joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Šiaulėnų valsčius

Šiaulėnų valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje. Centras – Šiaulėnai.

Istorija 

Valsčius minimas nuo XVI a. pradžios. Carmečiu atkurtas XIX a. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Radviliškio rajonui (10 apylinkių).

|-
| 1923 || 285 || 7791 || 1591 || ||
|-
| 1949-01-01  || 272 || || || 10 apylinkių  ||
|}

Suskirstymas

Gyventojai

Tautinė sudėtis 

1923 m. gyveno 7791 žmogus:

 Lietuviai - 89,56% (6978);
 Rusai - 5,89% (459);
 Žydai - 3,04% (237);
 Lenkai - 0,98% (76);
 Baltarusiai - 0,22% (17);
 Latviai - 0,18% (14);
 Vokiečiai - 0,03% (2);
 Kiti - 0,1% (8).

Žymūs žmonės 

|-
| 1802 || Diktariškiai || Pranciškus Šemeta, karininkas, vienas sukilimo vadų || 1882
|-
| 1898 || Sidariai || Jonas Buračas, tapytojas || 1977
|-
| 1932 || Diktariškiai || Česlovas Meškauskas, veterinaras ||
|-
| 1934 || Šiaulaičiai || Vitalijus Mazūras, tapytojas, režisierius ||
|-
| 1935 || Dirvonai || Antanas Miknius, žemėtvarkos inžinierius ||
|-
| 1938 || Pašušvys || Povilas Domeika, žemės ūkio ekonomistas ||
|-
| 1942 || Šiaulaičiai || Česlovas Mazūras, architektas ||
|-
| 1949 || Šiaulaičiai || Petras Mazūras, skulptorius ||
|}

Šaltiniai 

LDK valsčiai
Radviliškio apskrities valsčiai
Šiaulių apskrities valsčiai
Kwame Nkrumah

Kvamė Nkruma (Kwame Nkrumah, 1909 m. rugsėjo 21 – 1972 m. balandžio 27 d.) – įtakingas XX amžiaus panafrikanizmo judėjimo, siekiančio politinės Afrikos žemyno vienybės, šalininkas ir Ganos bei jos pirmtako Aukso Kranto, lyderis nuo 1952 m. iki 1966 m.

Biografija 

Kvamė Nkruma gimė 1902 m. Nkrofulyje, Aukso Krante. Motina – Nianiba . 1930 m. baigęs prestižinę Akros Ačimotos mokyklą, mokėsi katalikiškoje seminarijoje, o vėliau dėstė katalikiškoje mokykloje Aksime. 1935 m. išvyko į Jungtines Valstijas. Ten studijavo Linkolno universitete Pensilvanijoje, 1939 m. įgijo bakalauro laipsnį, 1942 m. baigė Fi Beta Sigma broliją (Phi Beta Sigma) ir įgijo teologijos bakalauro; tais pačiais metais – ir Pensilvanijos universitete mokslų magistro, o 1943 m. – menų ir filosofijos magistro laipsnį. Aktyviai dalyvavo visuomeninėje veikloje, skaitė paskaitas politikos mokslų temomis, buvo išrinktas Amerikos ir Kanados Afrikos studentų organizacijos prezidentu, dalyvavo studentų teatro pastatymuose, studentų laikraštyje The Lincolnian parašė esė apie europiečių vyriausybes Afrikoje.

Gyvendamas JAV K. Nkruma pamokslavo juodųjų presbiterionų bažnyčiose Filadelfijoje ir Niujorke. Skaitė knygas, susijusias su teologija ir politika, privačiai studentus mokė filosofijos. K. Nkruma 1943 m. susitiko ir diskutavo su JAV trockistais intelektualais – iš Trinidado kilusiu C. L. R. James, emigrante iš Rusijos Raja Dunajevskaja bei kinų kilmės amerikiečiu Grace Lee Boggs.

K. Nkruma 1945 m. gegužę atvyko į Londoną studijuoti Londono ekonomikos mokykloje. Po susitikimo su Džordžu Padmoru, Nkruma padėjo organizuoti penktąjį panafrikietišką kongresą Mančesteryje, vėliau įkūrė Vakarų afrikos nacionalinį sekretariatą, siekusį Afrikos dekolonizacijos. K. Nkruma taip pat buvo Vakarų Afrikos studentų sąjungos (WASU) viceprezidentas.

Kvamei Nkrumai garbės daktaro vardus suteikė Linkolno universitetas, Maskvos valstybinis universitetas, Kairo universitetas, Jogailos universitetas, Rytų Berlyno Humboldtų universitetas, kiti universitetai.

Žymos

Nuorodos 
 Ghana-pedia puslapis - Dr. Kvamė Nkruma .

Ganos prezidentai
Studentijos veikėjai
Čekijos Respublikos futbolo asociacija

Čekijos Respublikos futbolo asociacija () – Čekijos Respublikos futbolo vykdomoji institucija. Įkurta 1901 m. Prahoje. Organizuoja futbolo lygas: Gambrinus ligą, Čekijos 2. Ligą, taip pat Čekijos vyrų futbolo rinktinę. Nuo 1922 m. iki 1993 m. egzistavus Čekoslovakijai asociacija vadinosi Čekoslovakijos futbolo asociacija, kuri kontroliavo Čekoslovakijos vyrų futbolo rinktinę.

Dabartinis asociacijos prezidentas yra Martin Malík.

Nuorodos 
 Asociacijos svetainė

UEFA valstybės narės
Čekijos futbolas
Čekijos sporto organizacijos
Kruonio valsčius

Kruonio valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietų Lietuvos teritorije. Centras – Kruonis.

Istorija 

Valsčius įkurtas XIX a. Trakų apskrityje, 1940 m. priskirtas Kauno apskričiai. 1941 m. rugpjūčio pabaigoje – rugsėjo pradžioje vokiečių okupacinės valdžios nurodymu nužudyti 124 Kruonio valsčiaus žydai. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Žiežmarių rajonui (12 apylinkių).

|-
| 1869 m. || || 4901 || 420 kiemų  || || 79
|-
| 1874 m. || || 5560 || 455 kiemai  || 11 seniūnijų || 95
|-
| 1880 m. || || 5935 || 455 kiemai  || 11 seniūnijų || 95
|-
| 1885 m. || || 7238 || 499 kiemai  || 10 seniūnijų || 95
|-
| 1923 m. || 238 || 9529 || 1894 || ||
|-
| 1949-01-01  || 232 || || || 12 apylinkių  ||
|}

Vadovai 
 A. Černiavskis, viršaitis nuo 1882 m.
 Antanas Vedeckas, viršaitis XX a. tarpukariu

Suskirstymas

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1925 || Girgždai || Juozas Degutis, chemikas || 2003
|-
| 1929 || Girgždai || Jonas Grigonis, filosofas ||
|-
| 1929 || Apsuona || Janina Berūkštytė, aktorė || 2016
|-
| 1936 || Užgirėlis || Juozapas Matulaitis, vyskupas ||
|-
| 1941 || Lapainia || Vytautas Morkūnas, hidrotechnikos inžinierius || 2013
|}

Šaltiniai 

Kaišiadorių apskrities valsčiai
Kauno apskrities valsčiai
Trakų apskrities valsčiai
Kindija

Kindija () – trečias pagal dydį Gvinėjos miestas ir subprefektūra.

Miestą kerta Konakrio-Kankano geležinkelis, plentai į Konakrį, Mamu, Telimelę, Makenį (Siera Leonė). Apylinkėse verčiamasi žemės ūkiu (auginami ananasai, kukurūzai, bananai, citrusai, manijokai, ganomi galvijai). Medienos apdirbimo, maisto pramonė. Audimo amatai.

Demografija 
Kindijoje gyvena daug etninių grupių, tačiau dauguma yra Susu. Mieste yra beveik visų šalies etninių grupių. Kindijoje apskaičiuota apie 9 000 Siera Leonės gyventojų. Populiariausia kalba Kindijoje yra susu kalba.

Šaltiniai 

Gvinėjos miestai
Providenso stadionas

Providenso stadionas – nacionalinis Gajanos kriketo stadionas, esantis sostinės Džordžtauno priemiestyje Providense. Statyti pradėtas 2005 m. bendradarbiaujant Gajanos ir Indijos vyriausybėms. Providenso stadionas pakeitė iki tol pagrindiniu buvusį Burdos stadioną. Stadione vyko keletas 2007 m. pasaulio kriketo čempionato varžybų. Taip pat naudojamas ir futbolo varžyboms, čia namų rungtynes žaidžia Gajanos vyrų futbolo rinktinė.

