joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Paola Senatore

Paola Senatorė (, g. 1949 m. lapkričio 9 d. Roma) – karjerą baigusi italų kino aktorė.

Biografija 
Senatorė 1970-aisias intensyviai filmavosi komedijose, giallo ir kriminaliniuose filmuose, tačiau paprastai atlikdavo antraplanius vaidmenis. Dešimtmečio viduryje, susipažinusi su režisieriais Tinto Brass ir Joe D'Amato, ji vis dažniau pasirodydavo erotiniuose filmuose, taip pat ėmė pozuoti aktams vyrams skirtuose žurnalams Playboy ir Playmen. 

9 dešimtmečio viduryje aktorė tapo priklausoma nuo narkotikų ir sulaukdavo vis mažiau pasiūlymų filmuotis. Pasinaudojęs jos sunkia materialiniame padėtimi (Senatorė tuo metu laukėsi), režisierius D’Amato įkalbėjo ją nusifilmuoti keliuose pornografiniuose filmuose. Šie vaidmenys ir 1985 m. rugsėjį įvykęs areštas dėl narkotikų laikymo bei platinimo galutinai baigė jos kaip aktorės karjerą.

Dalinė filmografija 
 Gėlė su plieniniais žiedlapiais (1973)
 Žudikas rezervavo devynias vietas (1974)
 Kitės salonas (1976)
 Emanuelė Amerikoje (1977)
 Nene (1977)
 Naktinė slaugė (1979)
 Veiksmas (1980)

Šaltiniai

Nuorodos 

 IMDb profilis

Italijos aktoriai
Pornografijos aktoriai
Lilli Carati

Lili Karati (, tikras vardas Ileana Caravati) (1956 – 2014) buvo italų kino aktorė.

Biografija 
Karati gimė Lombardijoje esančiame Varezės mieste. Vėliau, persikėlusi į Milaną, ji ėmė dirbti foto modeliu, o 1974 m. dalyvavo grožio konkurse Mis Italija, kuriame užėmė 2 vietą ir pelnė „Mis Elegancija“ titulą. Šiame konkurse žiuri nariu buvęs prodiuseris Franco Castaldi vėliau pasiūlė jai vaidmenį filme „Koks tavo ženklas?“, po kurio Karati nusprendė tapti aktore. Vienas žymiausių jos vaidmenų – filmas „Kai tau dvidešimt“, Italijoje dažnai vadinamas kultiniu.

Dažniausiai ji pasirodydavo komedijose. 1980-ųjų pradžioje, susipažinusi su režisieriumi Joe D’Amato, nusifilmavo keturiuose jo filmuose. Dešimtmečio viduryje ji buvo priklausoma nuo kokaino bei heroino, ko pasekoje, ieškodama būdų užsidirbti, ėmė pozuoti erotiniams žurnalams ir nusifilmavo penkiuose pornografiniuose filmuose .

1981 m. kilo skandalas, kuomet televizijos kanalo RAI pirmojoje programoje Karati pasirodė apsvaigusi nuo narkotikų. 1988 m. gegužę ji buvo suimta už narkotikų laikymą, o areštinėme bandė nusižudyti persipjaudama venas. Vėliau ji dar kartą nesėkmingai žudėsi, iššokdama pro langą. 1993 m. buvo nuteista kalėti 5 mėnesius.

1990-aisiais aktorė įveikė priklausomybę nuo narkotikų ir ėmė darbuotis komunoje, kur pati padėjo kitiems nuo narkotikų priklausomiems žmonėms (apie tai 2008 m. sukurtas dokumentinis filmas).

2011 m. ji ketino grįžti į kiną, tačiau tuo metu jai buvo diagnozuotas smegenų vėžys. Nuo šios ligos ji ir mire 2014 m.

Dalinė filmografija 
 Koks tavo ženklas? (1975)
 Kai tau dvidešimt (1978)
 Mergelės kūnas (1979)
 Senza buccia (1979)
 Vaiduoklis mano lovoje (1981)
 L‘alcova (1985)
 Malonumas (1985)
 Geismas (1986)
 Noras stebėti (1986)

Šaltiniai

Nuorodos 

 IMDb profilis

Italijos aktoriai
Pornografijos aktoriai
Pasaulio buriavimo čempionatas

Pasaulio buriavimo čempionatas – olimpinių buriavimo klasių pasaulio čempionatas, kurį kas ketverius metus organizuoja tarptautinė buriavimo federacija.

Čempionatai

Burlaivių klasės

 V - vyrai, M - moterys, A - atvira klasė, Š - mišrios poros.

Medalių lentelė (2003-2014)

Nuorodos 
 The Sports: Rezultatai
2018 m. pasaulio buriavimo čempionatas

2018 m. pasaulio buriavimo čempionatas – 5-asis olimpinių buriavimo klasių pasaulio čempionatas, kurį organizavo tarptautinė buriavimo federacija. Čempionatas pirmą kartą vyko Danijoje, Orhuso mieste. Turnyro metu buvo išdalinta 101 pakvietimas į buriavimo varžybas 2020 m. Tokijo olimpiadoje.

2018 m. pasaulio čempionate pirmą kartą vyks jėgos aitvarų varžybos.

Miesto rinkimai 
Keturi miestai varžėsi dėl teisės surengti 2018 m. pasaulio čempionatą: 
 Orhusas, Danija
 Busanas, Pietų Korėja
 Haga, Nyderlandai
 Gdynė, Lenkija

Orhusas laimėjo teisę rengti pasaulio čempionatą.

Kalendorius

Medalininkai

Vyrai

Moterys

Mišrios poros

Medalių lentelė

Dalyvavusios šalys 
Iki 2018 m. gegužės - 83 šalys pateikė prašymus dalyvauti pasaulio čempionate.

Skliausteliuose pateikiamas dalyvaujančių valčių skaičius

Lietuva čempionate

Olimpinės kvotos 
Šalys pasaulio čempionate pelniusios kvotas į 2020 m. vasaros olimpines žaidynes:

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Pasaulio buriavimo čempionatai
2018 sporte
Leisk Man Šlykštėtis

„Leisk Man Šlykštėtis“ – 4-asis hiphopo dueto „Lilas ir Innomine“ studijinis albumas, išleistas 2017 m. lapkričio 24 d.  

Albumą nuo pat pirmosios jo dainos pristatymo iki paskutinio koncerto akordo lydėjo personažas – baltais drabužiais pasipuošusi ir baltu balionu nešina mergina. Iš vizualizacijų personažas buvo perkeltas tiek į reklaminius stendus, tiek į „Galapagų festivalį“. Pasak dueto nario Lilo, tai „personažas, nešantis tam tikrą žinią, ir keliantis klausimus“.

Dainų sąrašas

Išnašos

Nuorodos 

 „Leisk Man Šlykštėtis“ Discogs svetainėje

2017 albumai
Sangailis

Sangailis – ežeras Lietuvoje, Kėdainių rajone, 2 km į šiaurę nuo Šėtos, į pietus nuo Sangailų. Ežeras ovalus, ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,11 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 62,2 m. Krantai žemi, gausiai apaugę medžiais ir krūmynais. Į rytus telkšo Sangailių karjerų tvenkiniai, eina kelias , netoli šiaurės rytinio kranto stūkso Sangailų piliakalnis. Ežeras nenutekantis, priklauso Obelies baseinui.

Šaltiniai 

Kėdainių rajono ežerai
KF Gryka

„Gryka“ – Kosovo futbolo klubas iš Lapušniko.

Istorija 

Kosovui tapus nepriklausoma valstybe, klubas dalyvauja šalies futbolo pirmenybėse.

2017/2018 m. sezone žaidė Liga 2 pirmenybėse, jose užėmė pirmą vietą ir pateko į Pirmą lygą. (Antra pakopa.)

