joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Club Penguin

Club Penguin – interaktyvus internetinis naršyklinis žaidimas, kurį žaidžia 12 milijonų žmonių iš viso pasaulio (2007 m. duomenys). Galutinė pilna žaidimo versija buvo išleista 2005 m. spalio 24 d. Žaidimo svetainė buvo uždaryta 2017 m. kovo 29 dieną ir gyvavo 12 metų. Žaidėjai valdo animacinį pingvino avatarą ir žaidžia sniegynais padengtoje virtualaus pasaulio vietovėje. Nors žaidimas žaidžiamas nemokamai, kūrėjai pajamas gauna iš mokamos narystės, už kurią žaidėjai gali įsigyti papildomų virtualių daiktų.

Žaidimo sėkmė 2007 m. paskatino „The Walt Disney Company“ įsigyti „New Horizon“ už 350 mln. JAV dolerių, vėliau buvo sumokėta dar tiek pat numatytų tikslų įgyvendinimui 2009 m.

Žaidimas skirtas jaunesnei auditorijai, yra įdiegta keiksmažodžių filtro funkcija, žaidėjų asmeninė informacija nėra prieinama, taip pat viską aktyviai prižiūri moderatoriai. Žaidimas buvo kritikuojamas dėl vartotojiškumo skatinimo ir dėl leidžiamumo žaidėjams „sukčiauti“.

Istorija
2000 m. „Rocketsnail Games“ sukūrė eksperimentinę programą Expermental Penguins, po kelerių mėnesių išleido žaidimą „Penguin Chat“, vėliau – kelias naujesnes versijas. 2005 m. spalio 24 d. žaidimas „Club Penguin“ buvo oficialiai patvirtintas. 

2008 m. lapkritį buvo išleistas beveik metus kurtas „Elite Penguin Force“, kuris skirtas Nintendo DS konsolei. 2010 m. dar vienas žaidimas, „Club Penguin: Game Day!“, kuris skirtas Nintendo Wii.

2017 m. Žaidimas ir jo serveriai buvo išjungti. Žaidimas pakeistas Disney Club Penguin Island.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė 
 Club Penguin Wiki 

2005 kompiuteriniai žaidimai
MMO
Sero Rikas

Sero Rikas (, „turtingas kalnas“; ; „gražus kalnas“) – Andų viršukalnė Bolivijoje, Potosi departamente, šalia Potosi miesto. Aukštis 4800 m. Kolonijiniais laikais Cerro Rico buvo viena svarbiausių sidabro kasyklų pasaulyje.

Pailaviri kasykla dabar paversta muziejumi. Suskirstyta į 17 aukštų. Turistams pasiekiamas gylis – 240 m. Temperatūra kasyklos viduje gali siekti 45 °C. Yra požemių demono – dievybės „Tío“ statula. Pailaviri kasykla dirbo nuo 1545 m. ir yra pati seniausia Potosi.

Bolivijos kalnai
Blue

Blue – keturių vaikinų grupė iš Jungtinės Karalystės. Grupė pardavė daugiau kaip 13 milijonus įrašų.

2009 m. balandžio 16 d. buvo oficialiai pranešta apie grupės atsikūrimą po 4 metų pertraukos.

2011 m. pradžioje grupei suteikta teisė atstovauti Jungtinei Karalystei Eurovizijos dainų konkurse 2011. Grupė finale atliko dainą I Can ir surinkusi 100 taškų užėmė 11-ą vietą.

Nariai 
Visi grupės nariai per 2005 m. – 2009 m. iširimą išleido bent po vieną solinį albumą.
 Duncan James
 Lee Ryan
 Simon Webbe
 Antony Costa

Studijiniai Albumai

Singlai

Šaltiniai

Nuorodos 

 Oficiali svetainė
 

|-

Anglijos atlikėjai
Pop atlikėjai
Jungtinės Karalystės atstovai Eurovizijoje
2011 m. Eurovizijos dalyviai
Markučių dvaras

Markučių dvaras – dvaras Vilniuje, Markučiuose. Dvare įrengtas rusų poeto Aleksandro Puškino muziejus (įkurtas 1948 m., pirmasis literatūrinis muziejus Vilniuje).

Istorija 

1867 m. Markučiuose dvarelį nusipirko rusų geležinkelių inžinierius A. Melnikovas, vėliau padovanojo savo dukrai Varvarai, kurios antrasis vyras buvo poeto A. Puškino jaunesnysis sūnus Grigorijus. 1899 m. sutuoktiniai apsigyveno Markučiuose ir ėmė aktyviai plėtoti ūkinę veiklą, poilsio verslą, pradėjo augti gyvenvietė. Po vyro mirties, Varvara Puškina rūpinosi, kad čia būtų išsaugotos poeto relikvijos: testamentu palikdama centrinį dvaro pastatą valstybei, ji nurodė pastate įkurti poeto muziejų. Dvaro ansamblį sudaro taip pat ir Puškinų šeimos kapinės, Šv. Barboros koplyčia, paminklai A. Puškinui (pastatytas 1955 m.), dvaro parkas. Nuo dvaro atsiveria Vilnios ir Kaukysos upelių slėniai.

Galerija 

Vilniaus dvarai
Vilniaus muziejai
Asker Fotball

Askerio „Fotball“ – Norvegijos futbolo klubas iš Askerio.

Istorija

Pasiekimai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 facebook paskyra
 RSSSF duomenų bazė (Visas archyvas)
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)

Asker
Sarpsborg 08 FF

Sarpsborgo FF – Norvegijos futbolo klubas iš Sarpsborgo.

Istorija 
Naujasis klubas įkurtas 2008 m. Prieš tai ilgus metus mieste veikė kitas klubas.

Pasiekimai

Sezonai 

|}

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 RSSSF duomenų bazė (Visas archyvas)
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)

Sarpsborg 08
Realio Kordiljera

Realio Kordiljera () – kanagūbris Anduose, Rytų Kordiljeroje, Bolivijoje, į rytus nuo La Paso. Grandinės ilgis 125 km, plotis 20 km. Šešios viršukalnės viršija 6000 m aukštį:
 Piko del Nortė (6070 m)
 Iljampu (6368 m)
 Ankouma (6427 m)
 Čačakomanis (6074 m)
 Huajna Potosi (6088 m)
 Iljimanis (6438 m)

Būdingas alpinis reljefas. Viršūnes dengia ledynai. Kalnagūbrį raižo Beni baseinui priklausančios upės.

Bolivijos kalnai
Andų kalnagūbriai
SK Vard Haugesund

Haugesiundo „Vard“ – Norvegijos futbolo klubas iš Haugesiundo.

Pasiekimai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 RSSSF duomenų bazė (Visas archyvas)
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)

Vard
Sogndal Fotball

Sogndalio „Fotball“ – Norvegijos futbolo klubas iš Sogndalio.

Istorija 
Klubas įkurtas 1926 m.

Pasiekimai

Sezonai 

|}

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 RSSSF duomenų bazė (Visas archyvas)
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)

Sogndal
Steinkjer FK

Steincherio FK – Norvegijos futbolo klubas iš Steincherio. 2010 m. žaidžia III divizione.

Istorija

Pasiekimai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 RSSSF duomenų bazė (Visas archyvas)
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)

Steinkjer
Eik IF Tønsberg

Tionsbergo „Eik“ – Norvegijos futbolo klubas iš Tionsbergo.

Pasiekimai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 RSSSF duomenų bazė (Visas archyvas)
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)

Eik
Urædd FK

Pošgriūno „Urædd“ – Norvegijos futbolo klubas iš Pošgriūno.

Istorija

Pasiekimai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 RSSSF duomenų bazė (Visas archyvas)
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)

Uraedd
FK Ørn-Horten

Horteno „Ørn“ – Norvegijos futbolo klubas iš Horteno.

