joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
MFA Žalgiris B

MFA „Žalgiris B“ – buvusi Lietuvos futbolo komanda iš Vilniaus. Žaidė LMFA Lietuvos Pirmoje lygoje. Buvo MFA Žalgiris Vilnius dublerių ekipa.

Istorija 

Klubo užuomazgos yra 2013 metai, kai susibūrė Moterų futbolo akademijos komanda, kuri buvo pavadinta žymeniu „Žalgiris“.

Nuo 2013 m. klubas dalyvauja Moterų A lygos čempionate bei kituose LMFA organizuojamuose futbolo turnyruose.

Vėliau buvo suburta ir dublerių ekipa, kuri dalyvauja Lietuvos moterų futbolo Pirmojoje lygoje. 2015 m. MFA „Žalgiris“-„Ainiai“ užėmė antrą vietą, o 2016 m. MFA „Žalgiris-2“ užėmė trečią vietą. 

2017 m. LMFA I lyga pirmenybėse komanda iškovojo nugalėtojų vardus. 

2018 m. žaidė LMFA I lygos pirmenybėse, tačiau čempionių titulo apginti nepavyko.

2019 m. „bekių“ komanda nebuvo suformuota, nes pagrindinė komanda iškrito iš moterų A lygos ir žaidė Pirmoje lygoje.

2020 m. žalgiriečių B ekipa žaidė LMFA I lyga pirmenybėse ir per 14 rungtynių iškovojo visas 14 pergalių.

2021 m. dalyvavo LMFA I lyga. Pateko į finalinė etapą ir tapo pirmenybių nugalėtojomis.

Klubo pavadinimas, logotipas ir spalvos 

Žalgiris, tai lietuviškas žodis, kurio reikšmė žalias miškas, o istorine prasme, reiškia Žalgirio mūšį.

Logotipas 

Jame vaizduojamas kamuolys, ant jo puikuojasi MFA ŽALGIRIS užrašas, bei merginos su kamuoliu siluetas.

Apranga 

Ekipa žaidžia baltais marškinėliais, žaliais šortais bei baltomis kojinėmis.

Spalvinė gama 
Žaidžia juodais šortais ir tamsiai žaliais marškinėliais.

 Aprangų gamintojai
 hummel

Sezonai 

|}

Komandos personalas 
 Svajūnas Savickas – treneris;
 Aistė Griciūtė – vartininkų trenerė;
 Svajūnas Stravinskas - direktorius;
 Vytautas Jančiauskas - prezidentas;
 Indrė Venskevičiūtė - kineziterapeutė;

Sudėtis 
Atnaujinta: 2020 m. lapkričio 6 d.

Taip pat skaitykite 
 MFA Žalgiris-MRU

Šaltiniai

Nuorodos 
 „Facebook“ paskyra: MFA „Žalgiris“
 Facebook paskyra: "Moterys už futbolą"

Žalgiris B
Žalgiris B
MFK Šešupė

Vilkaviškio rajono moterų futbolo komanda „Šešupė“ – Lietuvos futbolo klubas iš Čyčkų. Namų rungtynes žaidžia Vilkaviškyje.

Istorija 

Įkurta 2000 m. kaip Vilkaviškio futbolo komanda „Šešupė“. 2009 m. ji persikėlė į Čyčkų stadioną.

Merginų komanda eilę metų žaidžia Lietuvos moterų futbolo Pirmojoje lygoje.

Dėl jauno amžiaus į lyderių grupę nepretenduojanti komanda stengiasi sukovoti kiekvienose varžybose. 

2018 m. žaidė LMFA I lygos pirmenybėse. Centro grupėje patyrė aštuonis pralaimėjimus ir liko penktoje vietoje. Paguodos etape kovojo su tauragiškėmis ir pagrindinis laikas baigėsi taikiai 4-4. Nusileido tik po baudinių serijos (3-4).

2019 m. Pirmoje lygoje. Sumažėjus ekipų skaičiui ir sudėtį sustiprinus pajėgesnėmis žaidėjomis pateko į antrą etapą. Šioje fazėje komanda neiškovojo pergalių ir galutinėje rikiuotėje pasidalino 7–8 vietas.

2020 m. Pirmoje lygoje varžėsi aštuonios ekipos. Pasikeitus formatui, visos dalyvės žaidė po du ratus. Per tą laiką vilkaviškietės iškovojo vos vieną pergalę ir surinkusios tris taškus buvo paskutinėje vietoje.

Sezonai 

|}

Sudėtis (2017)

Žinomiausios žaidėjos 
  Dovilė Dockaitė, (nuo 2015 m.)

Šaltiniai

Nuorodos 

 Facebook paskyra: „Moterys už futbolą“

Šešupė
MFK Kauno Žalgirio FA

„Kauno Žalgirio“ FA – Lietuvos futbolo klubas iš Kauno, įkurtas prie „Tauro“ sporto mokyklos. 

Merginų komanda vadinta MFK Kauno Žalgirio FA žaidė LMFA Pirmojoje lygoje.

Istorija

SM Tauras 
2017 m. dalyvavo Lietuvos moterų futbolo Pirmojoje lygoje.  
Komanda nepateko tarp geriausių komandų ir galutinėje rikiuotėje pasidalino 9—10 vietas.

2018 m. tęsė kovas Pirmoje moterų lygoje.  Centro grupėje liko ketvirtos ir kovojo tik paguodos etape dėl devintosios vietos.

2019 m. taip pat rungtyniavo Lietuvos moterų futbolo Pirmojoje lygoje. Tuo tarpu U-15 SM Tauro merginų komanda laimėjo pirmąją vietą naujai įkurtoje Merginų elitinėje lygoje (MEL).

2020 m. merginos savo kovas naujame sezone pradėjo nesėkmingai, be kelių traumuotų žaidėjo. Sezoną užbaigė 6-oje vietoje.

MFK Kauno Žalgirio FA 
2021 m. ir toliau žaidė Lietuvos moterų futbolo Pirmojoje lygoje. Galutinėje komandų rikiuotėje liko trečioje vietoje.

Logotipų kaita

Stadionas 

Namų rungtynes komanda žaidžia SM Tauras stadione, esančiame Neries krantinėje, Kaune. Alternatyvus variantas yra NFA stadionas.

Klubo spalvinė gama 
 Šiuo metu komandos spalvinė gama yra žalia/balta.
 FM „Tauras“ spalvos buvo mėlyna ir balta.
 Prasidėjus „žalgrietiškam“ periodui tapo žalia/balta.

Sezonai 
 Tauro SM

|}
 Kauno žalgirio FA

|}

Sudėtis

 (kapitonė)

Šaltiniai

Nuorodos 
 [ Neveikianti nuoroda] 
 MFK Tauras lietuvosfutbolas.lt svetainėje
 Facebook paskyra: "Moterys už futbolą"

kauno zalgireio fa
kauno zalgirio fa
MFK Vilniaus FM

Vilniaus futbolo mokyklos moterų futbolo komanda – buvusi merginų/moterų Lietuvos futbolo komanda iš Vilniaus. Atstovavo Vilniaus futbolo mokyklą.

Istorija

Mokykla įkurta 1959 m. Mokykloje treneriais yra dirbę garsūs šalies futbolo specialistai: Stasys Paberžis, Z. Ganusauskas, V. Čiegis, R. Grušas, L. Dūda, J. Mulionis, Benjaminas Zelkevičius, Eugenijus Riabovas, V. Gedgaudas, V. Kateiva, St. Danisevičius, Algimantas Liubinskas, G. Kalėdinskas, Vytautas Dirmeikis, J. Miniauskas, Stasys Paberžis, St. Ramelis, R. Juška ir kiti. 

Merginų futbolo komanda yra dalyvavusi A lygos čempionate, o nuo 2016 metų žaidė LMFA I lyga pirmenybėse.

2019 m. gruodžio mėn. pranešta apie tai, kad Vilniaus FM uždaroma.

2002 
Ekipa elitinėje moterų lygoje užėmė penktąją vietą.

2003
Moterų A lygoje užėmė trečią vietą.

2004
„Kreontas“-Vilniaus FM ekipa Moterų A lygoje užėmė trečią vietą.

2005
Vilniaus FM-„Kreontas“ ekipa užėmė septintąją vietą Moterų A lygoje.

2007
FM „Vilnius“ žaidė Pirmoje lygoje ir užėmė trečią vietą.

2008
„Vilnius-FM“ ekipa užėmė šeštąją vietą Moterų A lygoje.