Sezonai 

|}

Nuorodos 
 facebook paskyra
 RSSSF duomenų bazė
 Drenicapress.info

Gryka
Lamų slėnis

Lamų slėnis – 2011 m. pradėtas leisti skaitmeninis interjero, dizaino, mados, meno ir gyvenimo būdo žurnalas. Nuo 2016 m. leidžiamas spausdintu formatu. Internete pasirodo kas mėnesį, spausdintas albumas – šešis kartus per metus. Skaitmeninio ir popierinio žurnalų turinys skiriasi. Žurnalo įkūrėjai – Algė Ramanauskienė ir Elas Ramanauskas. Redaktorė – Karolina Aleksandravičiūtė.  

Anksčiau dalyvavo pradedančių verslų skatinimo programoje „Startup Highway”. Skaitmeninis leidinys, skirtas planšetėms, pasirodęs dvejus metus iš eilės pelnė daugybę pripažinimų ir apdovanojimų pasaulyje.

Šaltiniai 

Lietuvos žurnalai
Lietuvos moterų spauda
FEI pasaulio žirgų sporto žaidynės

FEI pasaulio žirgų sporto žaidynės – kas ketverius metus vykstanti jodinėjimo sporto žaidynės, kuria organizuoja tarptautinė žirgų sporto federacija.

FEI pasaulio žirgų sporto žaidynėse vykdomos aštuonios disciplinos: važiavimas kinkiniais, dailusis jojimas, ištvermės jojimas, žirgų trikovė, neįgaliųjų jodinėjimas, vadeliojimas, konkūrinis jojimas, konkūrai, voltižiravimas.

Žaidynės

Medalių lentelė (1990-2014)

Nuorodos 
 Oficiali svetainė
2018 m. FEI pasaulio žirgų sporto žaidynės

2018 m. FEI pasaulio žirgų sporto žaidynės – 8-osios žirginio sporto žaidynės, kurias organizavo tarptautinė žirgų sporto federacija. Čempionatas antrą kartą vyko JAV. Turnyro metu buvo išdalinti pakvietimai į jojimo varžybas 2020 m. Tokijo olimpiadoje.

Medalininkai

Dailusis jojimas

Važiavimas kinkiniais

Ištvermės jojimas

2018 m. rugsėjo 12 d. ryte duotas startas ištvermės jojimo varžyboms. Po pirmojo rato lenktynės sustabdytos dėl blogai sužymėtos trasos ir ne ten nuklydusių sportininkų. Praėjus pusdieniui ir sužymėjus trasą - varžybos pradėtos iš naujo. Sportininkams įveikus dar vieną ratą teisėjai sustabdė varžybas dėl aukštos temperatūros ir drėgmės.

Trikovė

Konkūras

Vadeliojimas

Voltirižavimas

Neįgaliųjų meninis jojimas

Dalyvaujančios šalys 

Likus savaitei iki žaidynių iš nominuotų sportininkų sąrašo pasitraukė vienintelė Lietuvos atstovė Alisija Zabavska.

Olimpinės kvotos 
2018 m. FEI pasaulio žirgų sporto žaidynėse buvo išdalinti komandiniai pakvietimai į 2020 m. vasaros olimpines žaidynes:

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Pasaulio žirgų sporto žaidynės
2018 sporte
JAV sportas
Le Monde

„Le Monde“ (liet. Pasaulis) – prancūzų dienraštis, kurį 1944 m. gruodžio 19 d., netrukus po Paryžiaus išlaisvinimo, paliepus Prancūzijos Respublikos laikinosios vyriausybės pirmininkui Charles de Gaulle įsteigė Hubert Beuve-Méry. Leidžiamas nuo pat įsteigimo be pertraukų. Tai vienas iš svarbiausių ir plačiai gerbiamų laikraščių pasaulyje.

2009 m. laikraščio tiražas siekė 323 039 egz. vienam leidimui, iš kurių apie 40 000 buvo platinami užsienyje. Nuo 1995 m. gruodžio 19 d. veikia internetinė laikraščio versija. Be 51 % valdomų nuosavybės teisių į „Le Monde diplomatique“, „Le Monde“ daugiau neturi nieko bendro su kitu panašų pavadinimą turinčiu laikraščiu, abu laikraščiai yra vienas nuo kito nepriklausomi.

Šaltiniai 

Prancūzijos laikraščiai
LitPoliinter

LitPoliinter – Lietuvos koncernas, įkurtas Romo Bubnelio.

LitPoliinter priklausė televizija (LitPoliinter TV), alkoholio parduotuvių tinklas, bankas, radijas. 1994 m. suimtas savininkas, koncernas bankrutavo.

Išnašos 

Lietuvos įmonės
Ekspress Grupp

„Ekspress Grupp“ – Estijos žiniasklaidos bendrovė. 
„Ekspress Grupp“ valdo naujienų portalus „Delfi“ Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje ir Ukrainoje.

Prekės ženklai 

Pagrindinės „Ekspress Grupp“ dukterinės įmonės: Estijoje „Ekspress Meedia“ (portalas „Delfi“, laikraščiai „Eesti Express“, „Eestie Paevalet“ ir kt.), „Hea Lugu“ (knygų leidyba), „SL Ohtuleht“ (laikraštis „Ohtuleht“ ir kt.), „Ajakirjade Kirjastus“ (žurnalai ir interneto porlalai), „Printall“ (leidyba), „Express Post“ (platintoja), „Delfi“ Latvijoje ir Lietuvoje.

2017 m. DELFI žiniasklaidos grupė pardavė savo žurnalų leidybos verslo dalį bendrovei „GM žurnalų leidybos grupei“.

Šaltiniai 

Estijos įmonės
TV3 Group

TV3 Group (buv. All Media Baltics) – 2017 m. įsteigta žiniasklaidos bendrovė, priklausanti „Providence Equity“ JAV privataus kapitalo bendrovei. „TV3 Group“ bendrovei Lietuvoje priklauso keli TV kanalai: TV3, TV6, TV8, taip pat Radijo stotis „Power Hit Radio“ ir kiti prekės ženklai Baltijos šalyse. Anksčiau jie priklausė Švedijos „Modern Times Group“ žiniasklaidos bendrovei. Visos „All Media Lithuania“ akcijos priklauso „Providence Equity Partners“ valdomai telekomunikacijų bendrovei „Bitė Lietuva“. UAB „All Media Lithuania“ 2017 m. uždirbo beveik 4,5 mln. eurų pelno, pajamos sudarė 24,6 mln. eurų.

2019 m. gruodį „All Media Baltics“ Baltijos šalyse pakeitė pavadinimą į „TV3 Group“, taip pat buvo atnaujintas TV3 televizijos bei kitų grupei priklausančių prekės ženklų įvaizdis ir pristatyta pažangi naujos kartos turinio platforma Go3.

Šaltiniai 

Lietuvos įmonės
MG Baltic Media

MG Baltic Media – 2007 m. įsteigta žiniasklaidos bendrovė, priklausanti „MG Baltic“ Lietuvos bendrovei.

Istorija 

2003 m. LNK televiziją įsigijo koncernas „MG Baltic“. Tais pačiais metais įkurtas TV1.

2006 m. koncernas įkūrė „Alfa.lt“ žiniasklaidos portalą.

2007 m. suformuota „MG Baltic Media“ sudaryta iš „Laisvas ir nepriklausomas kanalas“ bei „Alfa media“. Tais pačiais metais imta transliuoti Info TV ir Liuks!.

2012 m. BTV prijungta prie LNK grupės. 

2017 m. UAB „Naujienų centras“ parduota „Alfa media“.

LNK grupė

Šaltiniai 

Lietuvos įmonės
Aistė Diržiūtė

Aistė Diržiūtė (g. 1991 m. spalio 18 d. Vilkaviškyje) – lietuvių aktorė, už vieną pagrindinių vaidmenų filme „Sangailės vasara“ 2015 m. Kino pavasario festivalio metu išrinkta geriausia aktore.

A. Diržiūtė taip pat yra feministė ir LGBT bendruomenės šalininkė.

Biografija

Ankstyvasis gyvenimas ir karjeros pradžia 
A. Diržiūtė gimė Vilkaviškyje, Rimanto ir Vaidutės Diržių šeimoje. Turi vyresnį brolį. Tėvas Rimantas yra Lietuvos ritinio sporto federacijos prezidentas, motina – mokytoja.

