joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Bielskas (Bielitz)

Bielskas (; , ) – iki 1951 buvęs nepriklausomas miestas Ciešino Silezijoje (Lenkija). 1951 m. jis buvo sujungtas su Biała Krakowska ir sudarė naują jungtinį miestą Bielsko-Bialą (). Buvęs Bielskas sudaro vakarinę dalį.

Bielską ant Bialos upės kranto XIII-XIV a. įkūrė kunigaikščiai Ciešino Piastai. Rašytiniuose šaltiniuose miestas pirmą kartą paminėtas 1312 m. Nuo pradžios mieste apsigyveno daug vokiečių, tad miestas tapo vokiečiakalbių centru Ciešino kunigaikštystėje. Tai išliko iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos.

XVIII a. prasidėjo spartus tekstilės pramonės vystymasis. XIX a. pradžioje mieste dirbo daugiau kaip 500 audėjų.

1920 m. dalijantis Ciešino Sileziją Bielskas tapo Lenkijos dalis, nors vietiniai vokiečiai ir protestavo.

Pagal 1910 m. Austrijos-Vengrijos surašymą miestas turėjo 18 568 gyventojus:
 15 144 (84,3 %) kalbėjo vokiškai
 2 568 (14,3 %) kalbėjo lenkiškai
 136 (0,7 %) kalbėjo čekiškai.
Žydams neleido rodyti jidiš kaip gimtosios kalbos, todėl jie užsirašė kalbantys vokiškai.
Pasiskirstymas pagal religijas:
 10 378 (55,9 %) – katalikai
 4 955 (26,7 %) – protestantai
 3 024 (16,3 %) – judėjai.
Miesto gyventojai žydai buvo sunaikinti Antrojo pasaulinio karo metu, o vokiečiai išvaryti po karo.

Lenkijos miestai
Ordinas (Andora)

Ordinas () – šiauriausia Andoros parapija. Taip pat to paties pavadinimo miestas. Parapijai priklauso El Serrat, Ansalonga, Sornàs, La Cortinada, Llorts, Segudet, Arans, Les Salines ir Arcalís gyvenvietės. Ribojasi su La Masanos, Kaniljo ir Enkampo parapijomis. Turi pasienio ruožą su Prancūzija. 

Aukščiausias parapijos taškas, iškilęs 2740 m, yra Casamanya kalnas.

Sportas

Futbolas
 FC Ordino – futbolo klubas.

Lankytinos vietos
Mieste yra įsikūręs „Sorteny“ nacionalinis parkas.

Galerija

Andoros parapijos
Andoros gyvenvietės
Vaclovas Alksninis

Vaclovas Alksninis (1902 m. gruodžio 15 d. Giraitėje, Šventežerio valsčius, Seinų apskritis – 1970 m. sausio 16 d. Niujorkas) – Lietuvos kariuomenės karininkas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija 

Sūnus Vytautas Alksninis. 1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1921 m. baigė Karo mokyklą. 1926–1939 m. Šaulių sąjungos Šakių rinktinės vadas. Vėliau gyveno ir dirbo Vilniuje. 1943 m. vokiečių išvežtas į Štuthofo koncentracijos stovyklą. Po pusės metų grįžo į Lietuvą. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Miuncheno apylinkės ir apygardos Lietuvių tremtinių bendruomenės valdybos narys. 1946 m. vienas Antibolševikinio tautų bloko steigėjų ir lietuvių atstovas jame. 1949 m. persikėlė į JAV, Niujorką. Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto, Lietuvos laisvės kovotojų sąjungos narys, Bendrojo Amerikos lietuvių fondo direktorius. Amerikos lietuvių karių veteranų legiono Dariaus ir Girėno posto vadas, Lietuvių karių veteranų sąjungos Niujorko skyriaus pirmininkas. Bendradarbiavo leidiniuose „Trimitas“, „Vienybė“, „Karys“, „Dirva“, „Darbininkas“.

Šaltiniai 

Lietuvos karininkai
Lietuvos publicistai
JAV lietuvių bendruomenės veikėjai
Šaulių sąjungos nariai
Vytautas Alksninis

Vytautas Alksninis (g. 1930 m. kovo 23 d. Šakiuose) – JAV lietuvių visuomenės veikėjas, energetikos inžinierius.

Biografija 
Tėvas Vaclovas Alksninis. 1944 m. su tėvais pasitraukė į Vokietiją. 1949 m. persikėlė į JAV. 1951–1953 m. Korėjos karo dalyvis. 1958–1986 m. Niujorko bendrovės „Ebasco Services“ projektuotojų grupės vadovas. 1964 m. baigė Niujorko koledžą.

1969 m. vienas Niujorko lietuvių „Kultūros židinio“ Brukline steigėjų, 1970–1985 m. jo komiteto pirmininkas. JAV lietuvių bendruomenės tarybos narys, 1985–1991 m. JAV lietuvių bendruomenės Niujorko apygardos, nuo 1997 m. Rytų Konektikuto apylinkės pirmininkas. Vienas Alfredo Seno fondo Lietuvai remti steigėjų.

Šaltiniai 

Lietuvos visuomenės veikėjai
JAV lietuvių bendruomenės veikėjai
Tarptautinio Teisingumo Teismo advokatų sąjunga

Tarptautinio Teisingumo Teismo advokatų sąjunga (, ICB, , BPI) – Tarptautiniame Teisingumo Teisme Hagoje registruotus advokatus vienijanti nevyriausybinė organizacija, asociacija.

Tikslai 
Vienas iš ICB tikslų - garantuoti advokatų Teisingumo Teisme teisinę veiklą, advokatų nepriklausomumą, siekiant užtikrinti liudytojams ir kaltinamiesiems teisę į teisingą teismą. ICB veikia etikos, teisėkūros bei teisinio advokatų švietimo srityse, rengia seminarus, renginius.

ICB sąjunga įsteigta 2002 m. birželio 15 d. konferencijoje Monrealyje (Kanada). Pirmasis visuotinis susirinkimas įvyko 2003 m. kovo 21-22 d Berlyne, kur dalyvavo 400 narių iš 50 valstybių. Nariai yra iš visų žemynų. 4 Tarybos nariai kaip regioniniai koordinatoriai atsakingi už tokias pasaulio dalis kaip Azija, Lotynų Amerika su Karibika, Juodoji Afrika („Subsachara“) ir Arabų pasaulis.

Nuo 2005 m. ICB vadovauja vokietis Eberhard Kempf, vienas ICB steigėjų.

Nuorodos 

 Oficiali svetainė (anglų, prancūzų k.)

Advokatų organizacijos
Tarptautinės nevyriausybinės organizacijos
Tarptautinė advokatūra
Danielius Alseika

Danielius Alseika (1881 m. sausio 1 d. Urviai, Skuodo valsčius – 1936 m. gegužės 9 d. Vilnius) – gydytojas, Vilniaus krašto lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija 
Gimė valstiečių šeimoje, vyresnysis brolis Albinas Alseika užaugęs tapo Romos katalikų kunigu, visuomenės veikėju. 

Danielius 1910 m. baigė Tartu universiteto Medicinos fakultetą. Spaudos draudimo laikotarpiu rašė į „Varpą“, „Ūkininką“. Dalyvavo Lietuvos demokratų partijos veikloje. 1905 m. Didžiojo Vilniaus seimo dalyvis, vienas Lietuvos valstiečių sąjungos steigėjų. Per Pirmąjį pasaulinį karą Rusijos imperijos kariuomenės karo gydytojas Minske, dirbo lietuvių tremtinių, pabėgėlių organizacijose. 1917–1918 m. dalyvavo lietuvių karių suvažiavimuose Rusijoje. vokiečių kariuomenei 1918 m. vasario mėn. užėmus Minską su žmona Veronika ir A. Krutuliu įkūrė Lietuvių sanitarinės pagalbos draugiją, iki mirties jos pirmininkas. Draugija rusų paliktą ligoninių inventorių 17 vagonų 1918 m. liepos mėn. atgabeno į Vilnių, kur rudenį su žmona ir A. Krutuliu įsteigė polikliniką, ilgainiui virtusią pirmąja miesto lietuvių ligoninę, 1918–1933 m. jos vedėjas.