Gajana
Stadionai
Kriketas
Ostapas Valavičius

Ostapas (Eustachijus) Valavičius (, apie 1520 m. – 1587 m. lapkričio 20 d. Sandomieras) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės politinis ir karinis veikėjas, vienas iš Lietuvos Statuto autorių. Vilniaus universiteto steigimo signataras.

Biografija 

Brolis – Smolensko vaivada Grigalius Valavičius. Mokėsi, kaip spėjama, Padujos universitete ir Vokietijoje. Apie 1545 m. Vilniaus vaivados sekretorius, nuo 1551 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Žygimanto Augusto maršalka ir raštininkas, 1561–1569 m. Lietuvos dvaro maršalka ir Lietuvos dvaro paiždininkis, 1566–1579 m. Lietuvos pakancleris, 1569–1579 m. Trakų kaštelionas, 1579–1587 m. Vilniaus kaštelionas ir Lietuvos didysis kancleris. Be to, 1565–1586 m. Brastos seniūnas, valdė karališkas valdas: Medininkus, Mogiliovą, Ozeryščius, Kobriną bei Rečycą, išpirko ir laikė Jurbarką, turėjo nemažai privačių valdų Upytėje, Opolėje, Sidroje ir kt.

Su savo daliniu dalyvavo Livonijos kare, kelis kartus vyko pasiuntiniu į Maskvos didžiąją kunigaikštystę, vedė derybas su Ivanu Rūsčiuoju dėl Infliantų. Buvo tarp Lietuvos didikų, pasisakiusių prieš Liublino sąjungą, ilgą laikė delsė pasirašyti unijos aktą. Vienas Valakų reformos rengėjų, vienas iš Lietuvos Statuto autorių. Reikšmingą vaidmenį Lietuvoje atliko per pirmuosius bekaralmečius. Valdovu išrinkus Steponą Batorą, tapo jo šalininku, dalyvavo 1579–1580 m. karinėse kampanijose Livonijoje. Prieštaravo Zigmanto Vazos išrinkimui karaliumi. 1579 m.

Rėmė istoriką Motiejų Strijkovskį. Padėjo Simonui Butrimui, vienam pirmųjų lietuvių medikų, baigti mokslus užsienyje; vėliau rūpinosi jo gerove Lietuvoje. Buvo vienas žymesnių protestantizmo lyderių Lietuvoje. Savo valdose (Upytė, Mileičičiai) fundavo evangelikų bažnyčias, steigė pradines mokyklas valstiečių vaikams. 1583 m. paskelbė Upytės pavieto Naujamiesčio dvaro nuostatus, kuriuose liepta valdiniams, pasibaigus lauko darbams, 8-15 metų sūnus leisti į mokyklą. Tai viena pirmųjų mokyklų valstiečiams Lietuvoje. 1582 m. vasario 25 d. Vilniaus evangelikų reformatų bendruomenei padovanojo sklypą ir namą Bernardinų gatvėje. 1581 m. Vilniuje dovanojo sklypą pamokslininkui Stanislovui Sudrovijui ir pan.

Šeima 

Žmona - Teodora, Povilo Ivanovičiaus Sapiegos ir Elenos Alšėniškės duktė. Jos pirmas vyras - rūmų dvariškis Adomas Čyžas.

Šaltiniai 

Valavičiai
Lietuvos dvaro paiždininkiai
Lietuvos dvaro maršalkos
Lietuvos pakancleriai
Lietuvos didieji kancleriai
Vilniaus kaštelionai
Trakų kaštelionai
Lietuvos didieji raštininkai
Mogiliovo seniūnai
Kobrino seniūnai
Bresto seniūnai
Rečicos seniūnai
ATR pasaulietiniai senatoriai
Beira (antilopė)

Beira (Dorcatragus megalotis) – tikrųjų antilopių (Antilopinae) pošeimio dykaraginis (Bovidae) žinduolis.

Nedidelė antilopė su ilgomis kojomis, trumpa galva, plačia kakta, didelėmis ausimis ir akimis. Kūno aukštis 55-60 cm, masė 15-25 kg. Patelės didesnės už patinus. Viršutinė kūno dalis rusvai arba meslvai pilka. Apatinėje kūno dalyje tamsiai rudas apvadas, kuris tęsiasi iki priekinių kojų kanopų. Papilvė balta, kojos gelsvai rudos. Ragus turi tik patinai. Ragai vidutiniškai 10 cm ilgio, truputį išlinkę į priekį, vienas nuo kito gerokai nutolę.

Gyvena priekalnėse, kalnų šlaituose, krūmynuose ir pusdykumėse. Laikosi pavieniuiarba nedideliais būriais. Minta krūmų lapais ir ūgliais. Gali ištverti be vandens. Atveda vieną jauniklį.

Paplitusi Afrikoje, Somalio pusiasalyje.

Negausi, gali išnykti. Įrašyta į Tarptautinę raudonąją knygą. 

Antilopės
Labė (Gvinėja)

Labė (pranc. Labé) – pagrindinis Futa Džalono regiono miestas Gvinėjoje. Miestas gerai žinomas dėl čia nuaustų audinių, pagamintų batų ir medaus. Mieste taip pat yra muziejus, oro uostas, netoliese teka Saala krioklys.

Istorija 
Miestą įkūrė Karamoko Alpha apie 1755 metus.

Gvinėjos miestai
Jeronimas Valavičius

Jeronimas Valavičius (, apie 1573 m. – 1636 m. Tytuvėnai) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės politinis veikėjas.

Biografija 

Tėvas Gardino seniūnas Jonas Valavičius, broliai Vilniaus vyskupas Eustachijus Valavičius, LDK vėliavininkas Andrius Valavičius ir Gardino seniūnas Paulius Valavičius.

Valstybės tarnyba 

1589–1605 m. karaliaus raštininkas, 1605–1618 m. Lietuvos didysis iždininkas, 1618–1619 m. Lietuvos pakancleris, nuo 1615 m. Upytės seniūnas, 1619–1636 m. Žemaitijos seniūnas.

1612 m. prašė popiežių Vilniaus universitete įsteigti teisės ir medicinos fakultetus. Organizavo Žemaitijos gynimą nuo švedų. 1622 m. paskelbė taisykles Klovainių parapijos valstiečiams, finansavo kelių bažnyčių statybą. 1618–1636 m. rūpinosi Tytuvėnų bernardinų vienuolyno statyba.

Šeima 
Santuokoje su Elžbieta Goslovska buvo duktė: Teklė Ona Valavičiūtė (ištekėjo už Aleksandro Liudviko Radvilos).

Šaltiniai

Nuorodos 

|-

Valavičiai
Žemaitijos seniūnai
Lietuvos pakancleriai
Lietuvos didieji iždininkai
Lietuvos didieji raštininkai
Upytės seniūnai
Kobrino seniūnai
ATR pasaulietiniai senatoriai
Tijūnai
Ledera

Mažeikių LEDERA – žiemos sporto klubas, įsikūręs Mažeikiuose, Ledo arenoje. Klubo prezidentas Algis Liubavičius, treneriai Algis Liubavičius ir Viktoras Čiginskas.

Klubas susikūrė 2006 metais ledo ritulio entuziastų Vidmanto Motuzo, Gintauto Žiulpos, Algio Liubavičiaus, Viktoro Čiginsko ir Aido Pažėros pastangomis. Atsiskyrę nuo buvusios Mažeikių „Ledo" komandos, „Lederos" ledo ritulininkai pradėjo treniruotis ir žaisti Mažeikių ledo arenoje. Komanda glaudžiai bendradarbiavo su Šiaulių „Ledo linijos" komanda, kuri padėdavo „Lederai" žaidžiant Bruocėnuose (Latvija) rengiamuose čempionatuose, o „Ledera" padėdavo „Ledo linijai" žaisti Rygoje rengtuose čempionatuose. Lietuvoje abi komandos žaidžia tik savo sudėtimi ir iki šiol yra stipriausios Vakarų Lietuvos komandos. Mažeikių „Ledera" per savo gyvavimo laiką yra laimėjusi nemažai apdovanojimų bei sėkmingai tęsia savo karjerą.