2010
Jungtinė Nemenčinės „Rūtos“ ir Vilnius FM ekipa užėmė 5 vietą Moterų A lygoje.

2011
Jungtinė Nemenčinės „Rūtos“ ir Vilnius FM ekipa ir vėl užėmė 5 vietą Moterų A lygoje.

2012
Vilniaus FM-„Kreontas“ ekipa ir vėl užėmė 5 vietą Moterų A lygoje.

2013
Vilniaus FM-„Kreontas“ ekipa Moterų A lygoje liko paskutinėje vietoje (šeštoje).

2014
Vilniaus FM-„JL Stars“ laimėjo Lietuvos I lygos pirmenybes.

2015
Jungtinė Vilniaus FM-„JL Stars“ ekipa Moterų A lygoje liko paskutinėje vietoje (šeštoje).

2016
Sezoną pradėjo pergale Lietuvos salės futbolo čempionate. LMFA Lietuvos I lygos pirmenybėse Vilniaus FM nužengė iki  finalo, kuriame pralaimėjo Alytaus atstovėms.

2017
Komanda apgynė čempionų titulą Lietuvos salės futbolo čempionate. 

2017 m. Vilniaus FM dalyvavo LMFA Lietuvos I lygos kovose, subūrusi jungtinę komandą su „Amber“. Jungtinė ekipa užėmė trečią vietą LMFA I lyga pirmenybėse.

Klubo spalvos 

Pagrindinė Vilniaus FM komanda žaidžia mėlynos spalvos marškinėliais, šortais ir kojinėmis. 
 Vilniaus FM jaunesnioji komanda (dublerės) žaidžia žalsvos spalvos marškinėliais. 
 Vilnietės taip yra žaidusios juoda ir tamsiai raudonos spalvos apranga.

Sezonai 

|}

Sudėtis 
2017 m. balandžio 14 d. 

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

 (vartininkė arba saugė)

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

Žinomiausios žaidėjos 
 Meda Šeškutė, klube žaidė saugės pozicijoje; šiuo metu FC Gintra ir Lietuvos moterų nacionalinės rinktinės vartininkė.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Facebook paskyra: "Vilniaus FM merginų komanda"
 Facebook paskyra: "Moterys už futbolą"

Vilniaus FM
Vilniaus FM
Psamtikas I

Psamtikas I (Psamtikas I Vahibra, Psametechas I, Psamtekas I, valdė 664–610 m. pr. m. e.)  – pirmasis dvidešimt šeštosios dinastijos Senovės Egipto valdovas. 

Psamtikas I buvo Saiso miesto Nilo deltoje valdovo Nekau I sūnus. Jie abu buvo išvežti į Nineviją, po Kušo valstybės karaliaus Taharkos bandymo atsiimti Egipto valdžią iš asirų. Psamtikas tikriausiai buvo apmokytas asiriškai ir jam suteiktas Nabušezibanio vardas. Tėvas ir sūnus grįžo į Egiptą kaip Ašurbanipalo vasalai. Nekau I valdė Memfį ir Saisą, o Psamtikui valdyti buvo atiduotas Atribio miestas. 664 m. pr. m. e. Nekau I žuvo kušitų valdovo Tanutamono invazijos į Egiptą metu. Ašurbanipalas išvijo kušitus, bet pats turėjo grįžti į Asiriją dėl prasidėjusių maištų. Psamtikas I tuomet atstatė nepriklausomą Egipto valstybę tapdamas faraonu ir su graikų samdinių pagalba suvaldydamas kitus konkurentus Nilo deltoje. 656 m. pr. m. e. jis surengė žygį į Tėbus ir jam pakluso pietinė Egipto dalis. Jis privertė Tėbų aukščiausiąją Amono žmoną Šepenvepet ir  valdytoją Amanirdį II pasirinkti įpėdiniu Psamtiko I dukterį Nitokrę ir ilgainiui Tėbų administracijoje pakeitė žmones į sau ištikimus. Įgijęs pakankamai galios Egipte Psamtikas I visiškai nusikratė bet kokių priklausomybės nuo asirų ženklų. Jo valdymo metu skatintas egiptiečių nacionalizmas, menininkai atidžiai kopijavo darbus iš Senosios karalystės laikų. Tuo metu išpopuliarėjo šventųjų gyvūnų kultas, kuris sudarė nemenką dalį Egipto ekonomikos. Po Psamtiko I valdė jo sūnus Nechas II. 2017 m. Kairo teritorijoje rastos milžiniškos Psamtiko I statulos liekanos.

Literatūra
 Ian Shaw, Paul Nicholson. The British Museum Dictionary of Ancient Egypt. The American University in Cairo Press., 2002, p. 229
 Encyclopaedia Britannica, 2008 10 23

Egipto faraonai
Vilniaus stogai

„Vilniaus stogai“ – Lietuvos estradinės muzikos dainininko Jono Mašanausko daina, išleista 1966 m. Plokštelės formate daina pasirodė kaip kito J. Mašanausko singlo – „Mergelių pažadai“ dalimi, išleisto 1967 m.

Istorija 
Dainos video klipas dažnai buvo transliuojamas per tuometinę 1966 m. Lietuvos televiziją. Jame rodomas dainuojantis J. Mašanauskas su Lietuvos televizijos ir radijo lengvosios muzikos orkestru. Nufilmuota Vilniaus senamiestyje. 

Keletas populiarų Lietuvos atlikėjų yra perdainavę ir įtraukę šią dainą į savo repertuarą. Tarp tokių galima paminėti Egidijų Sipavičių ar Stasį Povilaitį.

Kartais visuomenėje daina yra vadinama ar rašoma kaip „Senieji Vilniaus stogai“, tačiau tai yra klaidingas pavadinimas. Jei yra naudojama J. Mašanausko versija su E. Juškevičiaus žodžiais, pavadinimas tiesiog „Vilniaus stogai“.

Šaltiniai

Nuorodos 
 „Vilniaus stogai“ video klipas youtube.com svetainėje

1966 singlai
WU-17 rinktinė

WU-17 – buvusi Lietuvos futbolo komanda iš Lietuvos, sudaryta jaunių rinktinės U–17 pagrindu, kuri 2017 m. žaidė Lietuvos moterų futbolo A lygoje.

Istorija 
2017 m. buvo suburta Lietuvos WU-17 rinktinė. 2017 m. išimties tvarka dalyvavo Lietuvos moterų futbolo A lyga pirmenybėse. 

Nesužaidė iki pirmenybių pabaigos (pasitraukė likus keletui turų iki A lygos sezono pabaigos).

Klubo pavadinimas, logotipas ir spalvos 

WU-17, tai merginų iki 17 metų Lietuvos rinktinė.

Apranga 

Žaidžia raudonomis, bei geltonai/žaliomis sportinėmis aprangomis. 

 Aprangų gamintojai
 hummel

Komandos personalas 
 Kotryna Kulbytė (2017 m.) trenerė

Šaltiniai

Nuorodos 
 Feisbuko paskyra: „Moterys už futbolą“

Vilniaus futbolas
Lietuvos moterų futbolo klubai
Sankt Peterburgo stadionas

Krestovskij stadionas (, taip pat vadinamas Zenit Arena) – 2017 m. pastatytas stadionas Sankt Peterburge. Jame namų rungtynes žaidžia Rusijos Premjer lygos Sankt Peterburgo futbolo klubas FK „Zenit“.

Statybų kaina atsiėjo 1,5 mlrd. JAV dolerių, jis tapo vienu brangiausių visų laikų stadionų.

2017 m. FIFA konfederacijų taurės ir XXI pasaulio futbolo čempionato varžyboms stadionas buvo pervadintas į Sankt Peterburgo stadioną.

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Rusijos futbolo stadionai
Sankt Peterburgas
Valt Ernštreit

Valtas Ernštreitas (, , 1974 m. gegužės 26 d. Rygoje, Latvijoje) – lyvių kalbininkas, lyvių kalbos žinovas, vertėjas ir poetas, visuomenininkas, lyvių kalbos gaivinimo aktyvistas. Lyvių kultūros centro () direktorius, vienas iš lyvių portalo livones.net kūrėjų.

