joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kirsnos valsčius

Kirsnos valsčius (; ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje. Centras – Didžioji Kirsna.

Istorija

Valsčius buvo įkurtas XIX a. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Kalvarijos apskričiai. 1870 m. gegužės 31 d. prie Kirsnos valsčiaus buvo prijungti trys Simno valsčiaus kaimai.

Šaltiniai

Kalvarijos apskrities valsčiai
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Kabliašaudė

Kabliašaudė, hakovnica (; ) – stambaus kalibro per laibgalį užtaisomas šautuvas (XV-XVI a.), po vamzdžiu turintis kablį, kuriuo būdavo užkabinamas už tvirtovės sienos, kad šaunant siena sulaikytų atatranką. 

Rusijoje kabliašaudes dažnai vadino  , kur  reiškia 'už palisado'). Tai rodė, kad kalbiašaudė yra tvirtovinis ginklas, skirtas šaudyti iš už tvirtovės tvoros. Rusijos kabliašaudės buvo dvejopos:
 sunkiosios kabliašaudės – su atrama, aptarnaujami dviejų karių.
 lengvosios kabliašaudės – aptarnaudavo 1-2 kareiviai. Tokios kabliašaudės vadintos ručnicomis. XV a. pabaigos lengvosios kabliašaudės ilgis būdavo 1 m, kalibras 20-25 mm. Padegamoji skylutė būdavo šone.

Šių ginklų vamzdžiai būdavo kalami iš geležies ar atliejami iš ketaus. Neretai jie būdavo aštuonbriauniai. 

Kulkos būdavo švininės. Pradžioje paraką padegdavo įkaitintų strypu arba dagčiu, vėliau atsirado patogesnės dagtinės spynos. XVII-XVIII a. buvo paplitusios kabliašaudės spyruoklinėmis dagtinėmis spynomis, taip pat buvo ir kabliašaudžių su ratukinėmis ir titnaginėmis spynomis.

Lietuvos didžiosios kunigaikštystės tvirtovėse kabliašaudes irgi naudojo. Turėjo kabliašaudžių, pvz., Radvilų Biržų pilis .

Nuorodos 

Šaunamieji ginklai
Fortifikacija
Kudrėnų valsčius

Kudrėnų valsčius (; ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje. Centras – Kudrėnai, vėliau – Barčiūnai.

Istorija

Valsčius buvo įkurtas XIX a. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Seinų apskričiai.

Šaltiniai

Seinų apskrities valsčiai
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Šilgalių valsčius

Šilgalių valsčius (; ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje. Centras – Šilgaliai, kurį laiką – Juškakaimiai.

Istorija

Valsčius buvo įkurtas XIX a. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Naumiesčio apskričiai. 1880 m. valčiuje gyveno 6466 žmonės.

Šaltiniai

Naumiesčio apskrities valsčiai
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Širvintos valsčius

Širvintos valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje. Centras – Keturkaimis. Valsčius vadinosi Šešupės intako Širvintos vardu.

Istorija

Valsčius buvo įkurtas XIX a. ir egzistavo iki 1870 m., priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Vilkaviškio apskričiai. 1870 m. gegužės 31 d. visi valsčiaus kaimai buvo prijungti prie Kybartų valsčiaus.

Šaltiniai

Vilkaviškio apskrities valsčiai
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Jaroslavas

Jaroslavas () – miestas pietryčių Lenkijoje, Pakarpatės vaivadijoje, 1975–1998 m. priklausęs Peremyšlio vaivadijai. Administracinis Jaroslavo pavieto (Powiat jarosławski) centras. Miestas turi 40,6 tūkst. gyv. Išplėtota maisto, tekstilės, stiklo, medžio apdirbimo, statybinių medžiagų pramonė.

Istorija 

Miestą XI a. įkūrė rusėnų kunigaikštis Jaroslavas Išmintingasis. 1375 m. lenkų kunigaikštis Vladislavas Opolčikas (Władysław Opolczyk) miestui suteikė Magdeburgo teises. Vystėsi kaip svarbus upių uostas prie Sano upės. XVI–XVII a. vyko didelės tarptautinės mugės. Miestą niokojo kazokų (1649 m.), švedų ir vengrų (1656–1657 m.) puldinėjimai. 1772 m. po ATR padalijimo atiteko Austrijai.

Žymios vietos 
 Senamiestis
 Turgaus aikštė
 Miesto tvirtovės liekanos
 Graikų katalikų bažnyčia
 Benediktinų vienuolynas (Šv. Nikolajaus bažnyčia, vyskupo bažnyčia, sakralinio meno rinkiniai, gynybiniai įtvirtinimai)
 Dominikonų vienuolyno bazilika
 Požeminių tunelių sistema

Sportas 
 Znicz Jarosław, Lenkijos krepšinio lyga (krepšinis)
 JKS 1909 Jarosław, IV lyga (futbolas)

Miestai partneriai 
Miestai, su kuriais Jaroslavas yra užmezgęs partnerystės ryšius:

  Michalovcė, Slovakija
  Oranžas, Prancūzija
  Dingelštedtas, Vokietija (Dingelstädt)
  Šionebekas, Vokietija (Schönebeck)
  Užhorodas, Ukraina
  Humenė, Slovakija
  Javorivas, Ukraina (Яворів)
  Viškovas, Čekija

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė  (lenkų k.)
 Jaroslavo žydų istorija  (lenkų k.)

Lenkijos miestai
Boleslavecas

Boleslavecas (, ) – miestas Lenkijos pietvakariuose prie Bobro upės, Žemutinės Silezijos vaivadijoje, 1975–1998 m. priklausęs Jelenia Guros vaivadijai.  Administracinis Boleslaveco pavieto (Powiat bolesławiecki) centras. Turi 39,6 tūkst. gyv. (2014 m.).

Boleslavecas dar vadinamas „Keramikos miestu“ dėl senų puodininkystės tradicijų, nuo seno prigijusių šiame mieste.

Istorija

Pirmą kartą Bolezlauez gyvenvietė paminėta 1201 m. 1257 m. besiplečiančiam miestui–tvirtovei suteiktos miesto teisės. 1523 m. svarbūs miesto istorijai, kaip religinio karo pradžia, jis tapo reformacijos centru. Viduramžiais vystėsi amatai ir prekyba, Karališkasis kelias (Via Regia) susiejo su Leipcigu.

1813 m. šiame mieste mirė rusų generolas feldmaršalas Michailas Kutuzovas. Jo kūnas buvo balzamuotas ir išsiųstas į Sankt Peterburgą, o po balzamavimo likę vidaus organai palaidoti vietos kapinėse. 1819 m. Prūsijos karalius Frydrichas Vilhelmas III čia pastatė karvedžiui atminti memorialą. II Pasaulinio karo metu prie jo palaidoti žuvę Raudonosios armijos kareiviai.

Po 1815 m. Boleslavecas priklausė Silezijos provincijai.
Pokariu Silezija atiteko Lenkijai, iš čia buvo iškeldinti vietiniai vokiečiai, kuriuos pakeitė lenkai iš rytinių šalies regionų.

2001 m. miestas šventė 750 metų jubiliejų, ta proga buvo suorganizuota istorinio Legnicos mūšio rekonstrukcija, kurioje buvo stabdomas mongolų veržimasis į Lenkiją 1241 m.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Oficiali svetainė (lenkų k.)
 Žydų bendruomenės istorija  (lenkų k.)
Lenkijos miestai
Vaitkabalių valsčius

Vaitkabalių valsčius (; ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje. Centras – Vaitkabaliai, vėliau – Beržiniai, Gražiškiai.

Istorija

Valsčius įkurtas XIX a. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Vilkaviškio apskričiai.

Šaltiniai

Vilkaviškio apskrities valsčiai
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Zyplių valsčius

Zyplių valsčius (; ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje. Centras – Zypliai, vėliau – Lukšiai.

