet tais pat metais į bažnyčią trenkė žaibas, ji sudegė.

1852 m. pastatyta nauja bažnyčia.

Dusetų klebono Antano Rumševičiaus rūpesčiu 1883 m. bažnyčia perstatyta ir padidinta (miško medžiagos paaukojo Adomas Kviklys). Daugailiuose 1897–1935 m. klebonavo Kazimieras Kiršinas (1865–1940 m.). Jis rūpinosi parapijiečių švietimu, globojo iš parapijos kilusius klierikus, 1915 m. suremontavo bažnyčią (palaidotas Daugailių kapinėse).

Kunigo Kazimiero Mozūro iniciatyva 1939 m. įkurta parapija, nudažyta bažnyčia. 1940 m. išdažytas jos vidus, pastatyta medinė klebonija. 1944 m. klebonijoje įsikūrė stribai, 1952 m. vietoje jų – felčeris (vėliau klebonijos pastatas parapijai nebebuvo atiduotas).

Klebono Petro Baltuškos (parapijoje nuo 1970 m.) rūpesčiu bažnyčia 1982 m. suremontuota ir perdažyta.

Architektūra 
Bažnyčia liaudies architektūros formų, turi baroko bruožų, kryžminio plano, dvibokštė. Apsidė penkiasienė. Vidus 3 navų. Yra 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jo kampe stovi medinė varpinė.

Bažnyčioje sumontuoti meistro Depešos vargonai.

Nuotraukos

Nuorodos

 Daugailių parapija 
 Senoji Daugailių interneto svetainė 
 Naujoji Daugailių interneto svetainė

Utenos rajono bažnyčios
Daugailiai
Dauginių Šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia

Dauginių Šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia – bažnyčia Mažeikių rajono pietuose, Dauginių kaime, Virvytės kairiajame krante. Priskirta Telšių vyskupijos Mažeikių dekanatui. Bažnyčia medinė. Pastatyta 1943 m. Pašventinta 1943 m. rugsėjo 19 dieną.

Istorija 
Medinė nedidelė bažnyčia pastatyta 1943 m.

Architektūra 
Bažnyčios planas stačiakampis, ant stogo esama bokšto. Vienanavė. Šventoriaus tvora medinių stulpelių. Jame yra 2 medinės koplytėlės.

Išnašos 

Mažeikių rajono bažnyčios
Daugų Dievo Apvaizdos bažnyčia

Daugų Dievo Apvaizdos bažnyčia – bažnyčia, stovinti Dauguose. Istoristinė, turi modifikuotų gotikos, klasicizmo ir baroko stiliaus bruožų.

Parapijoje veikia Bukaučiškių koplyčia.

Istorija 
Manoma, kad Dauguose bažnyčią pastatė Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas, tikriausiai jau 1393 m. Jai skirta dešimtinė iš Daugų, Alytaus ir Perlojos dvarų. Manoma, kad bažnyčia buvo miestelio šiaurės rytų pakraštyje. 1503 m. Lietuvos didysis kunigaikštis Aleksandras patvirtino Vytauto raštus ir papildė turtą. Karalienė Bona 1555 m. rėmė prieglaudos ir prie jos Šv. Petro bažnyčios statybą. Manoma, kad per 1561–1566 m. karus prieglauda sudegė (1570–1572 m. atstatyta). 1655 m. bažnyčia sudegė (iki 1674 m. atstatyta).

1766 m. bažnyčia buvo medinė, su bokšteliu, prie jos – klebonija. Atstatyta ir Šv. Petro bažnyčia. Apie 1776 m. parapijos bažnyčia sudegė. Pamaldos perkeltos į Šv. Petro bažnyčią. 1777 m. minima parapinė mokykla. Pradėta statyti nauja, 1786 m. pastatyta iki langų. Mirus fundatoriui statyba neužbaigta, medžiagos išvogtos. Iš Pivašiūnų 1806 m. perkelta medinė bažnyčia ir pastatyta Daugų parapinė.

1814 m. pastatyta nauja prieglauda, 1816 m. – 3 aukštų varpinė. 1829 m. Šv. Petro bažnyčia buvo apgriauta (be stogo). 1838 m. klebono jurisdikcijoje buvo 20 namų. 1852 m. balandžio 12 d. bažnyčia sudegė. Pagal architekto T. Tišeckio projektą 1858–1862 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. 1911–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Jis įsteigė arbatinę.