Pasiekimai 

2006 m.: 
 Saldus „MR kausa“ – 9 vieta. 
2007 m.: 
 Broceni „Baltijas Betons“ čempionatas – 4 vieta; 
 Broceni „AZ inter“ čempionatas – 1 vieta; 
 Vakarų Lietuvos ledo ritulio čempionatas – 6 vieta. 
2008 m.: 
 Broceni „AZ inter“ čempionatas – 5 vieta; 
 Vakarų Lietuvos ledo ritulio čempionatas – 4 vieta; 
 Broceni „Baltijas Betons“ čempionatas – 5 vieta. 
2009 m.: 
 Broceni „AZ inter“ čempionatas – 5 vieta; 
 Vakarų Lietuvos ledo ritulio čempionatas – 6 vieta; 
 Broceni „Vidurkurzemes AAO“ čempionatas – 2 vieta. 
2010 m.: 
 Broceni „AZ inter“ čempionatas – 2 vieta; 
 Vakarų Lietuvos ledo ritulio čempionatas – 4 vieta. 
2010/2011 m.: 
 Vakarų Lietuvos ledo ritulio čempionatas – 3 vieta. 
2011 m.: 
 I Atviras pradedančiųjų ledo ritulio turnyras „Santarvės“ taurei laimėti – 1 vieta. 
2011/2012 m.: 
 Šiaulių m. atvirojo ledo ritulio čempionatas – 2 vieta. 
2012/2013 m.:
 Žemaitijos ledas ledo ritulio čempionatas – 4 vieta.

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 Klubo puslapis facebook’e

Lietuvos ledo ritulio klubai
Antanas Erazmas Valavičius

Antanas Erazmas Visiginas Valavičius (, 1711 m. prie Gniezno – 1770 m. liepos 6 d. Varšuva) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Lenkijos katalikų bažnyčios veikėjas.

Biografija 
Studijavo Romoje. Nuo 1742 m. Vilniaus kanauninkas, archidiakonas, nuo 1748 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės dvasiškasis sekretorius, nuo 1755 m. Lucko vyskupas.

Šaltiniai 

Valavičiai
Lietuvos vyskupai
Lucko vyskupai
Lietuvos didieji sekretoriai
Vilniaus kanauninkai
Gniezno kanauninkai
Varšuvos kanauninkai
Kijevo vaivada

Kijevo vaivada () – aukščiausias Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės Kijevo vaivadijos ir vienas iš Abiejų Tautų Respublikos Senato pareigūnų 1471–1793 m.

Įgaliojimai 
Kijevo vaivadą skirdavo karalius, jis pareigas paprastai eidavo iki gyvos galvos. Vaivada buvo aukščiausias valstybinės valdžios pareigūnas vaivadijoje, vaivadijos bajorų vadas ir vaivadijos bajorų pašauktinių kariuomenės vadas. Jo kompetencijai buvo priskirti administracijos, karo ir teismo reikalai. Jis taip pat rūpinosi vaivadijos miestų, kuriems suteiktos Magdeburgo teisės, apsauga ir tvarka, prižiūrėjo jų matus, saikus ir kainas. Vaivados jurisdikcijai priklausė ir miestų žydų bendruomenės.

Vaivada buvo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės Ponų tarybos narys, o nuo 1569 m. Liublino unijos – Abiejų Tautų Respublikos senato nuolatinis narys. Senate Kijevo vaivada turėjo keturioliktą pagal rangą pasauliečių poziciją. Iki 1667 m. vaivada rezidavo Kijeve, po Andrusovo paliaubų, kai Lenkijos karalystė neteko didžiosios vaivadijos dalies – Berdičive.

Kijevo vaivados

Kiti straipsniai 

 Abiejų Tautų Respublikos Senato pareigūnai
 Centrinės valdžios pareigūnai
 Abiejų Tautų Respublikos žemietijų pareigūnai
 Abiejų Tautų Respublikos dvaro pareigūnai
Osvaldas Mačernis

Osvaldas Mačernis (g. 1982 m. gegužės 30 d. Mažeikiuose) – lietuvių krepšininkas.

2017 m. spalio pabaigoje, rungtynių metu, įsivėlė į konfliktą su Telšių komandos draugu, ko pasekoje buvo atleistas. 2017 m. lapkričio pabaigoje išvyko į Italijos šeštą krepšinio lygą ir pasirašė sutartį iki sezono pabaigos su Molfetos „Virtus“ klubu.

Pasiekimai 
 LKAL čempionas 2001 metais
 Pasaulio kariškių krepšinio čempionato sidabro medalio laimėtojas 2005 metais
 NKL žvaigždžių dienos rungtynėse atstovavo „Vakarų“ komandai (2010)
 NKL čempionas 2013 metais
 Pasaulio kariškių krepšinio čempionato laimėtojas 2014 metais
 NKL 3 vietos laimėtojas 2014 metais

Šaltiniai 

Mačernis, Osvaldas
Leonidai

Leonidai – kasmetinis meteorų srautas, kurio radiantas yra Liūto žvaigždyne. Tai periodinės  Tempelio-Tutlio kometos paliktos dalelės, per kurių skriejimo trajektoriją reguliariai kartą į metus praskrenda Žemės planeta. 

Intensyviausi leonidai matomi lapkričio 17–18 d. Kartais virsta meteorų lietumi. 1966 m. vieno intensyviausių srauto maksimumo metu buvo matoma iki 40 meteorų per sekundę. Susiję su Tempelio-Tutlio kometa. Ryškiausi leonidų lietūs stebėti 1698 m., 1799 m., 1833 m., 1866 m., 1966 m. ir 2001 m.

Šaltiniai 

Meteorų srautai
Betygalos valsčius

Betygalos valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio vakarų Lietuvos teritorijoje, į rytus nuo Raseinių. Centras – Betygala.

Istorija 

Betygalos valsčius minimas nuo XIII a. 1253 m. pusę Betygalos valsčiaus karalius Mindaugas siekdamas taikos atidavė Livonijos ordinui.

Carmečiu valsčius atkurtas 1861 m. XX a. tarpukariu Betygalos valsčiuje buvo 5 vandens malūnai, 2 vėjo malūnai, 1 garo malūnas, veikė 14 pradinių mokyklų, minima nemažai piliakalnių ir milžinkapių, archeologinių radinių. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Ariogalos rajonui (10 apylinkių).

|-
| 1923 || 237 || 7773 || 1557 || ||
|-
| 1949-01-01  || 237 || || || 10 apylinkių  ||
|}

Suskirstymas

Gyvenvietės

1935 m. valsčiaus kaimai:

 Agelaičiukų
 Aleknaičių
 Antupyčių
 Armoniukų
 Armonų
 Ąžuolytės
 Betygalos
 Bernotų
 Budraičiukų
 Burbiškių
 Butaičių
 Dabkaičių
 Dabravalės
 Derbutų
 Deržionių
 Didžkaimio
 Giedgaudų
 Giedvidų
 Ilgižių I
 Ilgižių II
 Ilgižiukų
 Jagučionių
 Jakaičių
 Kengių
 Kymantų
 Kudonių
 Kupsčių
 Lekavos
 Liktėnų
 Lipšiškių
 Maskvitų
 Maslausiškių
 Mažeikiškių
 Meškapiaunio
 Mylošaičių bažnytkaimis
 Montviliškių
 Navininkų
 Norgeliškių
 Pagrubičių
 Paginevio
 Pakalniškių I
 Pakalniškių II
 Palukščio
 Paliepiukų
 Pamukio
 Pikčiūnų
 Pirktinės
 Prišmantėlių
 Prišmantų
 Pročiūnų
 Rimgailų
 Rūdinės
 Setkainių
 Skirvainų
 Skruzdžių
 Smulkiškių
 Sokaičių
 Stepankaimio
 Šaltragio
 Šetkaimių
 Šetkaimiukų
 Šimkaičių
 Šnypaičių
 Tarosų
 Tautušių
 Tilindžių
 Ugenskų
 Ugionių bažnytkaimis
 Uturių
 Užpušinių
 Vandžių
 Vaškučių
 Zacišukų
 Zvegių
 Žemygalos
 Žvalionių
</div>

Dvarai:
 Amerika
 Burbiškiai
 Dvarviečiai
 Ilgižiai
 Liktėnai
 Maslausiškiai
 Mockūnai
 Paturkšlis
 Poškaičiai
 Požėčiai
 Skirmantiškiai
 Žemygala