Istorija

Valsčius įkurtas XVIII a. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Naumiesčio apskričiai. 1880 m. valsčiuje gyveno 6354 žmonės.

Šaltiniai

Naumiesčio apskrities valsčiai
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Tamošbūdžio valsčius

Tamošbūdžio valsčius (; ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje. Centras – Tamošbūdis, vėliau – Karčrūdė, Jankai.

Istorija

Valsčius buvo įkurtas XIX a. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Naumiesčio apskričiai.

Šaltiniai

Naumiesčio apskrities valsčiai
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Dabravolės valsčius

Dabravolės valsčius (; ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje. Centras – Stanislava.

Istorija 

Valsčius buvo įkurtas XIX a. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Naumiesčio apskričiai.

Gyvenvietės

Valsčiui XIX a. pabaigoje priklausiusios vietovės (lenkiškai):

 Antoniszki
 Dawczyszki
 Jagieliszki
 Jodeganie
 Juszki
 Kretkopie
 Kura
 Leoniszki
 Lokajcie (wieś i folwark)
 Łunkinia
 Mikity
 Nowosady
 Pożegrzdzie
 Postule
 Rogliszki
 Stanisława
 Syrwiły
 Szajcie
 Szukiety
 Szula
 Wiersznie
 Wilkija
</div>

Šaltiniai 

Naumiesčio apskrities valsčiai
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Jelenia Gura

Jelenia Gura (, , abiem kalbomis reiškia „Elnio kalną“, , ) – miestas-apskritis pietvakarių Lenkijoje, Žemutinės Silezijos vaivadijoje, 1975–1998 m. priklausė Jelenia Guros vaivadijai. Gyvena 84,3 tūkst. žmonių (2010 m.).

Istorija 

Miestą 1108 m. įkūrė Boleslovas III Kreivaburnis. 2008 m. miestas šventė 900 m. jubiliejų. 1288 m. suteiktos miesto teisės. Silezijos Piastams praradus miesto kontrolę, jis 1392 m. atiteko Bohemijai, kurią valdė Liuksemburgiečių dinastija. 1526 m. atiteko Habsburgų monarchijai. Prieš tai jau buvo mieste įsigalėjęs protestantizmas. Mieste vystėsi audimo pramonė. Imperatorius Ferdinandas II suteikė 1630 m. miestui privilegiją lengvųjų audinių gamybai. Stipriai nukentėjo per Trisdešimtmečio karo antpuolius. 1871 m. atiteko Vokietijos imperijai. Po I Pasaulinio karo buvo Prūsijos provincijos sudėtyje. Po II Pasaulinio karo perduotas Lenkijai.

Miestai partneriai 

  Baucenas, Vokietija
  Červija, Italija
  Erftštadtas, Vokietija
  Randersas, Danija
  Tekila, Chaliskas, Meksika
  Taileras, JAV
  Valkeakoskis, Suomija
  Vladimiras, Rusija
  Jablonecas prie Nisos, Čekija

Nuorodos 

 Sąrašas:Lenkijos miestai
 Miesto oficiali svetainė (lenkų k.)

Lenkijos miestai
Knuruvas

Knuruvas (, ) – miestas Lenkijos pietuose, apie 20 km į vakarus nuo Katovicų, 15 km į šiaurės rytus nuo Rybniko. Miestas įsikūręs Aukštutinės Silezijos aglomeracijos pramoniniame rajone, prie Bieravkos upės (Bierawka). Įeina į Glivicių apskrities (Powiat gliwicki) sudėtį. Turi apie 40 tūkst. gyv. Mieste išvystyta anglies gavybos pramonė.

Istorija 

Pirmą kartą Knuruvas paminėtas 1295 m. Vroclavo vyskupystės bažnytiniuose raštuose. Kaip ir visoje Silezijoje, XV–XVII a. miestą valdė įvairių monarchijų valdovai. 1875 m. pastatyta parako gamykla. Atradus apylinkėse anglies, sparčiai pradėta vystyti jos kasyba, imta steigti perdirbimo pramonės įmones, prie jų kurti darbininkų gyvenvietes, tiesti geležinkelio atšakas. Po II Pasaulinio karo buvo statomos naujos anglies gavybos šachtos, iškilo nauji gyvenamieji rajonai, kartu plečiama infrastruktūra. Miesto teisės suteiktos 1951 m.

Nuorodos 

 Oficialus miesto tinklalapis  (lenkų k.)
 Virtualusis miestas (lenkų k.)
 Knurovo miesto informacinis portalas (lenkų k.)

Lenkijos miestai
Žyrarduvas

Žyrarduvas () – miestas Lenkijos centre, Mazovijos vaivadijoje, 45 km į vakarus nuo Lenkijos sostinės Varšuvos, administracinis Žyrarduvo apskrities (Powiat żyrardowski) centras. Turi apie 41,2 tūkst. gyventojų.

Istorija 

Miestas susikūrė 1830 m. Broliai Lubenskiai 1833 m. čia įsteigė tekstilės fabriką. Vienu iš jo direktorių buvo linų verpimo staklių išradėjas, inžinierius iš Prancūzijos Philippe de Girard. XIX a. miestas tapo stambiu tekstilės pramonės centru. Vėliau prancūzo vardu, panaudojant sulenkintą formą, buvo pavadintas pats miestas. 1916 m. suteiktos miesto teisės.

Nuorodos 

 Oficiali svetainė (lenkų k.)
 Miesto žydų istorija (anglų k.)

Lenkijos miestai
Otvockas

Otvockas () – miestas Lenkijos centre, Mazovijos vaivadijoje, apie 25 km į pietryčius nuo Lenkijos sostinės Varšuvos, administracinis Otvocko apskrities (Powiat otwocki) centras. Miestas įsikūręs dešiniajame Vyslos upės krante. Turi apie 43,2 tūkst. gyventojų. Pasižymi išskirtine medine Swidermajer stiliaus architektūra.

Istorija 

Miestas minimas jau nuo XV a., tačiau tikram ekonominiam vystymuisi postūmį XIX a. antroje pusėje suteikė pro čia nutiestas geležinkelis, sujungęs su Varšuva. Otvockas greitai tapo populiariu priemiesčiu ir kurortine vietove. Čia lankėsi rašytojas Vladislavas Reimontas, politikas Jozefas Pilsudskis ir kitos įžymybės. 1916 m. suteiktos miesto teisės. 1936 m. buvo elektrifikuota geležinkelio linija į sostinę. II Pasaulinio karo metu Otvocke veikė žydų getas. Ypač pasižymėjo žydų gelbėtoja Irena Sendler.

1958 m. priemiestyje atidaryta pirmoji Lenkijoje atominė elektrinė (pirmasis reaktorius Ewa). 1974 elektrinė buvo išplėsta, pastatant 2-jį reaktorių Maria.

Nuorodos 

 Otvockao oficiali svetainė (lenkų k.)
 Miesto architektūra (lenkų k.)

Lenkijos miestai
Lesnictvo valsčius

Lesnictvo valsčius (; ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje. Centras – Lesnictvas, vėliau – Pūstelninkai.

Istorija

Valsčius buvo įkurtas XIX a. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Naumiesčio apskričiai.

Šaltiniai

Naumiesčio apskrities valsčiai
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Seradzas

Seradzas (, ) – miestas vidurio Lenkijoje, Lodzės vaivadijoje, apie 60 km į pietvakarius nuo Lodzės, 140 km į šiaurės rytus nuo Vroclavo. Miestas įsikūręs prie Vartos upės. Administracinis apskrities (Powiat sieradzki) centras, turi apie 44 tūkst. gyv. Vystoma lengvoji pramonė (drabužių siuvimas ir mezgimas), žemės ūkio produktų gamybos ir perdirbimo įmonės, malūnai, spirito varykla. Restauruotas senamiestis, bažnyčios traukia turistus.

