joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jūratė Stauskaitė

Jūratė Stauskaitė (g. 1947 m. kovo 7 d. Kaune) – Lietuvos grafikė.

Veikla 
Užaugo Šančiuose, 1955–1965 m. mokėsi Kauno 7-ojoje vidurinėje mokykloje. 1965–1971 m. studijavo LSSR dailės institute, įgijo grafikės specialybę.

1970–1973 m. Respublikinių profesinių sąjungų meno saviveiklos namų dailės pažinimo vyr. metodininkė. 1973–1975 m. Kauno lėlių teatro vyr. dailininkė. 1977–1983 m. TV laidos „Mano pasaulis“ kūrėja ir vedėja. 1991 m. įsteigė privačią ugdymo įstaigą – Vilniaus vaikų ir jaunimo dailės mokyklą. 2003 m. VšĮ „Vilniaus vaikų ir jaunimo meno galerija“ įkūrėja ir direktorė.  2011 m. Artūro Zuoko ir Vilniaus koalicijos kandidatė į Vilniaus miesto savivaldybės tarybą. 

Ištekėjusi. Vyras rašytojas Tomas Sakalauskas. Jos ir pirmojo vyro dailininko Rimo Bičiūno dukra – aktorė Monika Bičiūnaitė.

Kūryba 
Darbuose vyrauja moterų-paukščių tematika: vaizduojamos būtybės, turinčios moters kūną, paukščio galvą ir sparnus. Figūros laisvos, užfiksuotos judesyje. Darbai labai ekspresionistiški, kas nėra labai būdinga grafikos atstovams. Vyrauja linijų ir dėmių motyvai, darbuose gausu simbolių.

Nuo 1971 m. dalyvauja parodose. Surengė virš 20 personalinių parodų Lietuvoje ir užsienyje. Jos kūrinių yra įsigiję žinomi Lietuvos ir pasaulio muziejai (Lietuvos dailės muziejus (Vilnius), Čiurlionio muziejus (Kaunas), Modernaus meno muziejus Ludwiks Museum (Kelnas, Vokietija), Nacionalinė galerija Prahoje (Čekija), Modernaus meno muziejus Naujajame Orleane (JAV), Viešoji Niujorko biblioteka (JAV), Modernaus meno muziejus Niujorke (JAV)).

Rašo eseistikos, dailės kritikos straipsnius, bendradarbiauja radijo ir televizijos laidose. Nuo 1974 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narė.

Parodos 
 Tarptautinė grafikos paroda Toronte (Kanada)
 Tarptautinė grafikos trienalė Frechene (Vokietija), Krokuvoje (Lenkija), Fridrikstade (Norvegija)

Įvertinimas 
 1979 m. diplomas jaunųjų dailininkų parodoje Maskvoje (Rusija)
 1987 m. diplomas Baltijos šalių grafikos trienalėje Taline (Estija)
 1988 m. specialus prizas Tarptautinėje miniatiūrų bienalėje Toronte (Kanada)
 1992 m. žiuri prizas Tarptautinėje grafikos trienalėje Fridrikstade (Norvegija)
 2001 m. Vilniaus miesto Šv. Kristoforo statulėlė už nuopelnus švietimui
 2003 m. Vytauto Didžiojo ordino Riterio kryžius (vėliau atsisakė, išreikšdama protestą prieš autoritetą praradusį tuometinį prezidentą Rolandą Paksą) 
 2008 m. LR kultūros ministerijos premija už geriausiai projektus parengtus vaikams ir jaunimui
 2011 m. LDK Gedimino ordino Riterio kryžius 
 2011 m. Vyriausybės kultūros ir meno premija

Bibliografija 
 Meno pažinimas: mokytojas – mokinys: vadovėlis / Jūratė Stauskaitė, Elona Lubytė, Nijolė Nevčesauskienė. – Vilnius: „Baltų lankų“ leidyba, 2002. – 2 d.: iliustr.
 D. 1.: 1-6 klasėms. – 199 p.: iliustr. – ISBN 9955-429-70-4
 D. 2.: 7-12 klasėms. – 199 p.: iliustr. – ISBN 9955-429-73-9
 13 × 13: trylika klausimų trylikai vyrų. – Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2006. – 175 p.: iliustr. – ISBN 9986-39-423-6

Šaltiniai

Nuorodos 
 http://juratestauskaite.blogspot.com/
 Asmeninės parodos
 Dailės mokykla

Lietuvos grafikai
Lietuvių draugija TSRS tautų kultūrai pažinti

Lietuvių draugija TSRS tautų kultūrai pažinti – visuomeninė organizacija 1929–1940 m. veikusi Kaune.

Istorija 
Lietuvių draugija TSRS tautų kultūrai pažinti įkurta Lietuvos Užsienio reikalų ministerijos pastangomis, iniciatoriai Kauno universiteto profesoriai Mykolas Biržiška, Vaclovas Biržiška, Paulius Galaunė, Ignas Jonynas, Vincas Krėvė, Balys Sruoga. Draugija rūpinosi iš TSRS grąžinti į Rusiją išvežtas kultūros vertybes (pvz., nesėkmingai Lietuvos Metriką), Kaune surengė parodų apie TSRS kultūros gyvenimą: 1931 m. – Sovietinės Ukrainos grafikos, 1935 m. – knygų, žurnalų ir plakatų, 1930 m. ir 1939 m. – vaikų knygų ir piešinių, 1938 m. – fotografijos, 1940 m. motinos ir vaiko apsaugos TSRS ir kitas parodas. 1940 m. Maskvoje draugija surengė lietuviškų knygų parodą. Be to, ji rengė sovietinių kino filmų peržiūras, TSRS valstybės, įžymių kultūros veikėjų sukakčių minėjimus.

Draugijos nariai patys 1935 m. lankėsi TSRS. Lietuvių draugijos TSRS tautų kultūrai pažinti valdyba, kurią sudarė Pranas Augustaitis, Mykolas Biržiška, Vaclovas Biržiška, Ignas Jonynas, Vincas Krėvė ir Balys Sruoga, 1936 m. surengė dailininkų, 1939 m. – dainininkų A. Kučingio ir A. Staškevičiūtės ekskursijas į TSRS. Joje ne kartą lankėsi Petras Cvirka, Liudas Gira, Povilas Pakarklis, Justas Paleckis. Viešose paskaitose liaupsindami TSRS kultūros laimėjimus draugijos veikėjai prisidėjo prie TSRS vykdomų kultūrinio bolševizmo akcijų.

Draugijos veiklą iš dalies finansavo Lietuvos Užsienio reikalų ministerija, renginius globojo TSRS ambasada. TSRS diplomatai per draugiją galėjo palaikyti glaudžius ryšius su kairiųjų pažiūrų lietuvių kultūros veikėjais. Jų pastangomis nuo ketvirtojo dešimtmečio vidurio draugija iš esmės tapo savotiška opozicija Lietuvos valdžiai, legalia TSRS penktąja kolona. Valstybės saugumo departamento apie tai informuota, kai kurių dešiniųjų veikėjų įspėta, bet, nenorėdama komplikuoti deklaruojamų gerų santykių su TSRS, nes Lietuvai dėl Vilniaus krašto problemos reikėjo paramos prieš Lenkiją, Lietuvos Respublikos valdžia draugijos neuždarė. 1938–1940 m. kai kuriems draugijos nariams, ypač vadovybei, pradėjus viešai reikšti prosovietines nuostatas, atviras simpatijas TSRS, draugijos veikla įgijo politinį pobūdį.

TSRS okupavus Lietuvą 1940 m. draugija užsidarė. Keturi draugijos valdybos nariai buvo paskirti į vadinamąją Liaudies vyriausybę: J. Paleckis tapo ministru pirmininku, V. Krėvė – jo pavaduotoju, P. Pakarklis – teisingumo, Antanas Venclova – švietimo ministru. Draugijos branduolys veikla ir autoritetu prisidėjo prie tarybinės valdžios įteisinimo Lietuvoje.

Draugijoje 1929 m. buvo 26 nariai, 1939 m. – 63, 1940 m. – 100 narių. Draugijos valdybos pirmininkai: Mykolas Biržiška, Ignas Jonynas, Vincas Krėvė.

