joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sabnių valsčius

Sabnių valsčius () – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Palenkės Sokoluvo apskrityje. Centras – Sabniai. Ribojasi su Jablona Lackos, Kosuv Lackų, Repkų, Sterdino ir Palenkės Sokoluvo valsčiais.

Istorija 

Nuo V a. pr. m. e. iki V-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.

Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837–1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.

Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 107,92 km², iš kurių:
 ariama žemė: 74 %
 miškai: 21 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 5 %
Valsčius sudaro 9,54 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Chmielnikas, Emilinas, Grodziskas, Hilaruvas, Holovienkai, Jadvisinas, Klepkai, Kolonija Holovienkai, Kolonija Kurovicė, Kolonija Zembruvas, Kostki Pienkai, Kupientinas, Kupientin Kolonija, Kurovicė, Neceč Dvuras, Neceč Vlošcianska, Neviadoma, Pienki Suchodolskiai, Pošviontnė, Sabniai, Stasinas, Suchodul Šlacheckai, Suchodul Vlošcianskai, Tchužnica Šlachecka, Tchužnica Vlošcianska, Vimislai, Zembruvas.

Šaltiniai 

Sabnių valsčius
Palenkės Sokoluvo apskritis
Mazovijos vaivadijos valsčiai
Sterdino valsčius

Sterdino valsčius () – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Palenkės Sokoluvo apskrityje. Centras – Sterdinas. Ribojasi su Ceranuvo, Cechanoveco, Jablona Lackos, Kosuv Lackų, Nuro, Sabnių ir Palenkės Sokoluvo valsčiais.

Istorija 

Nuo V a. pr. m. e. iki V-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.

Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837–1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.

Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 130,03 km², iš kurių:
 ariama žemė: 74 %
 miškai: 18 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 8 %
Valsčius sudaro 11,49 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Bialobžegai, Borkai, Chondzinas, Dambruvka, Dzencioli Bližšė, Dzencioli Dalšė, Dzencioli Kolonija, Golankai, Graniai, Grondai, Kamienčikas, Kielpinecas, Kieziai, Kolonija Dzencioli Dalšė, Kolonija Kamienčikovska, Kolonija Kučabai, Kolonija Stari Ratinecas, Kolonija Paderevekas, Kučabai, Lebiedziai, Lebiedze Kolonija, Lazuvas, Lazuvekas, Mateikai, Nove Mursai, Novi Ratinecas, Paderevas, Paderevekas, Paulinuvas, Seročinas, Seročin Kolonija, Severinuvka, Stare Mursai, Stari Ratinecas, Stelongai, Stelongi Kolonija, Sterdinas, Šveikai, Zalešas.

Šaltiniai 

Sterdino valsčius
Palenkės Sokoluvo apskritis
Mazovijos vaivadijos valsčiai
Telšių amatininkų sinagoga

Telšių amatininkų sinagoga – buvusi žydų sinagoga Telšiuose Telšės g. 5.

Istorija 
Pastatyta 1934 m. vietinių gyvenvietės meistrų. Statybą finansavo žydų bendruomenė. Pastatas didelio tūrio, medinis, pagal tradiciją orientuotas rytų-vakarų kryptimi. Sinagoga buvo skirta žydams amatininkams.

Telšių sinagogos
Telšių kareivių sinagoga

Telšių kareivių sinagoga – buvusi žydų sinagoga Telšiuose (Aukštoji g. 3).

Istorija 
Pastatyta 1870 m. Projektuota profesionalaus architekto. Statybas finansavo žydų bendruomenė. 

Pastatas mūrinis, dviejų aukštų, saikingos architektūros, kompaktinio tūrio. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą sinagoga daugiausia naudojosi įgulos žydai. Tai vienas seniausių mūrinių pastatų Telšių mieste išlikęs iki šių dienų.

Telšių sinagogos
Žiežmarių sinagoga

Žiežmarių sinagoga – buvusi žydų sinagoga Žiežmariuose. Sinagogoje dažnai vyksta kultūriniai renginiai.

Istorija 
Sinagoga Žiežmariuose buvo pastatyta 1690 m. – 1696 m. tarpe. 1889 m. Žiežmariuose jau veikė 1 sinagoga ir 2 žydų maldos namai.

Tarpukariu miestelyje vėl veikė viena sinagoga, kurios pastatas išlikęs iki mūsų dienų. Tai viena iš keturiolikos Lietuvoje išlikusių medinių sinagogų. Ši sinagoga žydų statyta XIX a. viduryje, jos architektūroje jaučiama romantizmo įtaka. Kilus gaisrui, 1920 m. – atstatyta. Monumentalaus tūrio, ištęsto stačiakampio plano sinagogos vyrų salę apšviečia 18 arkinių langų. Šioje salėje centrinėje dalyje išlikusios dvi iš keturių kolonų, tarp kurių buvo įkomponuota bima. Moterų galerijoje sinagogos antrame aukšte išlikę arkinės angos.

Prieš Antrąjį pasaulinį karą Žiežmarių žydų bendruomenė turėjo apie tūkstantį narių, kurie sinagogoje ne tik melsdavosi. Sinagoga taip pat buvo mokymo ir bendruomenės gyvenimo centras. Po karo Žiežmariuose žydų beveik nebeliko, o unikali sinagoga daugelį metų buvo paversta sandėliu. Nuo 1980 m. nenaudota.

2018 m. sinagogos fasadas buvo restauruotas. 2021 m. rugsėjo mėn. pilnai renovuota sinagoga buvo atidaryta lankytojams. Ji naudojama kaip miestelio kultūrinių renginių ir meno erdvė.

Šaltiniai 

Lietuvos sinagogos
Žiežmariai
Marijampolės futbolo arena (maniežas)

Marijampolės futbolo arena, dėl rėmimo sutarčių šiuo metu vadinasi „Hikvision“ arena (maniežas) – futbolo standartinių matmenų aikštės maniežas su dirbtine danga. 