Istorija 

Tai vienas seniausių miestų, įkurtas jau nuo XI a., miesto teises įgijęs 1247 m. Buvo viena iš mažųjų kunigaikštysčių istoriniame Didžiosios Lenkijos regione. Čia buvo karūnuoti trys lenkų monarchai. Karalius Kazimieras III Didysis pastatė pilį ginti Seradzui. Miestą puolė totoriai, bohemiečiai, kryžiuočių riteriai. Iki XVI a. buvo svarbiu prekybos centru, čia driekėsi Ispanijos ir Portugalijos pirklių maršrutai. XVII a. miesto ekonominę svarbą susilpnino karų su švedais padariniai, maras, gaisrai. XVIII a. mieste gyventojų sumažėjo iki 1,5 tūkst. žmonių.

Nuorodos 

 Seradzo oficiali svetainė  (lenkų k.)

Lenkijos miestai
Zdunska Volia

Zdunska Volia () – miestas vidurio Lenkijoje, Lodzės vaivadijoje, prie Pichnos upės, apie 45 km į vakarus nuo Lodzės. 1975-1998 m. priklausė Seradzo vaivadijai. Administracinis apskrities (Powiat zduńskowolski) centras, turi apie 44,4 tūkst. gyv.

Istorija 

Miestas įkurtas 1394 m. šalia prekybinio kelio iš Kališo į Petrakavą. Nuo XV a. mieste vystoma prekyba, jam buvo suteikta teisė organizuoti amatų muges. 1825 m. caras Aleksandras I suteikė miesto teises. Atsikėlė amatininkų ir prekybininkų iš Silezijos, Čekijos, Poznanės, Prūsijos ir Saksonijos. Miestas ėmė garsėti manufaktūromis, kurios kūrėsi vietoje smulkių gamintojų. Prekės buvo gaminamos ne tik vietinei rinkai, bet ir eksportuojamos į užsienį (Rusiją, Kiniją). 1903 m. pro miestą pravestas geležinkelis Kališas – Lodzė.

Miestų partnerystė 
  Zarasai, Lietuva
  Pietrasanta, Italija
  Valmiera, Latvija
  Lėrincis, Vengrija

Nuorodos 

 Zdunska Volios oficiali svetainė  (lenkų k.)
 Miesto žydų istorija (anglų k.)

Lenkijos miestai
Cechanuvas

Cechanuvas () – miestas vidurio šiaurės Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, apie 100 km į šiaurę nuo Lenkijos sostinės Varšuvos, administracinis apskrities (Powiat ciechanowski) centras. 1975–1998 m. buvo Cechanuvo vaivadijos centru. Turi apie 45,9 tūkst. gyv.

Mieste prie Lydynios (Łydynia) upės įsikūrę tarptautinės ir vietinės kompanijos: vokiečių „Bauer“, italų „Delitissue“, lenkų „Telekomunikacja Polska S.A.“, „Metaltech“, „Fanar“, „Cedrob“, „Ciechanowska Spółdzielnia Mleczarska“.

Istorija 

Apie miestą pirmą kartą rašoma 1065 m. Lenkijos karaliaus Boleslovo II Drąsiojo žemių perdavimo bažnyčiai dokumente. 1254 m. minimas kaip kašteliono rezidencijos vieta. Miestą puldinėjo kryžiuočių riteriai, prūsai, jotvingiai, lietuviai, švedai. Miestą gynė prie Lydynios pastatyta vietos kunigaikščių pilis. 1400 m. suteiktos miesto privilegijos. Viduramžiais po Varšuvos buvo didžiausias Mazovijos regiono miestas, svarbus amatų ir prekybos centras, pro kurį ėjo Gintaro kelias, pirklių maršrutai iš vakarų į rytus.

Nuorodos 
 Cechanuvo oficiali svetainė (lenkų k.)

Lenkijos miestai
Gdansko Starogardas

Gdansko Starogardas (, ) – miestas šiaurės vakarų Lenkijoje, Pamario vaivadijoje, apie 50 km į pietus nuo Gdansko–Gdynės–Sopoto „Trimiesčio“ (Trójmiasto) aglomeracijos prie Gdansko įlankos. Administracinis apskrities (Powiat starogardzki) centras. 1975–1998 m. buvo Gdansko vaivadijos centru. Turi apie 48,1 tūkst. gyventojų.

Istorija 

Apie „seno miesto“ gyvenvietę pirmą kartą rašoma 1198 m. Pomeranijos kunigaikščio Gžymislavo II dokumente, ją perduodant Maltos Ordino riteriams. Miesto statusą 1348 m. pagal Kulmo teisę suteikė Vokiečių ordino magistras Heinrichas Dusemeris.

1920 m. pagal Versalio sutartį miestas atiteko Lenkijai.

Galerija

Nuorodos 

 Gdansko Starogardo oficiali svetainė (lenkų k.)

Lenkijos miestai
Skernevicės

Skernevicės () – miestas-apskritis vidurio Lenkijoje, Lodzės vaivadijoje, pusiaukelėje tarp Lodzės ir Varšuvos. Administracinis apskrities (Powiat skierniewicki) centras įsikūręs prie Skernevkos (Skierniewka) upės. 1975–1998 m. laikotarpyje buvo Skernevicių vaivadijos centru.  Turi apie 49,1 tūkst. gyventojų.

Istorija 

Miestas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1359 m. Skernevicėms miesto teisės suteiktos 1457 m. pagal arkivyskupo Jano Sprovskio (Jan Sprowski) raštą. Teises 1463 m. patvirtino Kazimieras Jogailaitis. Garsioji Skernevicių geležinkelio stotis buvo Varšuvos–Vienos geležinkelio dalimi. 1884 m. rugsėjo 15 d. čia įvyko Trijų imperatorių lygos () susitikimas, kuriame dalyvavo rusų caras Aleksandras II, austrų imperatorius Pranciškus Juozapas I ir vokiečių kaizeris Vilhelmas I. 

Su miesto istorija susiję kompozitorius Frederikas Šopenas, rašytojas Vladislavas Reimontas, poetas Ignacijus Krasickis.

Nuorodos 

 Skernevicių miesto oficiali svetainė (lenkų k.)

Lenkijos miestai
Tomislav Pek

Tomislavas Pekas (g. 1985 m. spalio 22 d.) – Kroatijos futbolininkas, žaidžiantis HNK Šibenik komandoje saugo arba puolėjo pozicijose.

Profesionalo karjerą T.Pekas pradėjo 2003 m. Vos aštuoniolikos jis jau atstovavo Kroatijos aukščiausioje lygoje žaidusiai „NK Zagreb“ komandai. 2005 m. sezone futbolininkas persikėlė į Zagrebo priemiesčio „Samoboro“ komandą. 2006 m. sezone vilkėjo Kroatijos antrosios lygos „Inter Zapresic“ komandos marškinėlius, Vėliau žaidė "NK Zagorec", "NK "Predionica Klanjec", "HNK Segesta Sisak" ekipose. 2009 metais atsidūrė „HNK Gorica“ komandoje. 2012 m pasirašė kontraktą su Vilniaus miesto futbolo draugija "Žalgiriu".. 2012 metų tarpsezonyje "Žalgirio" ir Tomislavo Peko keliai išsiskyrė.  Šiuo metu futbolininkas rungtyniauja HNK "Šibenik" ekipoje.

Pasiekimai 
su VMFD Žalgiris Vilnius
 2011-2012 m. LFF taurės laimėtojas

Nuorodos 
 Statistika iš www.futbolinis.lt

Šaltiniai 

Pek
Pek
Skaržyskas-Kamena

Skaržyskas-Kamena () – miestas vidurio rytų Lenkijoje, Švento Kryžiaus vaivadijoje, apie 34 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos sostinės Kelcų. Administracinis apskrities (Powiat skarżyski) centras, įsikūręs prie Kamenos (Kamienna) upės. Turi apie 49 tūkst. gyv. Iki 1928 m. miestas vadinosi Kamena. Neformaliai vartojama pirmoji pavadinimo dalis – Skaržyskas.