Šaltiniai 

Tarybų Sąjunga
Lietuvos kultūrinės organizacijos
Lietuvos draugijos
Lietuvos-Tarybų Sąjungos santykiai 1918-1940 m.
Ajattara

Ajattara yra penkių žmonių black metal grupė iš Helsinkio, Suomijos. Grupė įsikūrė 1996 metais ir iki dabar tęsia savo koncertinę bei studijinę veiklą. Šiuo metu sutartis pasirašyta su Spikefarm Records įrašų kompanija ir yra išleisti penki oficialūs albumai, kurių paskutinis, Kalmanto, buvo išleistas 2007 m. rugsėjį.

Apžvalga

Istorija 
Ajattara susiformavo kaip šalutinis grupės Amorphis vokalisto Pasi Koskinen. projektas. Jų debiutinis demo albumas Helvetissä On Syntisen Taivas pasirodė 1998 metais. Tuo metu grupė buvo pasirašiusi sutartį su Spikefarm Records ir išleido tris albumus - Itse 2001 metais, Kuolema 2003 metais ir Tyhjyys. Šie trys albumai sulaukė labai teigiamo kritikų vertinimo. Ajattara taip pat išleido "Christmas Single" 2004-ųjų ir 2005-ųjų lapkritį. Šie singlai palaipsniui tapo kiekvienų metų tradicija. Jie buvo pavadinti Ilon Juhla (2004) ir Joulu (2005). Sekantis pilnas albumas buvo išleistas 2006 metais ir pavadintas Äpäre, kuris taip pat susilaukė pripažinimo. 

2006 metų pabaigoje Ajattara'os ilgaamžė sudėtis iširo, kai Pasi Koskinen pasakė neo-nacizmą ir kitas panašias politines pažiūras palaikančias frazes koncerto metu. Ajattara tada sudarė naują grupės narių sąstatą 2007 metais. Grupė įžengė į įrašų studiją birželio 1 dieną 2007 metais ir pradėjo albumo Kalmanto įrašymą. Albumas pasirodė rugsėjo 5 dieną 2007 metais. Deja, šis albumas nesulaukė tokios pat šlovės kaip ir ankstesni Ajattara'os darbai, nes kritikai teigė, kad dainos skambėjo per daug chaotiškai.

Muzikos stilius 
Ajattara kombinuoja black metal ir doom metal stilius, kad grotų panašiai kaip Celtic Frost ir išlaikytų keletą Samael grojimo detalių. Sintezatorių ir sunkių gitaros akordų panaudojimas suteikia Ajattara'os skambesiui išskirtinį, „tamsų“ garsą. Kūrinių tekstų tematika siejama su mirtimi, blogiu ir pagonybe.

Nariai

Dabartiniai Nariai 
 Pasi Koskinen - vokalas, gitara
 Vesa Wahlroos - vokalas, gitara
 Juha Harju - vokalas, bosinė gitara
 Janne Immonen - klaviatūra
 Tonmi Lillman - būgnai

Buvę Nariai 

 Toni Laroma - bosinė gitara
 Atte Sarkima - būgnai
 Kalle Sundström - klaviatūra
 Tomi Koivusaari - gitara
 Pekka Sauvolainen - būgnai
 Jan Rechberger - būgnai
 Aki Räty - klaviatūra
 Jarmo Ikala - klaviatūra

Diskografija

Albumai 

 Itse (2001)
 Kuolema (2003)
 Tyhjyys (2004)
 Äpäre (2006)
 Kalmanto (2007)
 Noitumaa (2009)
 Murhat (2011)
 Lupaus (2017)

Demo Albumai 

 Helvetissä On Syntisen Taivas (1998)

Singlai 

 Ilon Juhla (2004)
 Joulu (2005)
 Sika (2006)
 Tulppaani (2007)

Nuorodos 
 Ajattara'os oficialus puslalapis
 Ajattara'os puslalapis Spinefarm Records 
 Ajattara'os puslalapis MySpace
 Ajattara'os puslalapis the Encyclopedia Metallum
 Ajattara Metal From Finland puslalapis apie grupę  
 

Suomijos metalo atlikėjai
Black metalo atlikėjai
Primera División (Meksika)

Primera División () – aukščiausias Meksikos futbolo čempionatas, organizuojamas Meksikos futbolo asociacijų federacijos. Įkurtas 1943 m. 2008 m. duomenimis, jame žaidė 18 klubų, suskirstytų į tris grupes. Kiekvieną sezoną lyga turi du turnyrus: Apertura (vyksta žiemą) ir Clausura (vyksta vasarą).

Įkūrėjai 

Primera fuerza: Club América, Asturias, Atlante, CF Pachuca, Real España, Marte and Moctezuma
Liga Occidental: Atlas and Guadalajara 
Liga Veracruzana: Orizaba and Veracruz

Dabartinės komandos

Nuorodos 

 Oficiali lygos svetainė ispanų kalba
 Mesikos klubų žemėlapis

Amerikos futbolo lygos
Meksikos futbolo varžybos
Guopstos (Vilnius)

Guopstos – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, Pagirių seniūnijoje.

Geografija 

Į šiaurę nuo kaimo telkšo Guopsto ežeras, iš kurio kildinamas kaimo pavadinimas. Apie 450 metrų į rytus telkšo Ilgučio ežeras.

Vos už 100 metrų į vakarus yra Trakų rajonas ir magistralė .

Gyventojai

Šaltiniai 

Vilniaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Šavašai

Šavašai – viensėdis Zarasų rajono savivaldybės pietvakariuose, Degučių seniūnijoje. Yra šalia kelio , Šavašos upelio ir Šavašo ežero.

Istorija 

XIX a. Šavašų palivarkas priklausė Antalieptės valsčiui, buvo 65 deš. žemės, ežerėlis. Šavašų palivarką įsigiję medicinos mokslų daktaro Vlado Kviklio tėvai. Išliko medžiais apsodinta alėja.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Šavašuose 1902 m. gegužės 10 d. gimė Lietuvos pedagogas, visuomenės veikėjas Mečislovas Kviklys.
 Šavašuose 1908 m. balandžio 6 d. gimė Lietuvos gydytojas higienistas, medicinos daktaras, publicistas, redaktorius Vladas Kviklys.

Šaltiniai 

Zarasų rajono savivaldybės gyvenvietės
Primera División (Peru)

Primera División Peruana – aukščiausia Peru futbolo lyga, dar žinoma kaip Primera Division Peruana, Division de Honor ir Campeonato Nacional. Lygą prižiūri Peru futbolo federacija (Peruvian Football Federation). Varžybos žaidžiamos nuo vasario iki gruodžio mėn. Kiekviena komanda sužaidžia 44 rungtynes.

Varžybos organizuojamos nuo 1912 m. Tarp 1912 m. ir 1927 m. vyko neoficialios, o nuo 1928 m. rengiamos oficialios futbolo varžybos. 

1951 m. tapo profesionalia lyga. 

2008 m. sezono gale buvo panaikinta Apertura ir Clausura.

Dabartinės komandos

Sezonai

Mėgėjų era

Profesionalų era

Šaltiniai

Nuorodos 

 Peru futbolo federacija (ispanų kalba) 
 RSSSF 

Amerikos futbolo lygos
Čapal Vadis

Čapal Vadis () – viršukalnė rytų Nigerijoje, Tarabos valstijoje, šalia sienos su Kamerūnu. Aukštis 2419 m. Tai aukščiausia Nigerijos ir visos Vakarų Afrikos (jei jai nepriskiriant Kamerūno) vieta. Čapal Vadis įeina į Gaška Gumpti nacionalinį parką.

Nigerijos geografija
Afrikos kalnai
The Chemical Brothers

The Chemical Brothers – britų elektroninės muzikos grupė. Grupė susideda iš dviejų narių Tom Rowlands ir Ed Simons. Kartu su The Prodigy, Fatboy Slim ir The Crystal Method laikomi big beat žanro pradininkais.

Diskogrāfija

Albumai 

 1995 Exit Planet Dust
 1997 Dig Your Own Hole
 1999 Surrender
 2002 Come With Us
 2005 Push the Button
 2007 We Are the Night
 2010 Further
 2015 Born in the Echoes

Singlai 
 1995 "Leave Home"
 1995 "Life is Sweet"
 1996 "Setting Sun"
 1997 "Block Rockin' Beats"
 1997 "Elektrobank"
 1997 "The Private Psychedelic Reel"
 1999 "Hey Boy Hey Girl"
 1999 "Let Forever Be"
 1999 "Out of Control"
 2000 "Music:Response" 
 2001 "It Began in Afrika"
 2002 "Star Guitar"
 2002 "Come with Us/The Test"
 2003 "The Golden Path"
 2003 "Get Yourself High" 
 2005 "Galvanize"
 2005 "Believe"
 2005 "The Boxer"
 2007 "Do It Again"
 2007 "The Salmon Dance"

Nuorodos 
Oficiali svetainė

Anglijos elektroninės muzikos atlikėjai
Vladas Karatajus

Vladimiras (Vladas) Karatajus (1925 m. liepos 28 d. Vilkaviškyje – 2014 m. balandžio 19 d. Vilniuje) – Lietuvos tapytojas.