1918 m. lapkričio mėn. nuo liaudininkų kooptuotas į Lietuvos Tarybą. 1920 m. Vilniaus krašto sveikatos reikalų vedėjas. 1920–1921 m. JAV rinko aukas „Varpo“ bendrovei, Vilniaus krašto lietuviams. 1923–1928 m. Laikinojo Vilniaus lietuvių komiteto, 1929–1934 m. draugijos „Kultūra“ pirmininkas; 1928 m. įsteigė, leido ir redagavo žurnalą „Vilniaus šviesa“. 1926 m. Lietuvos ūkio draugijos steigėjas, 1918–1934 m. Lietuvių mokslo draugijos veikėjas. 1929 m. įsteigė laikraštį „Vilniaus žodis“, iki 1931 m. jo faktinis redaktorius. 1927 m. Varšuvoje keturiomis kalbomis leisto žurnalo „Natio“ vienas redaktorių ir bendradarbių. Lenkų okupacinės administracijos Vilniuje buvo nuolat persekiojamas, suimamas. 

Žmona Veronika Alseikienė, sūnus Vytautas Kazimieras Alseika, duktė Marija Birutė Alseikaitė-Gimbutienė.

Bibliografija 
 Lietuvių tautinė idėja istorijos šviesoje, 1924 m.;
 Vilniaus krašto lietuvių gyvenimas 1919–1934 m., 1935 m.

Šaltiniai 

Lietuvos gydytojai
Lietuvos visuomenės veikėjai
Didžiojo Vilniaus Seimo atstovai
Karo medikai
Veronika Alseikienė

Veronika Alseikienė-Janulaitytė (1883 m. gegužės 18 d. Malavėnai, Šiaulių apskritis – 1971 m. rugsėjo 26 d. Kaunas) – Lietuvos gydytoja oftalmologė, medicinos mokslų daktarė, Vilniaus krašto visuomenės veikėja.

Biografija 

Jauniausia 13 vaikų šeimoje, kurioje išgyveno broliai Kalikstas, Juozas, Petras, Pranciškus, Jurgis, Augustinas, seserys Ona ir Julija. Vyras Danielius Alseika (susituokė 1910 m.), sūnus Vytautas Kazimieras Alseika, duktė Marija Birutė Alseikaitė-Gimbutienė.

Mokėsi Šiaulių mergaičių gimnazijoje, iš kurios už lietuviškos spaudos platinimą pašalinta. 1902 m. baigė Mintaujos gimnaziją. Studijavo mediciną Berne, Vienoje, Berlyne. 1908 m. daktaro laipsniu baigė Berlyno universitetą, pirmoji lietuvaitė akių gydytoja, gavusi tokį mokslinį laipsnį užsienyje. Darbo vadovas pasiūlė dirbti asistente Berlyno akių klinikoje, bet ji atsisakė.

Nuo 1908 m. dirbo Simbirske, kur atliko trachomos, kataraktos operacijas. 1913–1914 m. su vyru gyveno Vienoje, prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui grįžo į Lietuvą, dirbo Vilniaus Raudonojo Kryžiaus ligoninėje, vėliau Voroneže, kur tuo metu apsistojo nemažai lietuvių pabėgėlių. 1915–1918 m. gydytojavo Minske. Ten su vyru ir A. Krutuliu įkūrė Lietuvių sanitarinės pagalbos draugiją, 1918 m. su jais Vilniuje įsteigė polikliniką, ilgainiui virtusią pirmąja miesto lietuvių ligonine. Iki 1931 m. joje dirbo, Akių ligų skyriaus vedėja. Padarė apie 300 akies kataraktos operacijų. Vilniuje įsteigė mergaičių amatų mokyklą, kartu su kitais – „Kultūros“ draugiją.1931 m. su vaikais, kad jie galėtų siekti mokslo lietuviškose mokyklose, persikėlė į Kauną, gydytojavo Kaune.

Šaltiniai 

Knygnešiai
Lietuvos oftalmologai
Teismo kurjeris

Teismo kurjeris - teismo tarnautojas, kurjeris; teisinė pareigybė. Teismo kurjeris pristato adresatams teismo šaukimus, kaltinamąsias išvadas ir kitus dokumentus.

Kurjeriui teisinio išsilavinimo reikalavimai netaikomi. Asmuo turi turėti vidurinį išsilavinimą.

Nuorodos 
 Europos Komisijos Europos teismų tinklo tinklalapis

Teisminės pareigybės
AbiWord

AbiWord – nemokama teksto apdorojimo programa, savo savybėmis primenanti Microsoft Word, tačiau turinti kiek mažiau funkcijų.

Programa pasižymi greitu veikimu, veikia daugumoje operacinių sistemų, įskaitant Linux, FreeBSD, Mac OS X, Microsoft Windows, QNX, BeOS (nebepalaikoma).

Naudojant AbiWord galima apipavidalinti puslapius ir pastraipas, yra integruotas automatinis rašybos taisymas, ženklų tekste skaičiavimas, interaktyvus valdymas, stilių integracija, galimybės atstatyti ankstesnę ar grįžti į vėlesnę padėtį, yra paieškos ir keitimo funkcijos bei grafikos įkėlimo galimybė.

AbiWord gali atidaryti bei redaguoti dokumentus, sukurtus Microsoft Word ir rtf formatais, taip pat išsaugoti HTML, PDF ir kitais formatais.

Išnašos

Nuorodos 

 AbiWord svetainė

Laisvoji programinė įranga
Kazimieras Juozas Ambrasas

Kazimieras Juozas Ambrasas (g. 1934 m. birželio 1 d. Surgučiuose, Sasnavos valsčius, Marijampolės apskr.) – SJ, literatūros tyrinėtojas, publicistas, vertėjas.

Biografija 
1957 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą, 1959–1962 m. studijavo anglų kalbą. 1972 m. apgynė kandidatinę disertaciją. Dirbo žurnalų redakcijose, 1970–1988 m. dėstė Vilniaus, 1988–1989 m. Poznanės Adomo Mickevičiaus universitete. Nuo 1987 m. docentas.

Nuo 1981 m. birželio 20 d. jėzuitas. Studijavo pogrindinėje kunigų seminarijoje. Talkino redaguojant pogrindinius leidinius „Aušra“ ir „Lietuvos Katalikų Bažnyčios Kronika“. Tačiau saugumui atidžiai sekant, šią veiklą teko nutraukti. 1988 m. rugpjūčio 16 d. Skaistgiryje arkivyskupas Julijonas Steponavičius įšventino diakonu, kitą dieną – kunigu. 1989 m. lietuvių kalbą dėstė Kauno tarpdiecezinėje kunigų seminarijoje. Nuo 1990 m. dirbo Vatikano radijo lietuviškų programų redakcijoje, sielovados darbą Filipinuose, Indijoje. Nuo 1991 m. Lietuvos katalikų mokslų akademijos narys, nuo 1993 m. Aušros vartų parapijos Montrealyje, nuo 2001 m. Čikagos jėzuitų namų kunigas. Dėstė Lituanistikos institute Čikagoje. Šiuo metu gyvena Kauno jėzuitų namuose.

Išvertė knygų iš anglų, rusų, lenkų, italų kalbų.

Ambrasas-Sasnava tyrinėjo vertimo teoriją ir praktiką, parašė knygas:
 Vertimo mokslas, (1978),
 Vertimo tyrinėjimai, (1984),

Jis paskelbė publicistikos:
 kelionių įspūdžių knygą: Taboro kalno šalis, (1995),
 Simonas iš Valtūnų (apie prel. S. Morkūną, 1997)

Vertė iš anglų kalbos prozą.

Bibliografija 
 K. Ambrasas-Sasnava. Vertimo mokslas, studija, 1978 m.;
 K. Ambrasas-Sasnava. Vertimo tyrinėjimai, studija, 1984 m.;
 Taboro kalno šalis, apybraižų rinkinys, 1994 m.;
 Simonas iš Valiūnų, 1997 m.;
 Kilimandžaras, 2000 m.