Istorija

Pasiekimai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 RSSSF duomenų bazė (Visas archyvas)
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)

Orn
Justas Tolvaišis

Justas Tolvaišis (1954 m. rugpjūčio 31 d. Vabalninke, Biržų raj. – 2008 m. liepos 30 d. Kaune) – Lietuvos dailininkas grafikas, knygų iliustratorius, lietuviškų pinigų talonų ir litų autorius.

Biografija 
1978 m. baigė Valstybinį dailės institutą (dab. Vilniaus dailės akademija, VDA), įgijo grafiko specialybę.

1981–1985 m. dirbo Kauno Juozo Naujalio meno mokykloje, 1991 m. Valstybinio dailės instituto Kauno pramoninės dailės fakultete, 1992–1993 m. VDA Kauno dailės institute.

Lietuvos karališkosios bajorų sąjungos narys. Žuvo gaisro metu savo studijoje Žaliakalnyje, Vaisių gatvėje. Palaidotas Panemunės kapinėse.

Kūryba 
Pirmųjų atgavusios nepriklausomybę Lietuvos Respublikos pinigų – 1991 m. pavyzdžio 50 ir 100 talonų  bei 1993 m.  ir 1997 m.  pavyzdžio 20 litų banknoto autorius. Už 1993 m. banknoto projektą iš valstybės gavo 2000 talonų honoraro (konvertavus – 20 Lt). 

Iliustravo knygas: Romualdo Neimanto „Gintaro kelias“ (1985 m.), lietuvių liaudies pasakų rinkinys „Stebuklingas žodis“ (1985 m.), Sigito Gedos „Kurdų sakmės“ (1987 m.), Vytauto Rašicko „Zuika padūkėlis“ (1987 m.), Lietuvių kalbos frazeologinis žodynas (1989 m.), Antano Tylos „Lietuvos didieji kunigaikščiai“ (1995 m.).

Sukūrė batikos technika atliktų dekoratyvinių pano, plakatų, bukletų, lino raižinių, ofortų.

Įvertinimas 
1990 m. XXII Baltijos respublikų ir Baltarusijos knygos meno konkurso trečiojo laipsnio diplomas ir Lietuvos knygos meno konkurso pirmojo laipsnio diplomas už etnologės Pranės Dundulienės knygos „Duona lietuvių buityje ir papročiuose“ iliustravimą ir meninį apipavidalinimą.

Šaltiniai 

Lietuvos grafikai
Lietuvos iliustratoriai
Drammens BK

Drameno BK – Norvegijos futbolo klubas iš Drameno. Klubas turi ne tik futbolo ekipą, bet ir ledo rutulio komandą.

Istorija 
1909 m. rugpjūčio 14 d. įkurtas klubas.

1930 m. pateko į Norvegijos futbolo taurės finalą. Horteno „Ørn“ nugalėjo Drammens BK 4-2 ir tapo taurės savininkais.

Pasiekimai

Finalo rungtynės 

Horteno „Ørn“ nugalėjo 4-2 ir tapo taurės savininkais.  (Ketvirtą kartą.)

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 RSSSF duomenų bazė (Visas archyvas)
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)

Drammen
Dolizi

Dolizi (), dar žinomas kaip Lubomas () – miestas vakariniame Niario regione, Kimongo rajone, Konge. Tai trečias pagal dydį Kongo miestas, svarbus komercinis centras. Mieste gyvena 106,3 tūkst. žmonių (2005 m. duomenys).

Mieste yra daug smulkių medienos įmonių.

Miestas pasižymi aktyviu naktiniu gyvenimu.

Transportas 
Dolizi yra pagrindinis geležinkelio mazgas (viena didžiausių geležinkelio stočių), jungia Kongo okeaninį geležinkelį su Mbinda prie Gabono sienos. Šalia Dolizi yra Dolizi oro uostas.

Istorija 

Miesto pradžia – Kongo Okeaninio geležinkelio stotis, pavadinta leitenanto Albero Dolizi (Albert Dolisie) garbei. 1972 m., plėtojantis gyvenvietei aplink geležinkelį, jau buvo 20 000 gyventojų. 1975 m. miestas pervadintas Lubomu. Po 1997 ir 1999 m. pilietinių karų, miestas stipriai išaugo, masiškai keliantis gyventojams iš kaimiškų vietovių į miestą.

Kongo Respublikos miestai
Kirasyrai

Kirasyrai – sunkioji kavalerija. Skiriamasis bruožas – šarvai ir raitelio šaunamasis ginklas. Pavadinimas kilęs nuo kirasos – krūtinės šarvo. Europoje atsirado XV a. Šiuo metu pasirodo paraduose Italijoje, Ispanijoje ir Jungtinėje karalystėje.

Nuorodos 
 Napoleono kavalerija: kirasyrai, dragūnai
 Kirasyrų pulko piešinys iš Napoleono karų
 Detali Prancūzijos kirasyrų dalinių istorija
 Belgų dalinys 
 Šiaurės Amerikos III pulkas
 Napoleono kavalerijos asociacija 

Kariuomenė
Kavalerija
Vladimiras

Vladimiras () – Rusijos miestas prie Kliazmos upės, 200 km į rytus nuo Maskvos, srities sostinė. Priklauso Rusijos aukso žiedui. 1992 m. Vladimiro Uspenijės (Švč. Dievo Motinos Užgimimo) ir Šv. Dimitrijaus soborai bei Aukso vartai, kartu su dar penkiais objektais Vladimiro srityje, buvo įtraukti į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

Istorija

Vladimiras buvo įkurtas 1108 m. XII–XIV a. miestas buvo Vladimiro-Suzdalės kunigaikštystės sostinė. 1238 m. Vladimirą nusiaubė mongolai–totoriai. XIV a. miestas atiteko Maskvos kunigaikščiams. 1614 m. miestą nusiaubė ATR kariuomenė. Nuo 1796 m. gubernijos sostinė. XIX a. pabaigoje mieste pastatytos liuteronų ir katalikų bažnyčios.

Sportas 
 FK Torpedo Vladimir (futbolo klubas)
 „Torpedo“ stadionas, talpa 19,7 tūkst. žiūrovų;
 MSA stadionas, 3 tūkst. žiūrovų;

Gyventojai

Šaltiniai 

Vladimiro srities miestai
Neblina

Neblina, La Neblina () – aukščiausia Brazilijos viršukalnė, stūksanti Amazonės valstijoje, Venesuelos pasienyje, Gvianos plokščiakalnio Imeri kalnagūbryje. Aukštis 2994 m. Neblina, priešingai nei kitos žymios Gvianos plokščiakalnio viršūnės, nėra tepui, bet stati viršukalnė. Įeina į Piko da Neblinos nacionalinį parką. Papėdėje auga tropinės džiunglės, o kalną dengia rūko šydas (neblina portugališkai ir reiškia rūką).

Neblina atrasta tik XX a. viduryje iš lėktuvo, o pirmąkart į kalną įkopta 1965 m.

Brazilijos kalnai
Terezina

Terezina () – miestas rytų Brazilijoje, prie Parnaibos upės ir jos intako Poti. Piaujo valstijos sostinė. 893,2 tūkst. gyventojų (2007 m.). Maisto, tekstilės, statybinių medžiagų, baldų pramonė. Upių uostas, oro uostas. Yra 2 universitetai, technologijų institutas. Veikia metropolitenas.

Terezina yra trečia pagal žaibavimo dažnumą vieta pasaulyje.

Istorija 
Miestas įkurtas 1852 m. kaip valstijos sostinė. Pavadinta antrojo Brazilijos imperatoriaus Pedro II žmonos Terezos Marijos garbei.

Šaltiniai

Nuorodos 
Miesto svetainė 

Brazilijos miestai
Prabutai

Prabutai (iki 1236 m. Reišia arba Reizija, nuo 1236 m. , nuo 1945 m. ) – miestas šiaurės Lenkijoje, (Kvidzyno pavietas, Pamario vaivadija), kelių DK520 Prabutai-Kamenecas, DK521 Ylava-Kvidzynas, DK522 Biskupiškiai-Štumas sankryžoje, 39 km į šiaurės vakarus nuo Ylavos ir 19 km į rytus nuo Kvidzyno, prie Liveneco ežero. Prabutų valsčiaus centras. 8215 gyventojų (2004 m.)