Miestas yra svarbus geležinkelio mazgas. Pro čia praeina geležinkeliai Sandomieras–Koliuškai (Sandomierz, Koluszki) ir Krokuva–Varšuva.

Istorija 

Apie Milicos gyvenvietę (dab. Skaržysko ribose) pirmą kartą rašoma 1173 m., kai čia buvo susirinkę riteriai, o jiems vadovavo Mažosios Lenkijos kunigaikštis Kazimieras II Teisingasis. 

1923 m. Kamenai suteiktos miesto privilegijos. 1924 m. pastatyta ginkluotės gamykla MESKO. Dalis jos pastatų per II Pasaulinį karą buvo panaudoti priverčiamojo darbo stovyklai, kurioje žuvo tūkstančiai vietinių žydų.

Nuorodos 

 Skaržysko oficiali svetainė (lenkų k.)

Lenkijos miestai
Pulavai

Pulavai () – miestas pietryčių Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, apie 46 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos sostinės Liublino. Miestas įsikūręs prie Vyslos ir Kuruvkos (Kurówka) upių. Administracinis apskrities Pulavų apskrities centras. Turi apie 49,8 tūkst. gyv.

1846–1918 m. vadintas Naująja Aleksandrija (Nowa Aleksandria). Pulavuose yra išlikęs vienas didžiausių Lenkijoje klasicistinis dvaro ir parko ansamblis (1785–1810 m.), priklausęs didikų Čartoriskių giminei.

Istorija 

Apie Pulavus užsimenama nuo XVI a. Tuomet tai buvo Liublino gubernijos valsčiaus centras. Čia buvo įsikūrusi Čartoriskių giminė. Prašmatnus dvaras nuo 1784 m. priklausė LDK kunigaikščiui Adomui Kazimierui Čartoriskiui. 1801 m. jo žmonos Izabelės Fleming rūpesčiu įsteigtas pirmasis Lenkijoje muziejus. 1906 m. Pulavams suteiktos miesto teisės.

1920 m. rugpjūčio 13 d. Pulavuose Lenkijos maršalas Jozefas Pilsudskis įkūrė karinį štabą. Rugpjūčio 18 d. pradėdamos kontrataką prie Vepšo upės, lenkų pajėgos sėkmingai išstūmė Raudonąją armiją, turėjusią 177 tūkst. kareivių, iš Lenkijos ir kontroliavo teritoriją iki pat II Pasaulinio karo pradžios. Karo metu naciai Pulavuose buvo įsteigę 3 koncentracijos stovyklas.

1966 m. pastatyta didelė azoto trąšų gamykla Zakłady Azotowe Puławy, šiuo metu viena didžiausių pasaulio melamino gamintojų.

Nuorodos 

 Pulavų oficiali svetainė 

Liublino vaivadijos miestai
Augustovo valsčius

Augustovo valsčius () – nuo 1952 iki 1954 metų egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Bielsko apskrityje. Valsčiaus centras buvo Augustovo kaimas.

Istorija 
Valsčius įkurtas 1952 m. liepos 1 d. Bielsko apskrityje, Balstogės vaivadijoje prijungus dalį kaimų iš Bielsko ir Viškų valsčių. 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas.

Šaltiniai 

 Wykaz Gromad Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej według stanu z dnia 1.VII 1952 r., PRL, GUS, Warszawa;
 1952 m. Valsčiaus įkūrimo įstatymas (lenk.) ;
 1954 m. valsčiaus panaikinimo įstatymas (lenk.) ;
 1972 m. Lenkijos valsčių atkūrimo įstatymas (lenk.) .

Buvę Balstogės vaivadijos valsčiai
Bielsko valsčius
Viškų valsčius
Baciki Šrednių valsčius

Baciki Šrednių valsčius () – nuo 1952 iki 1954 metų egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Semiatičės apskrityje. Valsčiaus centras buvo Baciki Šrednių kaimas.

Istorija 
Valsčius įkurtas 1952 m. liepos 1 d. Semiatičės apskrityje, Balstogės vaivadijoje prijungus dalį kaimų iš Semiatičės valsčiaus. 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas.

Šaltiniai 

 Wykaz Gromad Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej według stanu z dnia 1.VII 1952 r., PRL, GUS, Warszawa;
 1952 m. Valsčiaus įkūrimo įstatymas (lenk.) ;
 1954 m. valsčiaus panaikinimo įstatymas (lenk.) ;
 1972 m. Lenkijos valsčių atkūrimo įstatymas (lenk.) .

Buvę Balstogės vaivadijos valsčiai
Semiatičės valsčius
Barščevo valsčius

Barščevo valsčius () – nuo 1945 iki 1954 metų egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Balstogės apskrityje. Valsčiaus centras buvo Barščevo kaimas.

Istorija 
Valsčius įkurtas po II pasaulinio karo Balstogės apskrityje, Balstogės vaivadijoje prijungus dalį kaimų iš Choroščo valsčiaus. 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas.

Šaltiniai 

 Wykaz Gromad Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej według stanu z dnia 1.VII 1952 r., PRL, GUS, Warszawa;
 1954 m. valsčiaus panaikinimo įstatymas (lenk.) ;
 1972 m. Lenkijos valsčių atkūrimo įstatymas (lenk.) .

Buvę Balstogės vaivadijos valsčiai
Choroščo valsčius
Boratinec Ruskų valsčius

Boratinec Ruskų valsčius () – nuo 1952 iki 1954 metų egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Semiatičės apskrityje. Valsčiaus centras buvo Boratineco Ruskų kaimas.

Istorija 
Valsčius įkurtas 1952 m. liepos 1 d. Semiatičės apskrityje, Balstogės vaivadijoje prijungus dalį kaimų iš Semiatičės ir Mielniko valsčių. 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas.

Šaltiniai 

 Wykaz Gromad Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej według stanu z dnia 1.VII 1952 r., PRL, GUS, Warszawa;
 1952 m. Valsčiaus įkūrimo įstatymas (lenk.) ;
 1954 m. valsčiaus panaikinimo įstatymas (lenk.) ;
 1972 m. Lenkijos valsčių atkūrimo įstatymas (lenk.) .

Buvę Balstogės vaivadijos valsčiai
Semiatičės valsčius
Mielniko valsčius
Barva (ugnikalnis)

Barvos ugnikalnis () – nebeaktyvus ugnikalnis vidurio Kosta Rikoje, Centrinėje Kordiljeroje, Heredijos provincijoje, 22 km į šiaurę nuo San Chosė. Aukštis – 2906 m.

Tai andezitinis kompleksinis ugnikalnis. Jo vakariniame šlaite yra trys kalvos, regimos nuo Centrinio slėnio, todėl kalnas dar vadinamas Las Tres Marijas (Las Tres Marías – „trys Marijos“). Viršūnėje yra apie tuzinas išsiveržimo angų, o šlaituose – keli parazitiniai kūgiai. Telkšo 4 vulkaniniai ežerai.

Nuo Kosta Rikos užkariavimo laikų nėra užfiksuota Barvos ugnikalnio išsiveržimų.

Nuorodos 
 Global Volcanism Program

Kosta Rikos ugnikalniai
Irasu

Irasu () – veikiantis ugnikalnis centrinėje Kosta Rikoje, Centrinėje Kordiljeroje, Kartago provincijoje, 30 km į šiaurę nuo Kartago. Aukštis – 3432 m.