Biografija 
Sesuo Valentina Karatajūtė-Talimaa, duktė Viktorija Karatajūtė-Šarauskienė.

1946–1952 m. studijavo Dailės institute, po baigimo dėstė jame, 1968–1979 m. Tapybos katedros vedėjas, nuo 1965 m. docentas, nuo 1975 m. profesorius. 

Palaidotas Rokantiškių kapinėse.

Kūryba 
Nutapė žymių Lietuvos žmonių, kultūros veikėjų (Antanas Gudaitis, 1958 m.; Kazys Morkūnas, 1967 m.; Jonas Kuzminskis, 1970–1971 m.; Levas Vladimirovas, 1980 m.; Gediminas Jokūbonis, 1982 m.; Rimantas Budrys, Henrikas Zabulis, abu 1983 m.; Zigmas Zinkevičius, 1988 m.; Ona Kondratienė, 1991 m.), grupinių portretų („Menotyrininkai V. ir S. Budriai“, 1965 m.; „Architektai broliai Nasvyčiai“, 1976 m.), peizažų („Kaimo keliu“, 1968 m.; „Šalnų metas“, 1984 m.), natiurmortų („Saulagėlės“, 1998 m.), teminių kompozicijų („Makedonija“, 1977 m.).

Kūrybai būdingas lyrizmas, raiškūs psichologiniai charakteriai, tvirta kompozicija, apibendrintos formos, sodrių, kontrastingų spalvų koloritas, ekspresyvus platus potėpis. Nuo 1953 m. dalyvavo parodose, individualios: 1971 m., 1972 m. Vilniuje ir Kaune, 1995 m., 1999 m., 2005 m. Vilniuje. Kūrinių turi Lietuvos ir užsienio muziejai.

Bibliografija 
 Tapybos technika. – Vilnius, 1967. – 64 p.: iliustr.

Įvertinimas 
 1972 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas
 1976 m. LSSR valstybinė premija
 1985 m. LSSR liaudies dailininkas

Šaltiniai

Literatūra 
 Kūrinių albumas / teksto aut. Jonas Umbrasas. – Vilnius: Vaga, 1973. – 8 p. iliustr.
 Tapyba: reprodukcijų albumas / Vladas Karatajus. – Vilnius: MELI, 2005. – 207 p.: iliustr. – ISBN 5-420-01556-0

Nuorodos 
 Keli V. Karatajaus portreto stuktelėjimai // Lietuvos žinios, 2010-08-12

LTSR valstybinės premijos laureatai
Lietuvos tapytojai
Lietuvos dėstytojai
Kazimieras Naruševičius

Kazys Naruševičius (g. 1920 m. kovo 2 d. Dūdoniuose – m. 2004 m. spalio 12 d. Panevėžyje) – tapytojas, Lietuvos dailininkų sąjungos narys.

Biografija 
Gimė 1920 m. Dūdoniuose (dab. Panevėžio rajonas). Iki 1932 m. mokėsi Rėklių pradinėje mokykloje,
po to – Panevėžio berniukų gimnazijoje. 1940 m. – 1945 m. studijavo Vilniaus dailės akademijoje. 1945 m. – 1946 m. buvo suimtas KGB.
1950 m. – 1968 m. dirbo dailės mokytoju. Nuo 1967 m. iki 1990 m. Panevėžio dailės mokykloje dėstė tapybą.
1997 m. Kaziui Naruševičiui suteiktas nusipelniusio panevėžiečio vardas.
1999 m. tapo Panevėžio miesto garbės piliečiu. Mirė 2004 m. spalio 12 d.

Nuorodos 
 Panevėžio miesto garbės piliečiai

Naruševičius, Kazimieras
Stasys Karazija

Stasys Karazija (g. 1930 m. gruodžio 14 d. Terpeikiuose, Subačiaus valsčius) – Lietuvos miškininkas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija 
1949 m. baigė Kupiškio gimnaziją, 1954 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos Miškų ūkio fakultetą, miškų ūkio inžinierius. 1954–1956 m. Rokiškio miškų ūkio Šimonių girininkas, 1957–1960 m. Šakių miškų ūkio vyr. miškininkas.

Nuo 1960 m. Lietuvos miškų instituto (LMI) darbuotojas, 1973–1989 m. Miško dirvožemių ir miško tipologijos skyriaus vedėjas. 1980 m. biologijos mokslų daktaras.  1989–1992 m. LMI direktoriaus pavaduotojas. 1992–1994 m. LMI Tipologijos skyriaus vedėjas, 1994–1997 m. instituto direktorius, nuo 1993 m. profesorius. Nuo 1994 m. mokslinio žurnalo „Miškininkystė“ vyr. redaktorius. Nuo 1996 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas. 1997–1999 m. LMI vyr. mokslinis bendradarbis. 1999–2008 m. LMI Senato pirmininkas.

Mokslinė veikla 
Tyrimų sritys – miškotyra, geobotanika, aplinkotyra.

Bibliografija 
 Lietuvos miškų augalai, su kitais, 1977 m.
 Miškininkystė, su kitais, 1979 m.
 Lietuvos miškų tipai, 1988 m.
 Miškai ir saugomos teritorijos, 1994 m.
 Lietuvos ąžuolynai: išsaugojimo ir atkūrimo problemos, su kitais, 1997 m.
 Ekologinis miškų vaidmuo Lietuvoje, su kitais, 2000 m.

Šaltiniai 

Lietuvos mokslų akademijos nariai korespondentai
Lietuvos miškotyrininkai
Babrukiškės

Babrukiškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 8 km nuo Dūkštų. Išlikę buvusio Babrukiškių dvaro sodybos fragmentai ir senosios kapinaitės.

Gyventojai

Šaltiniai 

Vilniaus rajono savivaldybės gyvenvietės
TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo pirmininkas

TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo pirmininkas ()– aukščiausias valstybinis postas Tarybų Sąjungoje 1936-1989 m.

Funkcijos 

Šios pareigos įvestos priėmus 1936 m. TSRS Konstituciją, panaikinus TSRS Centrinio Vykdomojo komiteto pirmininko pareigas. Vakaruose ir TSRS šias pareigas einantis žmogus vadintas "tarybinės valstybės vadovu" (o užsienyje dažnai ir "prezidentu"), nors oficialiai kolektyviniu šalies vadovu buvo laikomas visas TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumas.
Prezidiumo pirmininkas pasirašinėjo prezidiumo įsakus (kartu su Prezidiumo sekretoriumi), dėl paskyrimo į pareigas, apdovanojimo ordinais ir medaliais, priimdavo pasiuntinių skiriamuosius raštus ir kt.

Prezidiumo pirmininkas taip pat vadovavo malonės komisijai.

Faktiškai nei Prezidiumas, nei jo Pirmininkas neturėjo tokios realios valdžios, kaip TSKP CK Generalinis sekretorius ir net TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas. Ypač tai pasireiškė J. Stalino valdymo laikotarpiu, kai nei M. Kalinino, nei N. Šverniko nebuvo galima laikyti figūromis, bent kiek įtakojančiomis realią politiką. Naujoje 1977 m. Konstitucijoje atsirado 6 straipsnis apie vadovaujamą komunistų partijos vaidmenį, kas paskatino partijos Generalinio sekretoriaus ir Prezidiumo pirmininko pareigų sujungimą.

1989 m., priėmus Konstitucijos pataisas, Prezidiumas ir jo Pirmininko pareigos panaikinti. Vietoje to įvestos TSRS Aukščiausiosios Tarybos pirmininko - įstatymų leidžiamosios valdžios vadovo - pareigos. Jas užėmė M. Gorbačiovas. 1990 m. M. Gorbačiovas tapo TSRS vadovu - Prezidentu.

TSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo Pirmininkai 

 Michailas Kalininas (1938–1946)
 Nikolajus Švernikas (1946–1953)
 Klimentas Vorošilovas (1953–1960)
 Leonidas Brežnevas (1960–1964)
 Anastasas Mikojanas (1964–1965)
 Nikolajus Podgornas (1965–1977)
 Leonidas Brežnevas (1977–1982)
 Jurijus Andropovas (1983–1984)
 Konstantinas Černenka (1984–1985)
 Andrejus Gromyka (1985–1988)
 Michailas Gorbačiovas (1988–1989)

TSRS vadovybė
Gediminas Karka

Gediminas Karka (1922 m. lapkričio 26 d. Panevėžyje – 1991 m. gegužės 7 d. ten pat) – Lietuvos aktorius, teatro režisierius.

Biografija 
Tėvas Mykolas Karka, žmona Eugenija Šulgaitė, sūnus – Andrius Karka, duktė Kristina Karkaitė-Mazūrienė. Nuo 1941 m. lankė Panevėžio dramos teatro vaidybos studiją, vadovas Juozas Miltinis, nuo 1941 m. šio teatro aktorius. Sukūrė 120 vaidmenų teatre, 30 vaidmenų kine, Panevėžio dramos teatre režisavo spektaklių.

Vaidmenys teatre 
 Šapiuzas – Emilis Zola. Raburdeno paveldėtojai, 1953 m.
 Figaras, 1957 m., Bartolas, 1971 m. – Pjeras Ogiustenas Bomaršė. Sevilijos kirpėjas
 Šabelskis – Antonas Čechovas. Ivanovas, 1960 m.
 Ernestis, Biokmanas – Frydrichas Diurenmatas. Fizikai, 1967 m., Frankas V, 1969 m.
 Čmutinas – Aleksandras Galinas. Retro, 1982 m.
 Multukas – Aleksejus Dudarevas. Vakaras, 1984 m.

Vaidmenys kine  
 Jokūbas. Žingsniai naktį, 1962 m., rež. Raimondas Vabalas
 Pulkininkas Dilgė. Marš, marš, tra-ta-ta!, 1964 m., rež. Raimondas Vabalas
 Dėdė Bartkus. Surask mane, 1967 m., rež. Algirdas Araminas
 Klasės auklėtojas. Kai aš mažas buvau, 1968 m., rež. Algirdas Araminas
 Karininkas. Jausmai, 1968 m., rež. Algirdas Dausa, Almantas Grikevičius
 Jurgaitis. Birželis, vasaros pradžia, 1969 m., rež. Raimondas Vabalas
 Gydytojas. Ave, Vita, 1969 m., rež. Almantas Grikevičius
 „Dėdė“. Vyrų vasara, 1970 m., rež. Marijonas Giedrys
 Tėvas. Maža išpažintis, 1971 m., pagal V. Bubnį, rež. Algirdas Araminas
 Ekonomas. Akmuo ant akmens, 1971 m., rež. Raimondas Vabalas
 Alepsis. Herkus Mantas, 1972 m., rež. Marijonas Giedrys
 Kolūkio pirmininkas. Laimingas laimės neradęs, 1973 m., rež. Algirdas Araminas
 Mikchelis Raunas. Išlipti į krantą, 1973 m., rež. Kalju Kijskas
 Sadūto tūto, 1974 m., rež. Almantas Grikevičius
 Kaminskas. Nerami rudens diena, 1975 m., rež. Algimantas Kundelis
 Krupjė. Smokas ir Mažylis, 1975 m., rež. Raimondas Vabalas
 Mokytojas Gentvainis. Pasigailėk mūsų, 1978 m., rež. Algirdas Araminas
 Mitkus. Rungtynės nuo 9 iki 9, 1980 m., rež. Raimondas Vabalas
 Janos senelis. Andrius, 1980 m., rež. Algirdas Araminas
 Kazimieras. Skrydis per Atlantą, 1983 m., rež. Raimondas Vabalas
 Vokiečių kareivis. Neapykantos pamokos, 1983 m., rež. Antanas Maciulevičius
 Čia mūsų namai, 1984 m., rež. Saulius Vosylius, LRT
 Kanauninkas. Devyni nuopolio ratai, 1984 m., rež. Bronius Talačka, LRT
 Zolys. Petras Kurmelis, 1986 m., rež. Juozas Sabolius, LRT
 Šešiolikmečiai, 1987 m., rež. Raimundas Banionis, LKS
 Parodų rūmai, 1987 m., rež. Marijonas Giedrys ir Andrius Šiuša
 Sargas. Neatmenu tavo veido, 1988 m., rež. Raimundas Banionis
 Gervinas. Vilius Karalius, 1988, rež. Vidmantas Bačiulis, LTV
 Jokimas. Atleisk mums, Viešpatie!, 1989 m., rež. Bronius Morkevičius
 Juozapas. Žalčio žvilgsnis, 1990 m., pagal S. T. Kondrotą, rež. Gytis Lukšas
 Tėvukas. Vaikai iš "Amerikos" viešbučio, 1990 m., rež. Raimundas Banionis
 Išakėtas krantas, 1992 m., rež. Tomas Donela.

Pastatymai 
 Gunaras Priedė. Pirmasis Viki balius, 1961 m.
 Otaras Joselianis. Kol vežimas neapvirto, 1973 m.

Šaltiniai 

Lietuvos aktoriai
Lietuvos režisieriai
Kemė (upė)

Kemė (), Kemijokis () – upė šiaurės vakarų Rusijoje, šiaurės Karelijoje. Prasideda Žemutinio Kuito ežere. Teka į rytus, aukštupyje kerta ežerų grandinę. Tarp Hapjarvio ir Juljarvio ežerų vadinama Ešanjokiu. Įteka dvejomis atšakomis į Baltosios jūros Vakarų Soloveckaja Salmos įlanką. Upės plotis žiotyse iki 200 m, gylis iki 3 m.

Pagrindiniai intakai: Čirka Kemė, Ochta (dešinieji), Kepa, Šomba (kairieji). Upė slenkstėta, naudojama vandens turizmui. Įrengta hidroelektrinių kaskada. Netoli upės žiočių įsikūręs Kemės miestas.

Šaltiniai 

Rusijos upės
Agnija Ditkovskytė

Agnija (Agnė) Ditkovskytė (, g. 1988 m. gegužės 11 d. Vilniuje) – lietuvių kilmės aktorė, besifilmuojanti Rusijoje.

Biografija 
Agnija gimė lietuvių aktoriaus bei režisieriaus Olego Ditkovskio ir rusų aktorės Tatjanos Liutajevos šeimoje. 2004 m. su mama ir jaunesniuoju broliu Dominyku Ramanausku persikėlė gyventi į Maskvą. Čia baigė lietuvišką J. Baltrušaičio mokyklą, įstojo į Kinematografijos institutą (), tačiau po pirmo kurso mokslus metė. Gyvena ir dirba Maskvoje.

Filmografija 
 2006 m. Nastia. Karštis (Жара), rež. Rezo Gigeneišvili
 2006 m. Lukrecija. Meilės ženklai (Знаки любви), rež. Vladimiras Mirzojevas
 2006 m. Galia. Ivanas Poduškinas. Paieškos džentelmenas (Иван Подушкин. Джентльмен сыска) (serialas), rež. Andrejus Marmontovas
 2006 m. Gerda. Mirtis pagal testamentą (Смерть по завещанию), rež. Sergejus Bystrickis
 2008 m. Maša. Rudens valsas (Осенний вальс), rež. Olegas Filipenka
 2008 m. Marina. Alpinistas, rež. Aleksandras Kirijenka
 2008 m. Veronika. Angelo sparnai (Крылья ангела), rež. Miroslavas Maličius
 2008 m. Magnatai. Būti drauge (Воротилы. Быть вместе) (serialas), rež. Dmitrijus Čerkasovas
 2009 m. Bela. Atmetimas (Отторжение), rež. Vladimiras Lertas
 2009 m. Kira. Dvi istorijos apie meilę (Две истории о любви), rež. Miroslavas Maličius
 2009 m. Lena. Žaidime (На игре), rež. Pavelas Sanajevas
 2010 m. Nataša Robertson. Robinzonas (Робинзон)(serialas), rež. Sergejus Bobrovas
 2010 m. Lena. Aukštesnis lygis (Новый уровень), rež. Pavelas Sanajevas
 2011 m. Kristina. Tadas Blinda. Pradžia, rež. Donatas Ulvydas
 2011 m. Olga Beglova. Tiktai tu (Только ты) (serialas)
 2011 m. Marina Mnišek. Borisas Godunovas (Борис Годунов)
 2011 m. Natali. Žaislų pardavėjas (Продавец игрушек)
 2012 m. Nastusia, ragana. Baubas:Sugrįžimas (Вий:Возвращение), rež. Olegas Stepčenka

Nuorodos 
  

Lietuvių kilmės asmenybės
Rusijos aktoriai
Keretas

Keretas, Keretis (), Keretjervis () – ežeras Rusijoje, šiaurės Karelijoje. Plotas 223 km², su salomis – 298 km². Kranto linija labai raižyta, gausu įlankų, salų (~140, didžiausia – Vičanų), pusiasalių. Ilgis 44 km, plotis 19 km. Gylis iki 5 m. Vasarą vietomis užauga augmenija. Užšąla lapkritį, atitirpsta gegužę.