Šaltiniai 

Lietuvos kalbininkai
Lietuvos jėzuitai
Jurgis Ambraška

Jurgis Ambraška (1906 m. rugsėjo 19 d. Kūjėnuose, Surviliškio valsčius, Kėdainių apskritis – 1945 m. spalio 26 d. Auksučiuose, Gruzdžių valsčius) – Lietuvos pedagogas, mokyklinių vadovėlių autorius.

Biografija 
1927 m. baigė Kėdainių mokytojų seminariją, dirbo Kalvarijos progimnazijoje. 1931 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakulteto Filosofijos skyrių. Priklausė aušrininkų, „Naujosios mokyklos“ draugijoms, Lietuvos mokytojų profesinei sąjungai. Vienas ir kartu su kitais parengė kalbos ir literatūros vadovėlių, 1937 m. išvertė A. Šmyderio knygą „Didaktika“. Bendradarbiavo žurnaluose „Aušrinė“, „Mokykla ir visuomenė“, 1939–1941 m. žurnalo „Mokykla ir gyvenimas“ redaktorius.

1940 m. sovietams okupavus Lietuvą – Kauno apskrities liaudies švietimo skyriaus vedėjas. Nužudytas neaiškiomis aplinkybėmis.  Palaidotas senosiose Kuršėnų katalikų kapinėse.

Bibliografija 
 Mano knygelė: vadovėlis, su kitais, 5 d., 1934–1938 m.
 Aušrelė: vadovėlis, su kitais, 6 d., 1936–1938 m.
 Trumpa lietuvių kalbos gramatika, 2 d., 1937–1940 m.
 Literatūros skaitymai: vadovėlis, su kitais, 1940 m.
 Skaitymo-rašymo pradžia suaugusiems, 1941 m.
 Lietuvių kalbos gramatika pradžios mokyklai, 1946 m., 1962 m.

Šaltiniai 

Lietuvos pedagogai
Lietuvos redaktoriai
Akmena (Glitiškės)

Akmena – kaimas Vilniaus rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje, prie senojo Vilniaus–Molėtų kelio (), į šiaurės rytus nuo Maseliškių. Seniūnaitijos centras. Pro kaimą teka Širvintos intakas Akmena. Medinė Akmenos sentikių cerkvė (nuo 1937 m.) stovi gretimame Maseliškių kaime.

Istorija 

Pirmoji Akmenos sentikių cerkvė pastatyta apie 1865 metus, tiesiant Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelį. Kaimas rusiškai vadintas Акмяны.

1937 m. pastatyta nauja cerkvė ir įkurta parapija (iki tol sentikiai priklausė Žemaitėlių parapijai). 1946 m. parapiją įregistravo sovietų valdžia.

Gyventojai

Nuorodos 
 Masališkių (Akmenos) sentikiai

Šaltiniai 

Vilniaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Saulius Ambrazas

Saulius Ambrazas (1957 m. lapkričio 5 d. Kaune – 2010 m. rugpjūčio 30 d.) – Lietuvos kalbininkas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija 
Tėvas Vytautas Ambrazas. 1981 m. baigė Vilniaus universitetą. 1981–1984 m. mokėsi Vilniaus universiteto aspirantūroje, 1984 m. apgynė daktaro disertaciją „Veiksmų pavadinimai (nomina actionis) senojoje lietuvių kalboje“, filologijos mokslų kandidatas. 1995 m. apgynė monografiją „Daiktavardžių darybos raida. Lietuvių kalbos veiksmažodiniai vediniai“, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.

Nuo 1984 m. dirbo Lietuvių kalbos institute, iš pradžių jaunesnysis, vėliau vyresnysis, nuo 1995 m. Kalbos istorijos ir dialektologijos skyriaus vyriausiasis mokslo darbuotojas. Mokslinių žurnalų „Archivum Lithuanicum“ ir „Baltų filologija“ redaktorių kolegijų narys. Nuo 2000 m. Lietuvių kalbos instituto tarybos ir Vytauto Didžiojo universiteto Senato narys.

Mokslinė veikla 
Tyrė lietuvių kalbos vardažodžių darybą. 1993 m. redagavo italų kalbininko Pjetro Dinio parengtą H. J. Lysiaus „Mažąjį katekizmą“.  1995–2000 m. vadovavo senųjų lietuviškų raštų kompiuterinio banko kūrimui.

Bibliografija 
 Daiktavardžių darybos raida, monografija, 2 d., 1993–2000 m.
 Lietuvių kalbos atlasas, vienas rengėjų, t. 3, 1991 m.

Šaltiniai 

Baltistai
Lietuvos kalbininkai
Lietuvos redaktoriai
Vytautas Ambrazas

Vytautas Ambrazas (1930 m. kovo 25 d. Kaune – 2018 m. vasario 23 d. Vilniuje) – Lietuvos filologas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija 
Brolis Algirdas Jonas Ambrazas (1934–2016), sūnus Saulius Ambrazas (1957–2010).

1947–1948 m. studijavo Vytauto Didžiojo universitete, 1952 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. Nuo 1953 m. Lietuvių kalbos instituto mokslinis bendradarbis, 1989–2001 m. Gramatikos skyriaus vadovas. 1958 m. filologijos mokslų kandidatas, 1980 m. filologijos mokslų daktaras.  Nuo 1996 m. profesorius (VDU). 

Skaitė paskaitas Kauno Vytauto Didžiojo universitete (1995–1996 m.), Čikagos ir Kalifornijos (1988 m.), Pizos (1990 m.), Genujos (1994 m.), Florencijos, Parmos ir Potencos (1990, 1994 m.), Stokholmo (1995 m.) universitetuose. 

1983 m. Milano kalbotyros draugijos narys korespondentas. 1991–2001 m. Lietuvos mokslo tarybos narys. Valstybinės lietuvių kalbos komisijos narys. Aštuonių apgintų daktaro disertacijų mokslinis vadovas.

Mokslinė veikla 
Pagrindinės mokslinio darbo kryptys – lietuvių kalbos istorinė sintaksė, teorinė ir normatyvinė gramatika. Apibendrino dalyvių tyrimus lietuvių ir kitose baltų kalbose, šiomis temomis paskelbė darbų lietuvių ir užsienio filologiniuose leidiniuose.

Bibliografija 
 Absoliutinis naudininkas XVI–XVII a. lietuvių kalbos paminkluose, 1962 m.
 Lietuvių kalbos dalyvių istorinė sintaksė monografija, 1979 m.
 Baltų kalbų dalyvių lyginamoji sintaksė (Сравнительный синтаксис причастий балтийских языков / Vergleichende Syntax der baltischen Partizipien), Vilnius, Mokslas, 1990 m., rusų kalba
 Lietuvių kalbos gramatika, 3 t. Vilnius, Mintis, 1965–1976 m., vienas autorių ir redaktorių
 Lietuvių kalbos gramatika (Грамматика литовского языка), rusų kalba – Вильнюс, Мокслас, 1985 m. ir (Lithuanian Grammar) anglų kalba, Vilnius, Baltos lankos, 1997 m.
 Dabartinės lietuvių kalbos gramatika, Vilnius, Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1994 m. – I leidimas, 1996 m. – II pataisytas leidimas, 1997 m. – III leidimas.
 Lietuvių kalbos enciklopedija, Vilnius, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1999 m., vienas autorių ir redaktorius.

Vytauto Dubindrio slapyvardžiu paskelbė eilėraščių rinkinius:
 Vigilijos, 1990 m.
 Anapus rudens, 1995 m.

Įvertinimas 
 1977 m. LSSR valstybinė premija (su kitais)
 1983 m. LSSR valstybinė premija 
 1999 m. Lietuvos mokslo premija
 1998 m. DLK Gedimino 4 laipsnio ordinas 
 2007 m. Lietuvos mokslo premija

Šaltiniai 

Baltistai
LTSR valstybinės premijos laureatai
Lietuvos mokslo premijos laureatai
Lietuvos mokslo tarybos nariai
Lietuvos kalbininkai
Lietuvos redaktoriai
Lietuvos poetai
Lietuvos enciklopedininkai
Chuanas Karlosas I

Juan Carlos Victor María de Borbón y Borbón (dar žinomas kaip Juan Carlos I ir Jonas Karolis I; g. 1938 m. sausio 5 d. Romoje, Italijoje) – Ispanijos karalius (1975 m. - 2014 m.).