Palivarkai:
 Alfredava
 Berteškiai
 Būdos
 Budraičiai
 Buniūnai
 Burneikiai
 Giedvidai
 Kymantmedis
 Leiliai
 Marijanava
 Naujalaukis
 Nedalė
 Pakirkšnovis
 Pažvirintis
 Polipis
 Raciai
 Račiškiai
 Semokiškiai
 Švelniai
 Uturiai

Viensėdžiai:
 Bernotai
 Dagiliukai
 Derlingynė
 Gojus
 Juozapynė
 Kairiai
 Kupstynė
 Kurmiškiai
 Litvinai
 Lukašiūnai
 Nugaras
 Padubysis
 Pagojukas
 Plumpė
 Strautai
 Šilai
 Toliškiai
 Užpelkis
 Valerava
 Vilaičiai
 Viskirčiai
 Zarosliai

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1893 || Kudoniai || Pranciškus Ramanauskas, vyskupas || 1959
|-
| 1894 || Bernotai || Mikas Lipčius, karininkas || 1941 ar 1942
|-
| 1914 || Bernotai || Danutė Lipčiūtė-Augienė, mokytoja, rašytoja, dramaturgė ||
|-
| 1918 || Darbutai || Steponas Kosmauskas, aktorius || 1985
|-
| 1924 || Navininkai || Antanas Barauskas, inžinierius elektrikas || 1999
|}

Šaltiniai 

LDK valsčiai
Kauno apskrities valsčiai
Raseinių apskrities valsčiai
Regina Steponavičiūtė

Regina Steponavičiūtė (g. 1948 m. birželio 26 d. Šiauliuose) – Lietuvos teatro režisierė, inscenizacijų autorė.

Biografija 
Baigė Šiaulių Juliaus Janonio vidurinę mokyklą. 1968-1973 m. studijavo Maskvos Lunačiarskio teatro meno institute. Nuo 1973 m. dirba Šiaulių dramos teatre. Režisavo spektaklius Kauno, Klaipėdos dramos teatruose.  Šiaulių universiteto dėstytoja. 2009 m. – klasikinės lietuvių poezijos vakarų „Gyvasis žodis“ sumanytoja ir režisierė.

Pastatymai 
 1972 m. – Ivanas Dvoreckis. Septyniolikos metų vyras
 1974 m. – Osvaldas Zahradnikas. Solo bokšto laikrodžiui
 1975 m. – Viljamas Gibsonas. Dviese sūpuoklėse
 1975 m. – Sofija Čiurlionienė-Kymantaitė. Dvylika brolių juodvarniais laksčiusių
 1976 m. – Haris Gulbis. Vyturėliai
 1977 m. – Ala Sokolova. Fariatjevo fantazijos
 1977 m. – Ričardas Gavelis. Sūkuriai
 1978 m. – Tenesis Viljamsas. Ištatuiruota rožė
 1979 m. – Judžinas O Nylas. Meilė po guobomis
 1979 m. – Hermanas Zudermanas. Jonas ir Erdmė
 1980 m. – Viktoras Rozovas. Kurtinio lizdas
 1981 m. – Viktoras Slavkinas. Jauno žmogaus suaugusi duktė
 1982 m. – Aleksandras Kazancevas. Ir sidabro gija nutrūks (Klaipėdos dramos teatras)
 1985 m. – Emilija Liegutė. Povilas ir Marija
 1986 m. – Žanas Kokto. Baisūs tėvai
 1987 m. – Morisas Meterlinkas. Žydroji paukštė
 1988 m. – Roberas Toma. Spąstai
 1989 m. – Jonas Avyžius. Degimai
 1990 m. – Judžinas O Nylas. Mėnulis likimo posūniams
 1991 m. – Vaižgantas. Dėdės ir dėdienės
 1992 m. – Hermanas Zudermanas. Jonas ir Erdmė
 1992 m. – Sofija Čiurlionienė-Kymantaitė. Pinigėliai
 1993 m. – Džonas Steinbekas. Pelės ir žmonės
 1994 m. – Šolom Aleichem. Tevje pienininkas
 1995 m. – Vaižgantas. Pragiedruliai
 1996 m. – Luisas Kerolis. Alisa Stebuklų šalyje
 1996 m. – Tenesis Viljamsas. Nuostabus sekmadienis iškylai prie Krev Kero
 1996 m. – Frydrichas Šileris. Marija Stiuart (Klaipėdos dramos teatras)
 1997 m. – Šeila Dileini. Įsimylėjęs liūtas
 1997 m. – Eženas Labišas. Pasibučiuokime, Folvili!
 1997 m. – Edvardas Olbis. Tos aukštos moterys (Klaipėdos dramos teatras)
 1998 m. – pagal brolius Grimus. Snieguolė ir septyni nykštukai
 1998 m. – Rėjus Louleris. Septynioliktos lėlės vasara
 1998 m. – Mėnulis pusiau
 1999 m. – Senojo Testamento, Fiodoro Dostojevskio, Bertoldo Brechto kūrinių motyvais. Raudos pagal Jeremiją
 1999 m. – Skudurinė Onutė
 2001 m. – pagal Antaną Vienuolį. Veronika
 2001 m. – Robertas Harlingas. Plieninės magnolijos
 2002 m. – Giljermas Figeiredas. Lapė ir vynuogės
 2003 m. – pagal Janošą ir Valdemarą Bonzelsą. Panama labai graži
 2004 m. – Juozas Erlickas. History of Lithuania
 2005 m. –…su meile – Marlene Dietrich
 2006 m. – Saulius Šaltenis. Kaip užmušt Jasoną?
 2007 m. – pagal Erichą Mariją Remarką Trys draugai
 2010 m. – Carlo Goldoni. Viešbučio šeimininkė.

Įvertinimas 
 1999 m. – Potencijos Pinkauskaitės premija.

Šaltiniai 

Lietuvos teatro režisieriai
Cukrinis žvyninukas

Cukrinis žvyninukas (Lepisma saccharina), kitaip vadinama sidabrinė avižėlė – šeriauodegių (Thysanura) šeimos vabzdys, aptinkamas visuose pasaulio kontinentuose.

Šis kenkėjas yra maždaug 10 mm dydžio, padengtas smulkiais sidabro spalvos žvyneliais. Mėgsta apsigyventi šiltuose, drėgnuose rūsiuose, vonios kambariuose, kur gali rasti pelėsio – maisto. Žvyninukas gali misti ir grūdiniais produktais, užteršdamas juos savo ekskrementais, lervų išnaromis. Minta cukrumi, kleisteriu ir krakmolu. Jų yra įvairių rūšių. Jei drėgnose patalpose yra 18-20 laipsnių temperatūra, cukrinis žvynukas subręsta per 11 savaičių. Jei patalpos vėsios, kenkėjai bręsta net trejus metus, o nesant maisto gyvena 300 dienų.

Vabzdžiai
Remigijus Žemaitaitis

Remigijus Žemaitaitis (g. 1982 m. gegužės 30 d. Šilutėje) – Lietuvos teisininkas, politinis veikėjas.

Biografija 
2000 m. baigė Šilutės 1-ąją gimnaziją. 2000–2005 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete studijavo teisę (baigė vienpakopes teisės studijas), teisės magistras. Specializacija – komercinė teisė. Nuo 2006 m. rugsėjo mėn. VU Tarptautinio verslo mokyklos ekonomikos magistrantas.

2002–2005 m. liepos mėn. UAB „Dervira“ juristas. 2004 m. Vyriausiosios rinkimų komisijos teisininkas.

2004–2005 m. Vilniaus miesto 2-ojo apylinkės teismo Civilinių bylų skyriaus specialistas, 2005 m. teisėjo padėjėjas. 2005–2007 m. Vilniaus apygardos teismo pirmininko padėjėjas.

2007–2008 m. Vilniaus miesto savivaldybės mero Juozo Imbraso patarėjas. 2009 m. R. Pakso ir J. Imbraso patarėjas.

Nuo 2009 m. Seimo narys. 2018–2019 m. Seimo vicepirmininkas.

2011 m. Šilalės rajono savivaldybės tarybos narys.