Įteka Kerževos, Narvos, Nolios upės, išteka Kereto upė į Baltąją jūrą. Žvejyba.

Šaltiniai 

Karelijos ežerai
Vladas Karosa

Vladas Karosa (1896 m. rugsėjo 20 d. Remeikiai, Alytaus apskritis – 1933 m. gegužės 5 d. Kaunas) – Lietuvos visuomenės veikėjas.

Biografija 
1916 m. Voroneže baigė gimnaziją ir studijavo žemės ūkio institute. Mobilizuotas į Rusijos kariuomenę tapo karininku. Grįžęs į Lietuvą 1918–1919 m. Dzūkijoje organizavo eserines tarybas. Mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę 1920 m. prisidėjo prie Kauno įgulos maišto. Vėliau mokytojavo, studijavo Kauno universitete, dalyvavo Lietuvos mokytojų profsąjungos, Studentų socialistų draugijos veikloje. Dėl protestavimo prieš mirties bausmės taikymą 1925 m. pašalintas iš universiteto, kalintas. Iki 1929 m. gyveno emigracijoje.

Vienas moksleivių aušrininkų organizacijos, Lietuvos socialistų revoliucionierių maksimalistų sąjungos ideologų, religija negrindžiamos pasaulėžiūros ir dorovės propaguotojų.

Bibliografija 
 Tiesos beieškant, 1925 m., 2d.
 Dorovės klausimas, 1928 m.

Šaltiniai 

Lietuvos karininkai
Lietuvos visuomenės veikėjai
Antanas Karosas

Antanas Karosas (1856 m. vasario 7 d. Vėjeliškiuose, Anykščių valsčius – 1947 m. liepos 6 d. Marijampolėje) – Lietuvos kunigas kanauninkas, vyskupas, teologas.

Biografija 
Manoma, kad tikroji gimimo data – 1849 m., bet dėl klaidos metrikų knygose tik 1856 m. buvo įrašytas kaip gimęs. Baigė 6 klases Šiaulių gimnazijoje. 1875–1879 m. studijavo Žemaičių kunigų seminarijoje Kaune, 1879–1883 m. tęsė studijas Peterburgo dvasinėje akademijoje. 1883 m. birželio 3 d. įšventintas kunigu.

Nuo 1884 m. Žemaičių kunigų seminarijoje dėstė homiletiką ir lietuvių kalbą. Nuo 1885 m. Žemaičių vyskupo Mečislovo Paliulionio sekretorius, diplomatiškai tvarkė reikalus su caro valdžios atstovais, lenkų ir lietuvių nacionalinius santykius. 1896 m. Žemaičių katedros kapitulos kanauninkas. 1900–1907 m. Žemaičių kunigų seminarijos rektorius. 1906–1907 m. redagavo savaitraštį „Nedėldienio skaitymas“. 1906–1910 m. Žitomyro vyskupo padėjėjas. 1907 m. birželio 16 d. konsekruotas vyskupu. 1910–1920 m. Seinų vyskupas, paskutinis šios vyskupijos valdytojas. 1920 m. iš Lenkijai atitekusių Seinų išsiųstas į Lietuvą. 

1920–1926 m. gyveno Marijampolėje, marijonų vienuolyne. 1926 m. paskirtas naujai įkurtos Vilkaviškio vyskupijos vyskupu. Čia įrengė kuriją, pertvarkė katedrą, naujai organizavo pastoracinį darbą, 1930 m. pastatydino Vilkaviškio kunigų seminariją. 1933 m. Apaštalų sosto asistentas, Romos grafas. 1934 m. su Mečislovu Reiniu surengė Vilkaviškio vyskupijos sinodą ir pirmąjį vyskupijos Eucharistinį kongresą. Padidino Vilkaviškio vyskupijos parapijų skaičių nuo 61 iki 94. Kilus Katalikų bažnyčios ir tautininkų konfliktui, laikėsi nuosaikios pozicijos, teigė, kad konfliktai turi būti sprendžiami derybų keliu.

1940 m. sovietinei okupacinei valdžiai konfiskavus vyskupijos rūmus, apsigyveno Vilkaviškio klebonijoje, čia išgyveno iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos. 1944 m. iš Vilkaviškio persikėlė į Šunskus, 1946 m. į Marijampolę. Atsisakė skelbti sovietinės valdžios kreipimąsi, raginantį Lietuvos partizanus išeiti iš pogrindžio. Palaidotas Marijampolės Šv. arkangelo Mykolo bažnyčios Šv. Onos koplyčios kriptoje. Jo vardu pavadinta viena gatvė Vilkaviškyje.

Šaltiniai 

Lietuvos vyskupai
Lietuvos kanauninkai
Kauno kunigų seminarijos rektoriai
Jonas Karosas

Jonas Karosas (1912 m. kovo 20 d. Vilniuje – 1975 m. balandžio 3 d. ten pat) – sovietinis partinis veikėjas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija 
1931–1932 m. studijavo Vilniaus universitete (VU). Redagavo pogrindinius komunistinius žurnalus „Barikada“ (1932–1937 m.), „Bedievis“ (1934 m.), laikraštį „Valstiečių balsas“ (1933–1934 m. ir 1935–1938 m.). 1931 m. išrinktas Lietuvos komunistų biuro prie Vakarų Baltarusijos komunistų partijos CK sekretoriumi. 1932 m. ir 1934–1935 m. kalintas. Leido ir redagavo legalius vienkartinius Vilniaus lietuvių literatūros ir dailės leidinius: 1937 m. – „Varpos“, „Varsnos“, „Vingis“, 1938 m. – „Sėja“, 1939 m. – „Versmė“, juose paskelbė literatūros kritikos straipsnių. 1940–1941 m. laikraščių „Prawda Wileńska“, „Vilniaus balsas“ redaktorius. 1942–1944 m. tarnavo 16-ojoje lietuviškojoje šaulių divizijoje.

1944 m. dirbo LSSR valstybinėje leidykloje Maskvoje, vėliau „Prawda Wileńska“ redaktorius. 1944–1955 m. laikraščio „Tiesa“ redaktoriaus pavaduotojas. 1949 m. baigė VU. 1952–1960 m. VU Žurnalistikos katedros vedėjas, dėstė Partinės ir sovietinės spaudos teoriją ir praktiką.  1955–1961 m. žurnalo „Komunistas“, 1961–1975 m. „Mokslas ir gyvenimas“ vyr. redaktorius. 1957–1975 m. LSSR žurnalistų sąjungos valdybos pirmininkas, SSRS žurnalistų sąjungos valdybos sekretorius. 

1958–1964 m. LKP CK narys. 1966–1975 m. LKP revizijos komisijos narys. 

Palaidotas Saulės kapinėse. Iki 1991 m. jo vardu Vilniuje buvo pavadinta gatvė (dab. Islandijos g.).

Kūryba 
Parašė atsiminimų apie lenkų okupacijos laikus ir savo dalyvavimą pogrindinėje revoliucinėje veikloje, kelionių apybraižų, literatūros kritikos knygų. Buvo vienas lietuvių marksistinės bei sovietinės literatūros kritikos pradininkų, propagavo realizmą ir liaudiškumą.

Bibliografija 
 10 000 kilometrų aplink Europą, 1957 m.
 Kalba Vilniaus akmenys: iš 1926–1931 m. atsiminimų. – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1963. – 327 p., lenkų kalba – 1968 m.
 Audringi pavasariai, 1 t. / Jonas Karosas, Jonas Čekys. – Vilnius: Vaga, 1978.
 Audringi pavasariai, 2 t. – Vilnius: Vaga, 1979. – 374 p.
 Literatūra ir visoumenė: literatūros kritika ir apybraižos. – Vilnius: Vaga, 1982. – 236 p.