Istorija 
1236 m. Vokiečių ordinas sugriovė prūsų medinę pilį ir Reišios arba Reizijos gyvenvietę prie Liveneco ežero. 1249–1525 m. apylinkes valdė Pomezanijos vyskupas. 1267 m. pradėta ir 1277 m. baigta statyti mūrinė Ryzenburgo pilis. 1310-1330 m. pastatyta gotikinė katedra, kuri vėliau kelis kartus buvo perstatyta. 1330 m. miestui suteiktos Kulmo teisės ir pastatyta rotušė. 1342-1345 m. pastatyta sinagoga, kurios vietoje 1853 m. pastatyta nauja. Nuo 1450 m. miestas priklausė Prūsijos miestų sąjungai.

1466 m. Torūnės taika miestą paliko Pomezanijos vyskupui, 1501-1525 m. jis netgi buvo Pomezanijos sostinė. 1722 m. Ryzenburgas sudegė. 1725-1753 m. mieste nutiestas vandentiekis. 1807 m. miestą užėmė Napoleono kariuomenė. 1876 m. nutiestas geležinkelis Malborkas-Ylava, o 1899 m. ir geležinkelis į Pamario Jablonovą. 1868 m. sudegusios rotušės vietoje 1922 m. pastatytas fontanas. Tačiau 1945 m. Raudonoji armija sunaikino apie 90 % miesto pastatų.

Nuorodos 

 Oficiali svetainė (lenkų k.)

Galerija

Pamario vaivadijos gyvenvietės
Senovės Prūsijos gyvenvietės
Lenkijos miestai
Štumas

Štumas (, nuo 1945 m. ) – miestas šiaurės Lenkijoje, (Pamario vaivadija), prie kelio DK55 Kvidzynas-Malborkas, 22 km į pietus nuo Malborko. Štumo pavieto ir Štumo valsčiaus centras. 12 141 gyventojas (2004 m.)

Istorija 
Štumas – sena prūsų gyvenvietė, kurią 1236 m. užėmė Vokiečių ordinas. 1326-1335 m. kryžiuočiai pastatė mūrinę pilį, kuri nuo 1330 m. tapo jų vaito rezidencija. 1377 m. mieste apsilankęs Austrijos kunigaikštis Albrechtas suteikė herbą ir davė lėšų kalėjimo statybai. Po 1410 m. Žalgirio mūšio miestas kurį laiką buvo lenkų rankose. 1416 m. didysis Vokiečių ordino magistras Mykolas Kiuchmeisteris fon Šternbergas suteikė miesto teises, kurias 1553 m. patvirtino Lenkijos karalius Žygimantas Augustas. 1454 m. rugpjūčio 8 d. miestą vėl užėmė lenkai, bet jie jame išsilaikė tik iki rugsėjo 21 d. 1466 m. Torūnės taika Štumas atiteko Lenkijai.

1468-1772 m. Štumas buvo Malborko vaivadijos pavieto centras, jame rinkosi vaivadijos seimelis. Per Lenkijos-Švedijos karą miestą buvo užėmę švedai. Pralaimėjęs 1626 m. Trčiano mūšį Gustavas Adolfas Vaza buvo pasislėpęs Štume. 1629 m. Altmarko taika Štumas atiteko Brandenburgo elektoriui. 1655-1660 m. Švedų tvano metu miestą vėl buvo užėmę švedai. Pirmasis Abiejų Tautų Respublikos padalijimas lėmė, kad Štumas pateko Prūsijos karalystės, o nuo 1870 m. Vokietijos imperijos valdžion. 1883 m. nutiestas geležinkelis Malborkas-Torūnė paskatino miesto pramonės augimą. 1920 m. plebiscito metu gyventojų dauguma pageidavo likti Vokietijos valdžioje. 1945 m. miestas vėl atiteko Lenkijai. 1945-1975 m. priklausė Gdansko vaivadijai, o 1975-1998 m. – Elbingo vaivadijai. 1998 m. pastebėję, kad sudėtingą istoriją turinčio Štumo nebėra Lenkijos pavietų žemėlapyje gyventojai sukėlė protestų bangą, todėl nuo 2001 m. miestas vėl yra pavieto centras.

Galerija

Pamario vaivadijos gyvenvietės
Senovės Prūsijos gyvenvietės
Lenkijos miestai
Kinkala

Kinkala – Kongo miestas šalies pietinėje dalyje, Baseino regiono, Kinkalos rajono centras. Maždaug 25 – 30 tūkstančių gyventojų. Pilietinių karų (1993-94, 1997-98, 2002–2003) metais čia vyko susirėmimai.

Asfaltuota magistralė N1 jungė su Brazaviliu, bet dėl pilietinių karų ji stipriai apgriauta, faktiškai miestas vėl izoliuotas.

Čia gimė misionierius d’André Matswa, mieste yra jam skirtas paminklas.

Kongo Respublikos miestai
Loango karalystė

Loango Karalystė (kikongo: Nsi ya Luangu) - ikikolonijinė Afrikos valstybė maždaug XV -  XIX a. dabartinėje Kongo respublikos bei pietų Gabono teritorijoje. Klestėjimo laikais užėmė pakrantės teritoriją maždaug nuo Mayombe (dab. Gabone) šiaurėje iki beveik Kongo upės žiočių, taip pat į krašto gilumą, kur ribojosi su bateke teritorijomis. 

Svarbiausia jos etninė bakongų subgrupė buvo bavili, kalbantys kivili kalba, gimininga kikongo. Tačiau karalystė taip pat valdė dideles sritis, kur gyveno ir kitos etninės subgrupės: bajombe, babembe, balari, badondo, bakamba, bakunyi, balumbu ir kt.

Istorija 
Seniausios šios civilizacijos liekanos, datuojamos apie I a.,  rastos Madingo Kajeso regione. Vėlesni įvykiai nėra žinomi - Loango karalystė nėra paminėta seniausiai čia pabuvojusių keliautojų, nors 1535 m. minimas Kongo Imperijos valdovas Alfonso I bei pietinės Loango kaimynės - Kakongo karalystė ir Ngoyo (1580) m. Ankstyviausias Loango paminėjimas yra 1580 m., kai ji minima kaip priklausanti Kongo imperijai. 1630 m. olandų keliautojai ją mini kaip Kakongo dalį, kuri vėliau tapo savarankiška.
 
Nuo 1885 m. - Prancūzijos protektoratas.

Karaliai (maluangu) 

Ikikolonijinė Loango karalystė
 Moe Poaty I Kamangou………………………….XVII a. 
 Ngouli N'Kama Loembe………………………….XVII a. 
 N'Gangue M'voumbe Niambi………………………XVII a. pab.
 N'Gangue M'voumbe Nombo………………………. ? -1766 
 N'Gangue M'voumbe Makosso…………………….1773-1787 
 N'Gangue M'voumbe Makosso Ma Nombo……………..XIX a.  pirmoji pusė
 N'Gangue M'voumbe Makosso Ma N'Sangou………….1840-1885 

Prancūzijos protektoratas  1883/5-1960 
 Moe Pratt………………………………….. m. 1885 ? 
 M'voudoukousala………………………….apie 1900 
 Moe Loembe Lou N'Gombi……………………XX a. pradžia 
 Moe Loembe………………………………XX a. pradžia 
 Moe Poaty II…………………………….XX a. pradžia 
 Moe "Kata Matou"………………………..1923/26 - m. 1929 
 Moe Poaty III…………………………..1931-1960 

Kongo Respublika
 Moe Poaty III…………………………..1960-1975
 Moe Taty……………………………….2004-

Bakongų valstybės
Los Lagoso regionas

Los Lagoso regionas () – regionas pietinėje Čilės dalyje, tarp Ramiojo vandenyno ir Argentinos. Ribojasi su Los Rioso regionu šiaurėje ir Aiseno regionu pietuose. Administracinis centras – Puerto Montas.