1914–1928 m. Dauguose klebonavo Vilniaus krašto lietuvybės stiprintojas, Nepriklausomybės akto signataras Vladas Mironas, vėliau – vargšų ir nelaimingųjų globėjas kunigas Napoleonas Sabaliauskas.

1940–1946 m. klebonavo kanauninkas Povilas Bakšys (1962–1973 m. Kaišiadorių vyskupijos valdytojas). Daugų parapijos klebonas ir Žilinų administratorius Petras Liutkus (1904–1946) po Antrojo pasaulinio karo buvo suimtas ir ištremtas į Vorkutą. Čia 1946 m. mirė. Vikaras Petras Jakulevičius (1910–1975 m.) 1948–1950 ir 1953–1969 m. kalėjo (grįžo išprotėjęs).

Architektūra 
Bažnyčia istoristinė, turi modifikuotų gotikos, klasicizmo ir baroko stiliaus bruožų, bebokštė, halinė. Vidus 3 navų, atskirtų kolonomis, skliautai segmentiniai. Prie bažnyčios yra varpinė. Šventoriaus tvora akmenų mūro, su klasicistiniais vartais.

Išnašos

Nuorodos 
 Daugų bažnyčia

Alytaus rajono bažnyčios
Daugai
Daujėnų Švč. Jėzaus Vardo bažnyčia

Daujėnų Švč. Jėzaus Vardo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Daujėnų miestelyje, 12 km į pietryčius nuo Pasvalio. Turi baroko ir klasicizmo bruožų.

Parapijoje veikia Porijų Šv. Augustino koplyčia.

Istorija 
Manoma, kad XVII a. pabaigoje Daujėnų kapinėse buvo pastatyta medinė koplyčia (ji buvo ir 1750 m.). Į ją laikyti pamaldų vykdavo Krinčino kunigai. Krinčino klebono Jono Jeronimo Šarkevičiaus rūpesčiu 1794–1803 m. pastatyta dabartinė plytų mūro bažnyčia.

Vėliau klebono Juozapo Kubilinsko iniciatyva medinės lubos pakeistos mūriniais skliautais. 1894 m. pastatyta medinė klebonija. Nuolatinis kunigas čia apsigyveno 1898 m. (valdžios leidimas gautas tik 1903 m.). 1904 m. pradėtos rašyti metrikų knygos. Vladislovas Pšibitnevskis iki 1908 m. bažnyčioje įrengė vitražus (jie Panevėžio parodoje 1905 m. laimėjo sidabro medalį). Daujėnai 1909 m. tapo savarankiška filija. 1910 m. bažnyčia restauruota, apdengta skarda. Svarbiausius darbus atliko Varšuvos dailininkai.

1923 m. įkurta parapija. Parceliuojant Karpiui priklausiusį Moliūnų dvarą, bažnyčiai paskirta 8 ha žemės. Veronika Mačiuikienė dovanojo 5,5 ha. Daujėnuose 1903–1942 m. klebonavo Vincentas Baltrušaitis. Jis pastatė parapijos ūkinius trobesius, padidino kleboniją, suremontavo bažnyčią, sutvarkė kapines.

Daujėnai garsėjo Sekminių, Šv. Roko ir Angelų Sargų atlaidais. Prie šventoriaus yra Šventabalos šaltinis, kurio vanduo, tikinčiųjų manymu, turi gydomosios galios. Prieš Antrąjį pasaulinį karą jaunalietuviai pastatė šaltiniui rentinį, sutvarkė aplinką.

Šventoriaus šiaurės vakarų kampe auga įspūdingų matmenų dvikamienė Daujėnų liepa – valstybės saugomas medis (yra pažymėtas informacine lentele).

Architektūra 
Bažnyčia turi baroko ir klasicizmo bruožą, stačiakampio plano, su bokšteliais. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais, skliautuotas. Šventoriuje stovi medinė varpinė.

Nuorodos 

 Parapija 
 Bažnyčios vargonai

Pasvalio rajono bažnyčios
Daujėnai
Baroko architektūra Lietuvoje
Klasicizmo architektūra Lietuvoje
Daukšių Šv. Jurgio bažnyčia

Daukšių Šv. Jurgio bažnyčia – bažnyčia, stovinti Daukšių miestelyje, Dovinės (Šešupės dešiniojo intako) kairiajame krante, tarp Žuvinto ir Amalvo pelkių.