Nuo 1998 m. iki 2005 m. Diržiūtė mokėsi groti fortepijonu Vilkaviškio muzikos mokykloje. 2010 m. ji persikėlė į Vilnių, kur metus studijavo muziką, tada įstojo į Lietuvos muzikos ir teatro akademiją. Studijų metu Diržiūtė pasirodė keliose reklamose ir gavo mažus vaidmenis televizijos serialuose.

2015–2016: proveržis 
2015 m. Diržiūtė debiutavo kine. Ji vaidino tikrais įvykiais paremtame Roberto Mulano filme „Mes dainuosim“ ir atliko vieną iš pagrindinių vaidmenų Alantės Kavaitės filme „Sangailės vasara“.

Kai „Sangailės vasara“ pasirodė Tarptautiniame Berlyno filmų festivalyje, Diržiutę pastebėjo filmų kritikai, ji tapo pirmąja lietuvių aktore, pavadinta viena iš Europos Krintančių žvaigždžių, kartu su tokiais aktoriais kaip Maisie Williams ir Moe Dunford. Diržiūtė laimėjo Geriausios lietuvių aktorės apdovanojimą Kino pavasaryje ir buvo nominuota Sidabrinės gervės ir KINFO apdovanojimams.

2015 m. gegužę ji tapo „Body Talk“ moterų drabužių kolekcijos veidu.

2016 m. Diržiūtė vaidino Igno Miškinio režisuotoje „Karalių pamainoje“ ir Gabrielės Urbonaitės režisuotame trumpametražiame filme „Atgal“. Abu filmai pasirodė „Kino pavasaryje“.

Filmografija

Išnašos 

Lietuvos aktoriai
1997 m. pasaulio rankinio čempionatas

1997 m. pasaulio rankinio čempionatas () – 15-asis pasaulio rankinio čempionatas, kuris vyko 1997 m. gegužės 16 - birželio 1 dienomis Japonijoje. Tai pirmasis pasaulio čempionatas surengtas ne Europoje. Antrą kartą istorijoje laimėjo Rusijos rinktinė. Varžybos vyko trijuose miestuose: Kumamote, Jamagoje ir Jatsušire.

Čempionate pirmą kartą dalyvavo Lietuvos rinktinė.

Kvalifikacija

Grupių varžybos

A grupė

B grupė

C grupė

D grupė

Atkrentamosios varžybos

Galutinė rikiuotė

Šaltiniai 

Pasaulio vyrų rankinio čempionatai
1997 sporte
2019 m. pasaulio rankinio čempionatas

2019 m. pasaulio rankinio čempionatas – 26-asis pasaulio rankinio čempionatas, kuris vyko 2019 m. sausio 10 - sausio 27 dienomis Danijoje ir Vokietijoje. Tai pirmasis pasaulio čempionatas, kuris vyko dviejuose šalyse.

Rengėjų rinkimas 
Oficialiose varžybose dėl teisės surengti 2019 m. pasaulio čempionatą varžėsi trys pasiūlymai:
  / 
  / 
 

2013 m. spalio 28 d. teisė rengti čempionatą atiteko jungtinei Vokietijos ir Danijos rengėjų grupei.

Arenos

Kvalifikacija

Grupių varžybos

A grupė

B grupė

C grupė

D grupė

Antras turas

1 grupė

2 grupė

Klasifikacinės varžybos

21-24 vietos

17-20 vietos

13-16 vietos

7-8 vietos

5-6 vietos

Finalas

Galutinė rikiuotė

Rezultatyviausi žaidėjai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė 

Pasaulio vyrų rankinio čempionatai
2019 sporte
FK Proleter Novi Sad

Novi Sado „Proleter“ – Serbijos futbolo klubas iš Novi Sado.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1951 m. 2008–2009 m. sezone laimėjo Serbijos Vojvodina lygą ir pakilo į Serbijos Pirmą lygą. Devynerius metus jie praleido Serbijos Pirmoje lygoje, kol 2017–2018 m. tapo pirmos lygos nugalėtojais ir pirmą kartą klubo istorijoje buvo perkelti į Serbijos Superlygą. Debiutuodami aukščiausioje lygoje jie užėmė aštuntą vietą. Per šį laikotarpį klubas penkis kartus pateko į Serbijos taurės aštuntfinalį.

2021–2022 m. sezone rungtyniavo Superlygoje, kurioje po pirmojo etapo buvo keturiolikti; tačiau silpnųjų komandų grupėje liko paskutiniai ir po sezono buvo perkelti į žemesnį divizioną.

Pasiekimai 
 Pirma lyga (II)
 2017–2018 m. sezono nugalėtojai.

Sezonai

Serbijos pirmenybėse

|}

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose žaidžia balta žalia apranga.

Sudėtis 
Atnaujinta: 2020 m. rugsėjo 22 d.:

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 superliga.rs 2021-2022 m.

Proleter Novi Sad
FK Dinamo Vranje

Vranjės „Dinamo“ – Serbijos futbolo klubas iš Vranjės.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1951 m.

Pasiekimai 
 2017–2018 m. sezono Pirmos lygos 2 vietos laimėtojai.

Sezonai

Serbijos pirmenybėse

|}

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose žaidžia geltona apranga.

Nuorodos 
 Facebook
 srbijasport.net
 prvaligasrbije.com
 soccerway.com
 futbol24.com
 transfermarkt

Dinamo Vranje
TSC Bačka Topola

TSC „Bačka Topola“ – Serbijos futbolo klubas iš Bačka Topolos.

Istorija 
Klubos ištakos siekia 1913 m., kai Bačka Topolos, tuometinėje Austrijoje-Vengrijoje, „Topolyai Sport Club“ vardu įkūrė vengras Ištvanas Benišas. 

Po Pirmojo pasaulinio karo Bačka Topolos miestas tapo Serbų, kroatų ir slovėnų karalystės, 1929 m. tapusios Jugoslavija, dalimi, o klubas buvo pervadintas į „Jugoslovenski Atletski Klub“. 

Antrojo pasaulinio karo metais klubas spėjo kelis sezonus sužaisti Vengrijos antrojoje lygoje, kurioje 1942 m. liko antras.

Po Antrojo pasaulinio karo miestas tapo Jugoslavijos dalimi, buvo pervadintas į vengriškąjį „Egyseg“. Klubas taip vadinosi iki pat 1974 m., kuomet jis tapo „FK AIK Bačka Topola“. 

Ilgus metus miesto komanda žaidė Suboticos regioninėje arba Serbijos lygoje (trečiasis Jugoslavijos divizionas).

Nuo 1980 m. rungtyniavo Jugoslavijos Antroje lygoje, kurioje praleido 5 metus. 

1992-1993 m. sezone „Bačka Topola“ buvo pasiekusi Jugoslavijos taurės aštuntfinalį.

2003 m. klubas turėjo finansinių sunkumų ir buvo paliktos tik jaunimo komandos.

2005 m. susijungė su šalia Bačka Topolos esančio Bajšos miesto „FK Bajša“ klubu ir tapo „FK Bačka Topola“. Rungtyniavo Vojvodinos šiaurės lygoje.

Prasidėjus investicijoms iš Vengrijos, 2013 m. klubas pervadintas į „TSC Bačka Topola“ (Topolyai Sport Club).

2017 m. perkeltas į Serbijos Pirmą lygą (antra pakopa); o 2018–2019 m. tapo Pirmos lygos nugalėtojais ir iškovojo teisę žaisti Serbijos Superlygoje.

2019–2020 m. debiutavo Superlygoje, o sezonas buvo įspūdingas. Debiutantai iškovojo aukštą ketvirtą vietą. Iki paskutiniojo turo buvo šansų tapti prizininkais, tačiau jų viltys žlugo paskutiniame ture. Novi Sado „Vojvodina“ ir „Bačka Topola“ turėjo po lygiai taškų, tačiau paskutinėse sezono rungtynėse „Vojvodina“ laimėjo prieš Belgrado „Partizan“ 1-0, o „Bačka Topola“ pralaimėjo Nišo „Radnički“ 1-3 ir liko be madalių.