2016–2020 m. partijos „Tvarka ir teisingumas“ pirmininkas, nuo 2020 m. partijos „Laisvė ir teisingumas“ pirmininkas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Asmeninis Remigijaus Žemaitaičio tinklaraštis 

|-

Seimo nariai
Lietuvos teisininkai
Šilalės politikai
Agnė Zuokienė

Agnė Zuokienė (1971 m. liepos 31 d., Vilniuje) – Lietuvos visuomenės veikėja, buvusi (nuo 2009 m. gruodžio 8 d. iki 2012 m.)  Seimo narė.

Biografija 

1994 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistikos studijas. Jas pasirinko, nes jau nuo 13 metų bendradarbiavo su Lietuvos radiju, skaitė ir rengė laidas moksleiviams. Lietuvos radijo Jaunimo laidų redakcijoje dirbo iki 1999 m. Nuo 1998 m. dirbo ir vadovavo bendrovėms BNA ir BNA ERGO. Nuo 1997 m. rengė projektus, o nuo 2005 m. vadovavo viešajai įstaigai „Azzara“. Nuo 2003 m. – Almos Adamkienės labdaros ir paramos fondo valdybos narė. 2008 m. išrinkta atstovauti Europos moters rinkimuose.

2008 m. išrinkta į Seimą, priklausė Mišriai Seimo narių grupei. Į Seimą siekė patekti ir 2012 metais. A. Zuokienė buvo įrašyta politinės partijos „Sąjunga Taip“ rinkimų sąraše (trečiu numeriu), be to, ji kandidatavo Vilniaus miesto vienmandatėje Senamiesčio apygardoje. Visgi A. Zuokienė į Seimą nepateko: vienmandatėje apygardoje liko trečia, 5 proc. barjero neperžengė ir „Sąjunga Taip“.

2013 m. tapo Socialdemokratų partijos nare, tačiau 2015 m. iš jos pasitraukė.

2019 m. išrinkta į Vilniaus miesto savivaldybės tarybą.

Išnašos

Nuorodos 
 Biografija (lrs.lt)

Seimo nariai
Lietuvos visuomenės veikėjai
Kazimieras Dmochovskis

Kazimieras Dmochovskis (, 1780 m. birželio 24 d. Zabalacė, dab. Vitebsko sritis – 1851 m. sausio 11 d. Sankt Peterburgas, palaidotas Sankt Peterburgo Smolensko kapinėse, 1901 m. palaikai perkelti į Vyborgo kapines) – Lietuvos Katalikų bažnyčios arkivyskupas.

Biografija 
Studijavo teologija Kraslavoje (dab. Latvija) ir Vilniuje. 1803 m. vasario 6 d. įšventintas kunigu.

Vilniaus vyskupų J. N. Kosakovskio ir J. Stroinovskio kapelionas, vyskupijos kanceliarijos sekretorius, Vilniaus ir Kuršo kanauninkas, Mscibavos (dab. Gardino sritis) ir Giedraičių klebonas. 1815–1827 m. Dvasinės kolegijos Sankt Peterburge asesorius, nuo 1839 m. jos narys, nuo 1842 m. prezidentas. 1840 m. Mileto titulinis vyskupas, 1840–1848 m. Vilniaus vyskupas sufraganas Kuršui, nuo 1848 m. Mogiliavo arkivyskupijos arkivyskupas metropolitas, arkivyskupiją valdė jo sufraganas Ignacas Holovinskis. Nors jam primetamas nuolankumas caro valdžiai, jis gynė persekiojamus unitus, jų išlikusius vienuolynus nuo likvidavimo, Bažnyčios teises.

Šaltiniai 

Vilniaus vyskupai
Lietuvos katalikų arkivyskupai
Lindt & Sprüngli

Lindt & Sprüngli AG - Šveicarijos kompanija, gaminanti aukščiausios kokybės šokoladą ir konditeriją. Ši kompanija 1905 metais. Ją įkūrė Devidas Spriunglis-Švarcas, Rudolfas Spriunglis-Amanas. 2006 metais Lindt & Sprüngli uždirbo 209 milijonus Šveicarijos frankų.

Šveicarijos įmonės
Nikolajus Dolgorukovas

Nikolajus Dolgorukovas (, 1792–1847 m.) – Rusijos imperijos valstybinis ir karinis veikėjas.

Biografija 

Kilęs iš kunigaikščių Dolgorukių giminės. Žmona grafaitė Marija Saltykova (1795-1823 m.), sūnus Dmitrijus (1815-1846 m., jo žmona Aleksandra Golycina), duktė Ana (1823–1845 m., jos vyras Grigorijus Gagarinas).1812–1829 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. Dalyvavo karuose su Prancūzija, Persija, Turkija. 1828 m. kavalerijos generolas. 1829–1830 m. Rusijos imperijos pasiuntinys Persijoje. Nuo 1831 m. Minsko laikinasis karinis gubernatorius. 1831–1840 m. Vilniaus generalgubernatorius. Po 1830–1831 m. sukilimo stiprino rusifikavimo politiką ir griežčiau administravo jam pavaldžias gubernijas – 1832 m. uždarytas Vilniaus universitetas, įvesta griežtesnė cenzūra, iš mokyklų pamažu išguita lenkų kalba. 1840–1847 m. Charkovo, Poltavos ir Černigovo generalgubernatorius.

Šaltiniai 

Rusijos imperijos generolai
Rusijos politikai
Rusijos imperijos kavaleristai
Žemaitkiemio meteoritas

Žemaitkiemio meteoritas – meteoritas arba tiksliau chondritinių meteoritų lietus, kritęs 1933 m. vasario 2 d. Kliepšių kaimo apylinkėse, netoli Žemaitkiemio (Ukmergės rajono savivaldybė).

Surinkta 22 gabalai, jų bendra masė 44,1 kg, didžiausio gabalo masė 7,3 kg.  Gabalai buvo rasti 5,5 km² plote tarp Kliepšių ir Žemaitkiemio. Didžioji dalis saugoma Vilniaus universitete, 1,1 kg Rusijos Mokslų Akademijoje, 2,1 kg Čekijos muziejuje, 0,6 kg Londono muziejuje. Meteoritą taip pat turi Ukmergės kraštotyros muziejus. 

Žemaitkiemio meteoritas priklauso paprastiesiems, L6 klasės akmeniniams chondritams. Meteoritas sudarytas iš olivino chondrulių ir labai smulkios pagrindinės masės, kurioje yra olivino ir pirokseno kristalų bei jų nuolaužų.

Šaltiniai 

Ukmergės rajono savivaldybė
Meteoritai
Lella Lombardi

Lella Lombardi (g. 1941 m. kovo 26 d. Pjemonte – 1992 m. kovo 3 d. Milane) – buvusi Italijos autosporto lenktynininkė.

Ji dalyvavo 17-oje Formulės 1 lenktynių ir yra iškovojusi pusę taško. Be šio pasiekimo ji yra vienintelė moteris lenktynininkė Formulės 1 lenktynėse finišavusi pirmajame šešetuke (vietoj įprasto vieno taško jai buvo skirta tik pusė dėl sutrumpintų lenktynių). Taip pat ji yra viena iš dviejų moterų Formulėje 1, patekusių į pagrindines lenktynes (kita yra jos tautietė Maria Teresa de Filippis). 

Be jos dar keturios moterys yra bandžiusios laimę Formulės 1 lenktynėse: Maria Teresa de Filippis, Divina Galica, Desire Wilson ir Giovanna Amati.

Būdama 50-ties metų 1992 m. ji mirė nuo vėžio.

Formulės 1 rezultatai

Šaltiniai 

Italijos Formulės 1 lenktynininkai
Francišekas Dolmat-Isaikovskis

Francišekas Dolmat-Isaikovskis (, 1599 m. Dunilovas, dab. Vitebsko sritis – 1654 m. gegužės mėn.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valstybinis veikėjas, Smolensko vyskupas.