Dėl rėmimo sutarčių nuo 2011 iki 2019 m. gruodžio mėn. vadinosi ARVI arena.

Istorija 
2008 m. liepos 6 d. atidarytas maniežas. Toks maniežas buvo pirmas Baltijos šalyse. Manieže įrengta apšvietimo sistema, pilnų matmenų dirbtinės dangos futbolo aikštė leidžia žaisti futbolą ištisus metus. Manieže taip pat įrengti bėgimo takai lengvaatlečiams, yra persirengimo kambariai su dušais ir masažo kambarėliais.

2011 m. „Sūduvos“ klubas pasirašė rėmimo sutartį su ARVI grupe ir maniežas buvo pavadintas ARVI pavadinimu.

2019 m. gruodžio 11 d. pasirodė pranešimai, kad ARVI grupė neberems „Sūduvos“ klubo 2020 m. sezone. Buvo nuimami užrašai ir iškabos su buvusio rėmėjo pavadinimu. ARVi arena pervadinta į Marijampolės futbolo areną (bent laikinai, kol atsirastų kitas rėmėjas).

2020 m. arena pervadinta ir žinoma kaip „Hikvision“ arena (maniežas).

Statyba 
Maniežo statybą finansavo ES, LR vyriausybė, Marijampolės miesto savivaldybė, privatūs rėmėjai, ir futbolo klubas „Sūduva“.

Taip pat žiūrėkite 
 Marijampolės futbolo arena (stadionas)

Šaltiniai 

Marijampolės sportas
Lietuvos futbolo stadionai
Lietuvos sporto arenos
Edgar Savisaar

Edgaras Savisaras (, g. 1950 m. gegužės 31 d. Harju rajone) – estų politikas, buvęs Estijos Ministras pirmininkas, Centro partijos pirmininkas, nuo 2007 m. – Talino miesto meras.

Biografija 
E.Savisaras gimė kalėjime (tėvas ir mama buvo represuoti). 1973 m. Tartu universitete baigė istorijos studijas, 1980 m. čia apsigynė filosofijos daktaro disertaciją tema „Socialiniai ir filosofiniai globalių Romos klubo modelių pagrindai“.

1987 m. buvo vienas iš Estijos TSR ekonominio savarankiškumo ir ūkiskaitos programos (IME, Isemajandav Eesti)kūrėjų. 1988 m. kartu su Marju Lauristin buvo išrinktas Estijos liaudies fronto pirmininku.

1989 m. paskirtas Estijos TSR Ministrų tarybos pirmininko pavaduotoju – Valstybinio plano komiteto pirmininku, 1990 m. kovo mėn. tapo ministrų tarybos pirmininku. 1991 m. rugpjūčio 20 d. galutinai įtvirtinus Estijos nepriklausomybę, paskirtas pirmuoju Estijos Respublikos ministru pirmininku. Juo buvo iki 1992 m. sausio 29 d.

1992–1995 m. – Riigikogu (Estijos parlamento) vicepirmininkas. 1995 m. balandžio – lapkričio mėn. buvo Estijos Vidaus reikalų ministras.

1996 m. dalyvavo savivaldos rinkimuose ir buvo išrinktas Talino miesto tarybos pirmininku. 2001–2004 m. buvo Talino miesto meras. 200–2007 m. dirbo ekonomikos ir komunikacijų ministru A.Ansipo vyriausybėje.

Nuo 2007 m. balandžio 5 d. – vėl Talino miesto meras.

Papildoma informacija 
 2009 m. spalio mėn. vykusiuose savivaldos rinkimuose E.Savisaras asmeniškai ir jo vadovauja Centro partija surinko rekordinį skaičių rinkėjų balsų. 2011 m. parlamento rinkimuose jis taip pat gavo didžiausią skaičių (23 000) asmeninio reitingo balsų, tačiau mandato atsisakė.

Šaltiniai 

|-

|-

|-

|-

Estijos ministrai pirmininkai
Estijos ekonomikos ir komunikacijų ministrai
Estijos istorikai
Estijos parlamento nariai
Talino merai
Vežbno valsčius

Vežbno valsčius () – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Vengruvo apskrityje. Centras – Vežbnas. Ribojasi su Dobrės, Grembkuvo, Kalušino, Koritnicos ir Livo valsčiais.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 103,09 km², iš kurių:
 ariama žemė: 75 %
 miškai: 20 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 5 %
Valsčius sudaro 8,46 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Adamuvas, Bžežnikas, Cerpenta, Červonka, Červonka Folvarkas, Filipai, Helenuvas, Januvekas, Javorekas, Juzefai, Karčevecas, Kazimežuvas, Koševnica, Kripai, Las Javorskas, Maidanas, Nadzeja, Natolinas, Ožechuvas, Osuvnas, Rombežas, Skaržinas, Sobonas, Stari Dvuras, Strupechuvas, Sulkai, Švidnas, Vonsošė, Vežbnas, Vulka, Vičulkai, Viglenduvekas.

Šaltiniai 

 
Vengruvo apskritis
Mazovijos vaivadijos valsčiai
Janas Sobieskis

Janas Sobieskis (apie 1518–1564) – Lenkijos karinis veikėjas, raitelių rotmistras.

Biografija 
Lenkijos bajorų Sobieskių giminės atstovas, herbo „Janina“ savininkas. Sebastijano Sobieskio (apie 1486–1557) ir Barboros Gelževskos (apie 1497/1499 – po 1536) jaunesnysis (trečias) sūnus.