Pasiekimai 
 SuperLiga: 4 vieta (2019/20 m.).

Sezonai

Serbijos pirmenybėse

|}

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose žaidžia mėlyna apranga su baltos spalvos žymenimis.

Sudėtis 
Atnaujinta: 2020 m. rugsėjo 22 d.:

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt

Bačka Topola
FK Sinđelić

FK Sinđelić – Serbijos futbolo klubas iš Belgrado.

Pasiekimai 
 2017/2018 m. sezono Pirmos lygoje 6 vieta.

Sezonai

Serbijos pirmenybėse

|}

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė

Sinđelić
FK Teleoptik

Belgrado „Teleoptik“ – Serbijos futbolo klubas iš Belgrado.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1952 m.

Pasiekimai
 Pirmoje lygoje 6 vieta (2009/2010 m.)

Sezonai

Serbijos pirmenybėse

|}

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose žaidžia balta mėlyna apranga.

Nuorodos 
 http://www.teleoptikfc.rs/

Teleoptik
FK Budućnost Dobanovci

„Budućnost“ – Serbijos futbolo klubas iš Dobanovcų (Belgrado priemiesčio).

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1920 m.

Pasiekimai 
 Pirma lyga (D2)
 8 vieta 2020–2021 m.

Sezonai

Serbijos pirmenybėse

|}

Emblema ir jos pokyčiai

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Pastaruoju metu žaidė Macron firmos apranga.
 Namuose žaidė balta raudona apranga. 
 Namuose – mėlyna balta apranga.

Sudėtis 
 Transfermarkt svetainėje.
 Soccerway svetainėje

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt

Budućnost Dobanovci
FK Radnički Pirot

Piroto „Radnički“ – Serbijos futbolo klubas iš Piroto.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1945 m.

Pasiekimai 
 Pirma lyga D2: 
 6 vieta (2016/2017 m.)

Sezonai

Serbijos pirmenybėse

|}

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose žaidžia balta apranga.

Nuorodos 
 Srbijasport (apie klubą)
 Srbijafudbal (apie klubą)
 FK Radnički Pirot footlive.com

Radnički Pirot
FK ČSK Čelarevo

Čelarevo ČSK (FK „ČSK-Pivara“) – Serbijos futbolo klubas iš Čelarevo.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1925 m.

Pasiekimai
 Pirmoje lygoje 3 vieta (2015/2016 m.)

Sezonai

Serbijos pirmenybėse

|}

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose žaidžia balta juoda apranga.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Prva Liga svetainėje
 Srbijafudbal.com (apie klubą, sudėtis)

ČSK
FK Temnic 1924 Varvarin

Varvarino „Temnic“ – Serbijos futbolo klubas iš Varvarino.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1924 m. 2013/2014 m. sezone žaidė V-os pakopos pirmenybėse. Po to sekė staigus kilimas. 

2017/2018 m. žaidė Pirmoje lygoje (antra pakopa), bet liko 14 iš 16 dalyvių ir iškrito į žemesnį divizioną.

Pasiekimai
 Pirmoje lygoje 14 vieta (2017/2018 m.).
 Trečios pakopos pirmenybių nugalėtojai „Rytų“ grupėje (2016/2017 m.).

Sezonai

Serbijos pirmenybėse

|}

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose žaidžia balta raudona apranga.

Sudėtis 
 Pateikta srbijafudbal.com svetainėje.
 Pateikta soccerway svetainėje.
 Pateikta transfermarket svetainėje

Treneriai 
  Dovedan Veljko 
  Dragan Djordjevic (nuo 2018 m. vasario 1 d. iki dabar)

Šaltiniai

Nuorodos 
 SOCCERWAY
 Transfermarkt
 Prva Liga svetainėje

Temnic 1924 Varvarin
Tūkstantmečio premijos uždaviniai

Tūkstantmečio premijos uždaviniai – septyni matematikos uždaviniai, už kurių išsprendimą Klėjaus matematikos institutas 2000 m. gegužės 24 d. pažadėjo po 1 milijono JAV dolerių premiją.

Tie septyni uždaviniai yra:

 Birčo-Svinertono-Dajerio hipotezė
 Hodžo hipotezė
 Navjė-Stokso lygčių sprendinių egzistavimas ir glodumas
 P ir NP lygumas
 Puankarė hipotezė
 Kvantinės Jango-Milso teorijos egzistavimas su masės tarpu
 Rymano hipotezė

Uždaviniai buvo paskelbti 2000 m. Paryžiuje, Prancūzijos kolegijoje, siekiant panašumo į Hilberto 1900 m. Paryžiuje, matematikų kongrese, paskelbtus 23 Hilberto uždavinius.

Iki 2019 m. buvo išspręstas tik vienas, penktasis uždavinys, tai yra Puankarė hipotezė, kurią įrodė Grigorijus Perelmanas. 2010 m. jis už tai buvo apdovanotas 1 milijono dolerių premija,  tačiau jis atsisakė ją priimti dėl to, kad jam nepatinka organizuotos matematinės bendrijos sprendimai ir jis mano, kad Ričardo Hamiltono indėlis į šio uždavinio sprendimą yra nemažesnis, negu jo.

Išnašos 

Matematika
Dino De Laurentiis

Dino De Laurentis (; 1919 m. rugpjūčio 8 d. – 2010 m. lapkričio 10 d.) – italų kino prodiuseris, prisidėjęs daugiau kaip prie 500 filmų kūrimo, iš kurių 38 buvo nominuoti prestižiniam Oskaro apdovanojimui. Kartu su Carlo Ponti yra laikomi pagrindiniais prodiuseriais, padėjusiais Italijos kinui pelnyti tarptautinį pripažinimą po Antrojo pasaulinio karo.

Biografija 
1937-38 m. Dino studijavo eksperimentinio kino centre Romoje, kurias buvo priverstas nutraukti dėl prasidėjusio karo. Tuo pačiu metu jis atliko ir keletą vaidmenų, o 1941 m. prodiusavo savo pirmąjį filmą „L’amore canta“.

Karui pasibaigus, 1946 m. jis įkūrė kompaniją „Dino De Laurentiis Cinematografica“, kuri, dažnai bendradarbiaudama kartu su Carlo Ponti, ėmė prodiusuoti filmus, tarp kurių buvo ir Federico Fellini juosta „La Strada“ bei kiti italų neorealizmo kūriniai.

XX a. 7 dešimtmetyje jis pastatė nuosavą studiją filmavimo darbams, tačiau po dešimtmečio investicijos teko atsisakyti. Tuo laikotarpiu veiklos sritis gerokai išsiplėtė ir jis ėmė dirbti su žymiausiais Europos kino režisieriais: Luchino Visconti, Pier Paolo Passolini, Ingmar Bergman. Jis prodiusavo Roger Vadim filmą „Barbarela“ su Jane Fonda, Sergejaus Bondarčiuko epą „Vaterlo“ bei Eldaro Riazanovo komediją „Nepaprasti italų nuotykiai Rusijoje“.

Dar prie persikraustant į JAV 1976 m., De Laurentis prodiusavo biblinį epą „Biblija: pradžia“ (režisierius John Huston, 1966) bei bendradarbiauvo su kitais šios šalies režisieriais. 9 dešimtmetyje jis įsteigė kompaniją „De Laurentiis Entertainment Group“, kuri sukūrė daug sėkmingų ir visame pasaulyje žinomų filmų: „Serpiko“, „King Kongas“, „Konanas barbaras“, „Avinėlių tylėjimas“ ir kitus. Jis prisidėjo prie eilės Stepheno Kingo ir Thomas Harris romanų ekranizacijų.

Šeima 
Pirmoji jo santuoka buvo anuliuota.

1949 m. De Laurentis vedė aktorę Silvana Mangano, kuri dažnai vaidino jo prodiusuojamuose filmuose. Jie susilaukė 4 vaikų ir išsiskyrė 1988 m. (po metų Silvana mirė).

1990 m. jis susituokė su Martha Schumaher, su kuria kartu dirbo nuo 1985 m. Kartu jie susilaukė 2 dukterų.