Biografija 
1974 m. gegužės 26 d. gimė Rygoje.
Mokėsi Pirmojoje Rygos gimnazijoje, 1991–2002 metais Tartu universitete studijavo finougrų filologiją. 1994 metais įsteigė Lyvių kultūros centrą ir iki 1996 m. jam vadovavo, 2017 m. išrinktas jo direktoriumi. Buvo lyvių žurnalo Õvā (1995 m.) redaktorius, ypatingos valstybinės svarbos kultūrinėje istorinėje teritorijoje „Lyvių pakrantė” () dirbo vyriausiuoju specialistu ir direktoriaus pavaduotoju. Publikuoja lyvių ir latvių kalbomis sukurtą poeziją, jo eilėraščių rinkinių versta į estų (; 2013) ir anglų (; 2014) kalbas.

Nuo 2008 m. Talino Estų kalbos institute dirbo tyrinėtoju. Vienas iš RAB () „NicePlace” steigėjų ir jos direktorius.
Doktorantūros studijas tęsė Latvijos universitete ir Tartu universitete, kur apgynė filologijos daktaro laipsnį, darbo tema – „Lyvių raštų kalbos susidarymas” (, 2010 m.; žr. „Nuorodos“). Nuo 2011 m. Tartu universitete atlieka tiriamąjį darbą.

Lyvių-estų-latvių žodyno (2012 m.) dalies latvių kalba redaktorius.

2018 m. Rygoje įkurto Latvijos universiteto Lyvių instituto vadovas. Dirba lyvių ir estų kalbų vertėju žodžiu ir raštu, yra išvertęs ne vieną knygą, taip pat ir poezijos.

V. Ernštreitas dirba Valstybės kultūrinio kapitalo fondo taryboje, jis yra fondo literatūros srities ekspertų komisijos pirmininkas.

Apdovanojimai 
 Klavo Elsbergo premija už rinkinio „Inter/rational“ rankraštį (2003 m.)
 Latvijos ir Estijos Užsienio reikalų ministerijų Kalbos apdovanojimas už indėlį į kalbų tyrimus ir aukštos kokybės vertimus
 Estijos Marijos žemės IV laipsnio Kryžiaus ordinas (2012 m.)
 Suomijos Liūto ordinas (2013 m.)
 Norvegijos Šventojo Olavo ordinas
 Latvijos literatūros metų apdovanojimas (2019 m.) už poezijos rinkinį „Trillium“

Publikacijos ir mokomoji literatūra 
 Aš pagausiu tave, menke! ( – lyvių poezijos antologija lyvių ir estų kalbomis, 1998 m.)
 Lyvių-estų-latvių žodynas (vienas iš autorių)
 Kaip išnirsta lyviai (,  – lyvių ir latvių poezijos rinkinys, 2011 m.)
 Lyviai 44 atsakymai (leidinys kalbos ir istorijos mokytojams)
 Karlio Staltės knyga. „Gyvasis žodis. Abėcėlė ir skaitymo pradžiamokslis” ()
 Lyvių raštų kalba ( – lyvių kalbai skirta monografija)
 Lyviai. Istorija, kalba ir kultūra (straipsnių rinkinys apie lyvius)
 ,  (poezijos rinkinys, 2014 m.)
 Trillium (poezijos rinkinys, 2018 m.)

Nuorodos
 Ištrauka iš 2010 m. gruodžio 10 d. Tartu universitete gintos disertacijos (nuo 30:08) lyviškai. Titruojama estų kalba.
 V. Ernštreitas lyvių kalba deklamuoja savo eilėraštį „Mäddõn āt telefōnlīnijd...“ („Mes turime telefono linijas...“).

Šaltiniai 

Latvijos kalbininkai
Estijos kalbininkai
Svėdasų dvaro koplyčia

Svėdasų dvaro Švč. M. Marijos koplyčia – koplyčia Bajorų kaime, šalia Svėdasų miestelio, Anykščių rajone, 0,5 km į šiaurę nuo kelio . Stovi kryžkelėje prie senojo Svėdasų–Salų vieškelio,  1,5 km  pietvakarius nuo buvusios Svėdasų dvaro sodybos. Šalia koplytėlės esančiame miškelyje įrengti partizanų kapai ir paminkliniai akmenys, įamžinę partizanų J. Matulio, J. Budreikos, Č. Rimkaus, S. Repšio, P. Sprindžio, J. Čirūnos ir kitų atminimą. Pakelės ženklas nukreipia į holokausto aukų  atminimo vietą.

Koplytėlė lankoma, prižiūrima, yra įrengtas altorėlis su Švč. Mergelės Marijos skulptūra, vietos gyventojų naudojama gegužinėms pamaldoms. Čia pasimelsti ateina svėdasiškiai, dalyvauja parapijos klebonas.

Istorija 

Didikų Radvilų turėtą Svėdasų dvarą nuo XVIII a. antrosios pusės trumpai valdė Leonas Borovskis. Po jo dvaras visą šimtmetį - iki 1890 m. priklausė italų kilmės grafų Marikonių (Morikonių) giminei. Paskutinysis iš jų – grafas Liucijonas Morikonis buvo įsikūręs pastatytuose dvaro rūmuose prie Svėdaso (Beragio) ežero. Koplytėlė pastatyta šio grafo iniciatyva. Kilmingos Morikonių šeimos didikas, vildamasis, kad pasveiks jo paralyžiuota dukra, Dievo garbei pastatė koplytėlę ir net ketino įrengti Kalvarijas. Pasakojama, kad grafas iš savo dvaro ateidavo čia pasimelsti. Grafo dukra buvo palaidota Morikonių koplyčioje–mauzoliejuje Svėdasuose.

Atokiai stovinti koplyčia ne sykį buvo apvogta: dingo vertinga medinė Švč. M. Marijos skulptūra, vėliau ją pakeitusi meninės vertės neturinti statulėlė. Pavogtų Švč. M. Marijos skulptūrų vietoje atsirado kiti religiniai simboliai.

2018 m. Utenos apylinkės teismo sprendimu, Bajorų koplytėlė, kaip bešeimininkiu pripažintas statinys, buvo perduota į Anykščių rajono savivaldybės nuosavybę. 2018 m. vasarą iš seniūnijos kilusio verslininko Algimanto Čaplinsko pastangomis statinys buvo restauruotas. Buvo sutvarkytos tinkuotos sienos, jas užglaisčius, išlyginus ir nudažius. Pakeista stogo danga, uždengiant naujos spalvotos skardos lakštais. Pakeistos ir įstatytos naujos ąžuolinės durys. Koplytėlės langus papuošė nauji vitražai. Restauruotas viduje, ant pakylos stovintis altorius.

Achitektūra 

Koplyčios projekto autorius – Georgas Verneris. Pastatas 6,5 m aukščio ir 4×3 m dydžio, stačiakampio plano, turi neogotikinio stiliaus bruožų. Statinio mūras padengtas baltu tinku, kampuose sustiprintas laiptuotais kontraforsais, be apsidės. Priekinio fasado frotono reljefiškoje rozetėje pavaizduota Marijos monograma. Virš jos iškilęs dvišlaitis atikas su geležiniu kryžiumi. Durų ir langų angos arkinės, į viršų smailėjančios. Vidaus patalpos denginys – išgaubtas, kryžminis skliautas. Pakabintas dekoratyvus elektrinis šviestuvas.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

 Svėdasų parapijos istorija 
 Liūdnas pasivaikščiojimas senu vieškeliu
 Po Svėdasų apylinkes pasižvalgius

Anykščių rajono koplyčios
Tečio nacionalinis parkas

Tečio nacionalinis parkas () – nacionalinis parkas Malesia e Madės apygardoje, Škoderio apskrityje, šiaurės Albanijoje. Įkurtas 1966 m. Apsuptas Prokletijės kalnų. Parko plotas – 2630 ha. Jame yra įsikūrusi nedidelė gyvenvietė tuo pačiu pavadinimu.

Svarbesni traukos objektai: Gruno krioklys, bokštas bei kelios bažnyčios.

Nepaisant mažo ploto, parkas pasižymi labai didele augalų įvairove, priskaičiuojama nuo 1500 iki 1650 augalų rūšių, tarp kurių 70 yra nykstančios rūšys.

Šaltiniai 

Albanijos nacionaliniai parkai
Kauno Žalgiris B

„Kauno Žalgiris B“ – Lietuvos futbolo komanda iš Kauno. Kauno Žalgiris B yra „Kauno Žalgirio“ dublerių ekipa.

Istorija 
2017 m. suburta Kauno Žalgiris B ekipa. Žaidė Antrojoje lygoje. 