Biografija 
Senelis – Alfonsas XIII – buvo Ispanijos karalius nuo 1902 iki 1931 m.; po to Ispanija tapo respublika. Kai diktatoriui Fransiskui Frankui užėmus Ispaniją, Karloso tėvas pretendavo tapti karaliumi ir kritikavo F. Franko valdžią.

Keliavo po šalis, ištremtas iš savo šalies. Jis pirmą kartą pamatė Ispaniją, kai Fransiskas Frankas pakvietė jį mokytis. Mokėsi Ispanijos karinėje akademijoje, kariniame jūrų koledže ir karinių oro pajėgų akademijoje. Po karinių mokslų studijavo Madrido universitete.

1962 m. Atėnuose vedė Sofiją, Graikijos princesę. Ji pagimdė tris vaikus. Sofija, kaip ir jos vyras, keliavo po šalis ir mokėsi. Be gimtosios graikų ji dar mokėjo ispanų, anglų, prancūzų ir vokiečių kalbas.

1969 m. Fransiskas Frankas paskelbė, kad po jo mirties Ispanijos karaliumi taps Chuanas Karlosas. 1974 m. diktatorius susirgo. 1975 m. lapkričio 20 d. diktatoriui mirus, po dviejų dienų tapo Ispanijos karaliumi. Naujasis karalius gavo Franko šalininkų ištikimybę ir nuvedė šalį į politinę demokratiją. 1981 m. karinis perversmas dėl autoritarinės valdžios žlugo, kuomet atsisakė dalyvauti perversme ir baigė perversmą taikingai.

Nuorodos 
 Giliau apie Chuaną Karlosą
 Oficiali Karaliaus šeimos svetainė

|-

|-

|-

|-

|-

|-

|-

|-

</center>

Vytauto Didžiojo ordino kavalieriai
Ispanijos karaliai
Valdovai atsižadėję sosto
Kauniškis

Kauniškis (seniau Čekautiškis, Čekaučiškis, Čekaukiškis) – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 8 km 5 šiaurę nuo Kupiškio, Kupiškių marių kair. krante. Gretimi kaimai: Jutkonys, Bagdonys. 1933 m. kaimo pavadinimas, kaip nelietuviškos kilmės pakeistas į Kauniškį, 1 gyventojas (2001 m.). 2 sodybos, 5 gyventojai (2003 m.) Yra neveikiančios sentikių kapinaitės (nuo XIX a.).

Istorija 

Apie 1800 m. kaimas priklausė Vilkmergės apskričiai, jame įsikūrė sentikių bendruomenė, kuri kaimą rusiškai vadino Чеховщизна.

Gyventojai

Nuorodos 
 Bagdonių ir Kauniškio sentikiai

Šaltiniai 

Kupiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Narbutai (Kupiškis)

Narbutai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje.

Istorija 

XIX a. pradžioje kaime gyveno 130 sentikių, kurie priklausė Kauniškio bendruomenei, vėliau persikėlusiai į Bagdonis.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kupiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Aukštakalniai (Ignalina)

Aukštakalniai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Salako, prie kelio . Šiauriau kaimo telkšo Luodžio ežero pietrytinis pakraštys. Yra begriūvanti sentikių Aukštakalnių Šv. Apvaizdos cerkvė (pastatyta XIX a. pab.), kapinaitės (nuo 1905 m.) su koplyčia.

Istorija 

XIX a. viduryje kaimas priklausė Zarasų apskričiai, jame įsikūrė sentikiai. XX a. tarpukariu jų parapijoje buvo 500–1000 tikinčiųjų.

Gyventojai

Šaltiniai

Nuorodos 
 Aukštakalnių sentikiai

Ignalinos rajono savivaldybės gyvenvietės
Bobriškis

Bobriškis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, netoli Kriaunų, greta Sartų ežero įlankos. Yra medinė sentikių cerkvė.

Istorija 

Kaime 1710 m. įkurta sentikių bendruomenė, pirmoji dabartinės Lietuvos teritorijoje. Ji iki 1819 m. vadinosi Pūsčios bendruomene (dabar Pūsčios kaimas išnykęs), bet tais metais perkėlus šventyklą į Bobriškį ji tapo Bobriškio bendruomene. Sentikių kapai yra Stravuose ir Stirniškyje.

Gyventojai

Nuorodos 
 Bobriškio sentikiai

Šaltiniai 

Rokiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Estakada

Estakada (nuo ) – ilgas tilto pavidalo statinys su daugeliu atramų.

Konstrukcija sijinė, rėminė, arkinė. Statoma iš gelžbetonio, plieno, akmens, medienos.

Daugiausia statoma transporto eismo saugumui gerinti, pralaidumui didinti, įrengiant kelių lygmenų sankryžą. Statomos virš kelio, geležinkelio. Yra pėsčiųjų estakados.

Ant estakados taip pat tiesiami vamzdynai, kabeliai, vandentiekiai. Kartais estakada įrengiama sandėlyje birioms medžiagoms iš vagonėlių, konvejerių, bunkerių krauti į automobilius, vagonus.

Jūrinėse naftos verslovėse estakada jungia gręžimo aikšteles su bazėmis ir krantu.

Lietuvoje 
2010 m. gruodžio 16 d. atidaryta ilgiausia (610 m ilgio) estakada Klaipėdos Jakų žiede. 

2008 m. lapkričio 27 d. atidaryta (apie 380 m ilgio) estakada Vilniuje. Ji yra Vilniaus pietiniame aplinkkelyje. Ši estakada – didžiausias iki šiol Lietuvoje įgyvendintas transporto investicinis projektas. Statybų metu nebuvo stabdomas eismas. Statybai panaudotų medžiagų svoris yra apie 20 000 t. Sunaudotos 96 sijos, 55 000 varžtų.

Trečia pagal ilgį Lietuvos estakada, esanti Kaune virš geležinkelio, jungia Čiurlionio tiltą su Europos prospektu, buvo pradėta statyti 2006 m. gruodžio 6 d. Jos ilgis – 300 m. Estakada atidaryta 2008 m. lapkričio 7 d. Estakados patikimumą lapkričio 5 d. tikrino aštuoniolika sunkvežimių. Jų bendras svoris siekė 280 t. Darbai kainavo 80,2 mln. Lt, planuojamos eksploatacinės išlaidos – 14 mln. Lt per metus.

2019 m. pastatyta viena ilgiausių Lietuvoje (750 m su prieigomis) Rusnės estakada.

Išnašos

Šaltiniai 
 Technikos enciklopedija. T. I. „a… – fuzėja“, Vilnius, 2000 m.

Taip pat skaitykite 
 Tiltas
 Viadukas
 Akviadukas

Estakados
Butkūnai (Rokiškis)

Butkūnai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje.

Istorija 

Apie 1800 m. kaime įsikūrė sentikiai. XX a. pradžioje kaimas priklausė Zarasų apskričiai. Nuo 1909 m. stovėjo sentikių cerkvė, kuri 1932 m. birželio 15 d. sudegė. 1935 m. pastatyta nauja, bet 1995 m. vasarą ir ji sudegė. Bendruomenės kapinės yra Kaireliuose (nuo XIX a. pabaigos) ir Gumbiškiuose (nuo XX a. pradžios).

Gyventojai

Nuorodos 
 Butkūnų sentikiai

Šaltiniai 

Rokiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Rasa Andrašiūnaitė

Rasa Andrašiūnaitė (1940 m. sausio 13 d. Prienai – 2003 m. birželio 2 d. Vilnius) – Lietuvos teatro veikėja, dramaturgė.

Biografija 
1962 m. baigė Vilniaus universiteto Gamtos fakultetą, 1973 m. – Maksimo Gorkio literatūros institutą Maskvoje.

1975–1977 m. Klaipėdos dramos teatro literatūrinės dalies vedėja. 1992 m. prie Lietuvos teatro sąjungos įkūrė leidyklą „Scena“, jai vadovavo. Almanacho „Teatras“ projekto autorė ir leidėja. 

Parašė ir pastatė pasaką „Tumsius, Dumsius ir Janytis“ (1979 m.), dramą „Talentas gyventi“ (1985 m.) Paskelbė per 200 straipsnių teatro ir dramaturgijos temomis. Jos įkalbinti atsiminimus parašė Laimonas Noreika, Regimantas Adomaitis.