1537 m. birželį Janas Sobieskis buvo įtrauktas į raitelių vėliavos, dalyvavusios pietų sienų gynyboje, sudėtį. Nuo 1540 m. kariavo Lenkijos armijoje, vadovaujamoje Karūnos lauko etmono Mikalojaus Seniavskio. 1542 m. dalyvavo mūšiuose su Krymo totoriais Ovručo apylinkėse ir Chmelnike. 1544 m. dalyvavo totorių karių, kurie buvo sumušti netoli Balaklavos pilies, persekiojime. 1548 m. Janas Sobieskis paliko karinę karjerą ir užsiėmė ūkininkavimu. 1552 m. dėl užpuolimo iš Moldavijos pusės grėsmės grįžo į karinę tarnybą. 1557 m. jis kovėsi su Krymo totoriais Medžybožo, Baro ir Chmelniko apylinkėse Podolėje. 1564 m. Lietuvos armijos sudėtyje dalyvavo kariniuose veiksmuose prieš Rusijos valstybę.

Į gyvenimo pabaigą perėjo į kalvinizmą.

Šeima ir vaikai 
Apie 1548 m. vedė Kateriną Gdežinską (apie 1531/1532 – apie 1600), nuo santuokos su kuria turėjo keturis vaikus:

 Marekas (1549/1550–1605), karaliaus rūmininkas (1577), Karūnos didysis vėliavininkas (1581), Liublino kaštelionas (apie 1597), Liublino vaivada (nuo 1598)
 Mikalojus (apie 1550–1565/1581), bevaikis
 Sabastijanas apie 1552–1614), karaliaus rūmininkas (1594), Karūnos didysis vėliavininkas (1596), Rosicko ir Boguslavo seniūnas
 Ana Sobieska, Regimiano Vojekovskio žmona.

Literatūra 
 Podhorodecki L., Sobiescy herbu Janina, Ludowa Spółdzielnia Wydawnicza, Warszawa 1981, ISBN 83-205-3234-5, s. 5-6.
 Sobieski Jan h. Janina (ok. 1518–1564), wilanow-palac.art.pl

Nuorodos 

Sobieskiai
ATR kariai
Grembkuvo valsčius

Grembkuvo valsčius () – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Vengruvo apskrityje. Centras – Grembkuvas. Ribojasi su Kalušino, Kotuno, Livo, Mokobodų ir Vežbno valsčiais.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Aleksandruvka, Choječno Cesažė, Choječno Sibilakai, Galkai, Grembkuvas, Grodziskas, Jablona, Kolonija Sinolenka, Kopciai, Kuzkai, Lešnogura, Nova Sucha, Nova Tžcianka, Ogrudekas, Oščežė, Pobratimai, Podsušė, Polkuv Dačbogai, Polkuv Sagalai, Prošev A, Prošev B, Sluchocinas, Stara Sucha, Stara Tžcianka, Stawiska, Suchodulis, Tžebuča, Žarnuvka, Ziomakai.

Šaltiniai 

 
Vengruvo apskritis
Mazovijos vaivadijos valsčiai
Koritnicos valsčius

Koritnicos valsčius () – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Vengruvo apskrityje. Centras – Koritnica. Ribojasi su Dobrės, Jaduvo, Livo, Lochuvo, Stočeko, Strachuvkos ir Vežbno valsčiais.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 180,54 km², iš kurių:
 ariama žemė: 78 %
 miškai: 14 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 8 %
Valsčius sudaro 14,81 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Adampolis, Bednažė, Chmelevas, Čaplė, Dombrova, Deciai, Gurki Božė, Gurki Grubakai, Gurki Šredniai, Jačevas, Jugai, Kontai, Komorai, Koritnica, Kruševas, Kupcė, Lešnikai, Lipnikai, Maksimilianuvas, Nojševas, Novi Šventochuvas, Paplinas, Pnevnikas, Polaze Šventochovskiai, Rabianai, Rombežas, Rogušinas, Roviska, Seklakas, Severinuvas, Stari Šventochuvas, Ščuruvas, Travai, Turna, Velondkai, Vola Koritnicka, Vipichai, Žaboklikai, Zakževas, Zalesiai, Želazuvas.

Šaltiniai 

 
Vengruvo apskritis
Mazovijos vaivadijos valsčiai
Lochuvo valsčius

Lochuvo valsčius () – kaimo-miesto valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Vengruvo apskrityje. Centras – Lochuvas. Ribojasi su Branščiko, Jaduvo, Koritnicos, Sadovnės, Stočeko ir Viškuvo valsčiais.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 194,98 km², iš kurių:
 ariama žemė: 50 %
 miškai: 38 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 12 %
Valsčius sudaro 15,99 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Bačkai, Barchuvas, Bžuza, Budziska, Burakovskiai, Dombrova, Gvizdalai, Jasioruvka, Ježiska, Kalinovecas, Kaliska, Kamiona, Karčevizna, Laskai, Lazai, Lochuvas, Lojevas, Lopianka, Losevicė, Maidanas, Matalai, Nadkolė, Ogrodnikai, Ostruvekas, Pogoželecas, Samotžaskas, Šuminas, Tvarogai, Vulka Paplinska, Zagrodnikai, Zambžinecas.

Šaltiniai 

 
Vengruvo apskritis
Mazovijos vaivadijos valsčiai
Livo valsčius

Livo valsčius () – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Vengruvo apskrityje. Centras – Livas. Ribojasi su Belanų, Grembkuvo, Koritnicos, Medznos, Mokobodų, Palenkės Sokoluvo, Stočeko ir Vežbno valsčiais bei Vengruvo miestu.

Istorija 

Nuo V a. pr. m. e. iki V a.-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.

Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837-1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.

Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 169,56 km², iš kurių:
 ariama žemė: 71 %
 miškai: 22 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 7 %
Valsčius sudaro 13,91 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Božichai, Janovas, Jarnicė, Jarnice Pienkai, Jartiporai, Kripai, Kucikas, Livas, Ludvinuvas, Osolinas, Piežchalai, Polaziai, Popeluvas, Ruchenka, Ruchna, Šnicė, Staraviešas, Šarutai, Tonča, Tonča Januvkai, Vitankai, Viškuvas, Zajoncas, Zavadai.

Šaltiniai 

 
Vengruvo apskritis
Mazovijos vaivadijos valsčiai
Medznos valsčius

Medznos valsčius () – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Vengruvo apskrityje. Centras – Medzna. Ribojasi su Kosuv Lackų, Livo, Palenkės Sokoluvo ir Stočeko valsčiais bei Vengruvo miestu.

Istorija 

Nuo V a. pr. m. e. iki V a.-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.

Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837-1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.

Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 115,78 km², iš kurių:
 ariama žemė: 67 %
 miškai: 27 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 6 %
Valsčius sudaro 9,5 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Glina, Medzna, Mendzilešas, Ožešuvka, Poševka, Rostkai, Tchužova, Ugoščas, Varcholai, Vola Ožešovska, Vrotnuvas, Vžoskai, Želežnikai, Zuzulka.

Šaltiniai 

 
Vengruvo apskritis
Mazovijos vaivadijos valsčiai
Stočeko valsčius

Stočeko valsčius () – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Vengruvo apskrityje. Centras – Stočekas. Ribojasi su Koritnicos, Kosuv Lackų, Livo, Lochuvo, Medznos ir Sadovnės valsčiais.

Istorija 

Nuo V a. pr. m. e. iki V a.-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.

Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837-1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.

Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 144,31 km², iš kurių:
 ariama žemė: 57 %
 miškai: 38 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 5 %
Valsčius sudaro 11,84 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Blotkai, Bžuzka, Drgičas, Gajuvka Vschodnia, Gajuvka Zachodnia, Graboviecas, Gruščinas, Grigruvas, Huta Gruščinas, Kalatai, Kalenčinas, Kazimežuvas, Kozolupai, Maidanas, Marianuvas, Mednikas, Mrozova Vola, Nove Lipkai, Polkovas, Stare Lipkai, Stočekas, Topuras, Velična, Zgžebichai, Žulinas.

Šaltiniai 

 
Vengruvo apskritis
Mazovijos vaivadijos valsčiai
Sadovnės valsčius

Sadovnės valsčius () – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Vengruvo apskrityje. Centras – Sadovnė. Ribojasi su Branščiko, Broko, Kosuv Lackų, Lochuvo ir Malkinia Gurnos valsčiais.

Istorija 

Nuo V a. pr. m. e. iki V a.-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.

Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837-1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.

Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 144,72 km², iš kurių:
 ariama žemė: 65 %
 miškai: 26 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 9 %
Valsčius sudaro 11,87 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Bojevas, Grabinai, Kocelnikas, Kolodzionžas, Kolodzionž Ribiai, Kolonija Zlotkai, Krupinskiai, Možičin Vlošcianskai, Možičin Vlukai, Ocentė, Oželekas, Platkovnica, Ražnai, Sadolešas, Sadovnė, Suikuvekas, Sokulka, Šinkažizna, Vilčogembai, Zalesiai, Zažetka, Zelenecas, Zlotkai.

Šaltiniai 

 
Vengruvo apskritis
Mazovijos vaivadijos valsčiai
Palangos Palanga

BC Palangos „Palanga“ – Lietuvos krepšinio klubas iš Palangos, žaidžiantis NKL pirmenybėse. Klubas anksčiau žaidė RKL ir LKL lygose. Klubas buvo įkurtas 1999 m. 2013 metais iškrito į NKL lygą. ​Naujai įkurtas BC „Palanga“ klubas savo veiklą pradėjo 2014 m. vasarą ir jau debiutiniame 2014/2015 m. sezone nužygiavo iki NKL finalinio ketverto. Lygos sensacija įvyko, kai palangiškiai ketvirtfinalio serijoje iki trijų pergalių 3-1 palaužė reguliaraus sezono nugalėtojus Vilniaus „Perlo-MRU“ krepšininkus. Tačiau Virginijaus Sirvydžio auklėtiniams NKL finaliniame ketverte nepavyko įveikti pusfinalio barjero, 66:70 buvo nusileista Klaipėdos „Nafta-Uni-Akvaservio“ komandai, o dėl trečiosios vietos 68:82 Marijampolės „Sūduvai-Mantingai“.

Istorija 

2010–2011 m. į LKL pateko kaip NKL praėjusio sezono čempionai, dėl vietos LKL atsisakius kovoti paskutinę vietą LKL`e užėmusiai Kauno „Kaunas/Triobet“ ekipai, kuri paskutinį sezoną buvo suspendavusi savo klubo veiklą.

Pavadinimų kaita 
 
 2006–2010 m. – Palangos „Naglis-Adakris“
 2010–2012 m. – Palangos „Naglis“
 2012 m. – Palangos „Palanga“
 2012–2013 m. – Palangos „Palanga Triobet“
 2014- m. – Palangos „Palanga“

Pasiekimai

Dabartinė komandos sudėtis 
Paskutinį kartą informacija atnaujinta: 2013 m. vasario 9 d.

 Treneriai:
 Vyr. treneris  Povilas Šakinis
 Treneris  Arvydas Dočkus

Išnašos

Nuorodos 
 klubo svetainė
 NKLyga.LT – informacija apie klubą 

Lietuvos krepšinio klubai
Palanga
Korčevo valsčius

Korčevo valsčius () – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Sedlcų apskrityje. Centras – Korčevas. Ribojasi su Drohičino, Paprotnios, Plateruvo, Pžesmikų ir Repkų valsčiais.

Istorija 

Nuo V a. pr. m. e. iki V-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.

Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837–1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.

Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 105,14 km², iš kurių:
 ariama žemė: 67 %
 miškai: 24 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 9 %
Valsčius sudaro 6,56 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Bartkuvas, Bužiska, Čaple Gurnė, Dražnevas, Gurai, Juzefinas, Juhana, Knichuvekas, Korčevas, Laskovicė, Mogelnica, Mokrani Gajuvka, Novi Bartkuvas, Ruda, Sarnovecas, Starčevicė, Stari Bartkuvas, Ščeglacinas, Tokarai, Tokari Gajuvka, Zacišė, Zalešas.

Šaltiniai 

 
Sedlcų apskritis
Mazovijos vaivadijos valsčiai
Pžesmikų valsčius

Pžesmikų valsčius () – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Sedlcų apskrityje. Centras – Pžesmikai. Ribojasi su Korčevo, Losicės, Mordų, Paprotnios ir Plateruvo valsčiais.

Istorija 

Nuo V a. pr. m. e. iki V-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.

Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837–1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.

Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 117,13 km², iš kurių:
 ariama žemė: 76 %
 miškai: 19 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 5 %
Valsčius sudaro 7,31 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Cerpigužas, Dombrova, Gluchuvekas, Gurkai, Kaliskai, Kamianki Lackiai, Kamianki Čabajė, Kamianki Nickai, Kamianki Vankai, Kolonija Lisova, Kukavkai, Lipinai, Lisuvas, Pneviskai, Podračiniai, Pžesmikai, Račinai, Stare Ževuskai, Tarkuvas, Tarkuvekas, Vulka Lisovska, Zaboruvas, Zalesiai, Zavadai.

Šaltiniai 

 
Sedlcų apskritis
Mazovijos vaivadijos valsčiai
Paprotnios valsčius

Paprotnios valsčius () – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Sedlcų apskrityje. Centras – Paprotnia. Ribojasi su Belanų, Korčevo, Mordų, Pžesmikų, Repkų ir Suchožebrų valsčiais.

Istorija 

Nuo V a. pr. m. e. iki V-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.

Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837–1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.

Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 81,43 km², iš kurių:
 ariama žemė: 75 %
 miškai: 20 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 5 %
Valsčius sudaro 5,08 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Čarnotai, Grabovecas, Holubla, Kaliskai, Kobilani Kozai, Koricianai, Krinkai, Lenčickai, Lozai, Nasiluvas, Paprotnia, Pliškai, Plutai, Podavcė, Žešotkuvas, Skverčin Lackai, Stare Trembicė, Stasinas, Strusai, Trembice Dolnė, Trembice Gurnė, Uzemblai.

Šaltiniai 

 
Sedlcų apskritis
Mazovijos vaivadijos valsčiai
Nacionalinė Sienos pinakoteka

Nacionalinė Sienos pinakoteka (it. Pinacoteca Nazionale di Siena) – meno galerija Sienos mieste, turinti nacionalinės Italijos statusą.

Galerijoje yra reikšminga italų ir kt. šalių menininkų darbų kolekcija. Daugiausia eksponuojami Sienos dailės mokyklos vėlyvųjų viduramžių ir renesanso darbai.

Apie muziejų 
Kolekcijos pradžia siejama su XVIII a. abato Giuseppe Ciaccheri surinktais darbais. 1930 m. kolekcija perėjo valstybės nuosavybėn ir 1932 m. atidaryta viešam lankymui Brigidi ir Buonsignori XIV a. statytuose rūmuose. 1977 m. prijungta Spannocchi kolekcija, kurioje buvo Šiaurės Europos ir flamandų dailininkų darbų. 1977 m., taip pat, atidaryta Sienos mokyklos skulptūrų galerija. Galerijos adresas Šv. Petro g., 29 (Via San Pietro, 29).

Didžiausią kolekcijos dalį sudaro Sienos dailės mokyklos dailininkų darbai. Tarp jų: Duccio, Guido da Siena, Simone Martini, Pietro Lorenzetti, Ambrogio Lorenzetti, Sassetta, Francesco di Giorgio, Sodoma, Domenico Beccafumi. Spanocchi kolekcijoje yra Albrecht Dürer, Albrecht Altdorfer, Lorenzo Lotto, Paris Bordone ir kt. darbų.

Galerijos eksponatai

Nuorodos 

Oficiali svetainė (italų k.)

Italijos pinakotekos
Siena
Šachno Abramsonas

Šachno Giršovičius Abramsonas (, 1861–1907 m. lapkričio 25 d.) – teisininkas, politikas, kilęs iš Lietuvos, Rusijos imperijos 2-osios Valstybės Dūmos deputatas, konstitucinės-demokratinės partijos narys. Palaidotas Kaune, senosiose Žaliakalnio žydų kapinėse, kur išlikęs antkapinio paminklo fragmentas.

Biografija 

Š. Abramsonas – Lietuvos žydas, priėmęs stačiatikybę, kad turėtų galimybę gauti išsilavinimą, nepaisydamas sėslumo cenzo. Baigė teisės studijas Rusijoje, Sankt Peterburgo imperatoriškajame universitete. Dirbo advokatu Apygardos teisme Kaune.

Politinė karjera 

1907 m. vasario 6 d. Š. Abramsonas buvo išrinktas Kauno gubernijoje į Rusijos imperijos 2-ojo šaukimo Valstybės Dūmą, posėdžiavusią 1907 m. nuo kovo 5 d. iki birželio 15 d. Dūmoje prisijungė prie konstitucinės-demokratinės frakcijos, buvo nariu keliose komisijose (dėl užklausimų tvarkos, sąžinės laisvės, prekybininkų ir amatininkų poilsio).  Būdamas 7-ojo skyriaus sekretoriumi, teikė pranešimus apie Dūmos narių patikrinimus, pasisakė dėl 1907 m. šauktinių skaičiaus kariuomenėje padidinimo.