Mirė sulaukęs 91 metų.

Jaunesnis Dino broils Luigi bei dėdė Aurelio taip pat yra kino prodiuseriai. Aurelio De Laurentiis vadovauja futbolo klubui S.S.C. Napoli.

Dalinė filmografija 
 Barabas (1961)
 Mergina iš Parmos (1963)
 Skraidanti lėkštė (1964)
 Raganos (1965)
 Milano banditai (1968)
 Serpiko (1973)
 Atsuk kitą skruostą (1974)
 Mirties troškimas (1974)
 King Kongas (1976)
 Konanas barbaras (1982)
 Konanas griovėjas (1984)
 Raudonoji Sonja (1985)
 King Kongas gyvas (1986)
 Kūnas kaip įrodymas (1993)
 Žudikai (1995)
 Hanibalas (2001)
 Kung Pow (2002)
 Raudonasis drakonas (2002)
 Hanibalas: pradžia (2007)
 Dekameronas: skaistuolių teritorija (2007)

Šaltiniai

Nuorodos 

 IMDb profilis

Kino prodiuseriai
Romas Bubnelis

Romas Bubnelis (g. 1955 m. gegužės 1 d. Veisiejuose) – Lietuvos dainininkas, verslininkas.

Biografija 

1973 m. baigė Veisiejų vidurinę mokyklą, 1978 m. – Lietuvos žemės ūkio akademiją.

1989–1995 m. firmos „LitPoliinter“ generalinis direktorius. 1992–1993 m. „Ancorobank“ prezidentas.

1997–1998 m. „Lietuvos žinių“ fotografas. 1998–1999 m. „Respublikos“ rinkodaros direktorius. 1999–2001 m. kapinių priežiūros reikalų tvarkytojas, dėvėtų drabužių parduotuvės direktorius. 2001–2007 m. UAB „Naujasis aitvaras“, dienraščio „Vakaro žinios“ direktorius. 2007–2009 m. alaus daryklos „Gubernija“ direktorius. 2010–2012 m. „Spauda“ generalinis direktorius.

Šaltiniai 

Lietuvos fotografai
Greihamo sala

Greihamo sala (, , haid. Kiis Gwaay) – Kanadai (Britų Kolumbijai) priklausanti sala Ramiajame vandenyne, didžiausia Karalienės Karolinos (Haida Gvai) salyno sala bei 101 pagal dydį sala pasaulyje. Plotas – 6436 km². Salos paviršius kalnuotas, sieka 1250 m aukštį (Nydhamo k.). Apaugusi spygliuočių miškais. Į salos vidurį įsiterpia siauras Maseto užutėkis. Pietuose siauru Kartaito sąsiauriu atskirta nuo Morsbio salos. Įsteigti Naikuno ir Tyrojo Ežero provinciniai parkai.

Greihamo saloje 2001 m. gyveno 4475 gyventojai, didelė dalis – haidai. Didžiausia gyvenvietė – Kvin Šarlotė. Verčiamasi turizmu, žvejyba. Kelto linija jungia su Prins Rupertu žemyne.

1853 m. britų admirolas Džonas Čarlis Prevostas (James Charles Prevost) salą pavadino britų didiko Džeimso Greihamo garbei.

Šaltiniai 

Kanados salos
2018 m. pasaulio moterų žolės riedulio taurė

2018 m. pasaulio moterų žolės riedulio taurė – 14-oji pasaulio moterų žolės riedulio taurė, kuri vyko 2018 m. liepos 21 - rugpjūčio 5 dienomis Jungtinės Karalystės sostinėje Londone. Tai pirmoji moterų pasaulio taurė kuri vyko Anglijoje

Rengėjų rinkimas 
Oficialiose varžybose dėl teisės surengti 2018 m. pasaulio taurę varžėsi keturi pasiūlymai:
 
 
 
 

Belgijos kandidatūra buvo pašalinta dėl reikalavimų neatitikimo. Australija iš varžybų pasitraukė pati dėl finansinių keblumų.

2013 m. lapkričio 7 d. teisę rengti 2018 m. pasaulio taurę atiteko Anglijai.

Kvalifikacija

Grupių varžybos

A grupė

B grupė

C grupė

D grupė

Atkrentamosios varžybos

Galutinė rikiuotė

Rezultatyviausios žaidėjos

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Pasaulio moterų žolės riedulio taurė
2018 sporte
Londono sportas
Qrendi FC

Qrendi FC – Maltos futbolo klubas iš Qrendi.

Istorija
Klubas įkurtas 1955 m. Žaidė žemesniųjų divizionų pirmenybėse.

Sezonai 

|}

Šaltiniai

Nuorodos 
 Qrendi FC svetainė
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarket
 Globalsportsarchive
 RSSSF: čempionai
 RSSSF: lentelės
 Foot.dk (sezonai)

Qrendi
Swieqi United FC

Swieqi United FC – Maltos futbolo klubas iš Svikio.

Istorija
Klubas įkurtas 2009 m. Žaidė žemesniųjų divizionų pirmenybėse. 

2017–2018 sezone kovojo Antrame divizione. Jame užėmė trečią vietą. Dėl patekimo į Pirmą divizioną kovojo pereinamosiose rungtynėse ir nugalėjo varžovus.

Sezonai 

|}

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarket
 Globalsportsarchive
 RSSSF: čempionai
 RSSSF: lentelės
 Foot.dk sezonai

Swieqi United
Santa Lucia FC

Santa Lucia FC – Maltos futbolo klubas iš Santa Liučijos.

Istorija 
Klubas įkurtas 1974 m. Žaidė žemesniųjų divizionų pirmenybėse. 

2017–2018 sezone kovojo Antrame Divizione, užėmė antrą vietą ir iškopė į Pirmą Divizioną.

2018–2019 sezone kovojo Pirmame Divizione, užėmė trečią vietą, o pereinamosiose rungtynėse nugalėjo elito diviziono atstovus ir iškopė į Premjer lygą.

Sezonai 

|}

Emblema

Šaltiniai

Nuorodos 
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 Globalsportsarchive
 RSSSF: čempionai
 RSSSF: lentelės
 Foot.dk (sezonai)

Santa Lucia
Dimšiškiai

Dimšiškiai – buvęs kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, Deltuvos seniūnijoje, Algirdų kaimo rytinėje pusėje, į rytus nuo kelio .

Išlikusios senosios kaimo kapinės dirbamų laukų apsuptyje. 0,6 km į pietus laukuose kryžiumi pažymėta buvusių Raziūnų kapinių vieta.

Istorija 

Dimšiškiai priklausė Deltuvos apylinkei. Kaimas panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku 1979 m. lapkričio 28 d. Nr. IX-4171. 

Senosiose Dimšiškių kapinėse 1990 m. pagal skulptoriaus Marijaus Petrausko maketą pastatytas Šv. Marijos koplytstulpis, skirtas Atgimimo ir atkuriamos Lietuvos metams pažymėti. Koplytstulpis 2000 m. atnaujintas.

Gyventojai

Galerija

Šaltiniai 

Panaikintos Ukmergės rajono savivaldybės gyvenvietės
OFK Žarkovo

FK „Žarkovo“ – Serbijos futbolo klubas iš Žarkovo, Belgrado.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1925 m. Susikūrus Serbijos futbolo sistemai rungtyniavo žemesnių pakopū pirmenybėse.

Nuo 2018–2019 m. sezono rungtyniavo Pirmoje lygoje. Po pirmojo etapo pateko į silpnųjų grupė. O galutinėje ekipų rikiuotėje liko vienuolikti.

2019–2020 m. – buvo devinti, 
2020–2021 m. – šešti, 2021–2022 m. – ir vėl šešti.

Po 2021–2022 m. sezono pranešta, kad klubas dėl finansinių problemų traukiasi iš Pirmos lygos.

Pasiekimai
 2017/2018 m. III pakopos pirmenybėse (Belgrado lygoje) tapo nugalėtojais.

Sezonai

Serbijos pirmenybėse

|}

Emblema

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose žaidžia mėlyna balta apranga.