Bibliografija 
 pjesių rinkinys: Tumsius, Dumsius ir Jaunylis, 1980 m.
 pjesių rinkinys: Talentas gyventi, 1994 m.

Įvertinimas 
 1994 m. Boriso Dauguviečio premija už dramą „Meistras“

Šaltiniai 

Lietuvos dramaturgai
Lietuvos kultūros veikėjai
Lietuvos menotyrininkai
Lietuvos leidėjai
Kristina Andrejauskaitė

Kristina Andrejauskaitė (g. 1947 m. kovo 13 d. Kaune) – Lietuvos teatro aktorė.

Biografija 
Baigusi Kauno dramos teatro studiją 1967–1969 m. dirbo teatro pantomimos trupėje, 1969–1973 m. – Šiaulių dramos teatre. Nuo 1973 m. – Jaunimo teatro aktorė. Sukūrė apie 20 vaidmenų teatre, Lietuvos kino studijos ir televizijos filmuose bei spektakliuose. 

Vyras Gediminas Girdvainis (1944–2020), aktorius.

Vaidmenys 
 Moteris – Sapnų sapnai, pantomimos spektaklis, 1968 m.
 Antrininkė – Kazys Saja. Mamutų medžioklė, 1968 m.
 Euridikė, Anjesė – Žanas Anujis. Euridikė, 1972 m., Žana, 1989 m.
 Donja Anchela – Pedras Kalderonas. Dama vaiduoklė, 1973 m.
 Moteris – Čingizas Aitmatovas. Ilga kaip šimtmečiai diena, 1988 m.
 Majorienė – Selma Lagerlof. Saga apie Gestą Berlingą, 1996 m.
 Barboros motina – Sigitas Parulskis. Barboros Radvilaitės testamentas, 2002 m.
 Irena – Moterys meluoja geriau

Šaltiniai 

Lietuvos aktoriai
Lietuvos mimai
Julius Andrejevas

Julijus (Julius) Andrejevas (1942 m. sausio 7 d. Kaune – 2016 m. lapkričio 29 d. Vilniuje) – Lietuvos kompozitorius, pianistas, pedagogas.

Biografija 
Tėvas Kauno muzikinio teatro solistas ir režisierius Rostislavas Andrejevas (1907–1967). Brolis – Kostas Andrejevas, automatikos ir telemechanikos inžinierius.

1949–1960 m. mokėsi Kauno dešimtmetės muzikos mokyklos fortepijono klasėje. Studijavo LSSR konservatorijoje: 1960–1965 m. Aldonos Dvarionienės fortepijono, 1966–1971 m. Eduardo Balsio kompozicijos klasėje. 1961–1966 m. LSSR konservatorijos koncertmeisteris. 

1965–1991 m. su 1979–1982 m. pertrauka dėstė Vilniaus Balio Dvariono muzikos mokykloje. Nuo 1973 m., su 1991–1998 m. pertrauka, Lietuvos konservatorijos (dab. Muzikos ir teatro akademija) dėstytojas, nuo 1989 m. docentas, 2010 m. profesorius.

1974–1982 m. LSSR filharmonijos senosios muzikos ansamblio „Musica humana“ klavesinininkas ir pianistas. 1984–1989 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos valdybos sekretorius, 1989–1991 m. valdybos pirmininkas. 1991–1998 m. dėstė Vigo (Ispanija) privačioje konservatorijoje „Mayeusis“, vadovavo fortepijono skyriui, direktoriaus pavaduotojas, nuo 1996 m. profesorius. Už nuopelnus šiai konservatorijai viena jos aula pavadinta Julijaus Andrejevo vardu.  1999–2001 m. Lietuvos nacionalinio Operos ir baleto teatro generalinis direktorius. 

1988 m. spalio 23 d. Lietuvos Sąjūdžio Steigiamajame suvažiavime išrinktas Sąjūdžio Seimo nariu.

Palaidotas Antakalnio kapinėse.

Kūryba 
Sukūrė teleoperą „Liūdna pasaka“ (pagal Joną Biliūną, 1971 m.), kantatą „Amžinai jaunystei“ (1973 m.), koncertų fortepijonui, smuikui, violončelei ir orkestrui, kamerinių ansamblių, kūrinių fortepijonui („Sonata per se“, 1982 m.; „Lemtis“, 1998 m.), chorui (ciklai „Feniksas“, 1972 m.; „Strazdas“, 1978 m.; „Iš Rosalijos de Castro poezijos“, 1998 m.), lietuvių liaudies muzikos instrumentams, vokalinių ciklų, dramos spektaklių. Koncertavo kaip solistas ir su kameriniais ansambliais Sovietų Sąjungos respublikose, Čekoslovakijoje, Jugoslavijoje, Ispanijoje, Izraelyje, Prancūzijoje, Vengrijoje, Vokietijoje. 

Sukūrė muziką kino filmams „Nerami rudens diena“ (1975 m., rež. Algimantas Kundelis), „Sužeista tyla“ (1980 m., rež. Algimantas Kundelis), „Elektroninė senelė“ (kartu su Arūnu Navaku, 1985 m., rež. Algimantas Puipa).

Įvertinimas 
 1984 m. LSSR komjaunimo premija 
 1987 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas 
 2000 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis 
 2012 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius

Šaltiniai 

Lietuvos kompozitoriai
Lietuvos pianistai
Lietuvos dėstytojai
Viejos

Viejos ( Vieja) – daugiaspalvių ešeržuvių (Cichlidae) šeimos žuvų gentis.

Paplitusios Centrinėje Amerikoje: Meksikoje, Gvatemaloje, Nikaragvoje. Kūnas iki 16 cm. Gentyje žinoma 16 rūšių.

Rūšys 
 Sidabrinė vieja Vieja argentea
 Dvijuostė vieja, dvijuostis cichlidas Vieja bifasciata
 Breidoro cichlidas Vieja breidohri
 Mozaikinis cihlidas Vieja fenestrata
 Vieja godmanni
 Raudonuodegė vieja Vieja guttulata
 Hartvego vieja Vieja hartwegi
 Margoji vieja Vieja heterospila
 Vieja intermedia
 Juodajuostė vieja, juodajuostis cichlidasVieja maculicauda
 Juodauodegė vieja Vieja melanura
 Vieja microphthalma
 Ragano cichlidas Vieja regani
 Raudongalvis cichlidas, Ugniagalvis cichlidas Vieja synspila
 Tuiro cichlidas Vieja tuyrensis
 Vieja zonata

Cichlidai
Akvariuminės žuvys

pl:Vieja
KF Laçi

Liačio KF – Albanijos futbolo klubas iš Liačio.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1960 m., kai buvo įkurtas Industriali Laç.

Emblema

Pasiekimai

Sezonai 

|}

Nuorodos 
 SOFASCORE
 RSSSF duomenų bazė

Laci
KS Sopoti Librazhd

Libraždžio „Sopoti“ – Albanijos futbolo klubas iš Libraždžio.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1948 m.

Pasiekimai

Sezonai 

|}
|}

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė

Sopoti
KS Iliria

Fušė Krujės „Iliria“ – Albanijos futbolo klubas iš Fušė Krujės.

Istorija 
Klubas įkurtas 1991 m. Kitados pateko į aukščiausią lygą. Joje žaidė vos vieną sezoną 1994–1995 m., o po to iškrito į žemesnį divizioną.

Nuo 2003–2004 m. sezono rungtyniavo trečioje pakopoje.

Logotipas

Pasiekimai

Sezonai

nuo 1993/94 m. sezono 

|}

nuo 2002/03 m. sezono 

|}

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė

Iliria
KS Burreli

Burelio KS – Albanijos futbolo klubas iš Burelio.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1952 m.

Emblema

Pasiekimai

Sezonai

nuo 1993/94 m. sezono 

|}

nuo 2018/19 m. sezono 

|}

Nuorodos 
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 Transfermarkt
 RSSSF duomenų bazė
 Globalsportsarchive

Burrel
KF Erzeni Shijak

Šijaku „Erzeni“ – Albanijos futbolo klubas iš Šijaku.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1931 m.