Įvertinimas 
 1962 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas
 1964 m. Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija

Šaltiniai

Nuorodos 
 Pirmasis žurnalistų Mokytojas // Lietuvos žinios, 2012-03-20

Lietuvos TSR politiniai veikėjai
Lietuvos žurnalistai
Lietuvos redaktoriai
Lietuvos pedagogai
Lietuvos enciklopedininkai
Kęstutis Karpavičius

Kęstutis Karpavičius (gimė 1933 m. sausio 8 d. Kaišiadoryse - mirė 2019 m. sausio 1 d. Druskininkuose) – Lietuvos biochemikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Biografija 
1958 m. baigė Vilniaus universitetą. 1986 m. chemijos mokslų daktaras.

1961–1967 m. dirbo Onkologijos institute, 1967–1995 m. Biochemijos institute, nuo 1993 m. profesorius.

Mokslinė veikla 
Tyrimų sritys – fiziologiškai aktyvūs junginiai. Susintetino priešvėžinių (antileukozinių) preparatų, chemosteriliantų, sukūrė ekologiškai nekenksmingą kovos su žemės ūkio augalų kenkėjais ir ligų nešiotojais būdą. 32 išradimų autorius, su kitais.

Bibliografija 
 Fenalolis, 1991 m.

Šaltiniai 

Lietuvos chemikai
Lietuvos biochemikai
Lietuvos išradėjai
Henrikas Vytautas Karvelis

Henrikas Vytautas Karvelis (g. 1933 m. gegužės 4 d. Anykščiuose) – Lietuvos statybos inžinierius konstruktorius.

Biografija 
1958 m. baigė Kauno politechnikos institutą. Nuo 1958 m. Miestų statybos projektavimo instituto inžinierius, 1984–1993 m. vyr. inžinieriaus pavaduotojas. 1993–2001 m. bendrovės „Pastatas“ direktorius. 1990–1992 m. dar ir Vilniaus inžinerinio statybos instituto dėstytojas, 1990 m. docentas.

Kūryba 
Su kitais parengė daugelio pastatų, daugiausia visuomeninių, konstrukcijų projektus, svarbesni:
 Miestų statybos projektavimo instituto rūmai, 1961 m.
 Vilniaus respublikinė ligoninė, 1966 m.
 Vilniaus klinikinė ligoninė, 1967 m., LTSR valstybinė premija, 1967 m., su kitais
 Vilniaus koncertų ir sporto rūmai – laikančiajai konstrukcijai pritaikė mišrią įtemptąją kabamąją konstrukciją, 1971 m., išradimo autorius, LTSR valstybinė premija, 1973 m., bendraautoriai Eduardas Chlomauskas, Zigmantas Liandzbergis, Jonas Kriukelis.
 Valkininkų vaikų sanatorija, 1970 m., TSRS Ministrų tarybos premija, 1972 m., su kitais

Šaltiniai 

Lietuvos inžinieriai statybininkai
Lietuvos pedagogai
Lietuvos išradėjai
Lietuvos konstruktoriai
LTSR valstybinės premijos laureatai
Kirenga

Kirenga () – upė Rusijoje, Irkutsko srityje; Lenos dešinysis intakas. Prasideda Baikalo kalnagūbryje, 6 km į vakarus nuo Baikalo ežero kranto. Teka į šiaurės vakarus Pribaikalės įduba. Įteka į Leną ties Kirensko.

Pagrindiniai intakai: Ulkanas, Minja (dešinieji), Chonda (kairysis). Upė būna užšalusi nuo spalio pradžios iki balandžio pabaigos ar gegužės pradžios. Kirengą kerta Baikalo-Amūro magistralė. Plukdomi sieliai. Upė laivuojama 480 km nuo žiočių, nuo Magistralno gyvenvietės.

Šaltiniai 

Rusijos upės
Primera División (Čilė)

Čilės pirmoji divizija (, oficialiai Campeonato Nacional BancoEstado (dėl rėmėjo)) – aukščiausia Čilės futbolo lyga ir pagrindinė šalies futbolo sistemos sudedamoji dalis, kurią organizuoja Čilės futbolo federacija.

Komandos per sezoną žaidžia du turnyrus: Apertura kuri įprastai yra žaidžiama tarp sausio ir birželio mėnesių ir Clausura kuri žaidžiama tarp liepos ir gruodžio mėnesių. Prieš Aperturos ir Clausuros turnyrus yra žaidžiama Ratų sistema. Nuo 2010 m. sezono grįžta prie vieno sezono tvarkaraščio.

Čilėje futbolas yra žaidžiamas nuo devyniolikto amžiaus paskutinių dešimtmečių. Daugiausia buvo žaidžiamas uostų miestuose turinčiuose didelę populiaciją: Valparaise, Kokimbo, Antofagaste, Ikike ir Talkahuane. 1895 m. birželio 19 d. Valparaise buvo įkurta Čilės futbolo asociacija. Tai buvo pirmoji organizacija, kuri stengėsi koordinuoti miesto klubų varžybas. Dvidešimto amžiaus pirmoje pusėje buvo įsteigta Čilės futbolo federacija. Dėl dviejų organizacijų FIFA 1925 m. atėmė Čilės narystę. 1926 m. sausio 24 d. dvi organizacijos susijungė į Čilės futbolo federaciją.

Tarp 1962 m. ir 1980 m. komandų skaičius išaugo iki 18 (prieš tai buvo tik 7 klubai), ir 16 tarp 1987 m. ir 2003 m., 1984 m. žaidė 26 komandos. 2008 m. komandų skaičius buvo sumažintas iki 20.

Dabartinės komandos 

2010 m. sezono komandos:

 Audax Italiano (La Florida, Čilės Santjagas)
 Cobreloa (Kalama)
 Club Deportes Cobresal (El Salvadoras)
 Colo-Colo (Makulas, Čilės Santjagas)
 Club de Deportes La Serena (La Serena)
 Everton de Viña del Mar (Vinja del Maras)
 Club Deportivo Huachipato (Talkauanas)
 Ñublense (Čiljanas)
 Club Deportivo O'Higgins (Rankagva)
 Club Deportivo Palestino (La Sisterna, Čilės Santjagas)
 San Luis Quillota (Kiljota)
 Santiago Morning (La Pintana, Čilės Santjagas)
 Santiago Wanderers (Valparaisas)
 Unión Española (Independensija, Čilės Santjagas)
 Unión San Felipe (San Felipė)
 Club Deportivo Universidad Católica (Las Kondesas, Čilės Santjagas)
 Universidad de Chile (Njunjoa, Čilės Santjagas)
 CD Universidad de Concepción (Konsepsjonas)

Nugalėtojai 

Legenda
 [A] = Apertura
 [C] = Clausura

Nuorodos 
 Čilės čempionatas 
 Čilės futbolo naujienos 

Amerikos futbolo lygos

it:Campionato cileno di calcio
Matera

Matera () – miestas Pietų Italijoje, Bazilikatos regione, Materos provincijoje.

Neskaitant žemės ūkio, kuris yra tradicinis verslas, XX a. dešimtame dešimtmetyje miestui ir aplinkinioms sritims svarbiausia ekonomikos šaka tapo baldai su apmušalais.
Miestas įsikūres mažame kanjone, kurį išrausė mažas upelis Gravina.

Istorija 

Materos apylinkės apgyvendintos nuo paleolito laikų. Miestą tariamai įkūrė romėnai III a. pr. m. e. ir pavadino Meteola konsului Liucijui Cecilijui Metelui atminti. 664 m. miestą užėmė lombardai ir jis tapo Benevento kunigaikštystės dalimi. VII-VIII a. gretimuose urvuose įsikūrė benediktinai ir graikų stačiatikiai. IX-X a. čia vyko kova tarp saracėnų, Bizantijos ir Šventosios Romos imperatoriaus, įskaitant Liudviką II, kuris sugriovė miestą. Apulijoje apsistojus normanams Meterą valdė nuo 1043 m. Viljamas Geležinė ranka.

Po kelių maro epidemijų ir žemės drebėjimų XV a. miestas tapo Aragono nuosavybe ir buvo atiduotas kaip feodas Tramontano šeimai. Bet 1514 m. gyventojai sukilo ir nužudė grafą Džiovanį Karlą Tramontaną. XVII a. Matera atiteko Orsinių šeimai ir tapo Terre d’Otranto di Puglia dalimi. Vėliau miestas tapo Bazilikatos sostine, kol Juozapas Bonapartas 1806 m. ją perkėlė į Potencą.