Istorija 
Pirmoji medinė bažnyčia pastatyta iki 1730 m. Jai susenus 1774 m. pastatyta nauja. 1780 m. įkurta parapija. Per miestelio gaisrą 1803 m. sudegė bažnyčia ir archyvas. XIX a. pradžioje veikė parapinė mokykla. 1860–1864 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Klebonas Kazys Mačiukevičius 1905 m. pastatė mūrinę kleboniją.

1908 m. pradžioje įsikūrė „Žiburio“ draugijos skyrius (pirmininkas kunigas V. Baltrušaitis), įsteigta biblioteka – skaitykla. Per Antrąjį pasaulinį karą nugriautas bažnyčios bokštas, sunaikintas didysis altorius, nugriauta dalis šventoriaus tvoros.

1958 m. bažnyčia atstatyta, bokšto vietoje pastatytas bokštelis, iš uždarytos Kauno Švč. Trejybės bažnyčios atvežtas didysis altorius.

Architektūra 
Bažnyčia stačiakampio plano, su bokšteliu, žemesne trisiene apside. Šventoriaus tvora metalinė.

Marijampolės savivaldybės bažnyčios
Daukšiai
Fabio Grosso

Fabijus Groso (; g. 1977 m. lapkričio 28 d.) – buvęs futbolininkas, nuo 2017 m. AS Bari komandos treneris.

2009 m. rugpjūčio 31 d. pasirašė trejų metų sutartį su Juventus klubu.

Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 2003 m. balandžio 30 d. Su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur pusfinalio pratęsime įmušė pirmąjį įvartį į  vartus. Su rinktine tais metais tapo pasaulio čempionu.

Pasiekimai 
 Pasaulio čempionas ()
2006 Pasaulio futbolo čempionate įmušė lemiamą įvartį i Prancuzijos rinktinės vartus 11 metrų baudinių serijoje.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Nuorodos 

Grosso
Debeikių Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia

Debeikių Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Debeikių miestelyje, 5 km į rytus nuo kelio . Bažnyčios dekoras yra dailės paminklas.

Istorija 

Pirmoji bažnyčia minima 1760 m. Debeikių koplyčioje 1769 m. leista laikyti pamaldas. Steigiamai parapijai dvaras paskyrė 1,5 valako žemės, 1785 m. dovanojo 2 400 sidabrinių rublių. 1799 m. pastatyta medinė bažnyčia (pašventinta 1801 m.). Joje buvo 3 altoriai. Nuo 1804 m. veikė parapinė mokykla. Debeikių bažnyčios metrikų knygos rašytos nuo 1789 m.

Dabartinė mūrinė bažnyčia pastatyta 1906–1913 m. klebono Povilo Šimkevičiaus, vėliau klebono Domininko Mikšio rūpesčiu (už 61410 rb) 1912–1913 m. pastatyta parapijos salė. Į Rusiją 1915 m. išvežti 3 varpai ir negrąžinti. 1918 m. įsisteigė pavasarininkų kuopa. Vyskupas Pranciškus Karevičius 1921 m. bažnyčią konsekravo. 1924 m. Kaune nuliedinti 2 varpai, 1926 m. nupirktas trečias. 1928 m. įrengtos reljefinės Kryžiaus kelio stotys (dail. Vladas Čižauskas), pastatyti vargonai. 1938 m. bažnyčia išdažyta.

Debeikiuose 1920–1947 m. klebonavo Kazimieras Mikelinskas (1889–1957). Jis 1947 m. ištremtas į Sibirą. Į Lietuvą grįžo 1957 m.; palaidotas bažnyčios šventoriuje. Kunigaudamas Debeikiuose K. Mikelinskas rūpinosi naujai pastatytos bažnyčios įrengimu: pastatyti Karaliaučiaus meistro Bruno Gėbelio 22 balsų pneumatiniai vargonai, nupirktos kryžiaus kelio stotys, padirbtos šešios klausyklos, nupirkti varpai, išdekoruotas bažnyčios vidus ir kt. Didelis kunigo darbas – su istoriko kruopštumu 1947 m. parašyta parapijos istorija (rankraštyje). 2003 m. bažnyčios 90-metų jubiliejui šis darbas išleistas atskira knyga.

1950 m. suimtas ir nuteistas 10 m. klebonas Jurgis Šimonėlis. 1973–1992 m. klebonavo Alfonsas Gražys (1923–1992).