Biografija 

Po įšventinimo kunigu 1630 m. paskirtas Vilniaus kapitulos kanauninku ir vyskupijos turtų Vidžiuose valdytoju. Nuo 1632 Trobų (dab. Vijos rajonas) klebonas ir infulatas, 1633 m. Gardino klebonas, įsteigė Gardino jėzuitų kolegiją. 1634 m. Vilniaus kapitulos dekanas, nuo 1643 m. Trakų, Geranainių ir Vilniaus katedros klebonas. Klebonaudamas pajamas skyrė bažnyčios statybai ir vyskupijos kunigų studijoms. 1632 m. Vilniaus kapitulos pasiuntinys Konvokaciniame seime po Zigmanto Vazos mirties. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kanclerio A. S. Radvilos proteguojamas tapo Vladislovo Vazos sekretoriumi, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kanceliarijos regentu, nuo 1641 m. Lietuvos didysis raštininkas ir referentas. 1644 m. karaliaus atstovas Abiejų Tautų Respublikos derybose su Maskva. 1649 m. paskirtas Smolensko vyskupu. Po konsekracijos 1650 m. atsisakė valstybinių pareigų ir dalies klebonijų. 1652 m. Abiejų Tautų Respublikos Seimo paskirtas komisaru Smolensko gynybai, tam skyrė dalį vyskupijos ir asmeninių lėšų. Jo pradėtą vyskupijos reorganizavimą nutraukė B. Chmelnyckio kazokų antpuoliai; dėl jų grėsmės Smolenskui 1654 iš miesto pasitraukė, paskutinis Smolenske rezidavęs Katalikų bažnyčios vyskupas.

Literatūra 
 Tadeusz Wasilewski, Dołmat Franciszek Isajkowski, w: Polski Słownik Biograficzny, 1962–1964, t. X, s. 170.

Šaltiniai 

Lietuvos vyskupai
Lietuvos didieji raštininkai
Lietuvos dvasiniai referentai
Smolensko vyskupai
Lietuvos iždo raštininkai
Vilniaus kanauninkai
Kazachstano futbolo federacija

Kazachstano futbolo federacija ( = Qazaqstannyń Fýtbol Federatsııasy) – Kazachstano futbolo vykdomoji institucija. Organizuoja Kazachstano Superlygą bei žemesnes lygas. Taip pat kuruoja Kazachistano vyrų futbolo rinktinę.

Kazachstano futbolo federacija buvo įkurta 1991 m. 1994 m. buvo priimta į FIFA ir Azijos futbolo konfederaciją (AFC). 2002 m. tapo UEFA nare.

Federacija įsikūrusi Almatoje, dabartinis prezidentas yra Adilbek Dzhaksybekov.

Nuorodos 

 Oficiali svetainė

UEFA valstybės narės
Federacija
Futbolo federacija
Kategorinis imperatyvas

Kategorinis imperatyvas ( – liepiamasis, įsakomasis) – subjektyviai priimamas moralaus elgesio dėsnis.

Esmė 
Imperatyvo dėsnį pirmasis suformulavo ir pagrindė Imanuelis Kantas, pateikdamas keletą versijų, pvz., elkis tik pagal tokią maksimą (individualų elgesio principą), kuria vadovaudamasis galėtum norėti, kad ji taptų visuotiniu dėsniu. Moralės imperatyvas skiriasi nuo kitų elgesio taisyklių – pabrėžia poelgio principo pirmenybę prieš poelgio tikslus ir pasekmes. I. Kantas skyrė hipotetinį imperatyvą, vedantį į konkretų tikslą, ir kategorinį imperatyvą, kuris riboja poelgio tikslus, maksimą riboja visuotiniu principu (dėsniu) arba reikalauja kitą asmenį, susijusį su mūsų elgesiu, traktuoti ne vien kaip priemonę, bet ir kaip tikslą. 

Kategorinis imperatyvas yra sąlyga tapti moralia kiekvienai praktikos sričiai. Teisės teorijoje imperatyvas tampa teisės visuotiniu dėsniu, reikalaujančiu savos valios derinimo su visuotine valia; politiniuose svarstymuose – viešosios teisės transcendentine formule, siejančia poelgio įgyvendinimo galimybę su jo paviešinimu. I. Kanto kategorinio imperatyvo požymių įžvelgiama Dž. Raulso socialinio teisingumo principuose, E. Levino kito būties „imperatyvumo man“ sampratoje, kituose šiuolaikinės praktinės filosofijos veikaluose.

Literatūra 
 I. Kantas. Praktinio proto kritika. Vilnius, 1987 m.
 E. Levinas. Etika ir begalybė. Vilnius, 1994 m.
 J. Rawls. Theory of Justice, Cambridge, 3 leid. 2000 m.

Šaltiniai 

Filosofiniai terminai
Etika
FINA

Fédération Internationale de Natation (FINA)  – tarptautinė vandens sporto federacija, pripažįstama tarptautinio olimpinio komiteto. Organizacija įkurta 1908 m. ir šiuo metu turi 202 nares. Federacijos būstinė įsikūrusi Lozanoje, Šveicarijoje.

FINA šiuo metu administruoja šių sporto rungčių tarptautinius čempionatus: sinchroninis plaukimas, šuoliai į vandenį, plaukimas, plaukimas atvirose vietose, vandensvydis.

Istorija 
FINA įkurta 1908 m. liepos 19 d. Londone, JK. Pirmosiomis narėmis tapo Belgijos, Jungtinės Karalystės, Danijos, Suomijos, Prancūzijos, Vokietijos, Vengrijos ir Švedijos plaukimo federacijos.

FINA narių skaičius bėgant metams:
 1908: 8
 1928: 38
 1958: 75
 1978: 106
 1988: 109
 2000: 174
 2008: 197
 2010: 202
 2012: 203
 2015: 208
 2016: 207
 2017: 209

Nariai 
Nuo 2017 m. lapkričio mėn. FINA narėmis yra 209 šalys ir teritorijos. Visos narės suskirstytos į penkis kontinentus: 
 Azija (45): Azijos plaukimo federacija
 Afrika (52): Afrikos plaukimo federacija
 Amerika (45): Amerikos plaukimo federacija
 Europa (52): Europos plaukimo federacija
 Okeanija (15): Okeanijos plaukimo asociacija

Prezidentai 
FINA prezidentas renkamas 4 metų kadencijai.

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali FINA svetainė

Tarptautinės plaukimo organizacijos
Vandens sportas
Ležaiskas

Ležaiskas () – miestas Lenkijos pietryčiuose, į šiaurės rytus nuo Žešuvo, Pakarpatės vaivadija, įsikūręs prie Sano intako Jagodos upės. Ležaisko apskrities centras. 14 172 gyventojų (2009 m.).

Istorija 
Ležaiskas minimas nuo 1354 m. Dokumentuose vadintas Lanżaysko, Lanżeysko, Manzansko, Manzaysko, Królowomysto, Leżajsk Zygmuntowski, Lizhensk. Miesto teisės nuo 1397 m. XVI a. – XVII a. amatų ir prekybos centras. Ne kartą 1498 m., 1500 m., 1503 m., 1509 m., 1519 m., 1524 m. nusiaubtas totorių. 1524 m. Žygimantas Senasis miestą perkėlė į saugesnę vietą apie 5 km į pietvakarius nuo senosios. XVI a. susidarė gausi žydai|žydų bendruomenė, nuo XVIII a. – chasidizmo centras. Čia gyveno ir palaidotas cadikas Elimelechas.

Nuo XVI a. pabaigoje Švč. Mergelės Marijos kulto vieta, iki šiol pritraukianti daug maldininkų. 1656 m. prie Ležaisko S. Čarneckio vadovaujama Lenkijos karalystės kariuomenė įveikė švedus. XVII a. – XVIII a. dėl karų ir gaisrų miesto plėtra sulėtėjo. 1772–1918 m. Ležaiskas priklausė Austrijai. Nukentėjo per Pirmąjį pasaulinį karą. 1956–1975 m. ir nuo 1999 m. – apskrities centras.

Architektūra 
 Barokinė Švč. Trejybės bažnyčia, statyta iki 1616 m., rekonstruota – XVIII a. viduryje.
 Ankstyvojo baroko bernardinų vienuolyno ansamblis su gynybiniais įtvirtinimais:
 vėlyvojo renesanso barokinė Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai bažnyčia, pastatyta 1628 m., su vėlyvojo baroko interjero polichromija, dail. S. Stroiliskis, 1758 m., barokiniai vargonai, meistras J. Glowinskis, 1693 m., Švč. Mergelės Marijos koplyčios altoriuje esantis barokinis Švč. Mergelės Marijos su Kūdikiu paveikslas laikomas stebuklingu,
 vienuolyno pastatas baigtas 1637 m.; dabar dalis vienuolyno – muziejus.
 gynybinė siena su bokštais pastatyta XVII a. pirmoje pusėje.
 Klasicistiniai rūmai, pastatyti 1819 m.