Išnašos

Nuorodos 
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 Globalsportsarchive

Žarkovo
FK Sinđelić Niš

Nišo „Sinđelić“ – Serbijos futbolo klubas iš Nišo.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1918 m.

Pasiekimai 
 2017–2018 m. III pakopos pirmenybėse (Rytų zonoje) 4 vieta

Sezonai

Serbijos pirmenybėse

|}

Sudėtis 
 pateikta svetainėje.

Nuorodos 
 SOFASCORE
 Transfermarkt
 srbijasport.net

Sinđelić Niš
FK Trajal Kruševac

Kruševaco „Trajal“ – Serbijos futbolo klubas iš Kruševaco.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1933 m. Žaidė regioninėse pirmenybėse.

Nuo 2018/19 m. žaidė Pirmoje lygoje (antra pakopa).

2020/21 m. Pirmoje lygoje užėmė 15 vietą ir buvo perkelti į žemesnį divizioną.

2021–2022 m. rungtyniavp Serbijos lygoje, trečioje pakopoje. Rytų grupėje užėmė pirmą vietą ir pateko į Pirmą lygą (antra pakopa)

Sezonai

Serbijos pirmenybėse

|}

Stadionas

Išnašos

Nuorodos 
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SofaScore
 FlashScore
 Transfermarkt
 Резултати

Trajal
FK Zlatibor Čajetina

Čajetinos „Zlatibor“ – Serbijos futbolo klubas iš Čajetinos.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1945 m.

Pasiekimai

Sezonai

Serbijos pirmenybėse

|}

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose žaidžia balta apranga.

Sudėtis 
 Srbijafudbal svetainėje pateikta sudėtis.

Nuorodos 
 Facebook paskyra 
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 FK Zlatibor srbijasport.net
 FK Zlatibor srbijafudbal.com

Zlatibor
Cosenza Calcio

Nuova Cosenza Calcio – Italijos futbolo klubas iš Kozencos. Žaidžia Serie B pirmenybėse.

Istorija 
Nuova Cosenza Calcio įkurtas 2011 m.

2017/2018 m. sezone Serie C užėmė 5 vietą ir kovojo atkrintamosiose varžybose dėl patekimo į Serie B.

Klubo spalvos

Sezonai 

|}

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 SOCCERWAY

Cosenza Calcio
Šikinežeris

Šikinežeris, dar vadinamas Skinežeriu – ežeras Lietuvoje, Lazdijų rajone, 5 km į šiaurės vakarus nuo Veisiejų. Priklauso Nemuno mažųjų intakų baseinui (Niedos upės baseinui). Plačiausioje vietoje apie 190 m pločio (iš vakarų į rytus), plotis – iki 0,15 km. Altitudė 122,2 m. Telkšo Petroškų miške, kuris įeina į Veisiejų regioninio parko Natura 2000 teritorijų sąrašą dėl balinių vėžlių buveinės. Krantai aukštoki, apaugę mišku. Netoli ežero eina Petroškų miško pažintinis takas. Ežeras nenutekantis.

Žvejybos šiame ežere leidimai neišduodami, nes tai vertingų gamtinių kompleksų ir biologinės įvairovės išsaugojimo požiūriu ypač svarbus vandens telkinys.

Vandenvardis Šikìnežeris kilęs greičiausiai nuo žodžio šikinė („užpakalis“).

Šaltiniai 

Lazdijų rajono ežerai
CF Rayo Majadahonda

Club de Fútbol Rayo Majadahonda – Ispanijos futbolo klubas, įkurtas Machadahondoje, Madrido provincijoje, 16 km nuo Ispanijos sostinės.

Istorija 
Įkurtas 1976 m. Žaidė žemesniuosiuose divizionuose. 

2018–2019 m. sezone rungtyniavo Segunda División (antroje pakopoje). Liko devynioliktoje vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną.

Sezonai 

|}Šaltinis: RSSSF duomenų bazė.

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose žaidžia balta mėlyna apranga.

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Futbolme 
 Transfermarkt
 Globalsportsarchive

Rayo Majadahonda
Babytės piliakalnis

Babytės piliakalnis () arba Lenkų kalnas – piliakalnis Jūrmalos miesto teritorijoje šalia Jūrmalos žiedinio kelio (A10), dešiniajame Lielupės krante ir Babytės ežero rytinėje pakrantėje.

Pavadinimas 

Babytes piliakalnis pavadintas ežero pavadinimu. Vėliau jis taip pat vadintas Lenkų kalnu, nes Abiejų Tautų Respublikos ir Švedijos karo metu 1622 m. lietuvių ir lenkų kariai pastatė stovyklą siekiant užkirsti kelią švedų kariuomenės judėjimui į Jelgavą.

Piliakalnis 

Babytės piliakalnis yra devynių metrų aukščio kalva, kurios plotis yra 10 x 20 m. Gali būti, kad kopos judėjimas pakeitė pradinę piliakalnio išvaizdą. 1935 m. Piliakalnis buvo pažymėtas 25 laipsnių ilgio ovalo formos buvusia pilimi. Pagal dabartinį teritorinį suskirstymą, piliakalnis yra Jūrmalos teritorijoje ir yra vienintelis archeologinis paminklas Jūrmaloje.
Babytės piliakalnis yra tarp Jūrmalos žiedinio kelio (A10) ir Babytės ežero. Važiuojant iš Rygos, prieš Varkalės kanalo tiltą sukama į kairę į vietą, pažymėtą „Babītes pilskalns”. Paskiau pasukama miško keliu, maždaug po 300 metrų yra akmuo, prie kurio miško taku vėl pasukama į kairę. Dar paėjus kelis šimtus metrų prieinamas informacinis stendas ir pats piliakalnis.

Istorija 

Iki XIII amžiaus Lielupės baseinas buvo žiemgalių Upmalės teritorija ir juo tęsėsi strategiškai svarbūs Lielupės baseino upės ir sausumos keliai (vadinamasis Žiemgalių kelias).

Livonijos kryžiaus žygiuose 1219 m. po Mežotnės mūšio žiemgaliai prarado teisę valdyti Lielupės vandens kelią. Žiemgaliai atsisakė uosto įtvirtinimų. Pirmasis Selijos vyskupas Bernardas iš Lipės po 1219 m. čia pastatė medinę pilį (Šventos Marijos pilis). Po jo mirties 1224 m. ją užvaldė Sėlijos-Žiemgalos vyskupas Lambertas, bet 1226 m. kovo 16 d. sutartimi teritorijas Lielupės dešiniajame krante pasroviui gavo Rygos miestas.

1228 m. žiemgaliai ir kuršiai surengė žygį prieš Daugavgrivą, per kurį galbūt Babytės tvirtovė buvo sunaikinta.

Galerija 

Latvijos piliakalniai
Jūrmala
Jonavos Šv. apaštalo Jono parapijos koplyčia

Jonavos Šv. apaštalo Jono parapijos koplyčia – naujai įrengta koplyčia Jonavoje, Rimkų mikrorajone, Chemikų g. 136. Priklauso Jonavos Šv. apaštalo Jono parapijai. Koplyčia įsikūrusi 2012 m. pritaikytame sovietmečiu statytame visuomeniniame pastate. Joje yra 100 sėdimų vietų, kasdien (išskyrus pirmadienius) laikomos šv. Mišios. Tikintiesiems atstoja parapijos bažnyčią.

Istorija 

Arkivyskupo metropolito Sigito Tamkevičaius dekretu 2008 m. buvo įsteigta naujoji parapija, pavadinta Šv. apaštalo Jono vardu. 2012 m. spalio 7 d. pašventinta parapijos naujoji koplyčia. Tikinčiuosius į pirmą kartą koplyčioje aukojamas šv. Mišias pakvietė parapijos klebonas kun. Audrius Mikitiukas. 2008 metais Jonavoje įkurtos naujosios parapijos nariai iki šiol melsdavosi senojoje Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčioje miesto centre.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Parapijos svetainė
 Į koplyčią – kaip į autobusą? (aliojonava.lt)
 Pašventinta Švento apaštalo Jono koplyčia Jonavoje (jonavietis.lt)

Jonavos rajono koplyčios
Aleksandras Kaputauskas

Aleksandras Kaputauskas (; 1894 m. balandžio 1 d. Rusijos imperijos Smolensko gubernijos Jelnios apskrities Dokudovo kaime – 1921 m. birželio 15 d. Kaune, Lietuvos Respublika) – Rusijos ir Lietuvos karo lakūnas.