Architektūra 
Bažnyčia neogotikinė, stačiakampio plano (42,5 × 25 m), dvibokštė, su apside ir bokšteliu. Šventoriaus (84 × 52 m) tvora 1921 m. sumūryta iš akmenų ir raudonų plytų. Garsėja vargonais.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Parapijos puslapis 

Anykščių rajono bažnyčios
Debeikiai
Degučių Šv. Vincento Ferero bažnyčia

Degučių Šv. Vincento Ferero bažnyčia – bažnyčia, stovinti Degučių kaime, prie Žemaičių Naumiesčio–Katyčių kelio, Mirglono (Šyšos dešiniojo intako) dešiniajame krante. Liaudies architektūros formų. Kartu su Panevėžiuko Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia yra viena iš dviejų trikampių bažnyčių Lietuvoje.

Istorija 
Medinę bažnyčią 1757 m. pastatė Vainuto seniūnas Tadas Bilevičius. Jai dovanotas valakas žemės. 1840 m. bažnyčia remontuota, pristatytas bokštelis.

Architektūra 

Bažnyčia liaudies architektūros formų, reto trikampio plano (kraštinių ilgis 18 m), su 3 šoniniais priestatais, trišlaičiu stogu. Įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro, su vartais. Jame yra medinė varpinė, koplytėlė.

Nuorodos 
 Degučių bažnyčia 

Šilutės rajono bažnyčios
Liaudiškos architektūros pastatai
Degučiai (Šilutė)
Deltuvos Švč. Trejybės bažnyčia

Deltuvos Švč. Trejybės bažnyčia – bažnyčia, stovinti Deltuvos miestelyje, prie kelio . Liaudies architektūros formų, turi ir neoklasicizmo bruožų.

Parapijoje veikia Dainavos koplyčia.

Istorija 
Pirmoji bažnyčia pastatyta iki 1444 m. Nauja parapinė bažnyčia, priklausiusi Vilniaus vyskupijai, minima 1463 m. 1468 m. bulėje ją mini popiežius Paulius II. Nuo XVI a. antrosios pusės iki 1627 m. buvo evangelikų reformatų pasisavinta. Sena medinė katalikų bažnyčia minima 1674 m. Nauja medinė pastatyta 1752 m. Nuo XVIII a. pabaigos iki XIX a. vidurio veikė parapinė mokykla. Kunigo Šimkevičiaus rūpesčiu 1872 m. bažnyčia atnaujinta. 1909–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius.

Architektūra 
Bažnyčia liaudies architektūros formų (turi ir neoklasicizmo bruožų), su penkiasiene apside, vienabokštė. Vidus 3 navų, yra 3 mediniai altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro, su mūrinėmis Kryžiaus kelio stočių koplytėlėmis. Šventoriuje stovi medinė varpinė.

Nuorodos 
 Popiežiaus bulė Deltuvos bažnyčioj // Diena, 1934 m. vasario 4 d., Nr. 5 (760). – 9 psl. 

Ukmergės rajono bažnyčios
Deltuva
Didvyžių Šv. popiežiaus Leono II bažnyčia

Didvyžių Šv. popiežiaus Leono II bažnyčia – bažnyčia, stovinti Augalų (Didvyžių) kaime, 5 km į šiaurę nuo Vilkaviškio geležinkelio stoties.

Istorija 

Iki 1850 m. Didvyžių (Geištarų) dvare pastatyta koplyčia, turėjusi nuolatinį kunigą. Dvaro savininkas Leonas Geištaras pasenusios koplyčios vietoje 1885 m. pastatė dabartinę mūrinę bažnyčią.

1917 m. vokiečiai nusikabino bažnyčios varpą. Kunigas Antanas Kudirka iš prasiskolinusio dvaro apie 1918 m. nupirko bažnyčią ir kitus trobesius. 1919 m. įkurta parapija. 1944 m. bažnyčios sienoje pramuštos skylės, ji nuniokota. Kareiviai išplėšė ir sudegino medines bažnyčios dalis, liko tik didysis altorius. Po karo bažnyčia suremontuota.

Architektūra 

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su žemesne apside. Šventoriaus tvora medinių statinių.

Vilkaviškio rajono bažnyčios
Dieveniškių Švč. Mergelės Marijos Rožančinės bažnyčia

Dieveniškių Švč. Mergelės Marijos Rožančinės bažnyčia – bažnyčia, stovinti Dieveniškių miestelyje. Turi klasicizmo bruožų. Pamaldos laikomis lietuvių ir lenkų kalbomis. Yra vertingų sakralinio meno kūrinių.