Ekonomika 
Išlėtota maisto (alus, tabakas, vaisių ir daržovių perdirbimas) pramonė, mašinų, plieno konstrukcijų, plastikų, baldų gamyba. Išlikę dailieji amatai.

Kultūra 
Turizmo centras: katalikų ir chasidų piligrimystės vieta. Yra Bernardinų provincijos muziejus bernardinų vienuolyne. Vyksta tarptautinis vargonų ir kamerinės muzikos festivalis.

Lenkijos IV futbolo lygoje žaidžia „Pogoń Leżajsk“ komanda.

Šaltiniai 

Pakarpatės vaivadija
Četumalis

Četumalis () – kurortinis miestas pietryčių Meksikoje, Kintana Roo sostinė, Karibų jūros pakrantėje. Miesto vardas kilęs iš majų kalbos Chactemàal , reiškiančio Raudono medžio vieta. Mieste gyvena 136 825 žmonės. Yra tarptautinis oro uostas, Zoologijos sodas ir majų kultūros muziejus.

Meksikos miestai
Meksikos kurortai
Afrikos plaukimo federacija

Afrikos plaukimo federacija (CANA) – vandens sporto federacija įkurta 1970 m. Šiuo metu jai priklauso 43 šalys narės.  Organizacija pavaldi tarptautinei vandens sporto federacijai FINA.

Federacijai vadovauja Mustapha Larfaoui.

Nariai 
CANA padalino šalis į 4 geografines zonas, kurios savarankiškai rengia savus turnyrus:

Varžybos 
CANA organizuoja šiuos čempionatus:
Afrikos plaukimo čempionatas
Afrikos jaunių plaukimo čempionatas
Afrikos zonų plaukimo čempionatai

Išnašos

Nuorodos 
 CANA oficiali svetainė 

Afrikos sportas
Tarptautinės plaukimo organizacijos
Androidas

Šis straipsnis apie robotą. Apie Google operacinę sistemą, žr. Android 

Androidas () – robotas arba sintetinis organizmas, panašus į žmogų. Kuriant tokius robotus, paprastai siekiama, kad jie atrodytų panašūs į žmones, jų mechanizmas veiktų tyliai, jiems skiriamos įprastiems robotams nebūdingos užduotys (vaidyba, mimika, rašymas ranka, grojimas žmogui skirtais instrumentais, dainavimas balso stygomis ir pan). Programuojant mimiką, trimačiu skaneriu skanuojama žmogaus veido išraiška. Tokie robotai populiarūs Japonijoje; Fukušimos avarijos metu jų autoriai sulaukė kritikos, kad robotai kuriami pasirodymams ir bėdoje nepadeda.  Atsakydami į šią kritiką, inžinieriai ir mokslininkai sukūrė Fukušimoje naudingų robotų, tačiau šie nebėra androidai.  Androidų taip pat pagaminta JAV bei Anglijoje. Taip pat ir Pietų Korėja planuoja kurti pramogoms skirtus „robotų miestus“. 

Pirmieji tokie robotai (automatonai minimi jau graikų mituose) sukurti ir pagaminti gana seniai. Varomi spyruoklėmis, jie atkartodavo užprogramuotus judesius, tačiau regėjimo ir klausos neturėjo. Pasak legendos, maždaug 1600 m. René Descartes buvo įsigijęs ar pagaminęs natūralaus dydžio mechaninę merginą, kurią kelionės jūra metu aptikęs laivo kapitonas išmetė per bortą. 

Šiuo metu bandomi kurti taip pat ir biologinius komponentus turintys androidai.

Androidai mokslinėje fantastikoje 

Androidai yra pagrindinis mokslinės fantastikos elementas. Prie to labai prisidėjo Aizekas Azimovas.

Šaltiniai 

Robotai
Akeči Micuhide

Akeči Micuhide(明智 光秀, 1528? m. – 1582 m. liepos 2 d.), kurio pravardė buvo Jūbei ar Koretō Hyūga no Kami(惟任日向守), buvo Sengoku laikotarpio samurajus. Jis buvo daimio Odos Nobunagos, kurį išdavė ir privertė padaryti sepuku, generolas.

Micuhide gimė Mino žemėje (dabar Gifu prefektūra). Jis kilęs iš šugo Toki klano ir pradėjo tarnauti Nobunagai, kai šis užėmė Mino žemę 1566 m. ir už tai Micuhide gavo Sakamoto (Omio žemėje) 1571 m. Nors Nobunaga retai pasitikėdavo vasalai, Kacuie Šibata, Hašiba Hidejoši ir Akeči Micuhide nusipelnė ypatingo jo palankumo. Gavęs Sakamoto, Micuhide išvyko nuraminti Tambos regioną ir nugalėjo kelis klanus, pvz.: Isšiki iš Taigo.

1579 m. Micuhide atėmė Jakami pilį iš Hatano Hideharu, pažadėdamas jam taiką. Bet Nobunaga nepaisė sutarties ir nužudė Hideharu. Tai papiktino Hatano šeimą ir netrukus keli Hataro vasalai nužudė Micuhide motiną (ar tetą). Situaciją pablogino tai, kad Nobunaga kelis kartus viešai įžeidė, taip atkreipdamas net vakariečių dėmesį. Micuhide kaltino Nobunagą dėl motinos mirties ir keršydamas užpuolė jį Honnō-dži šventykloje Kiote 1582 m. birželio 21 d. ir privertė kautis. Pralaimėjęs Nobunaga nusižudė.

Sužinoję apie Nobunagos mirtį Hidejoši ir Tokugava Iejasu puolė keršyti Mitcuhidei, kad užimtų Nobunagos vietą. Hidejoši pirmasis atvyko į vietą, o Akeči Micuhidės sąjuningai, tokie kaip Hosokava Fudžitaka, susijęs su juo per santuoką, jį išdavė. Micuhide išgyveno 13 dienų ir žuvo Jamazaki mūšyje. Sklido gandai, kad jį nužudė valstitis-karys Nakamura su bambuko ietimi, o kitas gandas teigia, jog Akeči išgyveno ir pradėjo naują gyvenimą kaip šventikas Tenkai.

Daimiai
Samurajai
Akeči klanas
Lieporas

Lieporas () – upė Lietuvoje, Joniškio rajono savivaldybės teritorijoje ir Latvijoje, Lielupės baseine; Švitinio kairysis intakas.

Prasideda Lietuvoje, Nociūnų apylinkėse, 7 km į pietryčius nuo Kriukų. Teka į šiaurę. Įteka į Švitinį 16 km nuo jo žiočių, Latvijoje.

Intakas – Juodupė (kairysis).

Ilgis 34 km (Lietuvoje 12 km), baseino plotas 64 km², Lietuvoje – 35 km² m. Vaga visa reguliuota, plotis 5–9 m, gylis 1,5–2,1 m. Vidutinis nuolydis 0,83 m/km. Srovės greitis 0,1–0,3 m/s. Vidutinis debitas žiotyse 0,11 m³/s. 

Upėvardis kildinamas nuo medžio pavadinimo liepa.

Šaltiniai 

Latvijos upės
Joniškio rajono upės
Algirdas Vapšys

Algirdas Vapšys (1933 m. lapkričio 30 d. Salake, Zarasų apskrityje – 2021 m. rugsėjo 17 d. Vilniuje) – inžinierius statybininkas, sovietinės ir nepriklausomos Lietuvos visuomenės bei politikos veikėjas.

Biografija 
1952 m. baigė Salako vidurinę mokyklą, 1957 m. – Kauno politechnikos instituto Hidrotechnikos fakulteto Kelių inžinieriaus specialybę.

1958–1965 m. dirbo Vilniaus statybos treste. 1966–1975 m. Vilniaus pirmajame statybos treste (1966–1967 m. ir 1972–1975 m. valdytojas, 1967–1972 m. vyriausiasis inžinierius). Nuo 1961 m. SSKP narys. 1979 m. stažavosi Maskvoje. 1975–1980 m. statybos ir montavomo tresto „Vilniaus statyba“ vyriausiasis inžinierius. 1980–1990 m. LSSR statybos ministro pavaduotojas.