Biografija 
Gimė stačiatikių dvasininko šeimoje. 1904 m. baigė Roslavlio stačiatikių kunigų seminariją ir toliau tęsė studijas Smolensko dvasinėje akademijoje. Pastarosios aukštosios mokyklos nebaigė, 1912 m. iš jos išstojo savo noru. 

Tais pačiais metais pradėjo mokytis Nikolajaus inžinierių mokykloje Sankt Peterburge. 1914 m. mokyklą baigė, jam buvo suteiktas podporučiko laipsnis. Toliau mokėsi Karinės aviacijos mokykloje Gatčinoje. Po baigimo, 1915 m. suteiktas karo lakūno vardas. Tuo metu vykusio Pirmojo pasaulinio karo fronte kariavo naikintuvų dalinyje. 1917–1918 m. trumpai studijavo Nikolajaus karo akademijoje Petrograde, po to stojo tarnybon  Raudonojoje armijoje. Vėliau perėjo į Baltųjų pusę, kovojo Piotro Vrangelio vadovaujamoje Savanorių armijoje ().     
 
Pervažiavo į Lietuvos Respubliką ir nuo 1921 m. vasario 18 d. pradėjo tarnauti šalies karinėje aviacijoje. Tų pačių metų birželio 15 d., bandant lėktuvą HALB CL–IV, eskadrilės vadas A.Kaputauskas kartu su kartu skridusiu inžnieriu mechaniku latviu Eduardu Vacetu žuvo. Abu lakūnai buvo palaidoti Karmelitų kapinėse Kauno centre. Kapavietės neišliko.

Įvertinimas Rusijoje 
 Trečio laipsnio šv. Stanislovo ordinas
 Antro laipsnio šv. Stanislovo ordinas
 Ketvirto laipsnio Šv. Anos ordinas
 Trečio laipsnio šv. Anos ordinas
 Antro laipsnio šv. Anos ordinas

Šaltiniai 
 Biografija
 Eduardas Vacetas // www.plienosparnai.lt
 Kauno senųjų kapinių, vad. Karmelitų kapinėmis, komplekso senosios kapinės 
 Didelė nelaimė su lakūnais // Trimitas 1921 m. Nr. 24 (44), psl. 7

Nuorodos 
 A. Kaputausko ir E. Vaceto laidotuvės (nuotrauka)
 Lakūno A. Kaputausko kapas (nuotrauka)

Lietuvos karo lakūnai
Rusijos imperijos karininkai
Lakūnai
1999 m. Europos moterų žolės riedulio čempionatas

1999 m. Europos moterų žolės riedulio čempionatas – 5-asis moterų Europos žolės riedulio čempionatas, kuris vyko 1999 m. rugpjūčio 18 - 29 dienomis Vokietijos mieste Kelne.

Kvalifikacija

Grupių varžybos

A grupė

B grupė

Atkrentamosios varžybos

Dėl 9-12 vietų

Dėl 5-8 vietų

Dėl medalių

Šaltiniai 

1999 sporte
Europos žolės riedulio čempionatai
Vokietijos sportas
Paryžiaus Šv. Severino bažnyčia

Paryžiaus Švento Severino bažnyčia () – vėlyvosios gotikos Romos katalikų bažnyčia Paryžiaus Lotynų kvartale. Tai viena seniausių Prancūzijos sostinės katalikų šventovių. Ji stovi kairiajame Senos upės krante, de Pratr-Sen-Severin gatvėje ().

Istorija 
Šeštame amžiuje šiose apylinkėse gyveno ir veikė katalikų vienuolis atsiskyrėlis, vėliau paskelbtas Šventuoju Severinu iš Paryžiaus (). Iškilo koplyčia, kurioje Šv. Severinas buvo palaidotas. Vėliau šventovę sugriovė šalyje siautėję normanai. XI a. toje vietoje išmūryta bažnyčia, kuri, kiek pakeitusi formas, tebestovi ir mūsų dienomis.

1448 m. pastatas išdegė, todėl turėjo būti perstatytas. Dalinai išliko fasadai, trys perdengimai ir varpinė. Bažnyčioje tebeskamba 1412 m. išlietas varpas. 1487 m. iškilo bokštas, 1489–1495 m. – apsidė, o 1498–1520 m. išmūrytos šoninės koplyčios. Dar viena koplyčia (ovalinė) atsirado 1763 m., ją suprojektavo architektas Jules Hardouin-Mansart. Prancūzų revoliucijos metu pamaldos nevyko, patalpos buvo naudojamos parako ir pašarų gyvuliams sandeliavimui. Tikintiesiems durys vėl buvo atvertos 1802 m.

Abiejų Tautų Respublikoje pralaimėjus 1831 m. sukilimą, daug jo dalyvių pasitraukė į Vakarų Europą. Paryžiuje apsigyvenę lietuvių ir lenkų sukilėliai pamėgo melstis Šv. Severino bažnyčioje. Vienoje iš jos šoninių koplyčių dvarininko iš Antašventės (dab. Molėtų rajone) Andriejaus Tovianskio rūpesčiu 1841 m. gruodžio 8 d. buvo pakabinta Vilniaus Aušros Vartų Švč. Mergelės Marijos, Gailestingumo Motinos, koplyčios paveikslo kopija. Virš paveikslo – Lietuvos vytis ir Lenkijos erelis. Tai – dailininko Valentino Vankovičiaus kūrinys.

Dabartiniu metu išdidintas pastatas yra 50 m ilgio ir 34 m pločio, tarp turistų jis išlieka itin populiariu. Lankytojai kreipia dėmesį į XV a. vitražus languose, Žano Polio Flandrinio ir kt. žinomų tapytojų darbus. Dveji vargonai, naujai sumontuoti XX a. antrojoje pusėje: didieji 1963 m. ir mažesni 1966 m. Muzikantai vargonininkai noriai koncertuoja šventovėje, čia rečitalį buvo surengęs žinomas virtuozas JAV lietuvis Albinas Prižgintas.

Nuo 1977 m. prie bažnyčios priskirta dalis gretimos Šv. Mikalojaus bendruomenės (kita pastarosios parapijos dalis pasirinko katalikiško tradicionalizmo kryptį).

Išnašos

Literatūra 
 Laure Beaumont-Maillet. Saint-Séverin. Une église, une paroisse – Paris: Lacurne, 2010 ISBN 2356030042
 William-Jean de Vandière (curé), Colette Marsan, Gérard Guillier et les paroissiens. Sept siècles de vitraux à l'église Saint-Séverin (d’après le CD Vitraux de Saint-Séverin de Jacques Klossa).

Nuorodos 
 
 Padėtis žemėlapyje ir nuotraukos
 Įrašas istorinių paminklų registre
 L’état des églises parisiennes (5): Saint-Séverin (article de la Tribune de l’art)

Paryžiaus bažnyčios
Pelkaviai

Pelkaviai rus. arba Jakovlevka (,  (1938–1945 m. )) – kaimas Rusijos šiaurės vakaruose: Kaliningrado srities Nesterovo rajono Čistyjė Prudų kaimo gyvenvietėje.

Aprašymas 
Kaimas žinomas nuo 1785 metų, jo pavadinimas greičiausiai yra vedinys ir siejamas su lietuvių kalbos vardažodžiu Pelka, Pelkus arba prūsų kalbos žodžiu pelky. <ref>Vilius Pėteraitis. Mažosios Lietuvos ir Tvankstos vietovardžiai = Die Ortsnamen von Kleinlitauen und Twanksta: jų kilmė ir reikšmė. Mažosios Lietuvos fondas. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1997. ISBN 5420013762 psl. 295</ref> Pelkaviai buvo išsimėčiusi gyvenvietė, jos trobėsiai stovėjo Romintos girioje, į šiaurės vakarus nuo Žydkiemio. Nuo 1874 m. priklausė Žydkiemio prūsiškam valsčiui Geldapės apskrityje. 1910 m. kaime suskaičiuoti 210 gyventojai.1933 m. jame gyveno 196, o 1939 m. – 189 kaimiečiai. Tikintieji evangelikai liuteronai priklausė Žydkiemio parapijai, veikė Pelkavių girininkija.