Šaltiniai

Literatūra 

 Государственная Дума Российской империи: 1906–1917. Enciklopedija, Maskva 2008. p. 6.

Lietuvos visuomenės veikėjai
Rusijos imperijos politikai
Abramsonas
Tiličas

Tiličas – ežeras Nepale, vienas aukščiausiai telkšančių ežerų pasaulyje. Jis tyvuliuoja Himalajuose, Anapurnos masyvo šlaite, 4949 m aukštyje. Ežeras yra ledyninės kilmės, susidaręs karoje. Tiličas sunkiai pasiekiamas, todėl turistų lankomas nedažnai.

2000 m. Tiličo ežere nardė rusų aukštikalnių nardytojai Andrejus Andriušinas, Denisas Bakinas ir Maksimas Gresko.

Nepalo ežerai
Elektrėnų ledo rūmai

Elektrėnų ledo rūmai – uždarų patalpų ledo arena Elektrėnuose.

Elektrėnų ledo rūmai pastatyti 1976 m. Tai buvo pirmoji ledo arena Lietuvoje. Bendras čiuožyklos plotas – 5 926,32 m², tūris – 45 498 kub. metrų, ledo aikštės plotas – 1 860 m². Vienu metu čia galėjo čiuožinėti apie 200 čiuožėjų, rūmuose tilpo 1 300 žiūrovų.

Ledo rūmai buvo statomi bendradarbiaujant su Pramoninio projektavimo instituto Vilniaus filialu, architektė – A. Jusevičienė, konstruktorius – A. Kanapeckas, interjero autorius – A. Domereckas. Ledo arenos statybas inicijavo elektrinės statybos ir remonto baro viršininko pavaduotojas, žiemos sporto šakų entuziastas Leonas Valinevičius ir Elektrėnų garbės pilietis Pranas Noreika.

Projektuojant ir statant originalius ledo rūmus reikėjo pakelti ir sumontuoti į 22 metrų aukštį didžiules metalines arkas, kurių bendras svoris siekė 340 tonų. Specialaus krano nebuvo. Tam sugalvota ir pačių sukonstruota gervė.

2000 m. pagal Lietuvos Respublikos teritorijos administracinių vienetų reformą įsteigus Elektrėnų savivaldybę, jai AB „Lietuvos elektrinė“ perdavė visuomeninės paskirties objektus, tarp jų ir ledo rūmus.

2008 m. liepos 18 d. projektas „Ledo rūmų Elektrėnuose plėtra“ įtrauktas į Valstybės planuojamų turizmo objektų sąrašą, Elektrėnų ledo rūmai yra paskelbti nacionalinės svarbos objektu.

2012 m. baigta rūmų rekonstrukcija, kainavusi daugiau nei 15 mln. litų. Baigus rekonstrukciją čia vėl pradėjo žaisti namų komanda „SC Energija“, daugkartinė Lietuvos ledo ritulio federacijos, aukščiausiojo diviziono čempionė, dabar rungtyniaujanti Baltarusijos ledo ritulio lygoje. Rūmuose taip pat namų rungtynes žaidžia ESSM Energija Elektrėnai, Sporto Centras Elektrėnai.

Nuo 2016 m. balandžio 9 d. ledo rūmuose veikia Dariaus Kasparaičio ledo ritulio mokykla.

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Šaltiniai 

Elektrėnų sportas
Ledo ritulio stadionai
Ledo ritulys Lietuvoje
Lietuvos sporto arenos
Pietų Afrikos litvakai

Pietų Afrikos litvakai yra Pietų Afrikos Respublikos žydai kilę iš Lietuvos žydų.

Apie 80% Pietų Afrikos žydų yra kilę iš Lietuvos. Jų protėviai emigravo daugiausiai XIX a. pabaigoje. Kiti atvyko po 1915 m. žydų trėmimo iš Lietuvos į Ukrainą. Daugiau kaip pusė Pietų Afrikos litvakų atvyko iš Panevėžio, Rietavo, Palangos, Joniškio ir Šiaulių.   Kadaise jų buvo 120 000, dabar dėl emigracijos (daugiausia į anglakalbes šalis arba repatriacijos į Izraelį, tačiau pasitaikė ir keli repatriacijos į Lietuvą atvejai) jų liko apie 75 000. 

1931-1939 m. į Pietų Afriką išvyko tik 2,085 Lietuvos žydų Pietų Afrikos valdžiai apribojus imigraciją.  

XX a. viduryje didelę įtaką Pietų Afrikos kolonijinių šalių ekonomikoms turėjo Lietuvoje gimusių Elie Susman ir Harry Susman įkurta verslo imperija. Taip pat litvakas Lippy Lipshitz yra laikomas vienu iš žymiausių šalies skulptoriumi. Santykinai daug Pietų Afrikos litvakų kovojo už rasinę lygybę ir prieš aparteidą. Aparteido metu žydai sudarė tik 2% baltųjų, bet jie sudarė daugiau kaip pusę baltųjų kovojančių prieš aparteidą.   Pasižymėjo Joe Slovo, Ronnie Kasrils, Helen Suzman, Eli Weinberg, Esther Barsel, Hymie Barsel, Yetta Barenblatt ir Latvijoje gimę Eli Weinberg, Ray Alexander Simons, Ruth First. Grant Gochin, Esther ir Hymie Barsel sūnėnas, pasakoja, "Tai buvo žmonės atvykstantys į Pietų Afriką jau patyrę stiprią neapykantą prieš juos. Ir atvykę į Pietų Afriką jie pamatė neapykantą prieš juoduosius."