Istorija 
Bažnyčia minima 1471 m. Jai 1474 m. Martynas Goštautas atidavė miestelyje pastatytą smuklę. Buvo Geranainių parapijos filija ir didesnių žemės valdų neturėjo. Apie XVI-XVII a. perstatymus duomenų neišliko. XVIII a. pabaigoje su pertraukomis veikė parapinė mokykla (minima 1777 m.).

Po gaisro 1783 m. atstatyta medinė bažnyčia, 1861 m. atnaujinta. 1899–1903 m. apmūrytas šventorius. Priešais bažnyčią 1903 m. pastatyta mūrinė varpinė su vartais, joje yra beveik 200 metų senumo varpai. 1906 m. įsteigta parapija. 1909 m. parengtas mūrinės bažnyčios projektas, tačiau statyti nepradėta.

1986–1990 m. klebono Domo Valančiausko rūpesčiu pakeisti supuvę sienojai, rekonstruotas bažnyčios vidus, pristatytas prieangis. Apie 1886 m., 1897–1898 m. ir nuo 1906 m. sakyti pamokslai ir lietuviškai. 1909 m. kun Steponas Umbrasas pradėjo vaikus katekizuoti jų gimtąja kalba. 1936 m. net iš kitų parapijų atvykę žmonės trukdė paskirtu laiku lietuviškai giedoti.

Architektūra 
Bažnyčia turi klasicizmo bruožų, kryžminio plano, bebokštė. Virš šventoriaus vartų – neogotikinė varpinė. Jo tvora akmenų mūro.

Nuotraukos

Nuorodos 

 Dieveniškių Švč. Mergelės Marijos Rožančinės bažnyčia
 Dieveniškių Švč. Mergelės Marijos Rožančinės bažnyčia

Archyvas 
 Dieveniškių RKB gimimo ir santuokos metrikų knyga. 1691–1717 m., 
 Dieveniškių RKB gimimo metrikų knygos: 1772–1787 m., 1787–1810 m., 1896–1899 m., 1900–1905 m., 1905–1907 m.
 Dieveniškių RKB mirties metrikų knygos: 1810–1833 m., 1848–1864 m., 1864–1883 m., 1892–1898 m., 1899–1913 m., 1913–1919 m., 1919–1921 m.
 Dieveniškių RKB santuokos metrikų knygos: 1757–1772 m., 1773–1797 m., 1797–1811 m., 1848–1862 m., 1862–1876 m., 1899–1913 m., 1920–1924 m.
 Dieveniškių RKB priešsantuokinės apklausos knyga. 1841–1844 m.

Šalčininkų rajono bažnyčios
Dieveniškės
Dotnuvos Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai bažnyčia

Dotnuvos Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai bažnyčia – bažnyčia, stovinti Dotnuvoje, Dotnuvėlės dešiniajame krante. Vėlyvojo baroko stiliaus.

Istorija 

Dotnuvoje pirmoji bažnyčia pastatyta iki 1636 m. Kitą, medinę, 1699–1701 m. pastatė Mlečkai.

1701 m. Jonas Vladislovas Bžostovskis ir jo žmona Konstancija Mlečkaitė (Žemaičių seniūno Viktorino Konstantino Mlečkos duktė) įsteigė bernardinų vienuolyną. 1727 m. jų sūnus Juozapas Bžostovskis vienuolynui skyrė 3 valakus ir 4 margus žemės, 10 000 auksinų.

1768 m. vienuoliai pastatė mūrinį vienuolyną, o 1773–1810 m. – mūrinę bažnyčią. Iš senosios bažnyčios perkelti 5 altoriai.

XVIII a. antrojoje pusėje įsteigta parapinė mokykla. Nuo 1796 m. prie vienuolyno veikė triklasė mokykla, vėliau išaugusi į šešiaklasę. 1806 m. veikė teologijos studijos.

Kunigas Antanas Daukša dalyvavo 1831 m. sukilime. Už tai nubaustas 4 m. rekolekcijų Kolainių karmelitų vienuolyne.

Po 1863 m. sukilimo, 1864 m. rugsėjo 12 d. įsakyta vienuolyną uždaryti. Vienuoliai kunigai Jurgis Reichenbachas išsiųstas į katorgą, N. Svolkenas ištremtas į Tobolsko guberniją, Fortūnatas Prokopovičius uždarytas į kalėjimą. Nenaudojamus ir apirusius tris mūrinius buvusio vienuolyno pastatus caras leido parduoti klebonui už 400 rublių.