1927 m. ji tapo Materos provincijos sostine. 1943 m. rugsėjo 21 d. Matera buvo pirmasis Italijos miestas sukilęs prieš vokiečių okupaciją.

2014 m. spalio 17 d. Matera buvo išrinkta 2019 m. Europos kultūros sostine.

Nuotraukų galerija

Šaltiniai

Nuorodos 
 UNESCO vieta
 Matera – The Festivity of the Madonna della Bruna
 Museo Laboratorio della Civiltà Contadina
 BBC Naujienos: Italijos urvų miestas gauna naujas technologijas 
 Materos nuotraukos 
 Sassi di Matera PHOTO Tour
 The rock-hewn churches map of Matera
 Video Festa della Bruna 
 Sassi di Matera: tourist information about Matera and its Sassi  
 Video Sassi di Matera and Rupestral Churches 

Bazilikata
Italijos miestai
Regina (grupė)

„Regina“ – Bosnijos ir Hercegovinos roko grupė susiformavusi 1990 m. Sarajeve.

Trys grupės nariai Aco, Bojan ir Denis po ilgų vokalisto ieškojimų į grupę priėmė Davor Ebner. Grupė patyrė didžiulę sėkmę visoje Jugoslavijoje. Grupės kompozitorius yra Alexander Čović.

2000 m. du grupės nariai Aco ir Davor pradėjo savo solines muzikines karjeras, bet abu patyrė nesėkmę ir 2006 m. grupė susikūrė iš naujo.

Diskografija

Albumai 
 Regina (1990)
 Ljubav nije za nas (1992)
 Oteto od zaborava (1994)
 Pogledaj u nebo (1995)
 Godine lete (1995)
 Ja nisam kao drugi (1997)
 Kad zatvorim oči (1999)
 Devedesete (2000)
 Sve mogu ja (2006)
 Vrijeme je (2009)
 Kad poludimo (2012)

Eurovizijos dainų konkursas 2009 
2009 m. sausio 12 d. buvo patvirtinta, kad grupė atstovaus Bosnijai ir Hercegovinai Eurovizijos dainų konkurse 2009 m. Maskvoje, Rusijoje su daina „Bistra voda“.

Nuorodos 
 Oficiali svetainė
 Asmeninis MySpace puslapis
 

|-

Bosnijos ir Hercegovinos atlikėjai
Roko atlikėjai
Bosnijos ir Hercegovinos atstovai Eurovizijoje
2009 m. Eurovizijos dalyviai
KS Ada Velipojë

Velipojės „Ada“ – Albanijos futbolo klubas iš Velipojės.

Vyrų ekipa žaidė žemesniųjų pakopų pirmenybėse. Turi merginų komandą.

Istorija 
1996 m. kovo 6 d. įkurtas klubas. 

Nuo 2005–2006 m. sezono žaidė Pirmame divizione (antra pakopa), bet vėliau prarado vietą jame ir buvo pažeminti į Antrą divizioną (trečia pakopa).

Albanijos futbolo taurės turnyro pirmame etape susitiko su elito diviziono atstovais KF Teuta. 2015 m. rugsėjo 16 d. namuose pralaimėjo rezultatu 1:5.
2015 m. rugsėjo 30 d. svečiuose žaidė atsakomąsias rungtynes ir patyrė triuškinantį pralaimėjimą rezultau 1:6. Bendras dviejų rungtynių rezultatas buvo 12:2 varžovų nadai, kurie pateko į sekantį etapą, o KS Ada pasirodymą turnyre baigė.

Vyrų ekipa pastaruoju metu žaidė Antrame divizione (trečia pakopa).

Logotipo kaita

Apranga

Apranga namuose 
 Namuose žaidžia mėlyna balta apranga.

Aprangos svečiuose  
 Namuose žaidžia balta apranga  su mėlynais žymenimis.

Pavadinimo kilmė 
Ada, yra sala Adrijos jūroje, netoli Juodkalnijos.

Moterų futbolas 
KS Ada žaidžia moterų futbolo pirmenybėse.

Sezonai

nuo 2000/01 m. sezono 

|}

nuo 2019/20 m. sezono 

|}

Išnašos

Nuorodos 
 SOCCERWAY
 Transfermarkt
 RSSSF duomenų bazė

Ada
Klaidas

Klaidas () – upė Jungtinėje Karalystėje, pietų Škotijoje. Prasideda Pietinėse aukštumose, teka Vidurio Škotijos žemuma į šiaurės vakarus. Įteka į Airijos jūros Klaido užutėkį. Sudaro ilgą estuariją. 

Laivuojama, kanalu sujungta su Šiaurės jūra. Prie Klaido įsikūręs Glazgo miestas.

Šaltiniai 

Škotijos upės
Juozas Tysliava

Juozas Tysliava (1902 m. lapkričio 1 d. Geisteriškiuose, Keturvalakių valsčius, Vilkaviškio apskritis – 1961 m. lapkričio 11 d. Brukline) – Lietuvos poetas, vertėjas, žurnalistas, leidėjas.

Biografija 
Augo nepasiturinčioje šeimoje. Tėvas buvo miręs. Baigęs Keturvalakių mokyklą, mokėsi Vilkaviškio gimnazijoje, kurioje baigė keturias klases. 1919 m. įstojo į savanorių gretas. 1920 m. demobilizavosi iš Lietuvos kariuomenės.

Nuo 1920 m. dirbo „Steigiamojo Seimo darbų“ ir laikraščio „Žemdirbių balsas“ redakcijose, 1922 m. – Eltoje, laikraščio „Lietuvos aidas“ korespondentas. Toliau mokėsi gimnazijoje. 1922–1924 m. laisvo klausytojo teisėmis Lietuvos universitete studijavo literatūrą. 1925 m. gavo valstybinę stipendiją ir išvyko į Paryžių studijuoti žurnalistikos. Aplankė beveik visas Europos valstybes. 1928 m. Paryžiuje leido literatūros žurnalą „Muba“. 

1932 m. rudenį išvyko į JAV, kur praleido apie pusę savo gyvenimo. 1940–1961 m. redagavo laikraštį „Vienybė“, 1940 m. perėmė laikraščio leidimą. 1939–1941 m. redagavo žurnalą „Lietuva“. Buvo aktyvus JAV lietuvių bendruomenės veikėjas. Redaktoriaus ir žurnalisto darbas atimdavo daug laiko, todėl Amerikoje Juozas Tysliava kaip poetas buvo mažiau žinomas.

Mirė nuo širdies ligos 1961 m. lapkričio 11 d. Brukline. Urna su poeto palaikais buvo atgabenta į Lietuvą ir 1962 m. gruodžio 27 d. palaidota Vilniaus Rasų kapinėse. 

1993 m. Kauno Aleksoto mikrorajone Tylioji gatvė pavadinta J. Tysliavos vardu.

Kūryba 
1922 m. pasirodė pirmasis jo eilėraščių rinkinys „Žaltvykslės“. 1924 m. parengė poezijos antologiją „Sūduva“. 1928 m. leido įvairiakalbį modernaus meno žurnalą „Muba“ (Mūsų baro apžvalga). 1929 m. Prancūzijoje išleido poezijos knygelę „Vėjų taurė“ prancūzų kalba. Jos įvade poetas Oskaras Milašius rašė: „…mus labiausiai svaigina, – tai kvapas melancholijos, kurią skleidžia nuostabus, evangeliškas Lietuvos pavasaris…“ Save laikė senųjų prūsų palikuoniu; 1954 m. Amerikoje parašė poemą „Tawa nouson“ (Tėve mūsų), kurioje pasmerkė Mažosios Lietuvos užkariautojus.

Juozas Tysliava buvo savitas, individualaus braižo poetas, nepritapo nė prie vienos tuo metu buvusios literatūrinės srovės. Žavėjosi  Kazio Binkio kūryba, dalyvavo „Keturių vėjų“ literatūrinės grupės diskusijose. Svarbiausi jo lyrikos motyvai – gamta, meilė, kaimas ir miestas. Jo poetinis žodis jaunas ir veržlus, kūrybos centrinė figūra – šių laikų žmogus; jo vargai ir rūpesčiai, svajonės ir liūdesys.