Nuorodos

 Litvakų bendruomenė PAR: verslo kūrimas Lietuvoje – lyg grįžimas namo
 Jewish Research in South Africa
 Litvaks in South Africa
 Legendary Heroes of Africa 
 The History of the Jews in South Africa
 Claudia B. Braude. Back to Kovno

Šaltiniai

Žydai
Panemunės žydų kapinės

(Aukštosios) Panemunės žydų kapinės – senosios nebeveikiančios kapinės Panemunėje, Kaune. Jų vieta – priešais Vaidoto g. 213, skvere tarp šios gatvės ir Nemuno upės. 1993 m. rugpjūčio 23 d. įtrauktos į Kultūros vertybių registrą pagal Naujai išaiškinamų istorijos ir kultūros paminklų sąrašą, unikalus objekto kodas – .

Būklė 

Kultūros paveldo registre kapinės datuojamos XVII a. Prižiūrėtame plote yra išlikęs vienas antkapinis paminklas ir pastatytas granito paminklas su viršuje iškalta Dovydo žvaigžde ir įrašu lietuvių bei hebrajų ir jidiš rašmenimis: „Senosios žydų kapinės. Tebūna šventas mirusiųjų atminimas“.

Istorija 

Tarpukariu pagrindinėje Vaidoto gatvėje veikė apie 30 įvairaus profilio prekybos ir buitinio aptarnavimo įstaigų, daugumoje jų dirbo tuose pat namuose gyvenantys žmonės. Daugiausia tai buvo žydų kilmės prekeiviai. A. Panemunės žydų bendruomenė lankydavosi 2 medinėse sinagogose. Čia buvo ir didelės, prižiūrėtos žydų kapinės. 1936 m. šių kapinių valdybos pirmininku buvo išrinktas Leiba Neimarkas. 1941 m. naciai atėmė žydų turtą, suėmė šeimas, o vėliau pradėjo naikinti. A. Panemunės gyventojai žydai buvo varomi sušaudyti į gretimą IV fortą. Pačioje Panemunėje šaudymų nebuvo.  Po karo čia neišliko sinagogų, sunyko kapinės.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Kauno žydų istorija ir paveldas/Kapinės 
 Kauno žydų kapinės miestai.net portale

Žydų kapinės Kaune
A operatyvinė grupė

A operatyvinė grupė () –  nacistinės Vokietijos saugumo policijos  operatyvinė grupė, išžudžiusi daugiau kaip 250 000 žydų Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje, Baltarusijoje ir Rusijoje. Ji suburta 1941 m. birželio mėn. ir išformuota 1944 m. spalio mėn.

A operatyvinė grupė buvo didžiausia iš keturių operatyvinių grupių A, B, C ir D, sukurtų Vokietijos karui su Sovietų Sąjunga. Ją sudarė 990 žmonių. Jos vadu paskirtas SS brigadefiureris Walteris Stahleckeris. Jai priklausė 2-asis bei  3-asis operatyviniai būriai (Einsatzkommandos) ir 1a ir 1b ypatingieji būriai (Sonderkommandos).

1941 m. birželio 22 d. nacistinė Vokietija užpuolė Sovietų Sąjunga. A operatyvinė grupė A lydėjo Vokietijos Šiaurės armijų grupę, žengiančią per Lietuvą, Latviją ir Estiją link Leningrado.

Birželio 23 d. parengties padėtyje A operatyvinė grupė buvo perkelta iš Prečo į Dancigą. Jos štabas įsikūrė  Gumbinėje.

Birželio 25 d. Walteris Stahleckeris pasiekė Kauną kartu su priešakiniais Vokietijos kariuomenės daliniais.

Liepos 2 d. A grupės štabas buvo Šiauliuose. Ten veikė 2-asis operatyvinis būrys.  3-asis operatyvinis būrys Kaune perėme Lietuvos saugumo policijos pareigas.  B operatyvinės grupės 9-asis operatyvinis būrys veikė Vilniuje. 

Rugpjūčio 9 d. 3-asis operatyvinis būrys Vilniaus kraštą perėmė iš  B operatyvinės grupės 9-ojo operatyvinio būrio. 

Spalio 2 d. 3-asis operatyvinis būrys Šiaulių kraštą perėmė iš 2-ojo operatyvinio būrio. 

1941 m. žiemą Walteris Stahleckeris pranešė Berlynui jog A operatyvinė grupė buvo išžudžiusi 249 420 žydų.

Walteriui Stahleckeriui žuvus kovose su sovietiniais partizanais, nuo 1942 m. kovo 24 d. A operatyvinei grupei vadovavo SS brigadefiureris ir policijos generolas majoras Heinzas Jostas.

Nuorodos 
 Arūnas Bubnys. Vokiečių ir lietuvių saugumo policija (1941–1944)
 Einsatzgruppen A. Mass Murder in Lithuania.
 Comprehensive Report up to 15 October 1941 by Franz Walter Stahlecker

Šaltiniai 

Holokaustas Lietuvoje
SS daliniai

de:Einsatzgruppe A
en:Einsatzgruppe A
3/A operatyvinis būrys

3/A operatyvinis būrys () –  nacistinės Vokietijos saugumo policijos  A operatyvinės grupės 3-asis operatyvinis būrys, išžudęs didesnę dalį Lietuvos žydų. Jisai ir jo vadovas buvo atsakingi už saugumo policijos funkcijas Lietuvoje. 3-asis operatyvinis būrys suburtas 1941 m. birželio mėn. ir išformuotas 1944 m. spalio mėn.

SS štandartenfiureris Karlas Jägeris vadovavo 3-ajam operatyviniui būriui nuo 1941 m. birželio mėn. iki 1943 m. rugpjūčio 1 d. SS oberfiureris Wilhelm Fuchs vadovavo būriui nuo 1943 m. rugsėjo 15 d. iki 1944 m. gegužės 27 d., o SS šturmbanfiureris Hans-Joachim Böhme vadovavo nuo 1944 m. gegužės 11 d. iki 1944 m. liepos mėn.