Logotipas

Pasiekimai

Sezonai

nuo 1990/91 m. sezono 

|}

nuo 2019/20 m. sezono 

|}

Nuorodos 
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 Transfermarkt
 RSSSF duomenų bazė
 Globalsportsarchive

Erzeni
FC Egnatia

Rogožinės „Egnatia“ – Albanijos futbolo klubas iš Rogožinės.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1964 m., kai suburta futbolo ekipa, kurivadinosi 22 Shtatori Rrogozhinë. Nors Rogožinės miestelyje futbolo ekipos būta 1934 m., kuri dabar puikuojasi naujoje klubo embemoje.

KF Egnatia 
Nuo 1998 m. klubas žinomas dabartiniu pavadinimu – KF Egnatia.

2003/04 m. ekipa žaidė Pirmame divizione ir savo grupęje užėmė pirmą vietą, o finaliniame etape liko antroje vietoje, tačiau buvo perkelti į Superlygą.

2004/05 m. žaidė Superlygoje, kurioje liko devinti ir iškrito į žemesnį divizioną.

2021/22 m. sezone vėl žaidė Superlygoje.

Emblema

Pasiekimai

Sezonai

nuo 1999/00 m. sezono 

|}

nuo 2017/18 m. sezono 

|}

Išnašos

Nuorodos 
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 Globalsportsarchive
 RSSSF duomenų bazė

Egnatia
UE Santa Coloma

Santa Kolomos UE – Andoros futbolo klubas iš Santa Kolomos.

Istorija 

2008 m. pateko į aukščiausiąją lygą, todėl atskirtas nuo FC Santa Coloma klubo, kurio dukterine komanda buvo ligi tol.

Logotipas

Pasiekimai

Sezonai 

|}

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 Facebook paskyra
 Twitter paskyra
 SOCCERWAY
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 Globalsportsarchive

Andoros futbolo klubai
Juozas Akmenskis

Juozas Akmenskis (1882 m. liepos 30 d. Kaniūkuose, Kelmės valsčius – 1933 m. sausio 19 d. Tauragėje, palaidotas Tytuvėnuose) – Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas, Steigiamojo ir Pirmojo Lietuvos Respulbikos Seimo narys.

Biografija 
1899 m. baigė Raseinių miesto mokyklą, vėliau Pskovo matininkų mokyklą.

Dalyvavo slaptoje lietuviškų raštų platinimo draugijoje „Trimitas“ Tytuvėnuose. 

1905 m. susituokė su Kazimiera Filipavičiūte. Už dalyvavimą Lietuvos revoliuciniame sąjūdyje buvo paieškomas, todėl pasitraukė į Jungtines Amerikos Valstijas, dirbo Čikagos skerdykloje. 1906 m. grįžo į Lietuvą, tapo Tytuvėnų vartotojų draugijos laisvuoju praktikantu. Nuo 1909 m. Eržvilko vartotojų draugijos krautuvės vedėjas, 1911–1919 m. Viekšnių vartotojų draugijos krautuvės vedėjas. 1919–1921 m. Prekybos ir pramonės ministerijos Kooperacijos departamento ir Šiaulių srities vartotojų bendrovių sąjungos instruktorius. Lietuvių katalikų draugijos „Blaivybė“ centro valdybos narys.

Nuo 1920 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos (LKPD) narys. 1920 m. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas IV (Telšių) rinkiminėje apygardoje, priklausė LKDP frakcijai. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo atstovas. Paleidus seimą iš politinio gyvenimo pasitraukė.

Nuo 1923 m. Žemės ūkio ministerijoje patarėjas, vėliau – revizorius, 1925 m. vasario 20 d. išrinktas naujai įsteigtos sąjungos „Lietuvos Kooperatyvų Centras“ Valdybos nariu. 1926 m. – Dusnūnų girininkas, 1927 m. spaustuvės „Šviesa“ vedėjas, vėliau – Valstybės kontrolės vyriausiasis revizorius Tauragės ir Raseinių apskritims.

J. A-skis, J. A. slapyvardžiais rašė į leidinius „Ūkininkas“, „Ūkininko patarėjas“.

Literatūra 
 Akmenius – Akmenskis Juozas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos, Klaipėda, 1924, p. 4.
 Akmenskis-Akmenius, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1953, p. 74.
 Blažytė-Baužienė D., Akmenskis Juozas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 62-66.
 Blažytė-Baužienė D., Akmenskis Juozas, Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, sud. Aivas Ragauskas, Mindaugas Tamošaitis, Vilnius, 2007, p. 190–191.

Šaltiniai 

Seimo atstovai
Lietuvos kooperatininkai
Lietuvos girininkai
Dūdiškės (Kaišiadorys)

Dūdiškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybės pietuose, 4 km į šiaurės vakarus nuo Varkalių. Stovi Dūdiškių šv. Mikalojaus sentikių cerkvė (pastatyta 1945 m.), yra sentikių kapinaitės (nuo XVIII a.).

Istorija 

1763 m. Dūdiškėse (Trakų apskritis) įkurta sentikių bendruomenė, viena seniausių Lietuvoje. 1932 m. kaimas suskirstytas į vienkiemius.

Gyventojai

Šaltiniai 

 

Kaišiadorių rajono savivaldybės gyvenvietės
Girelė (Kavarskas)

Girelė – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Kavarsko. Yra sentikių cerkvė (nuo 1919 metų) ir kapinės (nuo XVIII a.).

Istorija 

Girelėje 1709 m. įsikūrė ir cerkvę pastatė pirmieji Lietuvoje sentikiai. XIX a. kaimas buvo Vilkmergės apskrityje. 1947 m. sovietų valdžią įregistravo sentikių parapiją. Jos kapinės yra Girelėje, Naujonyse ir Geležinėje.

Gyventojai

Šaltiniai

Nuorodos 
 
 Girelės sentikiai 

Anykščių rajono savivaldybės gyvenvietės
Minauka

Minauka – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje. Stovi sentikių Minaukos Švč. Dievo Motinos Globėjos cerkvė (nuo 1904 metų) ir kapinės (nuo 1904 m.).

Istorija 

Minaukoje sentikiai apsigyveno XVIII a. 2-ojoje pusėje arba XIX a. XX a. tarpukariu parapija turėjo 800 tikinčiųjų.

Gyventojai

Išnašos

Nuorodos 
 Minaukos sentikiai

Zarasų rajono savivaldybės gyvenvietės
Kalbutiškės (Zarasai)

Kalbutiškės – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, netoli Dusetų.

Istorija 

Kaimas iki 1864 m. vadinosi Šutai. Po 1863 m. sukilimo iš kaimo į Samaros guberniją carinė valdžia ištrėmė Justino Abreiderio, Jono Šuto, Jurgio Šuto, Vinco Šuto, Petro Šuto, Tado Šuto, Juozo Gruodžio ir Antano Šarkausko šeimas. Tremtinių sodybose apgyvendino sentikius. Kolonistai sentikiai pervardino į Kalbutiški. 

Nuo XIX a. vidurio iki XX a. vidurio kaime buvo sentikių bendruomenė. Tarpukariu joje buvo apie 500 tikinčiųjų. Sovietų valdžia maldos namus uždarė. Parapijiečiai buvo laidojami dvejose kapinėse – lauko (nuo 1885 metų) ir miško (nuo 1909 metų). Šiuo metu pusė kaimo priklauso Zarasų, kita pusė Rokiškio rajonams.

Gyventojai

Nuorodos 
 
 Kalbutiškių sentikiai 
 Karo archyvas II tomas, 1925 m.

Šaltiniai 

Zarasų rajono savivaldybės gyvenvietės
Karališkiai (Anykščiai)

Karališkiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 14 km į pietus nuo Kurklių, Karališkių ežero šiaurės rytinėje pakrantėje. Šalia kaimo telkšo Smėlinio ežeras. Yra stačiatikių kapinės.