1990–1992 m. statybos ir urbanistikos ministro pavaduotojas. 1992–1994 m. statybos ir urbanistikos ministras. 1994–2001 m. dirbo konsultacinėje firmoje. 2001–2006 m. ministro pirmininko Algirdo Brazausko patarėjas investicijos klausimais. 2000–2006 m. Valdovų rūmų paramos fondo valdybos narys, 2006–2010 m. pirmininkas.

1989 m. suteiktas docento vardas (1993 m. nostrifikuotas). 1997 m. išrinktas Lietuvos statybos inžinierių sąjungos pirmininku, 2001 m. perrinktas antrai kadencijai.

Žmona Eugenija (g. 1938 m.). Vaikai: Ingrida (g. 1962 m.), Gintarė (g. 1971 m.), Živilė (g. 1971 m.).

Įvertinimas 
 1983 m. SSRS valstybinė premija (su kitais);
 1975 m. Lietuvos SSR nusipelnęs inžinierius;
 2002 m. Gedimino technikos universiteto garbės narys;
 2004 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius;
 2005 m. Garbės ženklu „Už nuopelnus Salako kraštui“

Šaltiniai 

Lietuvos inžinieriai statybininkai
Lietuvos statybos ir urbanistikos ministrai
Lietuvos TSR viceministrai
Lietuva (dienraštis)

Lietuva – Lietuvos visuomenės ir politikos dienraštis, leistas nuo 1919 m. sausio 11 d. iki 1928 m. sausio 31 d. , oficialus Lietuvos Respublikos Vyriausybės leidinys.

Istorija 
Įkurtas vietoj „Lietuvos aido“. Nuo 1928 m. vasario mėn. vietoj „Lietuvos“ vėl ėjo „Lietuvos aidas“. Spausdino Lietuvos valstybinė spaustuvė. Tiražas 1923 m. – 18 000 egzempliorių. Nuo 1928 m. vasario 1 d. vietoje „Lietuvos“ vėl pradėjo eiti „Lietuvos aidas“.

1943–1944 m. atkurtas kaip antinacinės rezistencijos lietuvių tautos nelegalus laikraštis. Ėjo Šiauliuose, leido visuomenės veikėjai. 

Leido priedus:
 „Sekmoji diena“ 1920–1921 m., red. Faustas Kirša,
 „Krivulė“ 1925–1928 m., red. Kazys Puida,
 „Iliustruotoji Lietuva“ 1926–1928 m., red. Zigmas Kuzmickis, ir kt.

Bendradarbiavo Kazimieras Būga, Adomas Dundzila, Petras Klimas, Jonas Kriaučiūnas, Ignas Lapienis, Jonas Martynas Laurinaitis, Pijus Ruseckas, Jurgis Savickis, Vincas Steponaitis, Antanas Sutkus, Juozas Tumas-Vaižgantas, Antanas Vienuolis, Juozas Žiugžda ir kiti.

Redaktoriai 
 Albinas Rimka – 1919 m.
 Vilius Gaigalaitis – 1919–1920 m.
 Matas Bagdonas – 1921–1922 m. ir 1927–1928 m.
 Balys Sruoga – 1921–1923 m.
 Mykolas Biržiška – 1923 m.
 Kazimieras Jokantas – 1923–1925 m. ir 1926–1927 m.
 Juozas Purickis – 1925–1926 m.
 Pranas Dailidė – 1926 m.
 Mikas Bagdonas – 1926 m., 1928 m.

Šaltiniai 

Lietuvos dienraščiai
Kauno spauda
Šiaulių spauda
Afiša (grupė)

Afiša – lietuvių alternatyvaus pop/roko grupė, susikūrusi 1992 m. Ukmergėje. 1995 m. liepos 30 d. iš gyvenimo pasitraukus dvidešimtmečiui jos lyderiui, dainų tekstų ir muzikos autoriui bei gitaristui Jonui Takarevičiui grupė iširo. Daug grupės kūrinių yra perkurta kitų roko atlikėjų.

Pripažinimas 
Jono Takarevičiaus gimtajame mieste Ukmergėje jo muzikinis palikimas ir nuopelnai Ukmergės muzikinei kultūrai itin vertinami.

2010 m. kovo 26 d. Ukmergės kultūros centre jaunimo muzikos klubo „Rockmergė“ iniciatyva surengtas koncertas, pavadinimu „Jono „Lietaus“ Takarevičiaus atidėtas gimtadienis“, kuriame Ukmergės miesto muzikos grupės ir atlikėjai Requiem, Weekends, Golden Parazyth, Bjelle, Cobi, Soda Pop, Cool Gardens, The Nominals ir kiti perdainavo daugelį grupės dainų. Koncertas, šį kartą pavadintas „Aš būčiu čia“, vėl surengtas 2011 m. kovo 18 d., Ukmergėje. Sutraukusiame pilną žiūrovų salę ir tiesiogiai transliuotame internetu teatralizuotame koncerte „Afišos“ kūrinius ir Jono Takarevičiaus kūrinius atliko Ukmergiškiai atlikėjai Vigintas Zmejauskas, Živilė Rastauskaitė, Bjelle ir PERU su choru ir kiti. Atlikėjams akomponavo styginių, mušamųjų, akordeono, fortepijono ir trijų gitarų orkestras. Buvo atlikti populiariausi grupės kūriniai – „Svetimi“, „20-as pavasaris“, „Apie ką tau papasakot“, „Amžinybės dėsniai“, „Liūdesio kambary“, „Plauki mano upe“, „Mūsų žiema“, „Aš būsiu čia“.

Kūriniai 
Dainą „Svetimi“ 1998 m. perdainavo debiutuojanti grupė „Mango“. Perdainuota daina susilaukė didelio populiarumo ir pasiekė pirmąsias Lietuvos radijo stočių topų vietas. Iš visų grupės dainų šis kūrinys labiausiai mėgstamas klausytojų bei pačių grupės narių.

Dainą „Aš būsiu čia“ 2007 m. perdainavo grupė „Natas“. 2010 m. šią dainą atlikę talentų realybės šou „Lietuvos talentai“ dalyviai „Bjelle ir PERU“ nugalėjo pusfinalyje ir pateko į didįjį finalą.

Diskografija 
 Tamsos vaikai (1995 m.)
 Niekas negrįžta atgal

Šaltiniai 

Lietuvos pop muzikos grupės
Lietuvos roko atlikėjai
Ukmergė
Bergmano rudasis lokys

Bergmano rudasis lokys (Ursus arctos piscator). Lokiai paskutinį kartą matyti 1936 m.

S. Bergmanas porūšį aprašė ištyrinėjęs:
 kailį, kuris savo sandara labai skyrėsi nuo kitų vietinių lokių kailių, ir
 pėdų atspaudus, kurie buvo maždaug 37 × 25 cm dydžio ir, pagal Bergmaną, didesni, negu kitų Kamčiatkos lokių.

Pagal Bergmano aprašymą šių lokių kailis labiau trumpaplaukis, negu kitų Kamčiatkos lokių, labai tamsus.

Kai kas mano, kad Šaltasis karas padėjo šių lokių populiacijai atsigauti, nes jų arealas buvo tapęs uždara teritorija, skirta kariniams reikalams.

Susidomėjimas šia lokių rūšimi atgijo XX a. 7-tą dešimtmetį. Medžiotojas Rodionas Sivobolovas pranešė apie vietinių Kamčiatkos gyventojų matytus neįprastai didelius lokius, kurie jie vadina Irkuiem (apytiksliai 'nusmuktkelniai') dėl jų užpakalinių kojų išvaizdos (pagal vietinius koriakus ir čiukčius priekinės kojos atrodo ilgesnės negu užpakalinės, nes tarp šių yra kabantis riebalinio audinio telkinys) arba Kainyn-Kutho ('dievo lokys') dėl jų dydžio.

Remdamasis Sivobolovo aprašymu biologas N. Vereščiaginas iškėlė idėją, kad „dievo lokys“ gali būti reliktinis Arctodus simus – masyvus išnykęs lokys. Mokslinė bendruomenė šį pasiūlymą priėmė šaltai, nes Arctodus niekada nebuvo aptiktas ne Amerikose, be to, jis priklauso pošeimiui Tremarctinae, kurio atstovai savo išvaizda ryškiai skiriasi nuo tipiškų lokių Ursinae. Arctodus genties lokiai turėjo santykinai ilgas ir plonas kojas, kas neatitinka minėto „nusmuktkelniškumo“.

Nuorodos 

Meškos
Kriptozoologija