2019 m. sezone ekipa žaidė banguotai, ypač pirmoje sezono pusėje, bet labai sėkmingai kovojo sezono pabaigoje. Kazlų Rūdos „Šilas“ jau buvo sužaidę visas 24 rungtynes ir buvo įsitvirtinę pirmoje pozicijoje, tačiau Kauno Žalgiris B, buvo sužaidę net keturiomis rungtynėmis mažiau. Atkeltas rungtynes kauniečiai sužaidė neprarasdami taškų ir aplenkė kazlųrūdiškių ekipą vos vienu tašku, bei išsiveržė į pirmą vietą. Kazlųrūdiškių ekipa nukrito į antrą poziciją.

2020 m. žaidė Pirmoje lygoje. Dėl licencijavimosi procese nustatytų pažeidimų turėjo trijų taškų nuobaudą. Po pirmojo etapo liko silpnųjų grupėje, o po antrojo etapo galutinėje komandų rikiuotėje užėmė vienuoliktą vietą.

2021 m. žaidė Pirmoje lygoje. Per 26 susitikimus iškovojo vos 14 taškų ir liko paskutinėje vietoje (keturiolikti).

2022 m. licencijavosi Pirmai lygai; tačiau buvo perkelti į Antrą lygą. Tapo vienu iš dalyvių, kurie rungtyniavo 2022 m. Antroje lygoje.

Apranga

Spalvinė gama 
Žali marškinėliai ir žalios spalvos šortai. Galimas atsarginis variantas – balta apranga su žaliais elementais.

Sezonai 

|}

Stadionai 
Komanda žaidė Tauro sporto mokyklos stadione.

Sudėtis 
Atnaujinta:

Treneriai 
 Dainius Bučma, 2017–2019 m.
 Dominykas Galkevičius, nuo 2020 m.

Taip pat žiūrėti 
 FK Kauno Žalgiris
 Kauno Žalgiris C

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 SOFASCORE
 lietuvosfutbolas.lt (2021 m. Pirma lyga)
 SOCCERWAY (2021 m. Pirma lyga)
 lietuvosfutbolas.lt: Bekai

Lietuvos futbolo klubai
Kauno futbolas
Akmenėlių dvaras (Pakruojis)

Akmenėlių dvaras – dvaras, esantis Akmenėliuose, Pakruojo seniūnijoje (Pakruojo rajone), prie kelio Pakruojis-Linkuva, Kruojos upės dešiniajame krante.   

Dvaro sodybos fragmentai: atnaujinti apie dviejų šimtų metų senumo rūmai, ūkiniai pastatai iš lauko akmenų.   

Nuo 1780 m. Akmenėlių palivarkas priklausė Pakruojo dvarui, kurį valdė baronai von der Ropp’ai. Po Žemės reformos Lietuvoje jis buvo nuo Pakruojo dvaro atskirtas ir išnuomotas danui Svenui Bengstonui. Naujasis šeimininkas pradėjo tręšti laukus, kuriuose gerai augo javai, dobilai, liucerna, iš Danijos traukiniu atsivežė žalųjų veislės karvių ir veršiukų. Vasarą dvarelyje visada būdavo daug svečių - daugiausia vokiečių iš aplinkinų dvarų, taip pat ponų iš Kauno pasiuntinybės..  

Dabar buvęs palivarko centras priklauso Editai Aperavičienei. Dvaro rūmus atnaujino restauratorius ir interjero dizaineris Antanas Pužauskas.  

2019 m. rugsėjo 5 d. Akmenėlių dvare įsteigta atminties vieta dailininkui Stasiui Ušinskui, pašventintas akmuo, žymintis vietą, kur 2020 m. stovės skulptūra jo marionetei Arkliukas.

Nuotraukų galerija

Šaltiniai

Nuorodos 
Registracija į Akmenėlių dvarą

Pakruojo rajono dvarai
Adamas Jordanas

Adamas Jordanas (m. 1763 m. liepos 19 d.) – Voinicos kaštelionas 1760 metais, Karūnos armijos kavalerijos generolas-leitenantas 1759 metais, Karūnos armijos generolas-majoras 1758 metais.

Literatūra 
 Tomasz Ciesielski, Generałowie wojska koronnego w latach 1717-1763, w: Organizacja armii w nowożytnej Europie: struktura - urzędy - prawo - finanse, Zabrze 2011, s. 465.
 Urzędnicy województwa krakowskiego XVI-XVIII wieku. Spisy". Oprac. Stanisław Cynarski i Alicja Falniowska-Gradowska. Kórnik 1990, s. 228.

Nuorodos 

Lenkijos bajorai
ATR generolai leitenantai
ATR generolai majorai
Aukštadvario dvaras (Rokiškis)

Aukštadvario dvaras – dvaras, esantis Auktadvaryje, Pandėlio seniūnijoje (Rokiškio rajone), prie kelio iš Panemunės į Kvetkus (Biržų r.), Nemunėlio kairiajame krante.  

Dvaro sodybos fragmentai: gyvenamojo namo, kitų pastatų, vartų liekanos. Dvaro sodyba buvo statoma nuo XIX a. pirmosios pusės iki XX a. pradžios.

Šaltiniai 

Rokiškio rajono dvarai
Barkūniškio dvaras

Barkūniškio dvaras – dvaras, esantis Barkūkiškyje, Krakių seniūnijoje (Kėdainių rajone), netoli Šušvės upės, prie kelio iš Krakių į Ažytėnus.

Ponų namas medinis, apkaltas horizontaliomis ir vertikaliomis lentomis. Kumetynas − baltai tinkuotas vienaaukštis statinys. Vandens malūnas sumūrytas iš akmenų su mediniu antstatu.

Dvaras kūrėsi XIX a. pirmojoje pusėje. Dabar išlikę dvaro pastatai − trijų asmenų privati nuosavybė.

Nuotraukų galerija

Šaltiniai 

Kėdainių rajono dvarai
Bekupės dvaras

Bekupės dvaras – dvaras, esantis Bekupėje, Giedraičių seniūnijoje (Molėtų rajone), apie 3,5 kilometro į š.v. nuo Giedraičių, prie kelio į Želvą, šalia Verbylos upelio (Širvintos intako).

Dvaro sodyba − gyvenamas namas, svirnas, du kluonai, tvartas.

Dvaro sodyba kurta nuo XIX a. pirmosios pusės iki XX a. pradžios. Dabar − privati nuosavybė.

Šaltiniai 

Molėtų rajono dvarai
Lūžnia

Lūžnia (, ) – kaimas Ventspilio savivaldybėje, Targalės valsčiuje, Baltijos jūros pakrantėje Kurše. Išsidėsčiusi valsčiaus šiaurėje prie Lūžupės žiočių už 43 km nuo valsčiaus centro Targalės, už 40 km nuo savivaldybės centro Ventspilio ir už 210 km nuo Rygos. Šis kaimas įeina į Lyvių pakrantės teritoriją.

Lūžnia – senovinė lyvių gyvenvietė, 75 km atkarpoje nuo Kolkos iki Ventspilio istoriškai Lūžnia buvo paskutinis lyvių gyventas kaimas (labiausiai nutolęs į Vakarus). 1937 m. jis driekėsi 4 kilometrus ir turėjo 36 sodybas bei 2 valčių prieplaukas. Po Antrojo pasaulinio karo Lūžnia atsidūrė pasienio su ribojamu patekimu ruože, todėl vietiniai gyventojai buvo priversti palikti kaimą. Čia buvo dislokuoti pasieniečių postas, sargybos punktas ir priešgaisrinės apsaugos būrys. Šiuo metu Lūžnioje nuolatinių gyventojų mažai, Lūžnia naudojama kaip vasarnamių gyvenvietė.

Lūžnia atliko svarbų vaidmenį tarpukariu išlaikant ir plėtojant lyvių kalbą. Šiame kaime dažnai lankydavosi suomių profesorius Lauris Ketunenas, o jo studentas estas Oskaras Loritsas toliau studijavo lyvių kalbą ir jos mokėsi. Jie sudarė Lyvių–vokiečių kalbų žodyną (1938 m.) Čia gyveno žinomiausi lyvių žodinės tautosakos žinovai (pasakotojai) Janis Beltė (1893–1946) ir Didrikis Leitis bei įžymios tautosakininkės Marija Leitė ir Lotė Lindenberga. Janis Beltė, ypač ryški Lūžnios asmenybė, laikomas pirmuoju žinomu lyvių dailininku. Surinkta 18 jo darbų, daugiausia peizažų. Janis Beltė žinomas ir kaip lyvių poetas, jo slapyvardis buvo  Valkt (Žaibas). Jo duktė Zelma Beltė 1944 m. pasitraukė į Švediją, vėliau emigravo į JAV, kur užsiėmė tapyba. Labiausiai mėgo tapyti peizažus, jūrą ir gėles, jos darbai eksponuojami Kolkos lyvių centre.