1911 m. rugpjūčio 14 d. per miestelio gaisrą sudegė bažnyčia, nukrito varpai. Vėliau bažnyčia suremontuota.

1948 m. Dotnuvos vikaras Mykolas Buožius (1911–1991) suimtas, nuteistas 10 m. kalėti (į Lietuvą grįžo 1956 m.).

1990 m. Dotnuvoje įsikūrė vienuoliai kapucinai (1991 m. gyveno 3).

Architektūra 

Bažnyčia vėlyvojo baroko stiliaus, turi ir ankstyvojo klasicizmo bruožų, halinė, dvibokštė. Vidus 3 navų.

Nuorodos 

 Bažnyčios vargonai 

Kėdainių rajono bažnyčios
Dotnuva
Druskininkų Švč. Mergelės Marijos Škaplierinės bažnyčia

Druskininkų Švč. Mergelės Marijos Škaplierinės bažnyčia – bažnyčia, stovinti Druskininkuose. Pamaldos laikomos lietuvių ir lenkų kalbomis.

Istorija 

1841–1844 m. pastatyta pirmoji mūrinė bažnyčia. Caro valdžia kunigo į Druskininkus skirti nesutiko. Pamaldas laikė Ratnyčios vikaras. Kunigas paskirtas tik 1879 m.; atlyginimas nemokėtas. 

Pagal architekto Stefano Šilerio projektą 1912–1931 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Bažnyčios statybų iniciatorius buvo parapijos klebonas Boleslovas Valejka. 1921 m. įkurta parapija. Senoji bažnyčia 1931 m. nugriauta. Druskininkuose 1965–1992 m. klebonavęs Konstantinas Gajauskas 1966–1970 m. bažnyčią suremontavo ir išdažė.

Altorius buvo pagamintas Trakų Vokės dvaro koplyčiai pagal Tiškevičių užsakymą, bet 1946 metais išvežtas į Lentvarį ir vėliau į Druskininkų bažnyčią. Restauruojant Trakų Vokės koplyčią, buvo pagaminta tiksli altoriaus kopija. Originalas liko Druskininkuose.

2021-2022 m. bažnyčia renovuota, pakeistas stogas ir grindys.

Parapijos kunigai 
iki 1965 m. kun. Boleslovas Valeika

1965 – 1993 m. Konstantinas Gajauskas.

1993 – 2002 m. Vytautas Rudis

2002 – 2011 m. Bronius Krakevičius

2011 – 2019 m. Kęstutis Masevičius

Nuo 2019 m. Vaidas Vaišvilas.

Architektūra 
Bažnyčia neogotikinė, stačiakampio plano, vienabokštė, su trisiene apside, 3 bokšteliais. Vidus 3 navų, dengtų žvaigždiniais skliautais, atskirtų, pilioriais. Šventorius neaptvertas.

1991 m. bažnyčios fasade pastatyta 4,5 m aukščio Laiminančio Kristaus skulptūra (skulptorius K. Patamsis).

Druskininkų savivaldybės bažnyčios
Dubingių Šv. Jurgio bažnyčia

Dubingių Šv. Jurgio bažnyčia – bažnyčia, stovinti Dubingių miestelyje, Asvejos ežero šiauriniame krante. Įrengta 1958 m. buvusioje prieglaudoje.

Istorija 
Bažnyčią iki 1430 m. pastatė Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas ir skyrė jos išlaikymui turtų. 1449 m. didysis kunigaikštis Kazimieras Jogailaitis turtus patvirtino ir padidino. 1451 m. Giedraičių seniūnas Povilas Kareiva bažnyčios turtą dar padidino.

Povilas Giedraitis ir Anastazija Giedraitienė 1542 m. įrengė altariją ir jai dovanojo Bijutiškio palivarką. Apie 1565 m. bažnyčia atiteko evangelikams reformatams. Katalikai pasistatė koplyčią kapinėse ir 1642 m. dėl bažnyčios praradimo iškėlė bylą.

1672 m. Dubingių savininkė K. Radvilaitė įsipareigojo pastatyti naują katalikų bažnyčią (pastatyta 1677–1678 m.). 1800 m. ji perstatyta; veikė parapinė mokykla. XVIII a. įsteigta Šv. Rožančiaus brolija. Po 1954 m. gaisro, tais pačiais metais, prie kapų koplyčios pristatytas priestatas ir įrengta bažnyčia, kuri 1958 m. taip pat sudegė.