Antrojo pasaulinio karo pabaigoje dauguma pelkaviečių pasitraukė į Vokietiją, pokaryje Pelkavių vietoje buvo įsteigtas Jakovlevkos kaimas.

 Piliakalnis 
Kaimo šiaurės vakaruose iškilusi 195,0 m aukščio kalva, XX a. pr. žemėlapiuose žymima kaip Schlossberg. Tai – jotvingių piliakalnis. Bene pirmasis duomenis apie jį savo knygoje „Erlaeuterungen zur vorgeschichtlichen Uebersichtskarte von Ostpreussen“ 1908 m. paskelbė vokiečių archeologas Emilis Holakas.Emilio Holako 1908 m. žemėlapis Anksčiau piliakalnis buvo žinomas kaip Pelkawen, Pelkauen, dabar – Jakovlevkos'' vardu.

Šaltiniai 

Geldapės apskrities gyvenvietės
Basshunter

Basshunter, tikrasis vardas Jonas Erik Altberg (g. 1984 m. gruodžio 22 d. Halmstade) – švedų dainininkas, muzikos prodiuseris ir diskžokėjus. Savo dainas priskiria eurodance muzikos stiliui. Labiausiai išgarsėjo savo sukurtais singlais „Boten Anna“ ir „Vi sitter i Ventrilo och spelar DotA“.

Diskografija

Studijiniai albumai 
 The Bassmachine (2004)
 LOL <(^^,)> (2006)
 Now You're Gone – The Album (2008)
 Bass Generation (2009)
 Calling Time (2013)

Kompiliaciniai albumai 
 The Old Shit (2006)
 The Early Bedroom Sessions (2012)

Singlai 
 „The Big Show“ (2004)
 „Welcome to Rainbow“ (2006)
 „Boten Anna“ (2006)
 „Vi sitter i Ventrilo och spelar DotA“ (2006)
 „Jingle Bells“ (2006)
 „Vifta med händerna“ (2006)
 „Now You're Gone“ (2007)
 „Please Don't Go“ (2008)
 „All I Ever Wanted“ (2008)
 „Angel in the Night“ (2008)
 „Russia Privjet (Hardlanger Remix)“ (2008)
 „I Miss You“ (2008)
 „Walk on Water“ (2009)
 „Al final“ (2009)
 „Every Morning“ (2009)
 „I Promised Myself“ (2009)
 „Saturday“ (2010)
 „Fest i hela huset“ (2011)
 „Northern Light“ (2012)
 „Dream on the Dancefloor“ (2012)
 „Crash & Burn“ (2013)
 „Calling Time“ (2013)
 „Elinor“ (2013)
 „Masterpiece“ (2018)
 „Home“ (2019)
 „Angels Ain't Listening“ (2020)
 „Life Speaks to Me“ (2021)
 „End the Lies“ (& Alien Cut) (2022)

Nuorodos 

 Oficiali svetainė

Basshunter
FC Honka (moterys)

FC Honka – Suomijos futbolo klubas iš Espo. Moterų komanda dalyvauja Kansallinen Liiga.

Istorija 
Moterų futbolo klubas susikūrė 1975 m. 

Pirmą kartą į Suomijos moterų elito divizioną klubas iškopė 2002 m. 

2006, 2007 ir 2008 metais dominavo moterų futbole Suomijoje. 

2017 m. vėl tapo stipriausia komanda Suomijoje.

2018 m. klubas žaidė su FC Gintra. Tai buvo 2018–19 m. UEFA moterų Čempionų lygos kvalifikacinės rungtynės. Jos baigėsi lygiosiomis 1-1.

Pasiekimai 
 Suomijos čempionatas 
 Nugalėtojos (4) : 2006, 2007, 2008, 2017
 Suomijos taurė 
 Nugalėtojos (3) : 2009, 2014, 2015
 Finalininkės (2) : 2007, 2016
 Lygos taurė 
 Nugalėtojos (2) : 2007, 2008
 Finalininkės (1) : 2012

Sezonai

Sudėtis 
Atnaujinta 2018 m. rugpjūčio 8 d. pagal UEFA duomenis

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE

Honka
FC NSA Sofia

NSA – Bulgarijos Nacionalinės Futbolo Akademijos komanda iš Sofijos. Moterų komanda dalyvauja AFG pirmenybėse.

Istorija 

Akademija įkurta 1942 m. Ji ugdo bulgarų futbolo talentus eilę metų. 

Moterų komanda kovoja dėl aukščiausių vietų ir trofėjų Bulgarijoje. Nuo 2005 iki 2013 m. dominavo bulgarų moterų pirmenybėse. 

Net 18 kartų tapo šalies čempionėmis, nuolatos dalyvavo UEFA moterų čempionių lygos atrankose.

2018 m. rugpjūčio 13 d. klubas žaidė su FC Gintra. Tai buvo 2018–2019 m. UEFA moterų Čempionų lygos kvalifikacinės rungtynės. Lietuvos klubas sutriuškino varžoves rezultatu 9-0. Šiaulietės pateko į kitą etapą, o bulgarės baigė pasirodymą.

2021–2022 m. sezone liko antroje vietoje. Jų dominavimą nutraukė Stara Zagoros „Lokomotiv“.

Pasiekimai 
 Bulgarijos čempionės (18x) : 1991, 2005 iki 2021
 Bulgarijos moterų futbolo taurė (16x): 1992, 1994, 1997, 2001, 2004, 2007, 2008, 2009, 2010, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018

Sezonai

Sudėtis 
Atnaujinta: 2018 m. rugpjūčio 13 d. 

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD" 

 (C)

Šaltiniai

Nuorodos 
 NSA Oficiali svetainė
 SOCCERWAY
 SOFASCORE

Bulgarijos moterų futbolo ekipos
KÍ Klaksvík (moterys)

KÍ Klaksvík – Farerų futbolo klubas iš Klaksviko. Daugkartinės šalies čempionės.

Istorija 

Moterų futbolo komanda susikūrė 1985 m. 

KÍ Klaksvík merginos dominavo Farerų moterų futbole, net 17 metų iš eilės tapo čempionėmis. Nuo 2000 m. iki 2016 m. sezono buvo stipriausia moterų ekipa salose, bet 2017 ir 2018 m. jas nukarūnavo EB/Streymur/Skála. 2019 m. vėl iškovojo čempionių titulą.

Pasiekimai 
 1. deild kvinnur
 Čempionės (22): 1997, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2019, 2020, 2021, 2022
 Farerų salų moterų futbolo taurė
 Nugalėtojos (16): 2000, 2001, 2003, 2004, 2006, 2007, 2008, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2020, 2022

Sezonai

Sudėtis 
2018 m. sudėtis

Šaltiniai

Nuorodos 
 Klubo oficiali svetainė
 facebookpaskyra
 Globalsportsarchive
 Soccerway (2019 m. sezonas)
 Soccerway (2020 m. sezonas)

Farerų moterų futbolo ekipos
Alksnė

Alksnė – upelis Lietuvoje, Vilkaviškio rajone; Šešupės kairysis intakas. Prasideda Paežerių miške, 2 km į vakarus nuo Paežerių. Teka laukais į šiaurės vakarus, pačiame žemupyje pakrypsta į šiaurės rytus. Įteka į Šešupę 146,6 km nuo jos žiočių, ties Jurkšais II.

Intakas – Kiaulupė (kairysis).

Visa vaga ištiesinta. Kaimai prie Alksnės: Opšrūtai, Mažučiai, Stirnėnai, Alksnėnai.

Upės pavadinimas kilęs nuo medžio vardo alksnis.

Šaltiniai 

Vilkaviškio rajono upės