Geografija 

Los Lagoso regionui priklauso Čilojės salynas su Čilojės sala. Rytiniu pakraščiu driekiasi Patagonijos Andai su antru pagal dydį Čilės ežeru Ljankihuė. Klimatas drėgnas ir vėsus. Vyrauja Valdivijos drėgnieji miškai.

Administracinis skirstymas 

Regonas padalintas į 4 provincijas:
 Osorno provincija (Osornas)
 Ljankihuės provincija (Puerto Montas)
 Čilojės provincija (Kastras)
 Palenos provincija (Futaleufu)

Čilės regionai
Eišiškių HE tvenkinys

Eišiškių hidroelektrinės tvenkinys – tvenkinys Šalčininkų rajone, 5 km į šiaurės vakarus nuo Eišiškių, 5 km į šiaurės rytus nuo Kalesninkų, sudarytas Versekos ir jos intako Juodupės slėniuose.

Eišiškių hidroelektrinės tvenkinys įrengtas 1952 m., 20,8 km nuo žiočių užtvenkus Versekos upę. Didžiausias gylis 10,1 m, vidutinis gylis 3,9 m. Kranto linija labai vingiuota; krantai daugiausia lėkšti, kai kur pelkėti (pietinė dalis), šiaurinėje dalyje – aukšti. Yra 3 mišku apaugusios salos (1,16 ha, 0,18 ha ir 0,04 ha). Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 7,36 km, plotis – iki 0,5 km. Į šiaurę yra nutįsusi 1,2 km ilgio įlanka, į kurią įteka Juodupė. Altitudė 138,5 m. Krantai žemi, beveik ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Tvenkinio vidurinę dalį supa Versekos miškas. Didelė dalis pakrančių apaugę miškeliais, vakarinėse ir pietinėse pakrantėse plyti dirbami laukai. Vandens pertekliui praleisti įrengta bokštinė pralaida. Veikia Eišiškių hidroelektrinė (galia 180 kW).

Prie tvenkinio yra kaimai: Balandiškės, Verseka ir Versekos buvusio dvaro sodyba, Didžiosios Zubiškės, Matuizos, Pajuodupis, Verseka II, Naujadvaris, Starka, Kudelionys. Pietinę tvenkinio dalį kerta kelias , tvenkinio užtvanka eina kelias Nr.3905 (Eišiškės – Kalesninkai – Pajuodupis).

Šaltiniai 

Šalčininkų rajono tvenkiniai
Kakongo karalystė

Kakongo karalystė - senovinė nedidelė karalystė Vidurinėje Afrikoje, dabartinėje Kongo teritorijoje, Kongo upės šiauriniame krante. Šiaurėje ribojosi su Loango karalyste, pietuose su Ngojo karalyste, rytuose su Kongo Imperija. Gyventojai kalbėję kikongo kalbos vojo dialektu. Valstybėje formavosi atskira etninė grupė bavoyo

Istorija 
Ankstyvoji Kakongo istorija nežinoma, XIX bei XX a. žodiniai šaltiniai nesuteikia apie tai daug žinių. Archeologiniai tyrinėjimai liudija, kad čia žmonės gyveno geležies amžiuje jau penktame amžiuje prieš mūsų erą, o visuomeninė hierarchija susiklostė pirmaisiais mūsų eros amžiais.

Karalystė pirmąsyk paminėta 1535, kad Kongo Imperijos karalius Afonso I valdo ir šią sritį, ir kitas Kongo upės šiaurinės pakrantės sritis. Daroma prielaida, kad karalystė susiformavo apie XIV a. pabaigoje, kaip Kongo konfederacijos sritis.

Nuo XVI a. Kakongo karalystė nepriklausoma. Portugalų prekiautojai 1620 įkūrė pirmas vario gamyklas, pirko dramblio kaulą, užsiėmė vergų prekyba. Vėliau, septynioliktame amžiuje, čia įsikėlė olandų bei anglų prekiautojai. XVIII a. Kakongo tapo svarbiu prekybos centru, reguliariai prekiaujanti su Olandija, Portugalija, Anglija, Prancūzija.

Ilgainiui Portugalija pavertė ją kolonija Portugalijos Kongu, kuris tapo dabartinės Kabindos pirmtaku.

Bakongų valstybės
Mintaujos geležinkelis

Mintaujos geležinkelis – Rusijos imperijos susisiekimo bendrovė, stačiusi ir eksploatavusi Mažeikių–Rygos geležinkelį.

Geležinkelis buvo tiesiamas dviem etapais: 1867 m. išduota koncesija atkarpai tarp Rygos ir Mintaujos (dabar Jelgava), 1872 m. – tarp Mintaujos ir Mažeikių, Muravjovo geležinkelio stotyje įsijungiant į Liepojos-Romnų geležinkelį. 1894 m. Geležinkelio linijos ilgis siekė 131 varstą. Rangovu buvo Rygos – Mintaujos Akcinė Bendrovė, vėliau pervadinta į Mintaujos geležinkelį. Akcininkai – vietiniai Baltijos vokiečiai: grafas Palenas, baronas Hanas, Adolfas Tylo ir kt.

Geležinkelis siekė dalį krovinių nukreipti iš Liepojos uosto į Rygos uostą. Tam turėjo pasitarnauti ir valstybės vykdoma kainų geležinkelių politika: iš Ukrainos gabenamų javų pristatymo įkainiai į Liepoją ir Rygą buvo suvienodinti.

Mintaujos geležinkelis nuo pat eksploatacijos pradžios turėjo finansinių problemų ir nuo 1895 m. sausio 1 d. jau nebeegzistavo kaip savarankiškas geležinkelis, o tapo pavaldus Rygos–Oriolo geležinkeliui.

Po Pirmo pasaulinio karo Latvija dėjo pastangas įtraukti Mažeikius į savo sudėtį, nes tik per Mintaujos ir Liepojos-Romnų geležinkelius vyko geležinkelio transporto susisiekimas tarp Rygos ir Liepojos.

Nuorodos 
 Mintaujos geležinkelis 

Latvijos geležinkeliai
Mintauja
Valančiai

Valančiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje. Kaime buvo Liliškių dvaras ir Liliškių koplyčia.

Etimologija 

Senasis vardas Liliškiai yra kilęs iš asmenvardžio Lilys. Dabartinis vardas Valančiai suteiktas po I pasaulinio karo.

Istorija 

1554 m. Liliškių dvarą valdė Vilniaus tijūnas Povilas Giedraitis. 1593 m. bajorai Avilčiai pardavė Liliškių dvarą Martynui Bilunskiui. Iš Kristupo Bilunskio 1663 m. šį dvarą nupirko Mikalojus Kopcius. 1682 m. Kopcių sudarytame inventoriuje išvardytos dvarui priklausančios vietos: Szklarunie (gali būti dabar Sklėriškė, Čiulėnų seniūnija), Aigėlai, Vanagai (turbūt dab. Vanagiškės), Antamalkėstė, Rudiliai, Geležninkai, Akmeniai, Mielūnai, Kašeikiai (tuo metu buvę tušti, matyt, dalis kaimo), du valakai prie Aiseto ežero (vėliau Aiseto palivarkas). Liliškių dvaras turėjo teisę gaudyti žuvis Giedraičių ežeruose, kurių tuo metu buvo apie 30. 1726 m. Dubingių bažnyčios vizitacijoje nurodyta, kad Liliškius valdė Kazimieras Kopcius. XVIII a. viduryje Antadūrės dvarui buvo parduotas Akmenių palivarkas ir Mielūnų kaimas.