Lūžnia, kartu su Mikeltuorniu, buvo lyvių kalbos vakarų patarme šnekėjęs kaimas. Čia palaidota paskutinė šios patarmės vartotoja – Lizetė Švanenberga (1902 – 1987).

Įžymūs žmonės
Lotė (Šarlotė) Lindenberga-Urga (1866–1945) – lyvių tautosakos žinovė ir pateikėja.
Janis Beltė (1893–1946) – pirmasis žinomas lyvių dailininkas.
Lizetė Švanenberga (1902–1987) – paskutinė Kuršo lyvių vakarų patarmės vartotoja.
Zelma Beltė (1914–1994) – dailininkė (J. Beltės duktė).

Šaltiniai

Nuorodos 
 Lyvių pakrantės kaimai 1902–1927 m. fotografijose

Ventspilio savivaldybės gyvenvietės
Targalės valsčius
Kura (sala)

Kura arba Kurkosa (, ) – sala Kaspijos jūroje prie Azerbaidžano krantų. Nutolusi 33 km į pietus nuo Neftečalos ir apie 150 km į pietryčius nuo Baku.

Geografija 
Kuros sala yra nutolusi 7,5 km nuo Kuros nerijos ir 10 km į rytus nuo Kyzylagačo įlankos kranto. Kura yra laikoma piečiausia Baku salyno sala. Plotas – 43 km. Ilgis 11,8 km, didžiausias plotis – 5,2 km.

Saloje yra švyturys, kuris buvo pastatytas 1911 m. ir apleistas 1966 m.

Šaltiniai 

Azerbaidžano geografija
Salos
Gėlai

Gėlai (, ) – tautinė-kalbinė grupė šiaurės vakarų Europoje. Gėlai kalba goidelų kalbomis, kurios priklauso keltų kalboms. Gėlų kalba ir kultūra atsirado Airijoje. Antikos laikais jie prekiavo ir kariavo su Romos imperija. Viduramžiais gėlų kultūra paplito po Škotiją ir Meno salą. Gėlų gyvenviečių buvo Velse ir Kornvalyje. Vikingai plėšė ir apgyvendino gėlų kraštus, maišėsi su vietiniais gyventojais. IX a. Dial Riata ir Piktlandija susijungė į Albos karalystę. Tuo tarpu gėlų Airijoje buvo keletas karalysčių, o Didysis karalius bandė primesti joms savo valdžią.

Airija
Keltai
FK Panerys (2017)

Vilniaus „Panerys“ – Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.

Istorija

2017 m. 
Klubas įkurtas 2017 m. Robertas Tautkus nutarė atgaivinti prieš kelis dešimtmečius žlugusį klubą.  Treneriu tapo Igoris Pankratjevas, klube taip pat dirbo Stasys Danisevičius. Klubas licencijavosi ir žaidė LFF II lyga pirmenybėse. Komandoje žaidė Mindaugas Malinauskas, Nerijus Radžius, Tadas Gražiūnas, Gediminas Vičius, Gajus Kulbis, Audrius Veikutis, Ramūnas Radavičius.

2018 m. 
2018 m. ekipoje žaidė daug jaunų žaidėjų, buvo patirta eilė pralaimėjimų nepadoriais skirtumais ir ekipa liko dvyliktoje vietoje.

2019 m. 
2019 m. pradžioje klubas bandė gauti Antros licenciją, bet LFF Licencijavimo komitetas licencijjos neišdavė. Po nesėkmingo licencijavosi į II lygą komanda iširo ir nedalyvavo jokiose pirmenybėse.

2020 m. 
2020 m. klubu susidomėjo paplūdimio futbolo komanda IGOL. Dešimt kartų šalies čempione tapusios IGOL komandos savininkai susidomėjo galimybe startuoti II lygos pirmenybėse, o po pokalbių su ankstesniais vadovais, nuspręsta dar kartą atgaivinti Panerio klubą. 2021 m. klubo veiklą oficialiai atnaujino verslininkai Darius Laucevičius ir Vaidotas Veščiūnas. Klubas sėkmingai gavo II lygos licenciją. Trenerių štabe darbuojasi buvę Panerio žaidėjai Gražvydas Mikulėnas ir Egidijus Juška. Naujieji savininkai užsibrėžė laimėti II lygą ir patekti į Pirmąją, o ilgalaikė klubo vizija – žaidimas A lygoje. Planuojama dar šiais metais steigti vaikų futbolo akademiją. Buvo pristatytas naujas klubo logotipas, jame įterptas įrašas „1975“ – pirmojo klubo įkūrimo data.

2021 m. 
2021 m. buvo vienais iš Antros lyderių. Galutinėje komandų rikiuotėję užėmė trečią vietą. Klubas sportiniu principu iškovojo teisę žaisti Pirmoje lygoje, tačiau nepadavė praraiškos, kad dalyvautų Pirmos lygos klubų licencijavimosi procese.

„Panerio“ klubo logotipai

Treneriai 

 2017 m. pirmoje pusėje treneriu buvo Igoris Pankratjevas. Paskui persikėlė į FK Atlantas Klaipėda.
 2017 m. antroje sezono pusėje treneriu tapo Stasys Baranauskas.

Sezonai 

|}

Sudėtis 
 duomenys

Žymiausi žaidėjai 
 Vaidotas Šilėnas (nuo 2021 m.)
 Nerijus Radžius

Šaltiniai

Nuorodos 
 lietuvosfutbolas.lt (2021 m. sezonas)

Lietuvos futbolo klubai
Vilniaus futbolas
Žemosios Panemunės dvaras

Žemosios Panemunės dvaras – dvaras, esantis Žemojoje Panemunėje, Kriūkų seniūnijoje (Šakių rajone), Nemuno kairiajame krante.

Dvaro sodybos fragmentai: rūmai, gyvenamas namas, ūkinis pastatas, senos akacijos priešais rūmus.

Manoma, kad dvaras įsikūrė buvusios kryžiuočių pilies vietoje. Jis minimas nuo XVI a.

Vėliau, XVII a. pradžioje priklausė Raseinių seniūnui Chžanstovskiui, kuris 1677 m. dvarą pardavė LDK raštininkui Andriui Kazimierui Gelgaudui. 1727 m. Antanina Gelgaudienė-Sapiegienė valdą užrašė kunigaikščiui Mykolui Čartoriskiui ir jo žmonai, savo giminaitei.

Vėliau dvaras priklausė Bialozarams. XVIII a. antrojoje pusėje kaip Ievos Bialozaraitės kraitis atiteko Tiškevičiams, dar vėliau tai Fergiso nuosavybė ir dvaras buvo vadinamas Fergiso Panemune. Jadvygai Fergisaitei ištekėjus už Zano, tai jau Zanų valda. Po Pirmojo pasaulinio karo pašlijus Lietuvos ir Lenkijos santykiams dvaro savininkas Zanas išvyko į savo dvarą Dūkšte, kuris atsidūrė laikinai Lenkijos okupuotoje teritorijoje.

Žemosios Panemunės dvaras išparceliuotas, jo centrą įsigijo žurnalistas Valentinas Gustainis, tarpukariu dirbęs „Lietuvos aido“ redaktoriumi, ELTOS direktoriumi.

Šaltiniai 

Šakių rajono dvarai
Lodovico Agostini

Lodovico Agostini (1534 m. Ferara – 1626 m. ten pat) – italų kompozitorius, dirigentas, dvasininkas. Nuo 1578 m. dirbo Feraros hercogo rūmuose, ten bendravo su T. Tasso, G. B. Guarini ir kt. įžymiais poetais. Sukūrė madrigalų, kanonų, kanconų. Enigmi musicali („Muzikinių mįslių“) ir kitų vokalinių kūrinių. 

Italijos kompozitoriai
Italijos dirigentai
Italijos dvasininkai
Ratko Mladičius

Ratko Mladičius (serb. Ratko Mladić; g. 1943 m. kovo 12 d.) – buvęs Bosnijos serbų karinis lyderis, nuo 2012 m. teisiamas Tarptautiniame tribunole buvusiai Jugoslavijai. Kaltinamas prisidėjęs vykdant karo nusikaltimus ir musulmonų bosnių genocidą Bosnijos karo metu (Srebrenicos žudynės).