1941 m. liepos 2 d. 3-asis operatyvinis būrys Kaune perėmė saugumo policijos funkcijas Lietuvoje. Jo du padaliniai veikė Marijampolėje ir Raseiniuose. Būryje tarnavo 141 žmogus (8 raštininkai, 1 radistas, 34 motociklininkai, po 10 saugumo policijos ir kriminalinės policijos darbuotojų, 29 gestapo pareigūnai, 15 viešosios policijos tarnautojų, 1 moteris, kurios pareigos nenurodytos, ir 32 rezervinės policijos tarnautojai). Saugumo ir kriminalinės policijos pareigūnai buvo karininkai, o kiti – eiliniai. 

 Karlo Jägerio įsakymu liepos 4 d. Tautinio darbo apsaugos batalionas  Kauno tvirtovės VII forte sušaudė 463 žydus ir liepos 6 d. sušaudė 2 514 žydų. 

SS oberšturmfiureris Joachim Hamann vadovavo Skrajojančiam būriui, kuriam priklausė nuo 8 iki 10 „patikimų vyrų“ iš 3-ojo operatyvinio būrio ir taip pat kelios dešimtys lietuvių iš  Tautos Darbo Apsaugos bataliono 3-osios kuopos. Jie išžudė Lietuvos provincijos žydus, pradedant Marijampole liepos mėn. 7 d. Kiti 3-ojo operatyvinio būrio daliniai žudė žydus Daugpilyje, Vilniuje ir Minske. 

Yra išlikusi Jägerio parašyta būrio veiklos ataskaita. Nuo 1941 liepos mėn. 2 d. iki gruodžio mėn. 1 d. 3-asis operatyvinis būrys išžudė 136 421 žydų (46 403 vyrų, 55 556 moterų, 34 464 vaikų), taip pat 1 064 komunistus, 653 protiškai neįgalius ir 134 kitus. Jisai užbaigė, „Šiandien galiu patvirtinti, kad mūsų tikslas, Lietuvai išspręsti žydų problemą, 3-ojo operatyvinio būrio išspręstas. Lietuvoje nebėra žydų, išskyrus žydus darbininkus ir jų šeimas. … Tebedirbantys žydai ir žydės yra labai reikalingi ir numatyčiau, kad po žiemos ši darbo jėga bus dar labiau reikalinga. Mano nuomone, žydų vyrų sterilizacijos programa turėtų būti iš karto pradėta užkirsti kelią dauginimuisi. Jeigu nepaisant sterilizacijos žydė taptų nėščia, ji bus likviduojama.“

Po karo, 3/A operatyvinio būrio dalyviai August Hering ir Martin Weiss nuteisti ir įkalinti iki gyvos galvos.  Karlas Jägeris buvo surastas tik 1959 metais.  Jisai nusižudė  Hohenaspergo kalėjime belaukdamas teismo.

Nuorodos 

 Holokausto Lietuvoje buhalterija: Karlo Jägerio „Suvestinės žinios apie operatyvinio būrio 3 teritorijoje iki 1941 m. gruodžio 1 d. įvykdytas egzekucijas“
 Arūnas Bubnys. Vokiečių ir lietuvių saugumo policija (1941–1944)

Šaltiniai 

Holokaustas Lietuvoje
SS daliniai
Mordų valsčius

Mordų valsčius () – kaimo-miesto valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Sedlcų apskrityje. Centras – Mordai. Ribojasi su Losicės, Olšankos, Paprotnios, Pžesmikų, Suchožebrų, Zbučino valsčiais ir Sedlcų miestu.

Istorija 

Nuo V a. pr. m. e. iki V-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.

Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837–1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.

Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 170,17 km², iš kurių:
 ariama žemė: 74 %
 miškai: 19 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 7 %
Valsčius sudaro 10,61 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Čepelinas, Čepelin Kolonija, Čolomijė, Dolivas, Gluchuvas, Klimontai, Kolonija Mordai, Kžimošė, Lešničuvka, Ogrodnikai, Olendai, Ostojė, Pienkai, Piuri Velkiai, Piuri Pitkai, Plosodža, Ptaškai, Radzikuv Velkai, Radzikuv Kornica, Radzikuv Očkai, Radzikuv Stopkai, Roguzecas, Sosenki Jaikai, Stara Viešas, Stok Ruskai, Suchodul Velkai, Suchodolekas, Velgožas, Vojnuvas, Vulka Sosenska, Vulka Bernatai, Vičulkai.

Šaltiniai 

 
Sedlcų apskritis
Mazovijos vaivadijos valsčiai
Suchožebrų valsčius

Suchožebrų valsčius () – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Sedlcų apskrityje. Centras – Suchožebrai. Ribojasi su Belanų, Mokobodų, Mordų, Paprotnios ir Sedlcų valsčiais.

Istorija 

Nuo V a. pr. m. e. iki V-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.

Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837–1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.

Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.

Paviršiaus struktūra 

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 100,71 km², iš kurių:
 ariama žemė: 80 %
 miškai: 13 %
 vandens telkiniai ir pastatai: 7 %
Valsčius sudaro 6,28 % apskrities teritorijos.

Gyventojai 

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

Administracinis suskirstymas 

Borki Sedleckiai, Bžozuvas, Kopcie, Kovnaciska, Krinica, Kžešlinas, Kžešlinekas, Nakorai, Podnešnas, Pžigodai, Sosna Kickai, Sosna Korabiai, Sosna Kozulkai, Sosna Trojankai, Stani Dužė, Stani Malė, Suchožebrai, Vola Suchožebrska.

Šaltiniai 

 
Sedlcų apskritis
Mazovijos vaivadijos valsčiai