1768 m. Stanislovas Odincas, Breslaujos stalininkas, ir jo žmona Antanina Žebrauskaitė užstatė Liliškių dvarą Jonui Teofiliui Zapui (vietos gyventojai asmenvardį Zap sulietuvino ir taria Zopė), Prūselių seniūnui. Inventoriuje minimi dvaro pastatai: gyvenamasis namas, dengtas guntais, sena remontuotina virtuvė su skylėtu stogu, senas apgriuvęs svirnas, senas be durų skylėtu stogu bravoras, stainia su vazaunia, dengtos šiaudais, kluonas ir dar du pastatai. Dvarui priklausė vietos, kurių dauguma buvo išnuomotos įvairiems nuomininkams: vienkiemis Liliškių miške (gali būti dab. Daniškiai, žr.), kuriame gyveno Stanislovas Šved(r)as, Rudiliai, Geležninkai, išnuomoti bajorams Vladislavui Mokžeckiui ir Jonui Grabevskiui, Kašeikiai, išnuomoti bajorui Benediktui Vasilevskiui, Vanagiškių palivarkas, išnuomotas bajorui Gorskiui, Aiseto palivarkas bajorui Zaleskiui; negyvenamos vietos: Liliškių slabada su karčema Pavirintyje (galbūt Verbiškės?), Rudilių karčema, apgriuvusi karčema Kašeikiuose, smuklė prie Anelkos (?) upės, dvi tuščios slabados už Čiulėnų. XVIII a. pab., matyt, dėl dvaro savininkų kaitos pamažu siaurėjo jo valdos.
  
XIX a. iki maždaug 1873 metų Liliškių dvarą valdė Burovai. 1818 m. Liliškių koplyčioje palaidotas devyniasdešimties metų Juozapas Burovas. XX a. pradžioje dvaro savininkai buvo Kapanskiai. 1919 metų sausio ar vasario mėnesį Liliškių dvare šeimininkavo bolševikai. Jie, vietos žmonių liudijimu, „apsitaisę“ poniškai, užsimovę baltas pirštines, užsidėję ponų skrybėles, eidavo į aplinkinius kaimus vogti vištų ir triušių. Kai liepos mėnesį lenkai užėmė Molėtus, bolševikų štabas buvo Gečiuose, už kelių kilometrų nuo Liliškių dvaro į rytus. Bolševikai atsitraukė, tada lenkai savo štabą įkūrė Liliškių dvare, iš kurio nusitiesė telefono liniją į Alantos dvarą. Tą liniją su lazdomis turėję saugoti aplinkinių kaimų valstiečiai. 1920 m. liepos mėnesį lenkai pasitraukė, dvaro savininkai išvažiavo su lenkais.

Lietuvos valdžia Liliškių dvarą išparceliavo, pakeitė pavadinimą, ir taip šioje vietoje atsirado Valančių kaimas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Drąsėnai (Molėtai)

Drąsėnai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurę nuo Molėtų prie Dumblio ežero, Virintų ežero vakarinės atšakos.

Istorija 
1605 m. priklausė Svobiškio dvarui.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Kuvetės regionas

Kuvetės regionas – Kongo regionas centrinėje šalies dalyje. Ribojasi su Vakarų Kuvetės regionas, Likualos regionu, Plynaukštės regionu ir Sangos regionu. Išorinės sienos su Kongo DR bei Gabonu. Administracinis centras – Ovandas.

Regionas dalinamas į 6 rajonus:
 Bundžis
 Lukela
 Makua
 Mosaka
 Okojas
 Ovandas

Kongo Respublikos regionai
Sangos regionas

Sangos regionas – Kongo regionas šalies šiaurės vakaruose. Ribojasi su Vakarų Kuvetės regionas, Likualos regionu ir Kuvetės regionu. Išorinės sienos su Kamerūnu, Gabonu ir CAR. Administracinis centras – Veso.

Regionas dalinamas į tris rajonus:
 Veso
 Sembė
 Suankė

Kongo Respublikos regionai
Vakarų Kuvetės regionas

Vakarų Kuvetės regionas – Kongo regionas regionas šiaurės vakarinėje šalies dalyje. Ribojasi su Kuvetės regionu ir Sangos regionu. Išorinė siena su Gabonu. Administracinis centras – Evas.

Regione pastebėti Ebolos viruso atvejai.

Regionas dalinamas į 3 rajonus:
 Evas
 Kelle
 Mbomo

Kongo Respublikos regionai
Buenzos regionas

Buenzos regionas – Kongo regionas regionas pietinėje šalies dalyje. Ribojasi su Lekumu, Baseino regionu ir Niario regionu. Išorinė siena su Angola (Kabindos eksklavu) ir Kongo Demokratinė Respublika. Administracinis centras – Madingu.

Regionas dalinamas į 6 rajonus:
 Boko-Songho
 Loudima
 Madingu
 Mfouati
 Mouyondzi
 Nkajis

Kongo Respublikos regionai
Kvilu regionas

Kvilu regionas – Kongo regionas pietvakarinėje šalies dalyje, vandenyno pakrantėje. Ribojasi su Niario regionu ir Buenzos regionu. Išorinė siena su Angola (Kabindos eksklavu) ir Gabonu. Administracinis centras – Puent Nuaras. Regiono didžiausia upė – Kvilu.

Regionas dalinamas į 4 rajonus:
 Kakamoeka
 Madingo-Kajesas
 Mvutis
 Puent Nuaras

Kongo Respublikos regionai
Daniškiai

Daniškiai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 6 km į pietvakarius nuo Suginčių. Seniau prie Edvardo Židonio namų pievoje buvo akmuo su žmogaus pėda Velnio Pėdeliai arba Velnio Pėdas, dingęs melioruojant apylinkę.

Istorija 

Atrodo, kad XVII a. Daniškiai buvo Liliškių dalis. Alantos krikšto knygoje Nr. 1 (p. 14v) 1662 m. užrašytas Kristoforas Danys iš Liliškių (Christophorus Danis de uilla Liliszki). Liliškiai ir Daniškiai – gretimos vietos. Gali būti, kad Liliškių dvaro vienkiemis miške dėl ten gyvenusių Danių imtas vadinti Daniais, o vėliau Daniškiais (dabar vietos žmonės taria Doniškiai), plg.: Molėtų krikšto metrikų knygoje Nr. 1 Eua Daniwenia de Daniu (1684, p. 11), Patris Andreae Danis et Eua puszynicie de Leliszki (1685 m., p. 21), Patris Andreae Danis Matris Euae de Danie (1687, p. 31), Eua Danienia de Dani (1689, p. 38), Andreas Danis de Dani (1690) ir pan. XVIII a. pabaigoje Pabaisko klebono kaimas. 1923 m. kaime buvo 6 ūkiai 37 gyv.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Niario regionas

Niario regionas – Kongo regionas pietinėje šalies dalyje. Ribojasi su Buenzos regionu, Kvilu regionu ir Lekumu regionu. Išorinė siena su Gabonu, Angola (Kabindos eksklavu) ir Kongo Demokratinė Respublika. Administracinis centras – Lubomas.

Regionas dalinamas į 6 rajonus:
 Divenie
 Kibangou
 Kimongo
 Louvakou
 Mayoko
 Mossendjo

Kongo Respublikos regionai
Eigulių kapinės

Eigulių kapinės – kapinės Kaune, Eiguliuose, Neries kairiajame krante (Jonavos g. 269), netoli magistralės . Plotas 12 ha. Kapinės suskirstytos į 23 kvartalus, aptvertos metaline tvora, sujungta mūro stulpais. Pagrindiniai vartai iš Jonavos g. pusės. Antkapiniai paminklai daugiausia iš akmens. Kapinėse palaidota nemažai žymių žmonių, įrengtas Lietuvoje cirko artistų panteonas:

Istorija 

Eigulių kaimo kapinės įsteigtos apie 1880 m. Iš pradžių laidoti kaimo ir apylinkės gyventojai. Eigulius 1959 m. ir 1977 m. prijungus prie Kauno, tapo miesto kapinėmis. Kapinėse yra Lietuvos cirko artistų panteonas . 1993 m. Eigulių kapinės įrašytos į kultūros paminklų sąrašą .