Serbijos asmenybės
Anykščių dvaras

Anykščių dvarvietė – teritorija Anykščių mieste, į rytus nuo  Šventosios ir Anykštos upių santakos, siaurojo geležinkelio prieigose. Apie dvarą primena netoliese esanti Dvaro gatvė. Dvarvietės ribos yra 0,25 km į pietryčius nuo geležinkelio Anykščiai–Rubikiai tilto per Šventosios upę, 0,2 km į pietryčius nuo Šventosios kranto ties jos santaka su Anykštos upe, 0,06 km į pietvakarius nuo geležinkelio ir 0,07 km į šiaurės vakarus nuo Anykščių cerkvės.

Istorija 

Pirmą kartą Anykščių dvaras paminėtas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Kazimiero 1440 m. laiške, kuriuo pranešama, kad Anykščių dvaras atiduodamas valdyti Radvilai Astikaičiui. Tai pirmas Anykščių paminėjimas istoriniuose šaltiniuose, ši data laikoma miesto įkūrimo data. Vėliau dvaras nuomojamas Ostrovičiams, Hlebavičiams bei kitoms bajorų giminėms.

Pagal archeologinius radinius Anykščių dvarvietė datuojama XVI–XVIII a. Ankstyviausi dvaro inventoriai iš 1773 m. Po 1831 m. sukilimo dvaras pateko valstybės žinion. 1864–1874 m. jo teritorijoje pastatyta mūrinė stačiatikių cerkvė. Dvaro pastatai sunyko XIX a. pabaigoje. 

Dvarvietės teritorijoje buvusiuose pastatuose nuo 1806 m. veikė Anykščių pradžios mokykla, vėliau, nuo 1920 m. – progimnazija. Šioje mokykloje mokėsi ir dirbo būsimasis lietuvių literatūros klasikas A. Vienuolis–Žukauskas, rašytojas Jonas Biliūnas, profesorius archeologas Petras Tarasenka.

Būklė 

Veikia stačiatikių cerkvė, išlikę mokyklos pastatai, kurie pritaikyti visuomenės poreikiams: įsikūrusi Anykščių regioninio parko direkcija, menų studija. Apie buvusį dvarą dar primena čia augantys seni klevai ir liepos.

Šaltiniai 

Anykščių rajono dvarai
Anykščiai
Tijana Bogićević

Tijana Bogićević (; g. 1981 m. lapkričio 1 d. Novi Sade) – Serbijos dainininkė.

Biografija 

Savo muzikinį kelią dainininkė pradėjo 2001 metais, kai susipažino su populiariu Serbijos atlikėju Vlado Georgiev, o netrukus po to prisidėjo prie jo grupės kaip pritariančioji vokalistė. Tuo pat metu ji dainavo alternatyviosios muzikos grupėje „Shanene“. Nors į didžiąją sceną grupei nepavyko prasibrauti, ji išpopuliarėjo koncertuodama Serbijos klubuose. 2010 metais ji išleido kūrinį „Tražim“, kuris padėjo patekti į grojamiausių Serbijos dainų sąrašą, tačiau tikrąjį pripažinimą atnešė 2013 metais pasirodžiusi daina „Čudo“. Šiuo metu dainininkė gyvena Jungtinėse Amerikos Valstijose.

2009 metais pasirodė serbų nacionalinėje atrankoje „Beovizija”, tačiau pusfinalyje liko 17 vietoje ir į finalą nepateko. 2011 m. ji buvo tuometinės šalies „Eurovizijos“ atstovės Ninos pritariančioji vokalistė. 2017 m. Serbijos nacionalinio transliuotojo Radio-televizija Srbije (RTS) sprendimu pasirinkta atstovauti savo šaliai „Eurovizijoje“ su daina „In Too Deep“.

Nuorodos 

 Dainos „In Too Deep“ vaizdo klipas

Pop atlikėjai
Serbijos atstovai Eurovizijoje
2017 m. Eurovizijos dalyviai‎
Tamara Gačečiladzė

Tamara „Tako“ Gachechiladze (, g. 1983 m. kovo 17 d. Tbilisyje) – Gruzijos dainininkė, dainų autorė ir aktorė.

2008 m. atlikėja pirmą kartą dalyvavo Gruzijos „Eurovizijos“ nacionalinėje atrankoje, kur liko dešimta. Po metų ji ir vėl dalyvavo atrankoje, bet jau kartu su grupe „Stephane & 3G“, kuriame su daina „We Don't Wanna Put In“ užėmė pirmą vietą. Deja, atstovai taip ir nepasirodė „Eurovizijoje“ – netrukus po nacionalinio finalo buvo paskelbta jog Gruzija savanoriškai pasitraukia iš konkurso. To priežastis buvo Europos transliuotojų sąjungos spaudimas pakeisti kontroversiškus kūrinio žodžius dėl galimų politinių asocijacijų su Rusija.

Kaip solistė, 2017 metais su daina „Keep the Faith“ nugalėjo nacionalinėje atrankoje, ir tapo šalies atstove į 2017 m. „Eurovizijos“ dainų konkursą Kijeve. Dainą „Keep the Faith“ sukūrė pati T. Gachechiladze 2012 m. „Eurovizijos“ dalyvis Anri Jokhadze.

Diskografija

Singlai 
 2017: Keep the Faith

Šaltiniai

Nuorodos 

 Daina „Keep the Faith“

Gruzijos atstovai Eurovizijoje
2017 m. Eurovizijos dalyviai
Demy (dainininkė)

Dimitra Papadea (; g. 1991 m. rugpjūčio 21 d. Atėnuose), geriau žinoma kaip Demy – Graikijos dainininkė, Graikijos atstovė 2017 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse Kijeve.

Demy pradėjo mokytis groti pianinu sulaukusi penkerių. Vos pradėjusi lankyti mokyklą ji prisijungė prie mokyklos choro, lankė muzikos teorijos ir harmonijos pamokas. Savo muzikinę karjerą pradėjo 2011-asiais. 2012 metais vietinio Graikijos muzikos kanalo apdovanojimuose Demy buvo įvertinta kaip didžiausias metų muzikos atradimas. Dainininkė bendradarbiavo su daugybe Graikijos atlikėjų, yra išleidusi tris studijinius albumus.

Diskografija

Albumai 
 2012: #1
 2014: Rodino Oneiro
 2017: Demy

EP 
 2012: Mono Mprosta
 2012: Poses Xiliades Kalokairia

Nuorodos 

 Dainos „This is Love“ vaizdo klipas

Pop atlikėjai
Šokių muzikos atlikėjai
Graikijos atstovai Eurovizijoje
2017 m. Eurovizijos dalyviai‎
Kasia Moś

Katarzyna „Kasia“ Moś (g. 1987 m. kovo 3 d. Silezijos Rudoje) – Lenkijos dainininkė ir dainų autorė.

Biografija 

Kasia Moś gimė 1987 metais Silezijos Rudoje, pietų Lenkijoje. Augo muzikalioje šeimoje, kur visi nariai yra profesionalūs smuikinininkai. Jos brolis yra kompozitorius, o tėvas – įžymus kamerinio orkestro dirigentas. Dar vaikystėje įstojusi į muzikos mokyklą ji įvaldė grojimo violončele ir pianinu meną, o vėliau aukštojoje mokykloje studijavo džiazą ir šiuolaikinę muziką. 

2006 metais Kasia Moś debiutavo nacionalinėje „Eurovizijos“ atrankoje su daina „I Wanna Know“ ir užėmė 10 vietą. 2011 m. išvyko į Las Vegasą, kur susipažino su garsiu prodiuseriu Robin Antin, subūrusiu grupę „Pussycat Dolls“. Atlikėja buvo pasirašiusi pusantrų metų trukmės sutartį ir dainavo „Pussycat Dolls Burlesque Review“ trupėje. Vėliau Kasia sugrįžo į Lenkiją, dainavo įvairiuose festivaliuose, užėmė trečią vietą populiariame lenkų šou „Must Be the Music“ ir įrašė pirmąjį albumą „Inspination“. 2016 metais su kūriniu „Addiction“ antrą kartą pasirodė nacionalinėje atrankoje ir užėmė šeštą vietą. Galiausiai 2017 m. Kasia su daina „Flashlight“ laimi nacionalinę atranką ir atstovavo Lenkijai „Eurovizijoje“ Kijeve.