Istorija 

1742 m. įkurta sentikių bendruomenė. Kaimas minimas 1765 m. Vilkmergės apskrities inventoriuje kaip Koraliszki. Kaime buvo cerkvė. 1813 m. keliaudamas iš Paryžiaus į Peterburgą kaime buvo apsistojęs caras Aleksandras I. 1873 m. sentikių parapija performuota į vieningą stačiatikių parapiją, veikė Karališkių Švč. Dievo Motinos globos cerkvė. 1964 m. maldos namai dėl avarinės būklės uždaryti, o 1968 m. religinė bendruomenė išregistruota kaip sunykusi. Maldos namų pastatą perėmusi Anykščių vyno gamykla jį perstatė į poilsiavietę.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Karališkiuose 1892 m. gruodžio 19 d. gimė karininkas, archeologas, muziejininkas, prozininkas Petras Tarasenka.
 Karališkiuose 1929 m. kovo 12 d. gimė poetas, prozininkas, tekstologas, vertėjas Vytautas Rakauskas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 
 Karališkių sentikiai 

Anykščių rajono savivaldybės gyvenvietės
Kvedariškis

Kvedariškis – kaimas Biržų rajono savivaldybės rytuose, 1 km į rytus nuo Kučgalio, šalia kelio . Stovi Kvedariškio sentikių cerkvė.

Istorija 

Kvedariškis – rusų sentikių bendruomenės kaimas, kažkada vadintas Fiodoriškiu. 1935–1940 m. kaime veikė sentikių dvasinis choras.

Gyventojai

Šaltiniai

Nuorodos 
 Kvedariškio choras (ФЕДОРИШКСКИЙ ДУХОВНЫЙ ХОР) 

Biržų rajono savivaldybės gyvenvietės
Mikalavas (Ignalina)

Mikalavas – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Naujojo Daugėliškio, prie kelio . Stovi sentikių cerkvė. Pro kaimą teka Virėkštos upelis, piečiau telkšo Mikalavo ežeras. Atsišakoja keliai į Senąjį Daugėliškį, Bernotus.

Mikalavo kapinės yra gretimame Pajurgiškės kaime.

Istorija 
XIX a. pradžioje kaime jau buvo sentikių bendruomenė. XX a. pabaigoje jų parapijoje buvo apie 100 tikinčiųjų.

Gyventojai

Nuorodos 
 Mikalavo sentikiai

Šaltiniai 

Ignalinos rajono savivaldybės gyvenvietės
Obelų Ragas

Obelų Ragas – kaimas Lietuvos rytuose, Švenčionių rajono savivaldybės šiauriniame pakraštyje, prie Žeimenio ežero šiaurės vakarų pakrantės. 5,5 km į šiaurės rytus nuo Kaltanėnų. 

Šalia kaimo auga saugomas Obelų Rago trylikamienis kadagys.

Istorija 
1919 m. kaime įkurta sentikių parapija. XX a. tarpukariu kaimas buvo Švenčionių apskrityje (priklausė Lenkijai). 1926 (ar 1922) m. pastatyta Obelų Rago Šv. Mykolo cerkvė su varpine. Prieš II pasaulinį karą parapijai priklausė apie 150 tikinčiųjų. Karo metu cerkvė nebuvo uždaryta, bet po karo 1956 m. sovietų valdžia cerkvę traktoriais nugriovė. Parapija sunyko.

Gyventojai

Šaltiniai 

Švenčionių rajono savivaldybės gyvenvietės
Polivarkas

Polivarkas – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, prie Antalieptės marių. Sentikių kapinės (nuo 1959 metų). Yra kaimo turizmo sodyba.

Istorija 

Į kaimą 1763 m. traukdamiesi atsikėlė Gudiškių sentikiai. Sentikiai turėjo cerkvę. Apie 1935 m. parapijai priklausė 1400 tikinčiųjų. Po karo ėmus statyti Antalieptės jėgainę dalis kaimo buvo užlieta, todėl šventykla perkelta, tačiau senosios kapinės buvo užlietos. Po 1990 m. parapija sunyko.

Gyventojai

Šaltiniai

Nuorodos 
 
 Polivarko sentikiai 

Zarasų rajono savivaldybės gyvenvietės
Rudėnai (Zarasai)

Rudėnai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Suvieko, prie Raudėnų ežero. Yra sentikių kapinės.

Istorija 

XVIII a. pradžioje kaime apsigyveno sentikiai. Nuo XIX a. minima šventovė. Po I pasaulinio karo parapija atgijo, buvo atnaujinta šventykla, veikė rusų pradinė mokykla. 1937 m. parapijoje buvo virš 700 tikinčiųjų, ji buvo viena didžiausių Zarasų apskrityje. Sovietų laikais šventykla uždaryta, 1976 m. Rudėnų parapija prijungta prie Zarasų parapijos. Medinė šventykla išardyta 1992 metais. Parapijai yra priklausiusios 6 kapinės (Rudėnuose, Bikūnuose, Duburaityje, Kukliuose ir kt.).

Gyventojai

Nuorodos 
 Rudėnų sentikiai

Šaltiniai 

Zarasų rajono savivaldybės gyvenvietės
Mykolas Elvyras Andriolis

Mykolas Elvyras Andriolis (, , 1836 m. lapkričio 2 d. Vilnius – 1893 m. rugpjūčio 23 d. Nalenčiovas, Liublino vaivadija) – Lenkijos ir Lietuvos grafikas, tapytojas, 1863 m. sukilimo dalyvis.

Biografija 
Tėvas dailininkas Pranciškus Andriolis. Nuo 1855 m. Maskvos universitete studijavo mediciną, mokėsi Maskvos tapybos, skulptūros ir architektūros mokykloje. 1857 m. Peterburgo imperatoriškojoje dailės akademijoje įgijo dailininko diplomą. 1860–1861 m. tobulinosi Šv. Luko akademijoje Romoje.

Lietuvoje prasidėjus 1863 m. sukilimui Liudvikas Narbutas jį paskyrė būrio vadu, prie Lydos paimtas į nelaisvę, kalintas Kauno kalėjime. Pabėgęs iš kalėjimo gyveno Londone, 1864–1866 m. Prancūzijoje, grįžtantis į Lietuvą suimtas ir 1868 m. ištremtas 15 metų į Viatką (Rusija). Po 1871 m. amnestijos apsigyveno Varšuvoje, nuo 1880 m. gyveno Bžeguose prie Varšuvos. 1883–1886 m. dirbo „Firmin Didot“ leidykloje Paryžiuje.

Kūryba 
Nupiešė istorinių ir buitinių kompozicijų, ciklą „1863 m. sukilimas Lietuvoje“, nutapė peizažų, portretų, religinių kompozicijų 1864 m. Veliuonos, 1891–1892 m.   Kauno arkikatedros bazilikos (14 paveikslų, dabar likę 10, t. p. Šv. Onos paveikslas Vytauto bažnyčioje), 1892–1893 m. Naugarduko bažnyčioms. Kūriniai romantiški, išraiškingo, grakštaus piešinio, subtilaus šešėliavimo, spalvingo, švelnaus kolorito.

Pasižymėjo kaip knygų iliustruotojas. Tarp jo iliustruotų autorių Eliza Ožeškova, Vladislovas Sirokomlė, Juozapas Ignotas Kraševskis, Julijus Slovackis, dirbant Paryžiuje – dar ir James Fenimore Cooper, Viljamas Šekspyras. Jo iliustracijos A. Mickevičiaus poemoms laikomos vienomis geriausių XIX a. šių kūrinių iliustracijų. 1881 m. Lvovo knygų leidėjo Altenbergo užsakymu, reprezentaciniam poemos „Ponas Tadas“ leidimui nupiešė 24 puslapio dydžio iliustracijas, 10 vinječių ir 24 inicialus. Nors poemą iliustravo ir kiti gabūs dailininkai, ją leidžiant vėliau neretai būdavo pasirenkamos Andriolio versijos – taip pasielgė ir 1954 m. į rusų kalbą išversto „Pono Tado“ maskviškiai leidėjai. Dailininkas yra sukūręs iliustracijų ir kitiems Adomo Mickevičiaus kūriniams – „Gražina“, „Ponia Tvardovska“, „Konradas Valenrodas“.

Litografija „Gedimino pilies statyba“, vaizduojanti Vilniaus – Lietuvos sostinės įkūrimo legendą, eksponuojama Lietuvos Respublikos Prezidentūros Delegacijų salėje.