Kapinėse palaidoti 
 cirko artistai: Francas Černiauskas, Pranas Gudauskas, Maksimilianas Truci (Massimiliano Truzzi), Konstantinas Feroni, Mykolas Vilenčikas, Antanas Pilkauskas, Jonas Ramanauskas, Vladislava Variakojienė (Stankutė), Jadvyga Ramanauskienė (Stankutė) ir kt. 
 Lietuvos teatro kūrėjas Juozas Vaičkus
 aktorės Bronė Kurmytė-Monkevičienė, Ona Kurmytė-Mazurkevičienė
 visuomenės, kultūros ir sporto veikėjai Juozas Bagdonas, Stepas Butautas, Klemensas Čerbulėnas, Valerija Čiurlionytė-Karužienė, Saulius Gricius, Dalia Grinkevičiūtė, Juozas Muralis
 karininkai Jonas Jurgis Bulota, Antanas Malijonis, Anatolijus Okulič-Kozarinas, Jonas Petruitis, Rapolas Okulič-Kazarinas 
 pulkininkas, archeologas Petras Tarasenka
 pedagogė, pianistė, kompozitorė Elena Laumenskienė
 profesoriai Konradas Aleksa, Vytautas Vaičiūnas, J. Žemaitis
 kunigas Erikas Laiconas 
 prozininkas, vertėjas Kazys Jankauskas
 skulptorius, tapytojas Matas Menčinskas
 kankinė Elena Spirgevičiūtė (perlaidota iš senųjų kapinių)
 prozininkas Mečys Rakauskas

1958 m. naikinant Kauno centrines kapines šiose kapinėse perlaidoti savanoriai: Kauno miesto ir apskrities komendantūros eilinis Pranas Eimutis, antrosios oro eskadrilės leitenantai Vytautas Rauba ir Pranas Stelmokas.

Galerija

Taip pat skaitykite 
 Kleboniškio kapinės

Šaltiniai 

Kauno kapinės
Grybauskai

Grybauskai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę rytus nuo Suginčių, prie Šakių kaimo. Vardas kilęs iš avd. Grybauskas.

Istorija 

1554 m. Linkmenų dvaro inventoriuje yra kaimas Sioło Źokowiczow, kurio lietuviška lytis buvo Žiukėnai, plg. Simon Ziukenas de Laluycie Molėtų krikšto įr. knygoje Nr. 7 1795 m., p. 13. 1636 m. priklausė Čivylių arba Giedraičių vaitystei, XVIII a. Čivylių seniūnijai. 1636 m. Vilniaus tijūnystės inventoriuje yra Žiukėnų kaimas (Sioło zukowiczow), kuriame gyvena Vaitiekus Grybauskas (Woyciech Grzybowski). 1693 m. Molėtų krikšto metrikų knygoje minimas Andrius Grybauskas iš Grybauskų. 1765 m. Grybauskų vienkiemyje gyveno Adomas Gaižutis. 1789 m. Grybauskuose buvo 1 ūkis 8 gyv., mokėta 15 zlotai mokesčio. 1865 m. topografiniame žemėlapyje Grybiški. 1923 9 ūkiai 53 gyv. Iki 1927 m. kaimas priklausė Kuktiškių parapijai, dabar Suginčių. Gatvinis kaimas.

PASTABA. Knygoje Ukmergės apskrities seniūnijų 1765 metų inventoriai šis kaimas klaidingai sutapatintas su buvusios Arnionių apyl. kaimu Grybėnai (p. 176).

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Žalėniškis

Žalėniškis – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje.

Istorija 
Minimas 1554 m. inventoriuje Inturkės seniūnijos kaimas: od ziem unturskich siola Zolanczow.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Bebrusai (Inturkė)

Bebrusai – kaimas Molėtų rajono savivaldybės pietinėje dalyje, prie Bebrusų ežero.

Istorija 
Bebrusų dvaras minimas 1567 m. Lietuvos Metrikoje. Molėtų krikšto metrikų knygoje 1698 m. minimas Jokūbas Taševickis (Jacobus Taszewicki), Drohičino taurininkas iš Bebrusų dvaro. Dalis Bebrusų dvaro XVIII a. priklausė Vilniaus jėzuitams.

1683 m. kaimas minimas Molėtų krikšto metrikų knygoje. Kitoje Molėtų krikšto metrikų knygoje 1698 m. minimas Stanislovas Audėjas (Stanislai Textoris) iš Bebrusų.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Feliksas Einas

Feliksas Einas (1927 m. gegužės 22 d. Būtingė, Darbėnų valsčius – 1991 m. kovo 8 d. Klaipėda) – lietuvių teatro ir kino aktorius.

Biografija 
1949 m. baigė Klaipėdos muzikinės komedijos teatro studiją. 1947–1972 m. vaidino Klaipėdos dramos teatre, 1972–1987 m. Kauno, nuo 1987 m. Klaipėdos muzikinio teatrų artistas. Sukūrė raiškių, dažniausiai ne pagrindinių, vaidmenų.

Vaidmenys 
Dramos spektakliuose:
 Bartkus – Balys Sruoga. Apyaušrio dalia, 1956 m.
 Teisėjas – Juozas Grušas. Tėvas ir sūnus, 1959 m.

Muzikiniuose spektakliuose:
 Meras – Robertas Planketas. „Kornevilio varpai“, 1948 m.
 Bariolas – Džoakinas Rosinis. „Sevilijos kirpėjas“, 1949 m.
 Šeškutis, Slunkius – Algimantas Bražinskas. „Pagramančio šnekučiai“, 1976 m. 
 Grumijus - Visariono Šebalino operoje „Užsispyrėlės sutramdymas“, 1977 m.  
 Policininkas ir rūmininkas Lopesas - Tadeušo Dobžanskio Karaliaus ložė 
 Kapeldineris Imrės Kalmanooperetėje „Bajaderė“, 1973 m. 
 Daktaras Spineločis – Džakomas Pučinis. „Džanis Skikis“ 1979 m.
 Vyskupas – Audronė Žigaitytė. „Mažvydas“, 1988 m.

Vaidino filmuose:
 Ignotas grįžo namo, 1956 m., režisierius Aleksandras Razumnas
 Kol nevėlu..., 1957 m., rež. Julijus Fogelmanas, Vytautas Žalakevičius
 Tiltas, 1956 m., rež. Borisas Šreiberis
 Julius Janonis, 1959 m., rež. Balys Bratkauskas, Vytautas Dabašinskas
 Toli vakaruose, 1968 m., rež. Aleksandras Faincimeris
 Raudonoji palapinė , 1969 m., rež. Michailas Kalatozišvilis
 Imperijos žlugimas, 1970 m., rež. Vladimiras Sablinas
 Vaterloo, 1970 m., rež. Sergejus Bondarčiukas
 Oginskio polonezas, 1971 m., rež. Levas Golubas
 Kur iškeliauja pasakos, 1973 m., rež. Algirdas Dausa
 Velnio nuotaka , 1974m., rež. Arūnas Žebriūnas
 Seklio Kalio nuotykiai, 1976 m., rež. Arūnas Žebriūnas
 Smokas ir Mažylis, 1975 m., rež. Raimondas Vabalas
 Mainai, 1977 m., rež. Raimondas Vabalas
 Sodybų tuštėjimo metas, rež. Almantas Grikevičius
 Pasigailėk mūsų, 1978 m., rež. Algirdas Araminas
 Nebūsiu gangsteris, brangioji, 1978 m., rež. Algimantas Puipa
 Velnio sėkla, 1979 m., rež. Algimantas Puipa
 Kelionė į rojų, 1980 m., rež. Arūnas Žebriūnas
 Moteris baltais rūbais, 1981 m., rež. Vadimas Derbeniovas
 Arkliavagio duktė, 1981 m. , rež. Algimantas Puipa
 Vokiečių kareivis. Neapykantos pamokos, 1983 m. rež. Antanas Maciulevičius
 Sena abėcėlė, 1987 m., rež. Viktoras Prochlovas
 Šmitas. Vilius Karalius, 1988 m., rež. Vidmantas Bačiulis, LTV
 Mėnulio pilnaties metas, 1988 m., rež. Arūnas Žebriūnas.