Diskografija

Albumai 
 2015: Inspination

Singlai 
 2015: Pryzmat
 2016: Addiction
 2017: Flashlight

Nuorodos 

 Daina „Flashlight“

|-

Pop atlikėjai
Lenkijos atstovai Eurovizijoje
2017 m. Eurovizijos dalyviai
Guronių koplyčia

Guronių Šv. Juozapo koplyčia – naujai pastatyta koplyčia, veikianti kardinolo Vincento Sladkevičiaus gimtajame Guronių kaime, Kaišiadorių rajone. Priklauso Žaslių Šv. Jurgio parapijai. Pasiekiama iš kelio , nuo Žaslių geležinkelio stoties, apie 1,5 km į šiaurės vakarus. Ties geležinkelio pervaža pastatyta lankytino objekto rodyklė.

Koplyčia dedikuota Šv. Juozapui, Kaišiadorių vyskupijos globėjui. Koplyčioje kiekvieną trečiadienį švenčiama Eucharistija. Ji visuomet atvira Eucharistijos šventimui piligrimams, atvykusiems su kunigu.

Rožinio slėpinių kelias 

Koplyčia priklauso Rožinio slėpinių kelio kompleksui, kuris įsikūręs apie 10 ha dydžio sakraliniame parke. Yra penkios koplytėlės, išsidėsčiusios ratu aplink centrinę koplyčią. Visų jų sienose nutapytos freskos, vaizduojančios biblines scenas bei Lietuvos katalikų gyvenimo istorinius įvykius. Prie pagrindinio tako stovi Švč. Mergelės Marijos statula. Įrengti rekolekcijų namai (du statiniai), kuriuos administruoja vienuolės eucharistietės. Čia įvairius renginius paprastai veda seserys eucharistietės, talkina atvykstantys kunigai, bendradarbiai pasauliečiai. Veikia rožinių bei memorialinė kardinolo V. Sladkevičiaus ekspozicija. Parko pradžioje slūgso memorialinis akmuo, žymintis kardinolo tėviškės vietą.

Guronių Rožančiaus kelio įkūrėjas – Kaišiadorių vyskupas Juozapas Matulaitis, sakralinio parko projekto autorius – architektas Stasys Petrauskas, kūrinių autorius – dailininkas, skulptorius Antanas Kmieliauskas,

Kiekvieną spalio mėnesio sekmadienį vyksta Rožančiaus slėpinių kelio pamaldos – rožančiaus malda, kartu apvaikščiojant rožančiaus slėpinių koplytėles, po jų vyksta šv. Mišios.

Parko teritorijoje yra archeologinis paminklas Guronių alkakalnis.

Istorija 

2002 m. popiežiui Jonui Pauliui II į rožinio maldą įtraukus dar vieną – Šviesos slėpinių dalį, kardinolo V. Sladkevičiaus tėviškėje Guronyse pradėtas kurti Rožinio slėpinių kelias. Vieta parinkta siekiant įamžinti itin branginusio Rožinio maldą kardinolo atminimą.

Rožinio slėpinių kelio koplytėlės parke pastatytos 2006 m., minint Kaišiadorių vyskupijos 80-mečio sukaktį. Rekolekcijų namai pietinėje komplekso dalyje atidaryti 2007 m.

2010 m. duris atvėrė koplyčia.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Guronys
 Kardinolo gimtajame krašte apsilankius

Kaišiadorių rajono koplyčios
Ignotas Jurgis Feliksas Potockis

Ignotas Jurgis Feliksas Potockis  (g. 1738 m. -  m. 1794 m.) – Karūnos armijos generolas-leitenantas 1755 metais, pasiuntinys, Rusios generalinės žemės Baro konfederacijos maršalka, Kanivo, Novosielsko seniūnas.

Biografija 

Lvovo kašteliono Juzefo Potockio sūnus, Petro Potockio brolis. 

Buvo Čartoriskių konfederacijos 1764 metais narys ir pasiuntiniu į Konvokacinį seimą nuo Haličo žemės. 1764 metais buvo Stanislovo Augusto Poniatovskio elektorius nuo Sandomiro vaivadijos. Radomo konfedracijos narys 1767 metais.  Buvo pasiuntinys nuo Rusios vaivadijos į Repnino seimą. Sanoko žemės maršalka Baro konfederacijoje 1769 metais.

Į gyvenimo pabaigą buvo Krokuvos zakoniku.

Šeima 
Žmona − Karolina, Cudno seniūno Aleksandro Svežavsko duktė. Vaikai: 
 Liudvikas − Varšuvos kunigaikštystės karininkas.

Literatūra 
 W. Szczygielski, Potocki Ignacy h. Pilawa (1738–1794?) [w:] Polski Słownik Biograficzny, Wrocław — Warszawa — Kraków — Gdańsk, Łódź: Zakład Narodowy im. Ossolińskich Wydawnictwo Polskiej Akademii Nauk 1983, tom XXVII/4, zeszyt 115, s. 829–831.

Nuorodos  
 Ignacy Potocki h. Pilawa - Biografia w iPSB

Išnašos 

Potockiai
ATR generolai leitenantai
Kanivo seniūnai
FK Vikingai

Jonavos SMK „Vikingai“ – Lietuvos futbolo ir futsalo klubas iš Jonavos.

Istorija 
Sporto mėgėjų klubas „Vikingai“ – tai visuomeniniais pagrindais veikianti organizacija, vienijanti įvairaus sporto mėgėjus ir bendraminčius.

Nuo 2017 m. sezono Trečioje lygoje žaidžianti komanda vadinosi "Lietava". O Jonavos rajono pirmenybėse ir toliau žaidė "Vikingų" pavadinimu. 

2017 m. taip pat buvo nuspręsta dalyvauti Futsalo A lygoje. 

Salės futbolo komanda stiprėjo, 2020 – 2022 m. iškovojo Futsal A lygos sidabro medalius trejus metus iš eilės. Tuo tarpu lauko futbolo komanda LFF varžybose dalyvavo paskutinį kartą 2019 m.

Komandos simbolika ir spalvos

Komandos logotipas 
Logotipe pavaizduotas kamuolys ir vikingų šalmas su ragais.

Komandos spalvos 
Komanda žaidžia sportinėmis formomis:, violetiniai marškinėliai, balti šortai ir kojinės. 

 Aprangų gamintojai
  Joma

Pasiekimai
Didžiausi pasiekimai pasiekti Futsalo varžybose. Kovojo Futsal taurės turnyruose. 

2018/19 metų sezone iškovota 3 vieta aukščiausioje Lietuvos futsal lygoje.
 
2019/20 metų sezone iškovota 2 vieta aukščiausioje Lietuvos futsal lygoje.

2020/21 metų sezone iškovota 2 vieta aukščiausioje Lietuvos futsal lygoje.

2021/22 metų sezone iškovota 2 vieta aukščiausioje Lietuvos futsal lygoje, bei Lietuvos salės futbolo taurė.

2022 m. rugpjūčio 19-21 d. dalyvavo „Copernicus Cup“ turnyre Lenkijoje, ir iškovojo sidabro medalius.

Sezonai 

|}

Salės futbolo varžybos

Sudėtis (futsal)

2022 m. rugsėjo 25 d.

 Vyr. treneris –  Oleksandr Danylenko

Šaltiniai

Nuorodos 
 Klubo Facebook paskyra
 Klubo paskyra LSPFA portale

Vikingai
Vikingai
Jonavos sportas
Latvijos geležinkeliai

Latvijos geležinkeliai () – nacionalinė Latvijos susisiekimo bendrovė, administruojanti šalies geležinkelių tinklą. Įkurta 1919 m. ir vėl atnaujinusi veiklą 1994 m. likviduotų Pabaltijo geležinkelių latvių bazėje.

Kompanija aptarnauja Latvijos geležinkelius, kuriuos daugiausiai sudaro 1520 mm vėžės geležinkelio linijos, viso 2263,3 km, iš jų elektrifikuota 258,8 km. Pagrindinė jos veikla – krovinių ir keleivių vežimas geležinkeliais, viešosios geležinkelių infrastruktūros valdymas, priežiūra ir plėtra. Pagrindinė kontora įsikūrusi Rygoje.