Irasu yra kompleksinis vulkaninis skydas, užimantis 500 km². Tai aukščiausias aktyvus ugnikalnis šalyje. Turi 5 kraterius iš kurių 2 yra aktyvūs. Krateriuose telkšo keletas ryškiaspalvių vulkaninių ežerų. Ugnikalnis aktyvus – nuo 1723 m. jis išsiveržė bent 23 kartus. Dalį išsiveržimų lydėjo piroklastų srautai ir laharai, o vulkaniniai pelenai krito visame Centriniame slėnyje. Paskutinis Irasu išsiveržimas įvyko 1994 m. gruodžio 8 d.

Nepaisant savo potencialios grėsmės, Irasu yra populiarus turistinis objektas. Į viršūnę nutiestas automobilių kelias, vyksta autobusų reisai. Be to, kalne įrengta keletas svarbių telekomunikacijų perdavimo stulpų. Ugnikalnis ir jo apylinkės paskelbtos Irasu nacionaliniu parku. Giedromis dienomis (tiesa, tokios čia pastaiko retai) nuo kalno galima išvysti tiek Karibų jūrą, tiek Ramųjį vandenyną.

Nuorodos 
 Global Volcanism Program

Kosta Rikos ugnikalniai
Turialba (ugnikalnis)

Turialba () – veikiantis ugnikalnis vidurio Kosta Rikoje, Centrinėje Kordiljeroje, Kartago provincijoje, Turialbos kantone. Aukštis – 3340 m (antras pagal aukštį ugnikalnis šalyje, po Irasu).

Turialba yra bazaltinis-dacitinis stratovulkanas, iškilęs ant to paties pagrindo kaip ir Irasu. Pietvakarinėje kalno dalyje yra 3 krateriai. Yra keli piroklastiniai kūgiai. Šlaitai apaugę rūko miškais, yra krioklių.

Ugnikalnyje veikia fumarolės ir sulfatarai. XIX a. ugnikalnis buvo itin aktyvus, bet po 1866 m. išsiveržimo nurimo. Pastaraisiais metais (nuo 2001 m.) Turialba kelis kartus išsiveržė, apylinkėse paskleisdama pelenus ir garų srautus. Manoma, kad gali prasidėti naujas aktyvumo periodas ir kilti smarkesni išsiveržimai.

Kalnas ir jo apylinkės patenka į Turialbos nacionalinį parką, papėdėje įsikūręs Gvajabo nacionalinis paminklas.

Nuorodos 
 Global Volcanism Program

Kosta Rikos ugnikalniai
Legionovas

Legionovas () – miestas vidurio rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje. Miestas įsikūręs už 23 km į šiaurės rytus nuo Varšuvos miesto centro, 7 km į pietus nuo Zegžės tvenkinio (Jezioro Zegrzyńskie). Administracinis apskrities (Powiat legionowski) centras. 1975–1998 m. laikotarpyje priklausė Varšuvos vaivadijai. Turi apie 50,7 tūkst. gyv. 

Mieste išlikęs caro garnizono raudono mūro kareivinių kompleksas, savitos architektūros mediniai XIX a. kurorto vasarnamiai.

Istorija 

Miestas ėmė kurtis nutiesus geležinkelį į Rytų Prūsiją ir 1877 m. Naujosios Jablonos (Jabłonna Nowa) kaime pastačius geležinkelio stotį. Gretimoje Jablonoje rūmus (dab. Lenkijos Mokslų akademijos kongresų rūmai) buvo pasistatęs Stanislovo Poniatovskio brolis vyskupas Michailas Poniatovskis. 1892 m. čia įsikūrė carinės Rusijos kariuomenės garnizonas, buvo statomos kareivinės. 1912 m. suteiktos miesto teisės. 1919 m. Naujoji Jablona pervadinta Legionovu, pagerbiant caro kareivinėse įsikūrusius lenkų legionus. 1920 rugpjūčio mėn. generolo Liucijaus Želigovskio pajėgos čia suvaidino lemiamą vaidmenį mūšiuose su Raudonąja armija dėl Varšuvos.

Po 1925 m. Legionovas tapo populiaria varšuviečių poilsio vieta. Per II Pasaulinio karą Legionove veikė karo belaisvių lageris Stalag 368 ir žydų getas. Miestas buvo Varšuvos sukilimo dalimi.

Nuorodos 
 Legionovo miesto oficiali svetainė (lenkų k.) 

Lenkijos miestai
Zavercis

Zavercis () – miestas pietų Lenkijoje, Silezijos vaivadijoje. Miestas įsikūręs prie Vartos upės, už 41 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos sostinės Katovicų. Administracinis apskrities (Powiat zawierciański) centras. Turi apie 53,9 tūkst. gyv. (2006 m.). 

Zavercio miestas praeityje turėjo ir kitus panašiai skambančius vardus: Zaveyurchy, Zavertse, Zavirtcha, Zavyerche.

Istorija 

Pirmoji Kromołów gyvenvietė (dab. Zavercio vienas iš rajonų) minima nuo XII a. Miestas ėmė plėstis tik nutiesus pro jį geležinkelį Varšuva–Viena 1847 m. Po 25 metų apylinkėse veikė naujai atidarytos anglies ir geležies rūdos kasyklos. 1870 m. buvo atidarytas stiklo fabrikas – pirmoji pramonės įmonė mieste. Suklestėjo ir kitos pramonės šakos: pastatyti dideli medvilnės ir audimo fabrikai, metalų liejykla, plytų gamykla, lentpjūvė, garo ir vandens malūnai, mašinų gamybos įmonės. Augant ekonomikai, sparčiai daugėjo ir gyventojų.

Per II Pasaulinį karą miestas buvo vokiečių užimtas ir pavadintas Warthenau, čia buvo atidarytas žydų getas.

Sportas

Futbolas 
 Warta Zawiercie

 Lenkijos valstybės 1000 metų stadionas, kurio talpa 1 200 žiūrovų.

Tinklinis 
 Warta Zawiercie

Rankinis 
 Viret Zawiercie

Nuorodos 

 Zavercio miesto oficiali svetainė (lenkų k.)
 Zavercio istorija (lenkų k.)

Lenkijos miestai
Cešynas

Cešynas (, , ) − miestas pietų Lenkijoje, Silezijos vaivadijoje, prie sienos su Čekija; į vakarus nuo Belsko-Bialos.

Per miestą teka Olsos upė, dešinysis Oderio intakas. Kitoje upės pusėje išsidėstęs Čekijos miestas Česky Tešynas, kuris senovėje kartu su Cešynu sudarė vieną miestą. Jie buvo atskirti Versalio sutartimi po I Pasaulinio karo.

Istorija 
Viduramžiais miestas priklausė Cešyno kunigaikštystei.

Miestų partnerystė 
 Česky Tešynas, Čekija
 Genkas, Belgija
 Liucerna, Šveicarija
 Puckas, Lenkija
 Rožniava, Slovakija
 Teuva, Suomija

Nuorodos 
 Cešino muziejus (lenkų k.)

Lenkijos miestai
Starachovicės

Starachovicės () – miestas vidurio rytų Lenkijoje, Švento Kryžiaus vaivadijoje, apie 37 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos sostinės Kelcų, pusiaukelėje (apie 170 km) tarp Krokuvos ir Varšuvos. Administracinis apskrities (Powiat starachowicki) centras, įsikūręs vaizdingame Kamenos (Kamienna) upės slėnyje, apylinkėse stūkso Švento Kryžiaus kalnai (Góry Świętokrzyskie). 1975–1998 m. priklausė Kelcų vaivadijai. Turi apie 55,1 tūkst. gyv. (2008 m.). 1939-1949 m. laikotarpyje miestas vadinosi Starachowice-Wierzbnik.

Starochovicėse nuo 1948 m. įsikūrusi lenkiškų sunkvežimių gamykla FSC Star (Fabryka Samochodów Ciężarowych „Star“). Joje buvo pagamintas pirmasis popiežiui skirtas papamobilis. Šiuo metu gamykla priklauso vokiečių MAN SE koncernui ir „Star“ ženklo nebenaudoja.