Dabartinė bažnyčia 1958 m. įrengta buvusioje prieglaudoje. XX a. pradžioje Dubingiuose lietuvybę stiprino kunigas Jonas Kunigėlis. Dubingių ir Vilūnų klebonas Jonas Žvinys 1946 m. suimtas ir nuteistas 25 m. kalėti. Į Lietuvą grįžo 1956 m.

Architektūra 
Bažnyčia žema, su kryžiumi ant stogo. Išliko senosios bažnyčios šventoriaus tvoros fragmentų, mūrinė arka su geležiniais vartais. Bažnyčioje kabo nežinomas šv. Marijos paveikslas.

Naujoji bažnyčia 
Naujosios Dubingių Šv. Jurgio kankinio bažnyčios kertinis akmuo padėtas 2012 m. spalio mėn. (projekto autorius arch. Kęstutis Pempė). Statybas buvo planuojama baigti 2014 m. pabaigoje. Statybos pagrindinis mecenatas, be vietos bendruomenės indėlio, – verslininko, prekybos tinklo „Topo centras“ įkūrėjo Aurelijaus Rusteikos šeimos fondas, iš kurio buvo skirta apie 2 mln. litų.

Medinis statinio karkasas iškilęs toje vietoje, kur buvo senoji bažnyčia. Naujoji bažnyčia yra panašaus dydžio, kaip ir senoji. Kryžiaus plano bažnyčios architektūra – lakoniškos ir tradicinės išraiškos, naudojamos paprastos, lietuviškos medžiagos: klijuotas medis, stiklas, o stogas ir sienos dengiamos specialiomis čerpėmis, primenančiomis gontus – lenteles, kuriomis senovėje buvo dengiami stogai. Bažnyčios ansamblio sudėtyje – išlikusi šventoriaus kampe senoji varpinė, akmenų tvora, restauruoti vartai.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

 Dubingių Šv. Jurgio bažnyčia (facebook.com)
 Šv. Jurgio bažnyčia Dubingiuose

Molėtų rajono bažnyčios
Dubingiai
Dūkšto Šv. Stanislovo Kostkos bažnyčia

Dūkšto Šv. Stanislovo Kostkos bažnyčia – bažnyčia, stovinti Dūkšto mieste. Pavadinta Šv. Stanislovo Kostkos (1550–1568) vardu.

Istorija 

Pirmąją medinę bažnyčią Dūkšto dvare (dabar Dūkštelių kaimas) apie 1601 m. pastatė dvaro savininkai Rudaminos. Ji 1674 m. atstatyta. Dūkšte 1729–1773 m. veikė jėzuitų misija. Nuo 1901 m. zakristijonu dirbo (apie 40 metų) generolo Stasio Raštikio tėvas Bernardas Raštikis. Jis išdažė ir sutvarkė bažnyčią, platino lietuvišką spaudą.

1910–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. 1925 m. įkurta parapija. Lenkijos okupacijos metais klebonas Konstantinas Šimašis (Dūkšte iki 1927 m.) steigė Šv. Kazimiero draugijos skyrius, mokyklas, bibliotekas. Dūkšte 1927–1937 m. klebonavęs Zenonas Butkevičius bažnyčią suremontavo (sustiprintos sienos, pakeisti balkiai, perdengtas stogas, bažnyčia išdažyta), įvesta elektra. Dailininkas Petras Sergejevičius nutapė paveikslų. Nuo 1937 m. klebonavęs Juozas Vaičiūnas (1894–1962) plėtojo lietuvių kultūrinę veiklą, atnaujino bažnyčią, tačiau ji 1956 m. sudegė.

1934–1936 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. Ją dar neužbaigtą 1935 m. gegužės 29 d. konsekravo arkivyskupas Romualdas Jalbžikovskis. Ji, sudegus Senojo Dūkšto (Dūkštelių) bažnyčiai, 1956 m. tapo jungtinės Dūkšto parapijos bažnyčia.

Architektūra 

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su apside ir bokšteliu. Vidus 3 navų, šoninės gerokai žemesnės. Šventoriuje stovi žema medinė varpinė.

Nuorodos 
 Dūkšto parapija 

Ignalinos rajono bažnyčios
Dūkštas