Latvijos geležinkeliams priklauso 6 dukterinės kompanijos:
 LDz Cargo
 LDz Infrastruktūra
 LDz Ritošā sastāva serviss
 LDz Apsardze
 LDz Loģistika
 LatRailNet

Geležinkelio linijos 

2016–2017 m. sezone veikusios linijos (nurodomi tarnybiniai indeksai):
 01 Ventspilis – Tukumas
 02 Tukumas – Jelgava
 03 Jelgavа – Krustpilis
 04 Krustpilis – Daugpilis
 05 Daugpilis – Indra – Valstybės siena
 06 Ryga – Krustpilis
 07 Krustpilis – Rėzeknė
 08 Rėzeknė – Zilupė – Valstybės siena
 09 Karsava – Rėzeknė
 10 Rėzeknė – Daugpilis
 11 Daugpilis – Kurcumas – Valstybės siena
 12 Valstybės siena – Eglainė – Daugpilis
 13 Kelio postas 524 km – Kelio postas 401 km
 14 Ryga – Jelgava
 15 Jelgava – Liepoja
 16 Jelgava – Meitenė – Valstybės siena
 17 Ryga – Lugažiai – Valstybės siena
 18 Torniakalnas – Tukumas
 19 Zemitanai – Skultė
 20 Čiekurkalnas – Ryga Krasta
 21 Glūda – Rengė – Valstybės siena
 22 Zasulaukas – Bolderaja
 24 Ryga Preču – Sauriešai (manevriniams traukiniams)
 25 Zemitanai – Škirotava
 26 Kelio postas 191 km – Kelio postas 524 km
 27 Pliavinios – Gulbenė
 36 Jaunkalsnava – Veseta (tarnybiniams traukiniams)
 37 Daugpilio mazgo atšakos
 38 Rėzeknės mazgo atšakos

Siaurasis geležinkelis:
 32 Gulbenė – Alūksnė

Šaltiniai

Nuorodos 

 Oficiali svetainė
 Latvijos geležinkeliečių draugijos tinklapis 

Latvijos geležinkeliai
Recep Tayyip Erdoğan

Redžepas Tajipas Erdohanas (; g. 1954 m. vasario 26 d. Stambule, Turkijoje) – turkų politinis ir valstybės veikėjas. Turkijos prezidentas nuo 2014 m. rugpjūčio 28 d., ministras pirmininkas 2003–2014 m., Teisingumo ir plėtros partijos įkūrėjas 2001 m., Stambulo meras 1994–1998 m.

R. T. Erdohanas – autoritarinio valdymo šalininkas, įkalinęs daugelį savo politinių oponentų ir kritikų.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Turkijos prezidento svetainė
 R.T. Erdohanas (twitter.com)

Turkijos prezidentai
Turkijos ministrai pirmininkai
2024 m. vasaros olimpinės žaidynės

2024 m. vasaros olimpinės žaidynės (), oficialiai XXXIII Olimpiada (), dar žinomos kaip „Paryžius 2024“ – daugiašakės sporto žaidynės, 33-osios vasaros olimpinės žaidynės, kurios vyks 2024 m. liepos 26 – rugpjūčio 11 d. Paryžiuje, Prancūzijoje.

Vasaros olimpinės žaidynės į Paryžių sugrįš praėjus šimtmečiui nuo 1924 m. olimpiados. Jos taps šeštosiomis olimpinėmis žaidynėmis, kurias yra rengusi Prancūzija (trys vasarą ir trys žiemą). Tai bus pirmas kartas, kai dvejos iš eilės olimpinės žaidynės vyks Europoje – po Paryžiaus žaidynių Italijoje vyks 2026 m. žiemos olimpinės žaidynės.

Miestai kandidatai 
Iš pradžių dėl organizatoriaus teisės varžėsi Paryžius ir Los Andželas. Tarptautinis olimpinis komitetas galutinį sprendimą paskelbė 2017 m. rugsėjo 13 dieną. Tai buvo precendento neturintis balsavimas, kurio metu paaiškėjo tiek 2024 m., tiek 2028 m. olimpinių žaidynių rengėjai. Teisęs surengti Olimpiadą gavo ir Paryžius ir Los Andželas. Anksčiau buvo pranešta, kad Budapeštas, Roma, Hamburgas atsisakė ketinimų surengti olimpines žaidynes 2024 metais.

Sporto šakos 
2019 m. vasario 21 d. Paryžiaus organizacinis komitetas pateikė siūlymą į programą įtraukti breiko šokius ir pakartotinai sugražinti tris sporto šakas, kurios vyko 2020 m. olimpiadoje - banglenčių sportą, laipiojimo sportą ir riedlenčių sportą. Programoje neliko softbolo, beisbolo ir karatė. 2019 m. birželio 24 d. Tarptautinis olimpinis komitetas pritarė programos pakeitimams.

  Akademinis irklavimas (14)
  Badmintonas (5)
  Baidarių ir kanojų irklavimas (16)
  Banglenčių sportas (?)
  Boksas (13)
  Breikas (?)
  Buriavimas (10)
  Dviračių sportas (22)
  Dziudo (15)
  Fechtavimasis (12)
  Futbolas (2)
  Gimnastika (18)
  Golfas (2)
  Imtynės (18)
  Jojimas (6)
  Krepšinis (4)
  Laipiojimo sportas (?)
  Lengvoji atletika (48)
  Plaukimas (37)
  Rankinis (2)
  Regbis-7 (2)
  Sinchroninis plaukimas (2)
  Riedlenčių sportas (?)
  Stalo tenisas (5)
  Sunkioji atletika (14)
  Šaudymas (15)
  Šaudymas iš lanko (5)
  Šiuolaikinė penkiakovė (2)
  Šuoliai į vandenį (8)
  Tekvondo (8)
  Tenisas (5)
  Tinklinis (4)
  Triatlonas (3)
  Vandensvydis (2)
  Žolės riedulys (2)

Išnašos
Mikalavo sentikių cerkvė

Mikalavo sentikių cerkvė – rusų stačiatikių (sentikių) maldos namai Ignalinos rajone, Naujojo Daugėliškio seniūnijoje, Mikalavo kaime, 100 m į pietvakarius nuo kelio . Cerkvė pastatyta apie 1800 m.

Istorija 

Mikalavo sentikių bendruomenė () įkurta iki 1816 m. Degučių metraštyje paliudyta: „1816. Šventikas Filipas Semionovičius Dolgoliškojus mirė Mikalave. Ustinas Fedorovičius mirė Mikalave. 1842“.

Vienu iš pirmųjų ganytojų buvo Ivolijus Karpovičius Portnovas (m. 1879). Po to Mikalave tarnavo Joanas Zubkovas, Kalistratas Stachovas (1920-1930), Eugenijus Ivanovas. 38 metus (1941-1979) Mikalave šventiku buvo Platonas Potaševas. Iš Mikalavo kilęs žinomas Rygos Grebenščikovo sentikių bendruomenės choro vadovas (головщик РГСО) Ilarionas Finogejevas. 1828 m. jis Mikalavo šventovei padovanojo ant krūtinės kabinamą kryžių.

Paskutiniaisiais dešimtmečiais Mikalavo bendruomenė traukėsi. Iš buvusių keturiasdešimties rusų namų liko dešimt. 1996 m. Mikalavo bendruomenėje buvo apie 100 parapijiečių. Po kelių įvykusių vagysčių šventovėje beveik nebeliko ikonų, o nuo 1979 m. nėra ir nuolatinio šventiko.

Nuorodos 

 Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
 Mikalavo sentikių bendruomenė
 Mikalavo sentikių bendruomenės istorija

Lietuvos sentikių cerkvės
Ignalinos rajono bažnyčios
SK Rėkliai

Panevėžio SK „Rėkliai“ – Lietuvos futbolo klubas iš Panevėžio.

Istorija 

Klubas įkurtas 2010 m. Ankstesniais metais žaidė PAFF Trečios lygos pirmenybėse, tapo nugalėtojais. 
 2013 m.	Trečios lygos PAFF pirmenybėse 6 vieta.
 2014 m.	PAFF ir UAFA „Aukštaitijos“ pirmenybėse 2 vieta.
 2015 m.	PAFF ir UAFA „Aukštaitijos“ pirmenybėse 1 vieta.
 2016 m.       PAFF pirmenybės vyko 8x8 formatu, užimta 6 vieta.

Pasiekimai 
Aukščiausias klubo pasiekimas, kai 2015 metais tapo Trečios lygos, "Aukštaitijos" pirmenybių nugalėtojais.

Klubo spalvinė gama 

Žalsva (salotinė), oranžas ir juoda.

Žaidžia salotinės spalvos marškinėliais, juodais šortais ir salotinės spalvos kojinėmis.

Gali žaisti žydrais marškinėliais, juodais šortais ir žydromis kojinėmis.

Klubo logotipas

Sezonai 

|}

Šaltiniai

Nuorodos 
 Facebook paskyra: Oficiali svetainė

Panevėžys
Rėkliai