Kauno valstybiniame muzikiniame teatre ne kartą buvo režisieriaus padėjėju

Šaltiniai 

Lietuvos aktoriai
Aiterada

Aiterada – kaimas Molėtų rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 8 km į šiaurės rytus nuo Molėtų prie Malkėsto ežero.

Istorija 
1554 m. inventoriuje minimas Pračiovo kaimas prie Malkėsto ežero, priklausantis kunigaikščiams Giedraičiams. Jį galima tapatinti su Antamalkėste ir su dab. Aiterada.1904 m. kaimo vardas Eiterada užrašytas Inturkės juodraštinėje priešvedybinių apklausų knygoje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Lekumu regionas

Lekumu regionas () – Kongo regionas pietinėje šalies dalyje. Ribojasi su Buenzos regionu, Niario regionu, Plynaukštės regionu ir Baseino regionu. Išorinė siena su Gabonu. Administracinis centras – Sibitis.

Regionas dalinamas į 6 rajonus:
 Bambama
 Komono
 Sibitis
 Zanaga

Kongo Respublikos regionai
Albinas Elskus

Albinas Bielskis-Elskus (1926 m. rugpjūčio 21 d. Kaune – 2007 m. vasario 8 d. Niujorke, JAV) – pasaulinio garso dailininkas vitražistas, tapytojas, pedagogas.

Biografija 
Tėvas buvo Lietuvos kariuomenės kapitonas. 1942–1944 m. studijavo Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute, Stasio Ušinsko studijoje. Pasitraukęs į Vokietiją 1945–1947 m. Darmštato aukštojoje technikos mokykloje studijavo architektūrą. Šios žinios vėliau pravertė jam, kaip vitražistui. 1947–1949 m. Dailės ir amatų mokykloje (École des Arts et Métiers) Freiburge studijavo tapybą.

Nuo 1949 m. gyveno JAV. Mokėsi Karlo Hackerto vitražo studijoje Čikagoje. 1952–1953 m. Paryžiuje lankė litografijos kursą Dailės meno mokykloje (École des Beaux-Arts). 1953 m. Paryžiuje susituokė su Anna Mary Crewdson (1927–2009). 

1953–1980 m. dirbo Georgo Durhamo vitražo studijoje Niujorke. 1973–1984 m. dėstė Fordhamo universitete Bronkse (Niujorko valstija), 1982–1990 m. Parsonso dizaino mokykloje (Parson School of Design) Niujorke. Nuo 1972 m. Niujorko lietuvių dailininkų sąjungos pirmininkas.

Su paskaitomis ir seminarais apie tapybos ant stiklo ir vitražo meną apkeliavo JAV, Kanadą, Japoniją. Surengė individualių parodų Niujorke (1976 m., 1983 m.), South Hadley (Masačiūsetso valstija, 1977 m.), Blumfilde (Konektikuto valstija, 1983 m.), Butbai Harbore (Nevados valstija, 1992 m.).

1970 m. su D. Fuleriu 10 metrų ilgio burlaiviu perplaukė Atlanto vandenyną (iš Niujorko iki Airijos). 

2006 m. sukurtas dokumentinis filmas „Dieviškoji šviesa“ (rež. Gytis Lukšas).

Kūryba 
Sukūrė vitražų ir mozaikų Niujorko (Šv. Kotrynos Sienietės, 1954 m., Kristaus Apreiškimo, 1967 m.), Vašingtono (Šiluvos Švč. Mergelės Marijos koplyčioje, 1965 m.) bažnyčiose, Rokfelerio universitete (1975 m., 1981 m.), Dangaus Vartų kapinių mauzoliejuje Yst Hanoveryje (Naujojo Džersio valstija, 1991 m.) ir kitur. 

Vitražai laisvos kompozicijos; figūros neskaidomos švino juostomis, panašios į tapytas. 

A. Elskaus kūrinių yra įsigijęs Corning stiklo muziejus JAV, Ely vitražo muziejus Anglijoje, Pilchuk stiklo studija, Nacionalinis M.K.Čiurlionio dailės muziejus, įvairūs privatūs kolekcionieriai.

Įvertinimas 
 1980 m. JAV Nacionalinis menininkų apdovanojimas.
 2000 m. Amerikos vitražistų sąjungos (Stained Glass Association of America) suvažiavime apdovanotas premija už viso gyvenimo kūrybą.

Šaltiniai

Bibliografija 
 Piešimo ant stiklo menas (The Art of Painting on Glass), Niujorkas, 1980.
 Tapybos ant stiklo menas: vitražo technikos ir komponavimas. – Vilnius: Vilniaus dailės akademijos leidykla, 2009. – 168 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-854-34-0
 Albinas Elskus: grožio ir vizijos dailininkas (sud. Beatričė Kleizaitė-Vasaris). – Kaunas: Nacionalinis M. K. Čiurlionio dailės muziejus, 2009. – 223 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-471-21-9

Nuorodos 
 www.albinaselskus.com 

Lietuvos vitražistai
Lietuvos tapytojai
JAV lietuviai
El Altas

El Altas (, ) – miestas šiaurės vakarų Bolivijoje, La Paso departamente, La Paso priemiestis. Išsidėstęs Altiplano plynaukštėje, 4150 m aukštyje (tuo tarpu La Pasas yra įduboje). 827,2 tūkst. gyventojų (2006 m.). Yra El Alto tarptautinis oro uostas. Miestas vystosi daugiausia kaip gyvenamasis rajonas, tačiau yra prekybinių centrų, pramonės įmonių. Veikia universitetas.

Istorija 

El Altas augo kaip La Paso kvartalas kol 1985 m. jam suteiktas miesto statusas. Miestas sparčiai plečiasi, į čia atvykstant migrantams iš periferijos. Daugumą El Alto gyventojų sudaro indėnai (kečujai ir aimarai).

Bolivijos miestai
Taitiškės

Taitiškės – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, Čiulėnų seniūnijoje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Mindūnų, siaurymėje tarp Ilmėdo ir Stirnių ežerų. Keliukai į Zamokus, Purvėnus, Toliejus.

Istorija 
1554 m. inventoriuje minima Taitiškių dykynė (Pustowszczyzna Fotkiszka) tarp Giedraičių klebono ežero Ilmėdo ir Stirnių ežero, priklausiusio bajorams Giedraičiams, netoli Balninkų dvarui priklausančio Aiginčių kaimo, kuris dabar identifikuotinas su Toliejais.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Likualos regionas

Likualos regionas () – Kongo regionas šiaurrytinėje šalies dalyje, vandenyno pakrantėje. Ribojasi su Kuvetės regionu ir Sangos regionu. Išorinė siena su Kongo Demokratine Respublika. Administracinis centras – Impfondas.

Šis regionas buvo „atplėštas“ nuo Centrinės Afrikos Respublikos, Lobaye. Regione gyvena pigmėjai, yra pabėgėlių iš centrinės Afrikos, Kongo Demokratinės respublikos, Ruandos.

Regiono šiaurėje yra Telės ežeras, šiaurinė dalis priklauso Ubangio kalnų masyvui.

Likuala šiuo metu užima pirmą vietą Kongo medienos gamyboje. Svarbią vietą užima žvejyba, svarbiausios upės – Oubangui, Likouala-aux-herbes, Libenga ir Motaba.

Svarbiausios susisiekimo priemonės – oro ir vandens transportas.

Regionas dalinamas į 3 rajonus:
 Dongu
 Epena
 Impfondas

Nuorodos 
 

Kongo Respublikos regionai
NK Zvijezda Gradačac

Gradačaco „Zvijezda“ – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Gradačaco.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1922 m.