Kūrinių galerija

Šaltiniai

Nuorodos 
 Lietuviškojo Dorė pėdomis
 Elvyras Mykolas Andriolis – tarp kalėjimo grandinių ir Europos šlovės

Lietuvos grafikai
Lietuvos tapytojai
1863 m. sukilėliai
Lietuvos religinių paveikslų tapytojai
Domingo Martínez de Irala

Domingas Martinesas de Irala (Domingo Martínez de Irala; g. 1509 m. Vergaroje, Baskų krašte – m. 1556 m. Asunsjone) – ispanų – baskų konkistadoras ir valdytojas.

1535 m. su Pedro de Mendosos ekspediciją išvyko į Ameriką, kitais metais dalyvavo pirmajame Buenos Airių miesto įkūrime. Kartu su Chuanu de Ajolasu tyrinėjo Paranos ir Paragvajaus paupius. 1537 m. mirus Ajolasu, Irala tapo La Platos gubernijos gubernatoriumi (valdė iš Asunsjono). 1540 m. atvykus naujam valdytojui Álvar Núñez Cabeza de Vaca, Irala išvyko į ekspediciją ieškant Sidabro kalnų. 1534 m. įkūrė Siudad de os Rejesą Čiake, nukeliavo iki Aukštutinės Peru. 1552 m. vėl tapo La Platos gubernatoriumi ir valdė iki savo mirties 1556 m.

Irala
Konkistadorai
Pulgis Andriušis

Pulgis Andriušis (tikr. Fulgencijus Andrusevičius, 1907 m. kovo 31 d. Gaidžiai, Tauragnų valsčius – 1970 m. gruodžio 19 d. Adelaidė) – Lietuvos ir Australijos rašytojas, vertėjas, žurnalistas, esperantininkas.

Biografija 
Mokėsi Utenos Saulės gimnazijoje, kurioje baigė penkias klases, 1926 m. baigė Kauno Aušros gimnaziją ir mokėsi meno mokykloje. 1926–1932 m. studijavo literatūrą Vytauto Didžiojo universitete. Bendradarbiavo periodinėje spaudoje, spausdino kelionių reportažus, apysakaites, beletristinius gamtos populiarinimo rašinius, literatūros ir teatro kritikos straipsnius, feljetonus.  Vaidino „Stedros“ teatre. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. persikėlė į Australiją. Vokietijos stovyklų gyvenimą humoristiškai pavaizdavo feljetonų rinkiniuose. Dalyvavo išeivių kultūros gyvenime.

Kūryba 
Feljetonuose (rinkinys „Daina iš kito galo“ vyrauja anekdotiškos buitinės situacijos, šmaikšti pašaipa. Novelių rinkinyje „Anoj pusėj ežero“ apysakose „Sudiev, kvietkeli!“ ir „Rojaus vartai“ detaliai atkuriama Rytų Aukštaitijos kaimo gamta ir su ja glaudžiai susijusio žmogaus buitis nepriklausomoje Lietuvoje. Pasakojimui būdingas lyriškumas, peizažų gausa, spalvinga kalba. Romane „Tipelis“ humoristiškai vaizduojamas jaunystės metų Kauno gyvenimas, išjuokiami pusinteligenčiai. Dar parašė apysakėlę vaikams „Vabalų vestuvės“, trumpų pasakojimų, biografinių apybraižų, atsiminimų.

Periodinėje spaudoje paskelbė publicistikos straipsnių, feljetonų, vaizdelių, literatūros ir teatro recenzijų, kelionių po Lietuvą ir Vakarų Europos šalis reportažų. Išvertė užsienio šalių rašytojų apysakų, romanų; žymiausias jo vertimas – M. de Servanteso „Don Kichotas“ (1942 m.)

Įvertinimas 
 Rašytojų Draugijos premija 1500 dol. už apysaką „Sudiev, kvietkeli“

Bibliografija 
 Ir vis dėlto juokimės! Feljetonai iš DP buities. Gunzenhausen, 1946 m.
 Siuntinėlis iš Amerikos. Antroji tremties humoro knyga. Donauwörth, 1947 m.
 Anoj pusėj ežero. Lyrinės apysakos. Gunzenhausen, 1947 m., Boston, 1953 m., 3 leid. Baltos lankos, 1997 m., ISBN 9986-813-37-9
 Esperanto kalbos vadovėlis su trumpu žodynėliu. Dilingen–Donau, 1947 m.
 Ispanų kalbos gramatika, d. 1, Nürttingen, 1947 m.
 Vabalų vestuvės, apsakymas vaikams. Schweinfurt, 1948 m. 2 leid. 1995 m.
 Sudiev, kvietkeli“. Apysaka. Adelaide, 1951 m.
 Tipelis“. Humoristinis romanas. Boston, leid. 1953 m., Vilnius, 1991 m.
 Rojaus vartai. Apysaka. London, 1960 m.
 Daina iš kito galo. Feljetonai. London, 1962 m.
 Blezdingėlės prie Torenso: Lietuvių įsikūrimas Pietų Australijoje 1947–1962 m. Red. su V. Radzevičiumi
 Purienos po vandeniu. Dykaduonio pasakojimai, London, 1963 m.
 Rinktiniai raštai t. 1. Autobiografiniai memuarai. Lyrinės apysakos, Boston, 1968 m.
 Septinton įleidus. Memuaro – autobiografiniai apmatai. K. 1962 m.
 Anoj pusėj žemės, apysakų rinkinys, 1997 m.

Šaltiniai 

Lietuvos rašytojai
Lietuvos vertėjai
Australijos lietuviai
Lietuvos feljetonistai
Lietuvos esperantininkai
Lietuvos žurnalistai
Lietuvos novelistai
Rasutė Andriušytė-Žukienė

Rasutė Andriušytė-Žukienė (g. 1960 m. rugpjūčio 1 d. Jurbarke) – Lietuvos dailės istorikė, kritikė, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija 
1986 m. baigė Vilniaus dailės akademiją. 1987–1993 m. dirbo Nacionaliniame Čiurlionio dailės muziejuje, nuo 1991 m. ir Vytauto Didžiojo universitete, nuo 1999 iki 2000 m. buvo Vilniaus dailės akademijos Kauno dailės instituto direktoriaus pavaduotoja. Dirba VDU Meno fakultete profesorės pareigose.

Mokslinė veikla 
Tiria XX a. Rytų Lietuvos, ypač M. K. Čiurlionio ir Vakarų Europos dailę. Paskelbė dailėtyros straipsnių apie M. K. Čiurlionio kūrybą Lietuvos, Rusijos, Italijos, Vokietijos, Japonijos leidiniuose, sudarė lietuvių dailininkų grupių kūrybos katalogų.
Surengė personalinių ir grupinių lietuvių dailininkų parodų. Pirmosios parodos Nacionalinėje dailės galerijoje "Spalvų ir garsų dialogai: M. K. Čiurlionio ir amžininkų kūryba" kuratorė (kartu su prof. Wojtechu Lahoda, Čekija). Rašo dailės kritikos straipsnius, parodų recenzijas Lietuvos ir užsienio spaudoje.

Bibliografija 
 Akistatos: dailininko V. K. Jonyno kūryba pasaulio meno keliuose. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, 2007 m. ISBN 978-9986-669-66-1.
 M. K. Čiurlionis: tarp simbolizmo ir modernizmo. Vilnius: Versus Aureus, 2004 m. 246 psl.. ISBN 9955-601-45-0.
 Rasa Andriušytė-Žukienė, Milda Kulikauskienė, Darius Kučinskas, Osvaldas Daugelis. Mikalojus Konstantinas Čiurlionis: twórczość, osobowość, środowisko [kolektyvinė monografija]. Kaunas: Nacionalinis M. K. Čiurlionio dailės muziejus, 2001 m., 203 p.
 Rasa Andriušytė-Žukienė, Ugnė Karvelis, Serge Faucherau, Vytautas Landsbergis. Čiurlionis et l’art Européen / M. K. Čiurlionis. 1875–1911: [kolektyvinė monografija]. Paris: Réunion des Musées Nationaux, 2000. 204 p. ISBN 2-7118-4140-5.
 Vakarų Europos XX a. dailės istorija. Mokomoji knyga. Kaunas: VDU leidykla, 2003 m.

Šaltiniai 

Lietuvos menotyrininkai
Lietuvos dailės istorikai