Istorija 

Krzyżowa Wola gyvenvietėje (dab. Starachovicių ribose) nuo XV a. pradėta lydyti geležies rūdą. Augo rūdos kasyba, plėtėsi ir metalurgijos pramonė. 1624 m. suteiktos miesto teisės. 1921 m. pastatyta ginkluotės gamykla, kurioje buvo gaminamos įvairių tipų patrankos. Per II Pasaulinį karą sugriautos gamyklos vietoje pradėta gaminti sunkvežimius „Star“. 

1994 m. paskutinėje geležies rūdos šachtoje baigėsi žaliavų atsargos, ir ji buvo uždaryta, taip užbaigdama šimtametes kalnakasybos tradicijas šiame rajone. Naujoms ekonomikos šakoms vystytis padeda įsteigta speciali ekonominė zona. Atidarytas technikos muziejus supažindina su metalų gavybos ir lydymo pramonės istorija.

Nuorodos 

 Starachovicių oficiali svetainė (lenkų k.)

Lenkijos miestai
Didžiosios Lenkijos Ostruvas

Didžiosios Lenkijos Ostruvas () − miestas centrinėje Lenkijoje, Didžiosios Lenkijos vaivadijoje.

Istorija 
Miestas įkurtas XV a. pradžioje. 1404 m. Ostruvas Vielkopolski gavo miesto teises, tačiau dėl gaisrų ir karų miestas vystėsi silpnai. 1714 m. Maršalka Francišekas Bielinis patvirtino senąsias privilegijas ir suteikė naujų.

Radvilų giminė buvo daugelio miesto projektų mecenatai ir rėmėjai.

Miestų partnerystė 
  Lečė, Italija
  Deličas, Vokietija
  Nordhauzenas, Vokietija
  Kališas, Lenkija
  Brantfordas, Kanada

Sportas 
 Atlas Stal Ostrow WLKP − vyrų krepšinio komanda
 Ostrovia 1909 Ostrow Wielkopolski − vyrų futbolo komanda
 KM Ostrow Wielkopolski − spidvėjaus komanda.

Nuorodos 
 Informacija turistams (lenkų k.)

Lenkijos miestai
Bendzinas

Bendzinas (, ) – miestas pietų Lenkijoje, Dombrovos anglies baseine (Zagłębie Dąbrowskie), Silezijos vaivadijoje. Miestas įsikūręs Silezijos aukštumose, prie Vyslos intako Juodosios Premšos (Czarna Przemsza). Administracinis apskrities (Powiat będziński) centras, esantis už 13 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos sostinės Katovicų. Turi apie 58,4 tūkst. gyv. (2014 m.).

Istorija 

Pirmosios gyvenvietės ženklų šiose vietose randama iš ankstyvųjų viduramžių periodo archeologinių radinių. 1301 m. gyvenvietė paminėta rašytiniuose šaltiniuose. 1358 m. gavo Magdeburgo teises.

Iki II Pasaulinio karo Bendzinas buvo tipiškas, žydų apgyvendintas miestas. Pagal Rusijos imperijos gyventojų surašymo 1897 m. duomenis, čia iš viso gyveno 21 200 žmonių, tarp jų – 10 800 žydų (apie 51% visų gyventojų). Pagal 1921 m. surašymą, Bendzine gyveno 62,1% žydų (17 298 žm.). Vokiečių vermachto 1939 m. rugsėjo mėn. okupuotame mieste buvo sudeginta sinagoga, prasidėjo žydų žudynės. 1942 m. įsteigtas getas. 1943 m. vasarą dauguma jo gyventojų buvo išsiųsti mirti į gretimą Aušvico koncentracijos stovyklą.

Miestų partnerystė 

  Iževskas, Rusija
  Tatabania, Vengrija
  Kaišiadorys, Lietuva

Šaltiniai

Nuorodos 

 Bendzino miesto oficiali svetainė (lenkų k.)
 Bendzino žydų istorija (anglų k.)

Lenkijos miestai
Chlebiotkų valsčius

Chlebiotkų valsčius () – nuo 1919 m. iki 1954 m. egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje ir Varšuvos vaivadijoje, Lomžos apskrityje. Valsčiaus pavadinimas kilęs nuo Chlebiotkų kaimo, bet valsčiaus centras buvo Zavadų kaimas.

Istorija 

1925 m. liepos 1 d. iš dalies valsčiaus kaimų sukurtas naujas Rutkų valsčius. 1939 m. balandžio 1 d. valsčius perkeltas į Varšuvos vaivadiją. 1945 m. rugpjūčio 18 d. valsčius perkeltas į Balstogės vaivadiją. 1952 m. liepos 1 dieną valsčių sudarė 26 kaimai. Vykdant Lenkijos valsčių reformą, valsčius buvo panaikintas 1954 m. rugsėjo 29 dieną. Nuo 1973 m. sausio 1 d. valsčius tapo Zavadų valsčiaus dalimi.

Šaltiniai 

 Główny Urząd Statystyczny w Warszawie: Województwa centralne i wschodnie Rzeczypospolitej Polskiej – podział na gminy według stanu z dnia 1.IV 1933 roku, Książnica-Atlas, Lvovas 1933 m.;
 Wykaz Gromad Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej według stanu z dnia 1.VII 1952 m., PRL, GUS, Varšuva;
 1925 m. valsčiaus padalinimo įstatymas (lenk.) ;
 1938 m. valsčiaus perkėlimo į Varšuvos vaivadiją įstatymas (lenk.) ;
 1945 m. valsčiaus perkėlimo į Balstogės vaivadiją įstatymas (lenk.) ;
 1954 m. valsčiaus panaikinimo įstatymas (lenk.) ;
 1972 m. Lenkijos valsčių atkurimo įstatymas (lenk.) ;
  
Buvę Balstogės vaivadijos valsčiai
Zavadų valsčius
Rutkų valsčius
Chrabolų valsčius

Chrabolų valsčius () – nuo 1952 m. iki 1954 m. ir 1973–1976 metais egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Bielsko apskrityje. Valsčiaus centras buvo Chrabolų kaimas.

Istorija 
Valsčius sudarytas 1952 m. liepos 1 d. iš dalies Bielsko ir Viškų valsčių. Vykdant Lenkijos valsčių reformą 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas. 1973 m. sausio 1 d. atkūrus valsčių sistemą, valsčius buvo atkurtas ir gyvavo iki 1976 m. liepos 1 d., kai visi valsčiaus kaimai buvo įtraukti į Bielsko valsčių.

Šaltiniai 

 Liczba ludności z publikacji „Rocznik Demograficzny Polski“, GUS 1975–1995
 Wykaz Gromad Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej według stanu z dnia 1.VII 1952 r., PRL, GUS, Warszawa
 1952 m. valsčiaus įkūrimo įstatymas (lenk.) ;
 1954 m. valsčiaus panaikinimo įstatymas (lenk.) ;
 1972 m. Lenkijos valsčių atkūrimo įstatymas (lenk.) ;
 1976 m. Valsčiaus panaikinimo įstatymas (lenk.) .

Viškų valsčius
Bielsko valsčius
Buvę Balstogės vaivadijos valsčiai
Čarna Vieš Košcelnos valsčius

Čarna Vieš Košcelnos valsčius () – nuo 1919 iki 1954 metų egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Balstogės apskrityje. Valsčiaus centras buvo Čarna Vieš Košcelnos kaimas.

Istorija 
1927 m. balandžio 1 d. prie valsčiaus buvo prijungta dalis kaimyninio Sokulkos apskrities, Čarna Viešo valsčiaus kaimų. Vykdant Lenkijos valsčių reformą 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas. 1973 m. sausio 1 d. atkūrus valsčių sistemą, valsčiaus kaimai tapo Čarna Bialostockos valsčiaus dalimi.

Šaltiniai 
 
 Główny Urząd Statystyczny w Warszawie: Województwa centralne i wschodnie Rzeczypospolitej Polskiej – podział na gminy według stanu z dnia 1.IV 1933 roku, Książnica-Atlas, Lwów 1933 m.;
 Wykaz Gromad Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej według stanu z dnia 1.VII 1952 m., PRL, GUS, Warszawa;
 1927 m. naujų kaimų prijungimo prie valsčiaus įstatymas (lenk.) ;
 1954 m. valsčiaus panaikinimo įstatymas (lenk.) .

Buvę Balstogės vaivadijos valsčiai
Čarna Bialostockos valsčius
Čarna Viešo valsčius

Čarna Viešo valsčius () – nuo 1920 iki 1927 metų egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Sokulkos apskrityje. Valsčiaus centras buvo Čarna Bialostockos kaimas.

Istorija 

Valsčius įkurtas apie 1920 metus. 1927 m. balandžio 1 d. valsčiaus buvo panaikintas ir visi kaimai buvo priskirti kaimyniniam Balstogės apskrities, Čarna Vieš Košcelnos valsčiui.

Šaltiniai 
 
 Skorowidz miejscowości Rzeczypospolitej Polskiej – Tom V – Województwo Białostockie, Główny Urząd Statystyczny Rzeczypospolitej Polskiej, Warszawa 1924;
 1927 m. valsčiaus panaikinimo įstatymas (lenk.) .

Buvę Balstogės vaivadijos valsčiai
Čarna Bialostockos valsčius
Čartajevo valsčius

Čartajevo valsčius () – nuo 1952 iki 1954 metų egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Semiatičės apskrityje. Valsčiaus centras buvo Čartajevo kaimas.

Istorija 
Valsčius įkurtas 1952 m. liepos 1 d. Semiatičės apskrityje, Balstogės vaivadijoje prijungus dalį kaimų iš Semiatičės ir Drohičino valsčių. 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas.

Šaltiniai 

 Wykaz Gromad Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej według stanu z dnia 1.VII 1952 r., PRL, GUS, Warszawa;
 1952 m. Valsčiaus įkūrimo įstatymas (lenk.) ;
 1954 m. valsčiaus panaikinimo įstatymas (lenk.) ;
 1972 m. Lenkijos valsčių atkūrimo įstatymas (lenk.) .

Buvę Balstogės vaivadijos valsčiai
Semiatičės valsčius
Drohičino valsčius
Dmochi Glinkų valsčius

Dmochi Glinkų valsčius () – nuo 1919 iki 1948 metų egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Mazovijos Vysokio ir Mazovijos Ostruvo apskrityse. Valsčiaus pavadinimas kilęs nuo Dmochi Glinkų kaimo, bet valsčiaus centras buvo Čiževo kaimas.

Istorija 
Lenkijos Kongreso karalystės laikais valsčius priklausė Lomžos gubernijos, Mazovijos Ostruvo apskričiai. 1870 m. spalio 13 d. prie valsčiaus buvo prijungtas Čiževo kaimas.1927 m. spalio 1 d. valsčius priskirtas iš Mazovijos Ostruvo apskrities į Mazovijos Vysokio apskritį. Valsčius panaikintas 1949 m. sausio 1 dieną. Valsčiaus kaimai buvo priskirti Čiževo valsčiui.

Šaltiniai 

 Główny Urząd Statystyczny w Warszawie: Województwa centralne i wschodnie Rzeczypospolitej Polskiej – podział na gminy według stanu z dnia 1.IV 1933 roku, Książnica-Atlas, Lwów 1933 m.;
 1927 m. valsčiaus priskirimo kitai apskričiai įstatymas (lenk.) ;
 1952 m. valsčiaus panaikinimo įstatymas (lenk.) .

Buvę Balstogės vaivadijos valsčiai
Čiževo valsčius
Dobromilo valsčius

Dobromilo valsčius () – nuo 1952 iki 1954 metų egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Bielsko apskrityje. Valsčiaus centras buvo Dobromilo kaimas.

Istorija 
Valsčius įkurtas 1952 m. liepos 1 d. Bielsko apskrityje, Balstogės vaivadijoje prijungus dalį kaimų iš Bielsko valsčiaus. 1954 m. sausio 1 d. prie valsčiaus buvo prijungta dalis Kleščelės valsčiaus kaimų. 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas.

Šaltiniai 

 Wykaz Gromad Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej według stanu z dnia 1.VII 1952 r., PRL, GUS, Warszawa;
 1952 m. Valsčiaus įkūrimo įstatymas (lenk.) ;
 1953 m. kelių kaimų prijungimo prie valsčiaus įstatymas (lenk.) ;
 1954 m. valsčiaus panaikinimo įstatymas (lenk.) ;
 1972 m. Lenkijos valsčių atkūrimo įstatymas (lenk.) .

Buvę Balstogės vaivadijos valsčiai
Bielsko valsčius
Kleščelės valsčius
Dobžinevo Košcelnės valsčius

Dobžinevo Košcelnės valsčius () – nuo 1973 m. iki 2001 m. egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Balstogės apskrityje. Valsčiaus centras buvo Dobžinevo Košcelnės kaimas.

Istorija 
Valsčius įkurtas 1973 m. sausio 1 dieną. 2001 m. sausio 1 d. valsčiaus centras buvo perkeltas į Dobžinevo Dužės kaimą, tuo pačiu ir valsčiaus pavadinimas pakeistas į Dobžinevo Dužės valsčių.

Šaltiniai 

 1972 m. Lenkijos valsčių atkūrimo įstatymas (lenk.) ;
 2001 m. Valsčiaus panaikinimo įstatymas (lenk.) .

Dobžinevo Dužės valsčius
Buvę Balstogės vaivadijos valsčiai
Dolubovo valsčius

Dolubovo valsčius () – nuo 1952 iki 1954 metų egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Semiatičės apskrityje. Valsčiaus centras buvo Dolubovo kaimas.

Istorija 
Valsčius įkurtas 1952 m. liepos 1 d. Semiatičės apskrityje, Balstogės vaivadijoje prijungus dalį kaimų iš Grodzisko, Bočkų ir Bransko valsčių. 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas.

Šaltiniai 

 Wykaz Gromad Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej według stanu z dnia 1.VII 1952 r., PRL, GUS, Warszawa;
 1952 m. valsčiaus įkūrimo įstatymas (lenk.) ;
 1954 m. valsčiaus panaikinimo įstatymas (lenk.) ;
 1972 m. Lenkijos valsčių atkūrimo įstatymas (lenk.) .

Buvę Balstogės vaivadijos valsčiai
Grodzisko valsčius
Bočkų valsčius
Bransko valsčius
Dubiažino valsčius

Dubiažino valsčius () – nuo 1919 iki 1934 metų egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Bielsko apskrityje. Valsčiaus centras buvo Dubiažino kaimas.

Istorija 
Tarpukario laikotarpiu valsčius priklausė Bielsko apskričiai, Balstogės vaivadijai. 1934 m. spalio 1 d. valsčius buvo panaikintas, o jo kaimai padalinti Bielsko, Bočkų, Kleščelės ir Orlos valsčiams.

Šaltiniai 

 Główny Urząd Statystyczny w Warszawie: Województwa centralne i wschodnie Rzeczypospolitej Polskiej – podział na gminy według stanu z dnia 1.IV 1933 roku, Książnica-Atlas, Lwów 1933 m.;
 1934 m. valsčiaus panaikinimo įstatymas (lenk.) .

Buvę Balstogės vaivadijos valsčiai
Bielsko valsčius
Bočkų valsčius
Kleščelės valsčius
Orlos valsčius
Domanovo valsčius

Domanovo valsčius () – nuo 1919 m. iki 1934 m. ir 1952–1954 metais egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Bielsko apskrityje. Valsčiaus centras buvo Domanovo kaimas.

Istorija 
Tarpukariu valsčius priklausė Balstogės vaivadijos, Bielsko apskričiai. 1934 m. spalio 1 d. valsčius buvo panaikintas ir visi valsčiaus kaimai prijungti prie Bransko valsčiaus. 1952 m. liepos 1 d. buvo atkurtas prijungiant dalį kaimų iš Bransko ir Viškų valsčiaus. Vykdant Lenkijos valsčių reformą 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas.

Šaltiniai 

 Skorowidz miejscowości Rzeczypospolitej Polskiej – Tom V – Województwo Białostockie, Główny Urząd Statystyczny Rzeczypospolitej Polskiej, Warszawa 1924
 Wykaz Gromad Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej według stanu z dnia 1.VII 1952 r., PRL, GUS, Warszawa
 1934 m. valsčiaus panaikinimo įstatymas (lenk.) ;
 1952 m. valsčiaus įkurimo įstatymas (lenk.) ;
 1954 m. valsčiaus panaikinimo įstatymas (lenk.) .

Bransko valsčius
Viškų valsčius
Buvę Balstogės vaivadijos valsčiai
Holonkų valsčius

Holonkų valsčius () – nuo 1952 m. iki 1954 metų egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Bielsko apskrityje. Valsčiaus centras buvo Holonkų kaimas.

Istorija 
1919–1934 m. valsčiaus teritorijoje veikė Vidžgovo valsčius. Valsčius įkurtas 1952 m. liepos 1 d. Bielsko apskrityje, Balstogės vaivadijoje prijungus dalį kaimų iš Bočkų ir Bransko valsčių. 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas.

Šaltiniai 

 Wykaz Gromad Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej według stanu z dnia 1.VII 1952 r., PRL, GUS, Warszawa;
 1952 m. Valsčiaus įkūrimo įstatymas (lenk.) ;
 1954 m. valsčiaus panaikinimo įstatymas (lenk.) ;
 1972 m. Lenkijos valsčių atkūrimo įstatymas (lenk.) .

Buvę Balstogės vaivadijos valsčiai
Bočkų valsčius
Bransko valsčius
Jaluvkos valsčius

Jaluvkos valsčius () – nuo 1919 m. iki 1939 metų egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Valkavisko apskrityje. Valsčiaus centras buvo Jaluvkos kaimas.

Istorija 
Tarpukariu valsčius priklausė Balstogės vaivadijos, Valkavisko apskričiai. 1922 m. gruodžio 30 d. dalis valsčiaus kaimų buvo perduota į Tarnopolio valsčių. Po II pasaulinio karo rytinė valsčiaus dalis atiteko Baltarusijos TSR, o vakarinė Lenkijai, kur likę kaimai buvo priskirti Balstogės apskrities, Michalovo valsčiui.

Šaltiniai 
 
 Główny Urząd Statystyczny w Warszawie: Województwa centralne i wschodnie Rzeczypospolitej Polskiej – podział na gminy według stanu z dnia 1.IV 1933 roku, Książnica-Atlas, Lwów 1933
 Wykaz Gromad Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej według stanu z dnia 1.VII 1952 r., PRL, GUS, Warszawa
 1922 m. valsčiaus kaimų perdavimo kitam valsčiui įstatymas (lenk.) ;

Buvę Balstogės vaivadijos valsčiai
Michalovo valsčius
Pekarai

Pekarai (, ) – miestas-apskritis pietų Lenkijoje, Dombrovos anglies baseine (Zagłębie Dąbrowskie), Silezijos vaivadijoje, netoli Katovicų. Miestas įsikūręs Silezijos aukštumose, prie Brynicos upės (Brynica). Miestas turi administracines apskrities teises (miasto na prawach powiatu), jame gyvena apie 59,1 tūkst. gyv. (2008 m.), vienas iš Katovicų aglomeracijoje su 2,7 mln. gyv.

Pekarai yra Aukštutinės Silezijos dvasinis centras, Švč. Mergelės Marijos apsireiškimo vieta, pritraukianti piligrimų minias.

Istorija 

Pirmoji bažnyčia ir parapija įkurtos tarp 1303 ir 1308 m. Gyvenvietė ėmė vystytis, XV a. pradėjus kasti cinką ir šviną. Buvo valdoma suvokietėjusių Silezijos kunigaikščių, kildavo sukilimai prieš vokiečių valdovus.

1922 m. masiniai patriotiniai streikai Silezijoje privertė Vokietiją Pekarus perleisti Antrajai Lenkijos Respublikai, nes 86% gyventojų balsavo už prisijungimą prie atkurtos Lenkijos valstybės.

Nuorodos 

 Sąrašas:Lenkijos miestai
 Pekarų miesto oficiali svetainė (lenkų k.)
 Pekarų žydų istorija  (lenkų ir anglų k.)

Lenkijos miestai
Tarnovske Gurai

Tarnovske Gurai (, ) – miestas pietų Lenkijoje, Dombrovos anglies baseine (Zagłębie Dąbrowskie), Silezijos vaivadijoje, netoli Katovicų. Įsikūręs Silezijos aukštumose. Miestas yra administracinis apskrities (Powiat tarnogórski) centras, jame gyvena apie 60 tūkst. gyv. (2008 m.), vienas iš Katovicų aglomeracijoje, kurioje gyvena 2,7 mln. žmonių.

Istorija 

Miesto istorija susijusi su sidabro, cinko ir švino atradimu ir jų kasimu bei pramone. Miesto pavadinimas siejamas su pavadinimu Tarnovicių kaimo (Tarnowice), buvusio Senųjų Tarnovicių (Stare Tarnowice) rajone, ir Góry (lenkiškai „šachtos“). 2017 m. miesto švino, sidabro ir cinko šachtos įtrauktos į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

Nuorodos 

 Sąrašas:Lenkijos miestai
 Tarnovske Gurų miesto oficiali svetainė (lenkų k.)
 Miesto žydų istorija (lenkų ir anglų k.)
 UNESCO svetainė (anglų k.)

Lenkijos miestai
Žoros

Žoros (, ) – miestas-apskritis pietų Lenkijoje, Dombrovos anglies baseine (Zagłębie Dąbrowskie), Silezijos vaivadijoje, 30 km į pietvakarius nuo Katovicų. Miestas įsikūręs Aukštutinės Silezijos istoriniame regione. Turi administracines apskrities teises (miasto na prawach powiatu), jame gyvena apie 62,6 tūkst. gyv. (2006 m.).

Istorija 

Žoros – vienas seniausių Silezijos miestų. Pirmą kartą gyvenvietė prie kelio Cešinas–Krokuva paminėta 1258 m. Miesto teises pagal Magdeburgo teisę 1272 m. patvirtino Opolę ir Racibužą valdęs  kunigaikštis Vladislavas Opolietis (Władysław opolski). Nuo 1327 m. Žoros pateko į Bohemijos valdovų įtaką, nuo 1742 m. priklausė Prūsijai.

XVIII a. miestas buvo drabužių siuvimo centru, vėliau ėmė vystytis metalų ir mašinų gamybos pramonė. Po 1921 m. įvykusio plebiscito Sohrau atiteko Silezijos vaivadijai (Antrajai Lenkijos Respublikai), nors 69,4% gyventojų balsavo už Vokietiją. Po II Pasaulinio karo vietiniai vokiečiai iš šio rajono buvo iškeldinti.

Miestai partneriai 

 Kamp-Lintfortas, Vokietija (Kamp-Lintfort)
 Mezekevešdas, Vengrija (Mezőkövesd)
 Pasvalys, Lietuva
 Monso le Minas, Prancūzija

Nuorodos 

 Sąrašas:Lenkijos miestai
 Žorų miesto oficiali svetainė (lenkų k.)
 Žorų žydų istorija  (lenkų ir anglų k.)

Lenkijos miestai