Pasiekimai

Sezonai 

|}

Treneriai

  Ratko Ninković (2007–2009)
  Amir Durgutović (2009)
  Zoran Ćurguz (2009–2010)
  Dragan Jović (2010–2012)
  Zoran Kuntić (2012–2012)
  Milomir Odović (2012–2013)
  Vladimir Gaćinović (2013–2013)
  Nermin Huseinbašić (2013–2013)
  Denis Taletović (2013–2014)
  Nermin Huseinbašić (2014–2014)
  Petar Segrt (Šegrt) (2014–2015)

Nuorodos 
 SOCCERWAY 

Zvijezda
FK Metalurg Skopje

Skopjės „Metalurg“ – Makedonijos futbolo klubas iš Skopjės.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1964 m.

Pasiekimai

Sezonai

UEFA varžybos

Žinomesni žaidėjai 
  Baže Ilijoski

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė

Metalurg
FK Horizont Turnovo

Turnovo „Horizont“ – Makedonijos futbolo klubas iš Turnovo (netoli Strumicos).

Istorija 
Klubas įkurtas 1950 m. Nuo 2008 m. vadinasi Horizont.

Pasiekimai

Sezonai 

|}

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė

Horizont Turnovo
Portugalijos futbolo taurė

Portugalijos futbolo taurė – futbolo taurės turnyras, kasmet vykstantis Portugalijoje. Iki 1938 m. analogiško formato varžybos buvo laikomos , kadangi nebuvo atskiros lygos.

Finalai

Taip pat skaitykite

Nuorodos 
 RSSSF
 Foot.dk
 Soccerway.com

Portugalijos futbolo varžybos
UEFA šalių taurės
FC Carcavelinhos

Karkaveloso FC – buvęs Portugalijos futbolo klubas, gyvavęs Karkavelose.

Istorija 
1912 m. įkurtas klubas. 1928 m. Portugalijos čempionate užėmė pirmą vietą. 

1935 m. čempionate užėmė trečią vietą.

1942 m. susijungė su Uniao Lisboa ir buvo įkurtas naujas Atletico Lisboa klubas.

Apranga

Spalvinė gama 
Mėlyna, raudona ir balta – klubo tradicinės spalvos.

 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose rungtyniauja balta mėlyna apranga.

Pasiekimai

Išnašos

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrų istorija)

Carcavelinhos
Atlético CP

Atlético Clube de Portugal – Portugalijos futbolo klubas, įkurtas Lisabonoje prie Uniao Lisboa prijungus FC Carcavelinhos klubą.

Istorija 
Dabartiniu pavadinimu žinomas nuo 1942 m. Kitados rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. 1944 ir 1950 m. užėmė trečią vietą. Vėliau iškrito į žemesnį divizioną.

Apranga

Spalvinė gama 
Mėlyna ir geltona – klubo tradicinės spalvos.

 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose rungtyniauja balta mėlyna apranga.

Pasiekimai

Išnašos

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrų istorija)
 Oficiali klubo svetainė

Atletico
GD Estoril-Praia

Estorilio GD – Portugalijos futbolo klubas iš Estorilio.

Istorija 
Klubas įkurtas 1939 m. Yra žaidę Primeira Liga, tačiau jose neįsitvirtindavo.

2020/21 m. tapo Antros lygos (D2) nugalėtojais ir pateko į 2021/22 m. Primeira Liga.

Apranga 
Sportinės aprangos pokyčiai
 Namuose žaidžia mėlyna geltona apranga.

Pasiekimai

Sezonai

Portugalijos pirmenybės 

|}

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali svetainė
 Soccerway
 flashscore
 transfermarkt
 zerozero.pt
 FPF svetainė
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrų istorija)

Estoril
SC União Torreense

Tores Vedraso SCU – Portugalijos futbolo klubas iš Tores Vedraso.

Istorija 
1917 m. gegužės 1 d. įkurtas klubas. Rungtyniavo žemesniųjų divizionų pirmenybėse.

2022–2023 m. sezone pateko į Antrą lygą.

Sezonai

Portugalijos pirmenybės 

|}

Pasiekimai

Emblema

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose rungtyniavo mėlyna raudona (bordo) apranga.

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt

Torreense
SC Covilhã

Koviljano SC – Portugalijos futbolo klubas iš Koviljano.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1923 m.

Apranga 
Sportinės aprangos pokyčiai
 Namuose žaidžia žalia balta juoda apranga.

Pasiekimai

Sezonai

Portugalijos pirmenybės 

|}

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali svetainė:
 Facebook paskyra
 SOCCERWAY
 FLASHSCORE
 transfermarkt
 ligaportugal.pt
 zerozero.pt
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrų istorija)

Portugalijos futbolo klubai
Rio Ave FC

Vila do Kondės „Rio Ave“ – Portugalijos futbolo klubas iš Vila do Kondės.

Istorija 
Klubas įkurtas 1939 m. Žaisdavo žemesniuose divizionuose. 

Nuo 2008 m. rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.

2020–2021 m. Primeira Liga liko paskutiniai ir po sezono perkelti į Liga 2.

2021–2022 m. Liga 2 tapo nugalėtojais ir perkelti į aukščiausią divizioną.

Nuo 2022–2023 m. vėl rungtyniavo Primeira Liga.

Apranga 
Sportinės aprangos pokyčiai
 Rio Ave FC žaidžia balta žalia apranga.
 Svetur žaidžia balta. Ankstesniais metais būta ir kitų spalvinių gamų.

Aprangos pokyčiai

Pasiekimai

Sezonai

Portugalijos pirmenybės 

|}

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrų istorija)
 SOCCERWAY
 FLASHSCORE
 Transfermarkt

Portugalijos futbolo klubai
SC Campomaiorense

Kampo Majoro SC – Portugalijos futbolo klubas iš Kampo Majoro.

Istorija 
1926 m. įkurtas klubas. Kitados rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. 

1998 m. Portugalijos čempionate užėmė vienuoliktą vietą. Tai geriausias visų laikų pasiekimas klubo istorijoje.

Vėliau klubas rungtyniavo žemesniųjų pakopų pirmenybėse.

Pasiekimai

Apranga

Spalvinė gama 
Žalia ir balta – klubo tradicinės spalvos.

 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose rungtyniauja balta mėlyna apranga.

Išnašos

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrų istorija)

Campomaiorense
Pranas Enskaitis

Pranas Enskaitis (slapyvardis Mažasis Brolis, 1905 m. gegužės 18 d. Griškabūdis – 1992 m. kovo 31 d. Hamiltonas) – lietuvių leidėjas, rašytojas.

Biografija 
Baigė Fredos aukštesniąją sodininkystės ir daržininkystės mokyklą Kaune. Bendradarbiavo periodinėje spaudoje. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, vėliau persikėlė į Kanadą. 1951 m. Rodnėjuje įkūrė skautų ir evangelikų periodinių leidinių leidybos bendrovę „Rūta“. 1957 m. kartu su leidykla persikėlė į Hamiltoną.

Redagavo ir leido laikraščius „Skautas“ (1949 m.), nuo 1950 m. žurnalą „Skautų aidas“, nuo 1974 m. „Sietynas“. Parašė prozos, poezijos, atsiminimų knygų.

Bibliografija 
 Plazdanti širdis, novelių rinkinys, 1940 m.
 Artimui pagalbon: Gerojo darbelio vaizdeliai, 1947 m.
 Namai ant uolos: Laiškai tikėjimo broliui, 1950 m.
 Ramybės uostas, 1950 m.
 Svajūnas: Gintaro krašto legendos-pasakos, 1951 m.
 Audra eina: Atsiminimų pynė…, 1961 m.
 Mano darželio gėlės, eilėraščių rinkinys, 1970 m.
 Rūtos ir lelijos: Skautiški apsakymai, 1976 m.
 Dangus ir žemė susitinka, rinktinė, 1979 m.

Šaltiniai 

Lietuvos leidėjai
Lietuvos rašytojai
Lietuvos redaktoriai
Lietuvos skautai
Lietuvos novelistai