Bibliografija 
 Žaltvykslės, 1922
 Traukinys, 1923
 Nemuno rankose, 1924, 1967
 Sūduva: suvalkiečių poezijos antologija, 1924
 Auksu lyta, 1925
 Tolyn, 1926
 Coup de vents (Vėjų taurė), 1929
 Poezija, 1935
 Tawa nouson (Tėve mūsų), 1954
 Tawa nouson: poema. – Vilnius: Baltos lankos, 2002. – 125 p.: iliustr. – ISBN 9955-00-072-4

Šaltiniai

Nuorodos 
 Antanas Vaičiulaitis. Juozas Tysliava. „Aidai“ 1961, nr. 9, 383 psl.
 Alfonsas Nyka Niliūnas. Keturi vėjai ir keturvėjininkai. „Aidai“ 1949, nr. 24, 112 psl.

Lietuvos krašto apsaugos savanoriai
Lietuvos leidėjai
Lietuvos poetai
Lietuvos redaktoriai
JAV lietuviai
Serie A (Ekvadoras)

Ekvadoro Seria A (Primera Categoría Serie A) – aukščiausia Ekvadoro futbolo lyga. Campeonato Nacional de la Serie A yra svarbiausios Ekvadoro futbolo federacijos vykdomos varžybos.

Iki 1950 m. Ekvadore vykdavo tik mėgėjiškos futbolo varžybos. Kitais metais Gvajo futbolo asociacija (isp. Asociación de Fútbol del Guayas) surengė pirmąsias profesionalų futbolo varžybas. Jas laimėjo Río Guayas. 1954 m. Pičinčos futbolo asociacija surengė savo profesionalų varžybas Kito ir Ambato miestų klubams. Jas laimėjo LDU iš Kito.

Abu šalies čempionatai buvo aukščiausiosios Ekvadoro pirmenybės, bet nei vieno iš šių čempionatų laimėtojas nebuvo laikomas šalies čempionu. Tai tesėsi iki 1957 m., kai buvo surengtos nacionalinės futbolo varžybos abiejų turnyrų nugalėtojams. 1958–1959 m. pirmenybės nevyko. 1960 m. buvo surengtos tokios pat varžybos kaip ir 1957 m. Pirmenybių klubų skaičius išaugo iki aštuonių, prieš tai žaidė tik keturios komandos. Klubams, užėmusiems paskutines vietas, 1967 m. buvo suformuota antra lyga (Segunda Categoría).

1971 m. Primera Categoría buvo padalinta į: Serie A (aukščiausia lyga) ir Serie B (žemesnio pajėgumo lyga). 2005 m. Serie A čempionatas buvo padalinta į Aperturą (atidarymo turnyras) ir Clausura (uždarymo turnyras), bet po metų to buvo atsisakyta.

Laimėtojai

Nuorodos 

 Oficiali svetainė ispanų kalba
 Ekvadoro futbolas ispanų kalba

Amerikos futbolo lygos
Kolva (Višera)

Kolva () – upė Rusijoje, Permės krašto šiaurėje; Višeros (Kamos baseinas) dešinysis intakas. Prasideda Komių Respublikos pasienyje, Kolvos Akmens kalno papėdėje. Teka daugiausia į pietus Šiaurinio Uralo vakarine pašlaite. Įteka į Višerą 34 km nuo jos žiočių, netoli Čerdynės miesto.

Didžiausi intakai: Beriozovaja (kairysis), Višerka (dešinysis). Vidutinis nuolydis 300 cm/km. Būna užšalusi nuo lapkričio pradžios iki balandžio pabaigos ar gegužės pradžios. Naudojama medienos plukdymui. Kolva laivuojama 241 km nuo žiočių ruože.

Šaltiniai 

Rusijos upės
Skylinis montavimas

Skylinis montavimas - serijinis elektronikos prietaisų montavimas, kai komponento išvadai yra įterpiami per skyles, išgręžtas spausdintoje schemoje, ir prilituojami prie aikštelių, esančių kitoje schemos pusėje.  
Vienu metu šis metodas buvo labai populiarus, apie 1980 metus taip buvo gaminama absoliuti dauguma elektronikos. Detales jungiantys takeliai gali būti tiek vienoje (senesnis metodas) tiek ir abiejose pusėse (detalės irgi lituojamos abiejose pusėse).

Privalumai 
Pro skyles prakišti ir kitoje pusėje prilituoti išvadai sukuria labai patvarią konstrukciją kuri patikimumu lenkia vėlesnes paviršinio montavimo technologijas. Todėl šiuo būdu tebemontuojami plokštėse esantys prijungimo lizdai ar stambūs komponentai kuriuos kitaip sunku patikimai įtvirtinti. Toks prijungimas taip pat atlaiko didesnes elektros sroves. Palyginus nelabai sunku pakeisti komponentus ar net pakartotinai panaudoti detales, ypač jei išvadų nedaug ir jie prilituoti tik vienoje pusėje.

Trūkumai 
Daugelio skylių gręžimas padidina kainą (paviršiniame montavime skylės gręžiamos tik kur reikia sujungti priešingose pusėse esančius takelius). Kadangi skylė visada pragręžiama kiaurai, ji užima vietą abiejose plokštės pusėse, net jei jungiantys takeliai reikalingi tik vienoje.

Šaltiniai
Primera División (Venesuela)

Venesuelos pirmasis divizionas (), dar vadinama Venesuelos lyga () – aukščiausia Venesuelos futbolo divizija, įkurta 1921 m. Ją organizuoja Venesuelos futbolo federacija. 1957 m. tapo profesionali.

2007–2008 m. sezone žaidė 18 klubų, per metus žaidžiančių du turnyrus: Apertura (nuo rugpjūčio iki gruodžio mėn.) ir Clausura (nuo vasario iki birželio mėn.). Absoliutus čempionas yra sprendžiamas tarp Aperturos ir Clausuros nugalėtojų. Abiejų turnyrų laimėtojai yra kvalifikuojami į Copa Libertadores.

Dabartinės komandos (2010–2011 m. sezonas)

Nugalėtojai

Mėgėjų era

Profesionalų era

Kasmetinės varžybos (vasario–rugpjūčio mėn.)

Sezoninės varžybos (rugpjūtis – gegužė)

Čempionai

Nuorodos 

 Venesuelos futbolo federacija ispanų kalba
 RSSSF 

Amerikos futbolo lygos
Asociación Nacional Pro Fútbol

Liga Profesional de Fútbol – aukščiausia Panamos futbolo lyga. Lygos sezonas yra padalintas į du atskirus atidarymo (Apertura) ir uždarymo (Clausura) metų sezonus. Kiekviename sezone žaidžia 18 klubų.

Lyga buvo įkurta 1988 m. ir iki 2009 m. vadinosi ANAPROF (Asociación Nacional Pro Fútbol). Pirmas sezonas startavo 1988 m. vasario 26 d., jame žaidė 6 komandos. Iki 2001 m. lyga nebuvo padalinta į Aperturos ir Clausuros sezonus. Nuo 1994 m. Panamoje buvo dvi atskiros lygos: ANAPROF ir LINFUNA, kurios susijungė 1996–1997 m. sezone.

2009 m. Panamos aukščiausioje futbolo lygoje žaidžia 10 klubų.

Daabartinės komandos

Laimėtojai

Nuorodos 

 ANAPROF klubų dalyvavimas UNCAF varžybose

Amerikos futbolo lygos
Panamos sportas
Brunėjaus herbas

Brunėjaus herbas taip pat pavaizduotas ir Brunėjaus vėliavoje. Herbas priimtas 1932 m. Herbe pavaizduoti penki pagrindiniai komponentai: vėliava, karališkas skėtis, sparnai, rankos ir pusmėnulis. Pusmėnulyje parašytas nacionalinis moto arabų raštu: „Visada tarnauti su Dievo vadovavimu“. Po šiuo plakatu - tautos pavadinimas parašytas arabų raštu „Brunei Darussalam“, taikos žemė.

 Sparnai vaizduoja teisingumo apsaugą ir taiką.
 Po sparnais, esantis pusmėnulis - Islamą, nacionalinį tikėjimą Brunėjuje.
 Rankos - valdžios pareigą, apsaugoti žmones.

Brunėjaus atributika
Valstybiniai herbai
Ragaudžiai

Ragaudžiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, prie kelio .

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Jonas Vizbaras (1869–1919), kunigas, knygų platintojas.

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Beržytė (Upytė)

Beržytė – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Upytės.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės