joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Rekstino miškas

Rekstino miškas plyti Panevėžio rajono rytuose, Gitėnų miškų masyve. Priklauso Panevėžio miškų urėdijos Raguvėlės girininkijai. Mišką kerta Aukštaitijos siaurasis geležinkelis, teka Juostos upelio dešinysis intakas Rekstinas.

Rekstino miškas patenka į Europos Sąjungos saugomų gamtinių teritorijų tinklo NATURA 2000 teritoriją. Čia saugomi reti laukiniai paukščiai, kiti gyvūnai ir jų buveinės. Šiame miške gyvena ir yra tokios saugomos rūšys, kaip tetervinai, mažieji ereliai rėksniai, lūšys, auga dėmėtosios gegūnės. Miške galima sutikti vilkų, lapių, kiškių, stirnų, žalčių. Pavasarį miško šlaitus puošia žibuoklės, vasarą sirpsta mėlynės, rudenį žydi viržiai, gausu grybų, bruknių.

Miške yra Juostos hidrografinis draustinis, saugomi ekosistemos pavyzdiniai plotai. Mišką sudaro pelkiniai pušynai ir beržynai, eglynai, mišrūs miškai su eglėmis, bei šlapieji juodalksnynai. Šiame miške yra išskirtas pušies sėklinis medynas.

Siauruko stotelė 

Siaurojo geležinkelio ruožo „Panevėžys-Rubikiai“ 19–ame kilometre yra įrengta stotelė. Čia nuo 2001 m. siauruko keleivių ir turistų poreikiams yra poilsio aikštelė su miško baldais, pakyla muzikavimui bei aikštele šokiams, laužaviete. Aikštelėje vienu metu gali iškylauti apie 500 žmonių. Ši vieta yra žymi šalies turizmo traukos vietovė dėl čia rengiamų tradicinių, kalendorinių iškylų, siejamų su Užgavėnėmis, Joninėmis, folkloro šventėmis. Taip pat čia vyksta siauruko „gimtadienio“ ir kiti renginiai. Aukštaitijos siauruko organizuojamas Jonų traukinys ir Joninių apeigos Rekstino miške – vienas originaliausių vasaros lygiadienio renginių.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Stotelė „Rekstino miškas“ (siaurukas.eu) 
 Jonų traukinys ir Joninės Rekstino miške (nuotraukos miestai.net)
 Siauruko stotelė Rekstino miške (nuotrauka panoramio.com) 

Panevėžio rajono miškai
Lietuvos geležinkelio stotys
Vietininkas

Vietininkas () – linksnis, nurodantis vietą (locus). Atsako į klausimus kur? kame?

Vietininko linksnis buvo indoeuropiečių prokalbėje, todėl yra išlikęs dalyje indoeuropiečių kalbų (baltų-slavų, sanskrite, lotynų). Dalyje kitų linksniuojamų kalbų (senovės graikų, senovės germanų) vietininko forma buvo sumišusi su kitais linksniais. 

Dabartinis lietuvių bendrinės kalbos vietininkas yra inesyvas (miške, miškuose). 

Senasis, iš indoeuropiečių prokalbės paveldėtas vietininkas vienaskaitoje buvo sudaromas prie kamieno arba kamiengalio balsio, jeigu jis turimas, jungiant galūnę *-i (*žans + *-i > *žansi 'žąsyje'; *šakā- + *-i > *šakāi 'šakoje'; *lauke- + *-i > *laukei 'lauke'), daugiskaitoje − prie kamieno arba  kamiengalio balsio pridedant galūnę *-su (*žans + *-su > *žan(s)su 'žąsyse'; *šakā- + *-su > *šakāsu 'šakose'). 

Paliudytas senoviškas indoeuropietiškas vienaskaitos vietininkas be galūnės su tam tikra balsių kaita. Senųjų, pirminių vietininkų darybą žr. straipsniuose „Indoeuropiečių prokalbė“ ir „Baltų prokalbė“. 

Lietuvių kalboje seniau buvo (dabar kaip archaizmai kartais vartojami) ir kitų vietą reiškiančių linksnių – tai iliatyvas (miškan, miškuosna), aliatyvas (miškop, miškump) ir adesyvas (miškiep, miškuosemp). Šios vietininko atmainos yra archaizmai tik dabartinės kalbos atžvilgiu, nes iš visų lietuvių kalbos linksnių jie yra naujausi, buvo sudaryti vėliau už visus kitus linksnius ir gyvavo trumpiausiai.

Iš neindoeuropiečių kalbų, vietininkas vartojamas tiurkų, finougrų, įvairiose indėnų kalbose. Turkų kalboje vietininko priesaga yra -da, tačiau jos išraiška gali kisti dėl balsių harmonijos ir suduslėjimo (oda – odada, ev – evde, kitap – kitapta). Finougrų kalbose yra daugiau kaip šeši vietininko raiškos būdai (iliatyvas, inesyvas, eliatyvas, aliatyvas, adesyvas, abliatyvas, superesyvas ir kt.).

Pvz., estų kalboje:
 iliatyvas – majasse arba majja 'naman'
 inesyvas – majas 'name, namo viduje'
 eliatyvas – majast 'iš namo vidaus'
 aliatyvas – majale 'namop'
 adesyvas – majal 'ant namo, name, namiep'
 abliatyvas – majalt 'iš namo'
Be šių linksnių, vengrų ir suomių kalbose dar vartojama:
 deliatyvas
 subliatyvas
 superesyvas
Finiškoje vepsų kalboje dar vartojami ir tokie padėtį erdvėje bei laike rodantys linksniai:
 adityvas
 aproksimatyvas
 egresyvas
 proliatyvas
 terminatyvas
Prie vietą nurodančių linksnių dar priskiriami liatyvas, eksesyvas ir daug kitų.

Išnašos

Linksniai
Karčiupio koplyčia

Karčiupio Švč. Mergelės Marijos Krikščionių pagalbos koplyčia – naujai pastatyta koplyčia, veikianti Karčiupyje, Kaišiadorių rajone. Aptarnauja Rumšiškių bažnyčios klebonas, pamaldos vyksta kiekvieną sekmadienį.

Istorija 

Sovietmečiu, statant Kauno hidroelektrinę, daugelis gyventojų iš būsimų marių dugno buvo keliami į naujas gyvenamąsias vietas. Viena tokių vietų  naujakuriams pasitarnavo Karčiupio kaimas šalia magistralės . Jame gyvena apie 100 nuolatinių gyventojų, antra tiek jų apsigyvena vasarą soduose. Ši vietovė priklauso Rumšiškių Šv. arkangelo Mykolo parapijai. 

Vietos religinės bendruomenės ilgai puoselėta mintis pastatyti Karčiupio gyvenvietėje koplyčią galiausiai įgyvendinta 2007 m. Naują statinį rugsėjo 30 d. pašventino Kauno arkivyskupas Sigitas Tamkevičius. Koplyčią papuošė Švč. Mergelės Marijos Krikščionių pagalbos paveikslas. Koplyčios statybos iniciatorius - buvęs Rumšiškių bažnyčios klebonas kun. Stasys Šileika (1919–2014). 

Koplyčios projekto autoriai – kaišiadoriškiai architektai Asta Stalaučinskienė ir Vidas Stalaučinskas.

Išnašos 

Kaišiadorių rajono koplyčios
Ašaimanas

Ašaimanas () – miestas pietinėje Ganoje, Didžiosios Akros regione, prie Atlanto vandenyno, 15 km į šiaurės rytus nuo šalies sostinės Akros. Netoli yra Tema. Gyventojų 298 tūkst. (2013 m. duomenys).

Ašaimanas pagarsėjęs dideliu nusikalstamumu ir aukštu nedarbo lygiu. Vystomas turizmas. Palei vandenyno pakrantę eina svarbi geležinkelio linija.

Ganos miestai
Berekumas

Berekumas () – miestas vakarinėje Ganoje, Brongų–Ahafų regione, ~40 km į šiaurę nuo Sunjanio ir apie 437 km nuo šalies sostinės Akros. Gyventojų 62 tūkst. (2013 m. duomenys). Maisto pramonė.

Ganos miestai
Kauno Viešpaties Apsireiškimo cerkvė

Novorosijsko dragūnų pulko Viešpaties Apsireiškimo cerkvė – iki sovietmečio veikusi stačiatikių cerkvė Kaune, Žaliakalnyje, Radvilėnų pl. 1A, buvusio kareivinių miestelio teritorijoje. Kartu su Įgulos bažnyčia (Kauno soboru), Šv. Sergijaus Radonežiečio cerkve, tai viena iš šešių buvusių žinybinių Kauno tvirtovės cerkvių.

Cerkvė daug metų palikta nenaudojama, niokojama, katastrofiškos būklės. Buvusio maniežo (sovietmečiu – kareivių valgyklos) pastatas, su kuriuo cerkvė buvo sublokuota, neišlikęs. Statinys stovi prie pat judrios gatvės, už betoninės tvoros, tačiau sunkiai pastebimas, nes jį dengia tankūs krūmokšniai.

2008 m. lapkričio 26 d. Kultūros paveldo departamento prie Kultūros ministerijos nekilnojamojo kultūros paveldo vertinimo tarybos posėdyje (protokolo Nr. VT-85) buvo sprendžiamas šios cerkvės teisinės apsaugos klausimas.

Istorija 

Cerkvė buvo įrengta prie vieno Kauno tvirtovės kelių (vėliau Kareivių, 16-tosios divizijos gatvės, dab. Radvilėnų plentas), vedusių į 7–tą bateriją. Nuo XIX a. pabaigos teritorijoje buvo dislokuotas 3-asis Novorosijsko dragūnų pulkas. Tarpukario laikotarpiu čia buvo įsikūręs Lietuvos kariuomenės lengvosios kavalerijos karinis dalinys – Pirmasis husarų Lietuvos Didžiojo Etmono Jonušo Radvilos pulkas. Manoma, jog cerkvė buvo naudota kaip bažnyčia. Tai įrodo informacija prieškarinėje spaudoje: minima, kad maniežo pastate buvo prisaikdinami naujokai, yra fotonuotraukų. Pokaryje čia tvarkėsi sovietų kariškiai. Maldos namų pastatas buvo paverstas remonto dirbtuvėmis. Atkūrus Nepriklausomybę ir išsikrausčius Rusijos kariuomenei, dalyje paliktos kareivinių teritorijos įsikūrė Lietuvos kariuomenė, o didžioji sklypo dalis rytų pusėje liko nenaudojama. Čia pastatyta daugiabučių namų, dalis teritorijos su buvusių statinių gelžbetoniniais karkasais pavirto apleista dykviete.

Architektūra 

Cerkvė buvo sublokuota su maniežo pastatu, joje tilpo iki 200 žmonių. Statinys sumūrytas iš raudonų plytų, vadinamojo „plytų stiliaus“, su plytų puošyba. Mūrijant sienoje suformuoti reljefiniai kryžiai. Frontoną puošė mozaika. Spėjama, kad tarpukariu sukurtos mozaikos (dingusios 1993 m.) autorius buvo dailininkas Zenonas Kolba. Jo freskos ir mozaikos buvo papuošusios naujai pastatytų kareivinių ir puskarininkių ramovės pastatų fasadus.

Galerija

Šaltiniai

Literatūra 

 Nijolė Steponaitytė. Nykstantis Kauno tvirtovės sakralinis paveldas. Archiforma, Nr. 41. p. 77-83.

Nuorodos 

 Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
 Lietuvos Didžiojo etmono Jonušo Radvilos husarų kareivinių kompleksas Kaune 
 Cerkvės nuotrauka (Преображения Господня храм)
 Maniežo su cerkve nuotrauka (1917 m.) 

Lietuvos stačiatikių cerkvės
Kauno cerkvės
Kauno tvirtovė
Nebeegzistuojančios cerkvės
Izraelio elektros korporacija

Izraelio elektros korporacija () – pagrindinė elektros energijos tiekimo įmonė Izraelyje.

1923 m. įmonę įkūrė Pinhas Rutenberg. IEK atstovauja Izraelį Eurelectric asociacijoje stebėtojo statusu.

Jėgainės 

Izraelio elektros korporacija valdo 17 jėgainių, tarp jų ir 5 pagrindines šalies šilumines jėgaines. Iš viso visos valdomos elektrinės pagamina 10 899 MW elektros energijos.

Didžiausios jėgainės:
 Orot Rabin 2590 MW
 Rutenbergo šiluminė jėgainė 2250 MW
 Eškolo šiluminė jėgainė 1449 MW

Nuorodos 
 Oficiali svetainė
 
Izraelio energetika
Izraelio įmonės
Vašingtono aikštė

Vilniaus Vašingtono aikštė (Vašingtono skveras) yra Vilniaus miesto centre, šalia Lukiškių aikštės ir Baltojo tilto. Šis pavadinimas suteiktas 1996 m. Lietuvoje apsilankius JAV valstybės sekretorei Madeleine Albright. Ta proga prie aikštės fontano (vieno seniausių Vilniuje) buvo pastatytas Lietuvos ir Amerikos draugystės atminimo akmuo.

2010 m. aikštėje atidengta atminimo lenta, kurioje lietuvių ir anglų kalbomis iškaltas  laikinai valstybės sekretoriaus pareigas ėjusio Sumner Welles 1940 m. liepos 23 d. oficialus Valstybės departamento pareiškimas.

Dalis vietos gyventojų, anksčiau gyvenę Tumo–Vaižganto gatvėje, buvo pasipiktinę vienašališku Vilniaus savivaldybės sprendimu dėl šio pavadinimo suteikimo kai kuriems lietuvių klasiko vardu vadintiems adresatams.

Panašūs pavadinimai Vilniuje 

Šis skveras nebe pirmas Lietuvos sostinėje, kuriam suteiktas Jungtinių Amerikos Valstijų vietovių vardas. Pašilaičių mikrorajone, tarp Gabijos gatvės ir Laisvės prospekto, alėjai yra suteiktas Čikagos pavadinimas. 2013 m. lapkričio mėn. buvo numatyta pavadinti vietą ties Antakalnio ir L. Sapiegos gatvių sankirta, Antakalnio seniūnijoje, Pensilvanijos skveru, tačiau vietos bendruomenė tokiam sprendimui nepritarė.

Šaltiniai 

Vilniaus aikštės
Europos aikštė

Vilniaus Europos aikštė – dešiniajame Neries krante, prie Vilniaus miesto savivaldybės komplekso Konstitucijos prospekte esanti aikštė. Priklauso Šnipiškių seniūnijai. Europos aikštė yra vienas didžiausių verslo traukos centrų Vilniuje ir Lietuvoje. Be miesto savivaldybės statinio, čia stūkso ir Vilniaus apskrities viršininko administracijos, Vilniaus verslo uosto, kiti aukštuminiai pastatai. Čia 2004 m. atidarytas Europos bokštas – aukščiausias pastatas Baltijos šalyse. Centre įrengtas fontanas.

Europos aikštė, kurioje stūkso savivaldybės dangoraižis, yra viena naujausių Vilniuje. Ties aikšte Konstitucijos prospektą kerta požeminė pėsčiųjų perėja, pritaikyta neįgaliųjų judėjimui.

Greta aikštės stovi prekybos centras „Europa“, kuriame dirba kavinės, paslaugų salonai, parduotuvės, aikštėje veikia nemokamas internetas.

Oficiali Europos aikštės atidarymo data: 2004 m. gegužės 1-oji. Tada Europos aikštę atidarė Vilniaus meras Artūras Zuokas. 

Europos aikštės erdvės išnaudojamos organizuoti įvairiems renginiams: šventėms, koncertams, ūkininkų turgeliams.

Šaltiniai 

Vilniaus aikštės
Šnipiškės
Tomas Žebrauskas

Tomas Žebrauskas (1714 m. lapkričio 24 d. Žemaitijoje – 1758 m. kovo 18 d. Vilniuje) – Vilniaus universiteto profesorius, Lietuvos astronomas, matematikas, architektas. Jėzuitas, filosofijos ir laisvųjų mokslų daktaras, 1752 m. Vilniaus universiteto astronomijos observatorijos įkūrėjas. Tomo Žebrausko gimtoji kalba buvo lietuvių. Rašytiniuose šaltiniuose ir nekrologe jis vadinamas „lithuanus".

Savo įkurtame fizikos kabinete atliko viešas demonstracijas, kurios buvo labai populiarios Vilniaus aukštuomenėje.

Biografija 

Tomas Žebrauskas gimė 1714 m. lapkričio 24 d. Žemaitijoje, tikslesnė gimimo vieta nėra žinoma. Mokėsi Naugarduko jėzuitų kolegijoje. 1732 m. įstojo į Jėzuitų ordiną. 1734-1735 m. mokytojavo Kauno kolegijoje. 1735–1738 m. Žebrauskas studijavo Vilniaus universitete filosofiją, 1740–1744 m. teologiją. 1743 m. Vilniaus katedroje įšventintas į kunigus.  1750– 1752 m. Prahoje tobulinosi pas matematiką J. Steplingą.

Nuo 1752 m. Vilniaus universiteto matematikos katedros vedėjas; 1753 m.– profesorius. T.Žebrauskas pirmasis atskyrė matematikos mokslą nuo filosofijos mokslų. Jo mokiniais buvo Martynas Počobutas, Kazimieras Naruševičius ir kt.

1752 m. Tomas Žebrauskas suprojektavo Vilniaus astronomijos observatorijos pastatą. 1753 m. įsteigė universiteto fizikos ir astronomijos kabinetus, vadovavo observatorijos statybai. 1753–1758 m. VU observatorijos direktorius. Vykdė astronominius stebėjimus (stebėjo Jupiterio palydovų okultacijas). Pagal Tomo Žebrausko projektą buvo pagaminta elektros mašina fizikos kabinetui. Paskaitas iliustruodavo eksperimentais.

1756 m. Žebrauskas nustatė Vilniaus geografinę platumą. Lotynų kalba parašė aritmetikos ir geometrijos egzaminų programų, laiške Steplingui aprašė, kaip nustatė tikrąjį dangaus poliaus aukštį Vilniaus mieste.

Tomas Žebrauskas pasižymėjo ir kaip architektas. Vilniuje jis suprojektavo ne tik puošnų Vilniaus observatorijos fasadą, bet rekonstravo ir Šv. Ignoto bažnyčią, dalyvavo kuriant Šv. Kazimiero bažnyčios altorius, padėjo remontuoti Šv. Jonų bažnyčią, projektavo Kražių bažnyčią.

Palikimas 
 Tarandėje yra Tomo Žebrausko gatvė.

Šaltiniai 

Vilniaus universiteto dėstytojai
Lietuvos astronomai
Lietuvos matematikai
Lietuvos architektai
Grigiškių Šventosios Dvasios koplyčia

Grigiškių Šventosios Dvasios koplyčia – katalikų koplyčia, stovinti Vilniaus miesto savivaldybės vakarinėje dalyje, Grigiškėse, 200 m į kairę nuo magistralės . Koplyčioje vykdomos kasdienės pamaldos lietuvių ir lenkų kalbomis.

1992 m. įsteigta Grigiškių Šv. Dvasios parapija. Naująją koplyčią pašventino 1995 m. kardinolas Audrys Bačkis. Pirmasis klebonas (koplyčios statytojas) – kun. Edvardas Minkevičius. Pradinė pastato paskirtis turėjo būti parapijos namai, o bažnyčia statoma atskirai. Neužtekus lėšų ir nepastačius bažnyčios, parapijos namuose įrengta koplyčia, kur šiuo metu ir laikomos pamaldos.

Tai viena iš jauniausių Vilniaus arkivyskupijos šventovių. Projekto autorės – arch. Felicija Vilimienė ir Danutė Juškienė. Koplyčioje įrengtas įspūdingas vitražas. Šalia koplyčios veikia Parapijos namai. Juose yra biblioteka, šarvojimo salė. Pastato dalį užima Seserų eucharistiečių (SJE) vienuoliniai namai.

Bažnyčios statyba 

Parapijai augant (jai priklauso apie 8 tūkst. tikinčiųjų), iškilo erdvesnių maldos namų poreikis. 2016 m. pradėti naujos bažnyčios statybos darbai. Spalio 2 d. Vilniaus arkivyskupas Gintaras Grušas pašventino jos kertinį akmenį. Bažnyčios projekto autoriai – arch. Kęstutis Pempė, Emilis Petkevičius ir Eugenija Dedok. 2017 m. gale stovėjo bažnyčios pastatas su uždengtu stogu. 

Bažnyčia statoma už rėmėjų lėšas. Tarp stambiausių – Grigiškėse veikianti bendrovė „Grigeo Grigiškės“, Gariūnų verslo parkas. Parėmusių bažnyčios statybą 1000 eurų ir didesne auka vardus, įmonių pavadinimus žadama įamžinti paminklinėje lentoje būsimos bažnyčios sienoje. Šalia bažnyčios turima erdvė su pušynu pritaikoma žmonių laisvalaikiui, šią miesto dalį paverčiant grigiškiečių traukos centru, kurio iki šiol nebuvo.

Bažnyčia pastatyta šalia senosios koplyčios, jos priekyje. Statinys šešiakampio plano, su kūginiu šešiašlaičiu stogu ir aukštu bokšteliu, pagrindiniu fasadu orientuotas į vakarus. Bažnyčios sienų karkasas suręstas iš monolitinio gelžbetonio.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Grigiškių Šv. Dvasios parapija 
 Parapijos Facebook profilis
 Grigiškių Šv. Dvasios koplyčiai – 20 metų
 Pašventintas Grigiškių bažnyčios kertinis akmuo

Grigiškės
Vilniaus koplyčios
La Pineda

La Pineda yra gyvenvietė Taragonos provincijoje, Katalonijoje (Ispanija), netoli Taragonos. Priklauso Vila Sekos savivaldybei. Pavadinta pagal čia anksčiau augusias Viduržemio jūros pušis (pgl. isp. el pino – „pušis“).

Transportas 
Pagrindine susisiekimo priemone La Pinedoje yra visuomeninis autobusų transportas Bus Plana. Pagrindine gatve Passeig de Pau Casals eina keletas maršrutų iš Taragonos, Vilafortūnos, Vila Sekos, Kambrilio, Salou, kuris yra kiek į vakarus La Pinedos. Pagrindinėje gatvėje yra 5 autobuso stotelės. Kiekvienoje jų yra stendai su nurodytais maršrutais ir miesto schema, dažnai ten stovi vertėjai, kurie gali paaiškinti kaip nuvažiuoti ten kur reikia. Artimiausios geležinkelio stotys: Salou ir Port Aventura.

Pliažai 
 Plaja-de-La-Pineda – 2,5 km ilgio, apie 98 tūkst. kv.m ploto.
 Plaja-de-El’s-Prats – pakrantės ruožas nuo Plaja-de-La-Pineda iki bangolaužio. Čia daugiausia ilsisi ir maudosi netoliese esančių gyvenamųjų kompleksų gyventojai. Promenadoje yra kavinės ir restoranai, taip pat keletas vaikų aikštelių, skveras.
 Playa del Racó – „Mėlynąją vėliavą“ dėl puikių sąlygų ir išvystytos infrastruktūros turintis pliažas.

Įžymybės 

Pagrindinė La Pinedos atrakcija yra vandens parkas „Aquopolis“, esantis jos pagrindinėje gatvėje. Plotas daugiau nei 110 tūkst. kv.m. Akvaparko teritorijoje yravandens atrakcionai, kalneliai, pramogos vaikams, minigolfas. Toje pat teritorijoje yra 7000 kv.m delfinariumas.

Tarp La Pinedos įžymybių yra ir dizainerio Šavjero Mariskalio metalo instaliacija „Pušys“, kuri puošia miestelio promenadą.

Katalonijos miestai
Apostolos Vellios

Apostolas Veliosas (Apostolos Vellios; g. 1992 m. sausio 8 d.) – Graikijoje gimęs ir šios šalies jaunimo rinktinėms atstovavęs futbolininkas, rungtyniaujantis puolėjo pozicijoje. Šiuo metu atstovauja Anglijos „Everton FC“ klubui.

Karjera

Klubinė karjera 
Profesionalaus futbolininko karjerą Veliosas pradėjo „Iraklio“ klube 2008 m., kuriame anksčiau rungtyniavo jo tėvas Kostas Veliosas. Pirmąsias oficialias rungtynes jis sužaidė 2009 m. balandžio 26 d., pasirodęs aikštėje po keitimo, o lapkričio 7 d. pelnė pirmąjį įvartį rungtynėse su „Olympiacos FC“, padėdamas savo komandai pasiekti lygiąsias rungtynėse su vienu čempionato lyderių. Per visą sezoną jis 9 kartus pasirodė aikštėje (visus po keitimo) ir pelnė 2 įvarčius.

2011 m. susidomėjimą Veliosu išreiškė tokie klubai kaip „Fulham“, „Olympiacos“ ir „Bologna“, tačiau jis sausį už 250 tūkst. svarų sterlingų pasirašė 4 metų sutartį su Liverpulio „Evertonu“. Rungtyniaudamas klubo rezervinėje komandoje jis pasižymėjo įvarčiu jau pirmosiose rungtynėse, o 2011 m. balandžio 2 d. debiutavo pagrindinėje komandos sudėtyje rungtynėse prieš „Aston Villa FC“. Pirmąjį įvartį Veliosas pelnė rugsėjo 17 d. rungtynėse su „Wigan Athletic FC“, tačiau pagrindinėje sudėtyje įsitvirtinti jam nepavyksta ir futbolininkas dažniausiai rungtyniauja rezervinėje komandoje.

Tarptautinė karjera 
Veliosas yra sužaidęs 14 rungtynių Graikijos U-19 rinktinėje ir pelnęs 7 įvarčius bei 21 rungtynes U-21 rinktinėje (4 įvarčiai).

Šaltiniai 

Graikijos futbolininkai
Tauras Jogėla

Tauras Jogėla (g. 1993 m. gegužės 2 d. Tauragėje) – Lietuvos krepšininkas, rungtyniaujantis Austrijos Vienos „GGMT“ klube. 2009 m. Lietuvoje vykusiame Europos jaunimo krepšinio čempionate iki 16 m. su Lietuvos rinktine laimėjo sidabro medalius ir buvo išrinktas naudingiausiu čempionato žaidėju. 2011 m. laimėjo Lietuvos moksleivių krepšinio lygos dėjimų konkursą.

2014 m. vasario mėn. pradžioje buvo paskolintas Kėdainių "Nevėžio" klubui. 2014 m. rugpjūčio pradžioje sudarė vienerių metų sutartį su Pasvalio "Pieno žvaigždžių" komandoje. 2016 m. liepos viduryje pasirašė vienerių metų kontraktą su Latvijos Rygos „Barons Kvartals“ klubu.

Pasiekimai 

 2009 m. Europos jaunimo iki 16 m. krepšinio čempionato sidabro medalio laimėtojas
 2011 m. Lietuvos moksleivių krepšinio lygos dėjimų konkurso laimėtojas
 2017 m. Latvijos lygos trečios vietos laimėtojas
 2022 m. Austrijos lygos čempionas
 2022 m. Austrijos krepšinio taurės čempionas

Nuorodos 
 Profilis www.basketnews.lt;
 Interviu su Tauru Jogėla www.youtube.com;
 Jogėla – naudingiausias čempionato žaidėjas;

Lietuvos krepšininkai
Tuputiškių serpantinas

Vilniaus Tuputiškių serpantinas – vienintelis Lietuvoje akmenimis grįstas serpantinas, nutiestas rytinėje Vilniaus miesto dalyje, į vakarus nuo Naujosios Vilnios. Raizgytas kelias įrengtas Tuputiškėse, mišku apaugusioje Žiedų gatvės atkarpoje Pavilnių regioniniame parke. Gatvė jungia Žemąjį Pavilnį su Aukštuoju Pavilniu. Nei ilgiu, nei aukščiu šis serpantinas negali lygintis su kalnų serpantinais, bet vingių staigumu tikrai jiems nenusileidžia. 1997 m. jis įtrauktas į Kultūros paveldo objektų sąrašą (unik. kodas ). Prie jo pastatytas lankytiną vietą nurodantis kelio ženklas.

Istorija 

Serpantinas nutiestas XX a. pradžioje į Žemąjį Pavilnį – kaip geležinkelininkų gyvenvietę, pradėtą statyti 1908 m. Tuputiškės iki XX a. pradžios buvo retai apgyvendintos. 1912 m. iš Tuputiškių palivarko išskirta žemių Vilniaus geležinkeliečių kolonijai.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Tuputiškių serpantinas 
 Tuputiškių serpantinas (panoramio.com) 

Lietuvos keliai
Pavilnys
Kristina Tamulevičiūtė

Kristina Tamulevičiūtė (g. 1989 rugpjūčio 6 d. Šiauliuose) – eseistė, poetė, vertėja.

Biografija 
Mokyklą baigė Šiauliuose. Vilniaus universitete studijavo lietuvių filologiją ir slovėnų kalbą. Stažavo Liublianos (Slovėnija) ir Sarajevo (Bosnija ir Hercegovina) universitetuose. 2014 metų Sarajevo ir Bolonijos (Italija) universitetuose baigė demokratijos ir žmogaus teisių magistrantūrą. Šiuo metu studijuoja Kauno Technologijos universiteto vertimo krypties magistrantūroje.

Pirmoji publikacija spaudoje – 2008 metais „Literatūroje ir mene“. Kūryba ir vertimai publikuoti „Šiaurės Atėnuose“, „Gintaro lašuose“, „Naujojoje Romuvoje“ bei kituose leidiniuose. 2013 metais Lietuvos rašytojų sąjungos leidyklos rengiamame pirmosios prozos knygos konkurse laimėjo pirmąją vietą. Tais pačiais metais buvo išleistas autorės esė rinkinys „Pasakojimas apie vieną miestą“. Verčia iš anglų, ispanų, slovėnų, kroatų, bosnių ir serbų kalbų. Nuo 2013 Lietuvos literatūros vertėjų sąjungos narė-kandidatė.

Bibliografija 
 Pasakojimas apie vieną miestą: esė. – Vilnius, Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2013

Vertimai 
 Jelena Brezovec „Saugūs gatvėje: žaidžiu ir mokausi saugiai elgtis“: užduočių knygelė vaikams. - Vilnius, Nieko rimto, 2015
 Peter Svetina, Damijan Stepančič „Antano cirkas“: knygelė vaikams – Vilnius, Nieko rimto, 2015

Tekstai 
 Šiaurės Atėnai
 Gintaro lašai

Tamulevičiūtė, Kristina
Kvinta (grupė)

Grupė „Kvinta“ (reikš. muzikinis intervalas, apimantis penkis gretimus diatoninės dermės laipsnius) – Lietuvos pop stiliaus vaikinų grupė iš Kauno, gyvavusi 2006–2014 metais. Grupės sudėtyje dainavo Audrius Janonis, Tauras Macas, Tautvydas Sinkevičius, Vainius Bizunevičius, o kiek anksčiau ir Nojus Bartaška.

Grupės biografija 
2006 m. pirmasis grupės „Kvinta“ pasirodymas Lietuvos vaikų ir jaunimo centre vykusiame tarptautiniame dainų konkurse įvertintas Grand Prix apdovanojimu, nacionalinės Vaikų Eurovizijos finale užimta antra vieta (2008 m.), Lietuvos televizijos laidoje „Talentų ringas“ „Kvinta“ nominuota kaip profesionaliausia atlikėjų grupė (2008 m.), tarptautiniame populiariosios dainos konkurse „Berliner Perle“ – pirma vieta (2009 m.), Lenkijoje Švidnicos miesto tarptautinio vaikų ir jaunimo festivalyje „Zimowa Fiesta – festiwal w Świdnicy“ – Grand Prix ir kartu parsivežtas geriausių atlikėjų titulas (2009 m.). 2009 m. grupė sudalyvavo TV3 organizuotame „Lietuvos talentų“ konkurse, kurio pusfinalyje užėmė ketvirtąją vietą ir vos per plauką nepateko į finalą. 2010 m. „Lietuvos talentų“ konkurse grupė „Kvinta“ pateko į finalą ir jame užėmė septintąją vietą. 2011 m. grupė „Kvinta“ TV3 projekte „Vaikų balsas“ nominuota kaip geriausia metų grupė, iškovota trečioji vieta.

Šaltiniai 

Lietuvos pop muzikos grupės
James McCarthy

Džeimsas Makartis (; g. 1990 m. lapkričio 12 d.) – Airijos nacionalinės rinktinės ir „Crystal Palace FC“ klubo vidurio saugas.

Karjera

Hamilton Academical FC 

Makartis gimė ir užaugo Glazge. Nuo vaikystės būdamas „Celtic FC“ klubo gerbėju, stengėsi patekti į šios komandos jaunimo grupę, tačiau dėl didelio norinčiųjų skaičiaus jam to padaryti nepavyko ir teko rinktis kitą klubą.

Tapęs „Hamilton Academical FC“ nariu, Makartis debiutavo pagrindinėje sudėtyje 2006 m. rugsėjį, tapdamas jauniausiu komandos žaidėju XXI amžiuje. Lapkričio 11 d., likus dienai iki 16 gimtadienio, jis pirmą kartą pradėjo rungtynes starto sudėtyje.

2007–08 m. sezone klubas iškovojo kelialapį į aukščiausiąją lygą ir Makartis pasirašė naują 3 metų sutartį. Debiutiniame aukščiausios lygos sezone 2008–09 m. jis pelnė geriausio jaunojo futbolininko prizą.

Wigan Athletic FC 
2009 m. vasarą Makartis persikėlė į Angliją po to, kai „Wigan Athletic FC“ už jį sumokėjo 1,2 milijono svarų sterlingų. Jo debiutas įvyko rungtynėse su „Manchester United FC“, o pirmąjį įvartį pavyko pasiekti FA Cup taurės rungtynėse su „Hull City FC“.

2010–11 m. sezono pradžia Makarčiui buvo sėkminga, tačiau spalio 23 d. rungtynėse su „Bolton Wanderers FC“ jis patyrė traumą, kurią gydėsi 3 mėnesius. Grįžęs jis sėkmingai įsiliejo į komandą ir 2011 m. rugpjūtį pasirašė naują 5 metų sutartį. 2013 m. jis su komanda laimėjo FA Cup taurę, finale įveikdami „Manchester City FC“, tačiau Premier League susiklostė nesėkmingai ir „Wigan Athletic FC“ iškrito į žemesnį divizioną.

Everton FC 
2013–14 m. sezoną Makartis pradėjo „Wigan“ komandoje, tačiau sužaidė joje tik 5 rungtynes. Rugsėjo 13 d. treneris Roberto Martinez, buvęs „Wigan Athletic FC“ treneris, naujajame sezone persikėlęs dirbti į „Everton FC“, perpirko Makarčio sutartį už 13 milijonų svarų sterlingų. Ilgą laiką jis buvo pagrindinės sudėties žaidėjas, tačiau 2018 m. sausio 20 d. rungtynėse su West Bromwich Albion FC susilaužė koją ir nerungtyniavo beveik metus. Tuo laikotarpiu komandoje ne kartą keitėsi treneriai, o atėjus į komandą Marco Silvai ir naujiems žaidėjams, Makartis po traumos buvo beveik neregistruojamas rungtynėms.

Crystal Palace FC 
2019 m. vasarą Makartis buvo parduotas Crystal Palace FC klubui už 3 mln. svarų.

Tarptautinė karjera 
Sulaukęs 16, Makartis buvo pakviestas atstovauti Airijos rinktinei, nes jo senelis buvo kilęs iš šios šalies. Vėliau jis tvirtino, kad būtų pasirinkęs atstovauti Škotiją, jeigu būtų sulaukęs jų pasiūlymo anksčiau negu iš airių. Vėliau škotai mėgino jį prisivilioti pas save, tačiau futbolininkas sprendimo nekeitė ir liko atstovauti Airijai.

Nuo 2007 m. jis atstovavo įvairaus amžiaus šios šalies rinktinėms, o nuo 2010 m. rungtyniauja nacionalinėje komandoje.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Airijos futbolininkai
Lietuvos geologijos tarnyba

Lietuvos geologijos tarnyba – valstybės institucija, atsakinga už žemės gelmes ir geologiją Lietuvos Respublikoje.

Istorija 
Tarnyba įsteigta 1940 m. spalio 16 d.

Nuo 1941 iki 1991 m. tarnyba ne kartą keitė savo pavadinimą, organizacinę struktūrą, priklausomybę, bet geologinio tyrimo darbai buvo vykdomi intensyviai ir kryptingai.

Lietuvai atkūrus nepriklausomybę, Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimu ir Aukščiausiosios Tarybos Atkuriamojo Seimo pritarimu 1991 metų kovo 11 dieną vietoj iki tol buvusių Geologijos darbų gamybinio susivienijimo ir Gamtos išteklių departamento įsteigta Valstybinė geologijos tarnyba.

Naujojo modelio Lietuvos geologijos tarnyba pradėjo savo veiklą turėdama 15 etatų ir žemės gelmių naudojimo reguliavimo funkcijas. Valstybinius geologinius tyrimus atliko geologijos įmonės. Tuometinio tarnybos direktoriaus Gedimino Motuzos dėka, geranoriškai padedant Norvegijos geologijos tarnybai, tarnyba buvo transformuojama į europietiško modelio nacionalinę geologinių tyrimų tarnybą, be žemės gelmių naudojimo reguliavimo, dar ir tiesiogiai vykdančią valstybei reikalingus geologinius tyrimus ir valdančią geologinės informacijos sistemą. Tai leido vienoje organizacijoje sukaupti valstybiniams geologiniams tyrimams skiriamas biudžeto lėšas ir sutelkti profesionalius geologus.

Nuo 1994 metų tarnyba yra Europos geologijos tarnybų forumo (FOREGS) narė.

Veikla 
Pagrindinės tarnybos darbo kryptys yra:
 valstybinių geologinių tyrimų organizavimas ir vykdymas;
 valstybinis žemės gelmių naudojimo reguliavimas ir kontrolė;
 valstybinės geologinės informacijos sistemos kūrimas ir duomenų kaupimas;
 tarptautinio bendradarbiavimo plėtimas.

Visuomenės susirūpinimas aplinkos apsaugos problemomis, darnios plėtros koncepcijos diegimas kelia naujus reikalavimus ir geologiniams tyrimams. Lietuvos geologijos tarnyba prisideda prie darnios plėtros, orientuodama taikomųjų tyrimų tikslus, teikdama visuomenei duomenis apie žemės gelmes, teigiamas ir neigiamas jų savybes, tirdama ir prognozuodama geologinius procesus.

Šaltiniai 

 Lietuvos geologijos tarnybos interneto svetainė 

Aplinkos
Ganos himnas

Ganos himno muziką 1957 m. parašė Philip Gbeho. Jo kartu sukurtas tekstas Lift high the flag of Ghana po 1966 m. karinio pučo buvo pakeistas į studento Michael Kwame Gbordzoe sukurtą ir konkurso būdu atrinktą tekstą.

Eilės 
 God bless our homeland Ghana
 And make our nation great and strong,
 Bold to defend forever
 The cause of Freedom and of Right;
 Fill our hearts with true humility,
 Make us cherish fearless honesty,
 And help us to resist oppressors' rule
 With all our will and might for evermore.

 Hail to thy name, O Ghana,
 To thee we make our solemn vow:
 Steadfast to build together
 A nation strong in Unity;
 With our gifts of mind and strength of arm,
 Whether night or day, in the midst of storm,
 In ev’ry need, whate’er the call may be,
 To serve thee, Ghana, now and evermore.

Nuorodos 
 Instrumentinis atlikimas
 Vokalinis atlikimas

Ganos atributika
Valstybiniai himnai
Rokas Giedraitis

Rokas Giedraitis (g. 1992 m. rugpjūčio 16 d. Tauragėje) – Lietuvos krepšininkas, šiuo metu rungtyniaujantis Ispanijos Vitorijos „Baskonia“ klube. Krepšininko tėvas yra taip pat buvęs krepšininkas Robertas Giedraitis. 2011 m. Latvijoje vykusiame Pasaulio jaunimo krepšinio čempionate iki 19 m. su Lietuvos rinktine laimėjo aukso medalius. 2012 m. Slovėnijoje vykusiame Europos jaunimo krepšinio čempionate iki 20 m. su Lietuvos rinktine taip pat laimėjo aukso medalius. 2013 m. su Mažeikių klubu tapo Nacionalinės krepšinio lygos čempionu ir buvo pripažintas naudingiausiu finalo ketverto žaidėju.

2013 m. liepos pabaigoje pasirašė vienerių metų sutartį su galimybe ją pratęsti dar sezonui, su Šiaulių „Šiaulių“ klubu.

2016 m. vasario pabaigoje iki sezono pabaigos buvo paskolintas Šiaulių „Šiaulių“ klubui.

2018 m. liepos pradžioje pasirašė trejų metų sutartį su Berlyno „ALBA“ klubu. 2020 m. liepos pradžioje pasirašė trejų metų sutartį su 2020 m. Ispanijos čempionais – Vitorijos „Baskonia“ klubu.

Pasiekimai 

 2014, 2015, 2016 m. BBL čempionas
 2013 m. Nacionalinės krepšinio lygos čempionas
 2012 m. Europos jaunimo iki 20 m. krepšinio čempionatas 1 vieta
 2011 m. Pasaulio jaunimo iki 19 m. krepšinio čempionatas 1 vieta
 2018 m. LKL vicečempionas
 2020 m. Vokietijos krepšinio taurės čempionas
 2020 m. BBL čempionas

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Nuorodos 
 Profilis www.basketnews.lt;
 NKL finalo ketverto MVP: Rokas Giedraitis;

Lietuvos krepšininkai
Leica

„Leica“ (, iš pavardės Leitz + camera 'fotoaparatas') – Vokietijos optikos bendrovė, gaminanti fotoaparatus, geodezijos įrangą, mikroskopus, taip pat šios įrangos prekės ženklas. 
Kompanija „Ernst Leitz GmbH“ dabar spadalinta į tris bendroves: „Leica Camera AG“, „Leica Geosystems AG“ ir „Leica Microsystems GmbH“.
„Leica“ yra pirmųjų 35 mm fotoaparatų markė.

Pirmąjį „Leica“ fotoaparatą sukonstravo Oskar Barnack 1913 m. Autoriaus idėja buvo naudoti fotoaparate apie 2 metrus perforuotos kino juostos, norint išgauti 40 kadrų vienoje fotojuostos atkarpoje. Foto kadras 24×36 mm buvo išgautas padvigubinus kino juostos kadrą 18×24 mm.

Su pirmųjų „Leica“ fotoaparatų sukūrimu atsirado naujas fotografavimo amžius. Dėka dydžio ir fotoaparato patogumo fotoreporteris galėjo atsirasti pačių įvykių sūkuryje.

Serijinė „Leica“ fotoaparatų produkcija pradėta 1925 m. „E. Leitz Optische Werke“ bendrovėje Veclaro mieste.

2007 m. lapkritį aukcione Vienoje už modelį iš 1923 m. buvo sumokėta 336 tūkstančių eurų. Modelis, kuris įgavo tokią vertę, priklauso prototipinei serijai ir yra pažymėtas numeriu 107. Tai pirmasis produktas, eksportuotas į Amerikos rinką (norint įgyti patentą).

2011 m. gegužę aukcione Vokietijoje parduotas „Leica“ footoaparatas iš 1923 m. už 1,32 milijonų eurų. Tas aparatas priklauso serijai, kurioje yra tik 25 egzemplioriai. Jis vienintelis turėjo išgraviruotą užrašą „Germany“, nors patentą įgavo Niujorke.

Šiuo metu „Leica“ objektyvus galima rasti „Panasonic“ fotoaparatuose.

Kultūrinė įtaka 
„Leica“ fotoaparatai buvo labai vertinami, pasižymėjo patvarumu. To pavyzdžiu tarnauja 1943 m. Matvejaus Blanterio (dainos „Katiuša“ autorius) parašyta daina (žodžiai Konstantino Simonovo) „Песенка военных корреспондентов“ ('Karo koresponendentų dainelė'). Joje yra tokios eilutės (lietuviškas vertimas pažodinis):

Šaltiniai

Nuorodos 
 Leica internetinis puslapis
 Leica Club

Vokietijos pramonės įmonės
Fotoaparatų gamybos kompanijos
Mariana Popova

Mariana Popova (; g. 1978 m. birželio 6 d.) – bulgarų dainininkė, geriausiai žinoma dėl dalyvavimo 2006 m. Eurovizijos konkurse.

Biografija 

Mariana Popova gimė Sofijoje, Bulgarijoje. Būdama vienuolikos studijavo muziką, vėliau studijavo šiuolaikinį džiazą ir baletą. 1996–2000 metais buvo grupės „Cocomania“ narė. 2005 metais ji laimėjo pirmąją vietą „Burgas and the Sea“ festivalyje su daina „Dream About Me“, kurią atliko su Dani Milev. 2006 metais Mariana Popova triumfavo Bulgarijos nacionaliniame finale su daina „Let Me Cry“ ir atstovavo Bulgarijai 2006 m. Eurovizijos dainų konkurse.

Diskografija

Albumai 
 2008 – New Religion
 2011 – Предай нататък

Singlai 
 Ти не дойде
 Казах
 Можем пак
 Няма
 След
 Сънувай ме
 Let Me Cry

Nuorodos 
 Daina „Let Me Cry“

|-

Bulgarijos atlikėjai
Pop atlikėjai
Bulgarijos atstovai Eurovizijoje
2006 m. Eurovizijos dalyviai
Artak Yedigaryan

Artakas Jedigarianas (; g. 1990 m. kovo 18 d. Jerevane) – armėnų futbolininkas, žaidžiantis gynėjo pozicijoje. Rungtyniavo ir Lietuvoje. Atstovavo Vilniaus „Žalgiriui“.

Karjera 
Yedigaryan baigė Pyunik futbolo mokyklą. Žaidė rezervinėje komandoje. 2009 m. debiutavo pagrindinės komandos sudėtyje. Su Pyunik 2010 m. sezone laimėjo Armėnijos lygą, Armėnijos taurę ir Armėnijos supertaurę.

2012 m. vasarą pasirašė trejų metų sutartį su Donecko Metalurg klubu. 
2013 m. žaidė gimtojoje Armėnijoje FK "Banats" klube. 

2014 ir 2015 m. atstovavo "Vilniaus „Žalgirui“". A lygoje sužaidė 20rungtynių. 

Nuo 2016 m. žaidė Armėnijoje FK "Alaškerto" klube. 2019 m. perėjo į Pyunik.

2022–2023 m. Konferencijų lygos pirmo etapo rungtynėse prieš Maltos Hamrun Spartans FC pasižymėjo pelnydamas įvartį. Armėnijos klubas nugalėjo pirmosiose rungtynėse rezultatu 1:0.

Karjera nacionalinėje rinktinėje 
2010 m. gegužės 25 d. debiutavo Armėnijos vyrų futbolo rinktinėje. Draugiškos rungtynėse, prieš Uzbekiją. Armėnija laimėjo varžybas 3–1.

Pasiekimai 
 Pyunik
 Armėnijos aukščiausioji futbolo lyga (4):2007, 2008, 2009, 2010
 Armėnijos futbolo taurė (3): 2009, 2010, 2012–2013
 Armėnijos futbolo supertaurė (3): 2007, 2008, 2010

 VMFD Žalgiris Vilnius
 A lygos čempionas (2): 2014, 2015
 LFF taurės laimėtojas (1) 2013-2014 m.

 Alashkert FC
 Armėnijos Premjer lyga (3): 2015–16, 2016–17, 2017–18
 Armėnijos futbolo supertaurė: 2016

Šaltiniai

Nuorodos 
 Soccerway

Yedigaryan
Yedigaryan
Zenit (fototechnika)

Zenit – įvairios fototechnikos, gamintos TSRS ir Rusijos įmonėse 1952–2005 m., prekinis ženklas, priklausęs Krasnogorsko mechanikos gamyklai (Maskvos sritis). Šiuo vardu pavadintas ir pirmasis fotoaparato modelis, išleistas 1952 m.

Zenit prekinį ženklą turėjo daug fotoaparatų, kurie neturėjo jokio arba tik netiesioginį ryšį su Krasnogorsko mechanikos gamykla (ji priklausė TSRS Gynybos pramonės ministerijai). Žinoma per 40 serijinių fotoaparatų modelių, sukurtų Krasnogorske. Jie dažniausiai naudojo įprastą 35 mm juostelę, 24x36 mm dydžio kadrus, užuolaidėlių užraktą, turėjo keičiamus objektyvus.

Zenit dar buvo gaminami:
 LOMO gamykloje Leningrade: Zenit-35F (1987–1992 m.), Zenit-35F-1 (1992–1993 m.)
 Arsenalo gamykloje Kijeve (Ukraina): Zenit-80 (Saliut).
 Baltarusijos optikos-mechanikos susivienijimo (BelOMO) gamykloje Vileikos mieste, kur organizuoti gamybą padėjo Krasnogorsko specialistai, taip ir buvo pavadinta „Zenit“. Įvairiu laiku BelOMO gamyklai buvo perduoti fotoaparatai: Zenit-E (buvo gaminamas Baltarusijoje nuo 1973, kitais duomenimis nuo 1975 iki 1986 m.), Zenit-ET (nuo 1982 iki 1991 m.), Zenit-11, Zenit-TTL (nuo 1977 iki 1980 m.); yra duomenų apie perduotus Zenit-12sd ir Zenit-14. Baltarusijos gamykla pati kūrė ir gamino savo konstrukcijos Zenit fotoaparatus: Zenit-130, Zenit-12XS, Zenit-15M, Zenit-12pro. Šiuo metu Vileikos gamykla „Zenit“ fototechnikos jau negamina.

Į užsienio rinkas šie aparatai buvo tiekiami naudojant įvairius vardus: Zenit, Zeniflex, Revue, Revueflex, Cambron, Kalimar, Prinzflex, Meprozenit, Phokina, Spiraflex ir kt. Zenit ženklą dažnai nelegaliai naudojo fototechnikos gamintojai ne tik Rusijoje, bet ir užsienyje, dažniausiai Azijos šalyse.

Nuorodos 

 Krasnogorsko mechanikos gamyklos svetainė
 Zenit–BelOMO įmonės svetainė
 Zenit fotoaparatų kolekcija
 Zenit fotoaparatų istorija (rusų k.)

Rusijos įmonės
Baltarusijos įmonės
Fotoaparatų gamybos kompanijos
Magaye Gueye

Magaja Giuje (Magaye Serigne Falilou Dit Nelson Gueye; g. 1990 m. liepos 6 d.) – Prancūzijoje gimęs ir šios šalies jaunimo komandoms atstovavęs futbolininkas ir „Everton FC“ klubo krašto saugas. 2012 m. jis įgijo Senegalo pilietybę ir gali atstovauti šios šalies futbolo rinktinei.

Karjera

Klubinė karjera 
Giuje gimė išeivių iš Senegalo šeimoje ir pradėjo treniruotis su mėgėjiška „US Lognes“ komanda Paryžiaus priemiestyje. Nuo 12 metų jis priklausė „RC Strasbourg“ jaunimo komandai, o pagrindinėje sudėtyje debiutavo 2008 m. lapkritį ir, nepaisant kelių traumų, sėkmingai joje įsitvirtino.

2010 m. birželį jis už 1 mln. svarų sterlingų persikėlė į „Everton FC“, tačiau aikštelėje pasirodydavo retai, dažniausiai po keitimo. 2012–13 m. sezone Giuje buvo paskolintas Brest klubui, kuriame sužaidė 7 rungtynes.

Tarptautinė karjera 
Karjeros pradžioje Giuje sėkmingai atstovavo Prancūzijos jaunimo rinktinėms, rungtyniaudamas U–19 sudėtyje per 15 rungtynių pelnė 6 įvarčius, tačiau nesulaukė kvietimo į nacionalinę komandą. 2012 m. jis gavo leidimą rungtyniauti  rinktinėje ir su šios šalies U–23 komanda dalyvavo Londono olimpinėse žaidynėse.

Šaltiniai 

Prancūzijos futbolininkai
Senegalo futbolininkai
Jurijus Kurdiumovas

Jurijus Kurdiumovas (1859 m. balandžio 23 d. Tauragėje, Rusijos imperija – 1936 m. spalio 2 d. Maskvoje, TSRS) – muzikologas, kompozitorius.

Biografija 

Gimė 1859 m. balandžio 23 d. Tauragėje. Nuo 1879 m. rašė apie muziką tokiuose laikraščiuose kaip Vilniaus žinios, Peterburgo Listok ir Maskvos Vedomosti. 1884 m. įstojo į Sankt Peterburgo konservatorijos kompozicijos klasę. 1888 m. baigė mokslus, o 1892 m. pradėjo dėstyti Sankt Peterburgo muzikos mokykloje. Parašė kelis darbus apie muzikos mokslus bei sukūrė kelis kūrinius styginiam kvartetui, pianinui, fortepijonui bei operai. 1919-1922 m. gyveno Simbirske, vėliau grįžo gyventi į Maskvą, kur ir mirė 1936 m. spalio 2 dieną.

Darbai

 Классификация гармонических соединений (1896) 
 Тематический очерк симфонии c-dur Балакирева, Пятинотные каноны на белых клавишах (1904)
 Очерк развития сольного пения (1912)
 О национальных особенностях русской музыки (1913)
 Материалы для русского музыкально-энциклопедического словаря (1913)
 Образчики музыкальных форм в «Руслане и Людмиле» М. И. Глинки. К 75-летию оперы (1919)

Nuorodos 
 Biografija www.dic.academic.ru (rus.);
 Biografija www.glories.ru (rus.);
 Biografija www.pusk.by (rus.) .

Rusijos kompozitoriai
Muzikologai
Davidas Kacenelenbogenas

Davidas Tuvijus Gercelevičius Kacenelenbogenas (1847 m. Tauragėje, Rusijos imperija – 1930 m. gruodžio 30 d. Leningrade, TSRS) – vyriausiasis Sankt Peterburgo, Suvalkų ir Virbalio rabinas.

Biografija 

Gimė 1847 m. Tauragėje. Iš tėvo pusės turėjo žymų protėvį Judah Loew ben Bezalel XVII a. vyriausiąjį Prahos rabiną. Nuo vaikystės studijavo religines tiesas pas savo tėvą. Vėliau studijavo Vilniaus rabinų seminarijoje. 1867 m. tapo Virbalio rabinu. 1894-1907 m. buvo Suvalkų miesto rabinas. 1908 m. pakviestas dirbti į Sankt Peterburgo choralinę sinagogą. Tapęs vyriausiuoju Sankt Peterburgo rabinu tapo vienu iš oficialių žydų bendruomenės atstovų Rusijos imperijos vyriausybėje. 1909 m. Vilniuje surengė ir vadovavo Rusijos imperijos rabinų konferencijai. 

I pasaulinio karo metu buvo žydų komiteto skirto nukentėjusiems žydų tautybėms kareiviams šelpti narys. 1923 m. išleido knygą Majan Mei Naftoach bei pamokslų rinkinį Divrei David. Mirė 1930 m. gruodžio 30 d. Leningrade. Buvo vedęs du kartus, turėjo 11 vaikų. 1938 m. vienas iš sūnų buvo sušaudytas už religinę veiklą, o kitas už religinę veiklą išsiųstas į gulagą, kur mirė 1942 metais. Vienam iš sūnų ir vienai dukrai pavyko išvykti į Izraelį.

Šaltiniai 

Lietuvos žydų visuomenės veikėjai
Lietuvos rabinai
Alvydas Pranas Steponavičius

Alvydas Pranas Steponavičiaus (1943 m. gegužės 29 d. Kaune – 2020 m. birželio 29 d. Kaune) – Lietuvos architektas urbanistas.

Biografija 
Gimė mokytojų šeimoje. 1953–1960 m. mokėsi Kauno 8-oje vidurinėje mokykloje. 1960–1966 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Statybos fakultete, įgijo architekto urbanisto specialybę.

1965–2004 m. su pertraukomis dirbo Miestų statybos projektavimo instituto Kauno filiale. 1967–1968 m. KPI Gyvenviečių planavimo katedros asistentas. 1987–1990 m. Kauno miesto vyriausiasis architektas. 2004–2014 m. savivaldybės įmonės „Kauno planas“ projektų vadovas.

Nuo 1967 m. Lietuvos architektų sąjungos narys, 1982–1990 m. sąjungos pirmininko pirmasis pavaduotojas – Kauno skyriaus pirmininkas. 1988–1994 m. Lietuvos automobilių klubo viceprezidentas. Kauno architektūrinės urbanistinės ekspertų tarybos (KAUET) narys. Visuomeninės organizacijos „Vieningas Kaunas“ narys. 

Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

Projektai 
 1967 m. IV mikrorajonas Kaune, Dainavos gyvenamajame rajone (14 000 gyventojų): projektas, darbo dokumentacija, autorinė priežiūra, autorius.
 1971 m. Draugystės parkas (Taikos gyvenamojo rajono parkas): detalusis planas, techninis darbo projektas, autorinė priežiūra, autorius, projekto vadovas. Dendrologijos autorė Raimonda Augustienė.
 1974–1978 m. Kauno centrinės dalies detalusis planas: autorius (su arch. Jurgiu Zagorsku ir inž. J. Sodaičiu), projekto vadovas.
 1981–1988 m. Šilainių II mikrorajonas Kaune: konkursas, projektas, darbo dokumentacija, autorinė priežiūra, autorius (su arch. Aldona Tatariūniene), projekto vadovas.
 1983 m. Kalniečių III mikrorajonas Kaune: konkursas, techninis projektas, darbo dokumentacija, autorinė priežiūra.
 1983 m. Varnių g. tiltas per Nerį ir pėsčiųjų tiltas per geležinkelį ties Kauno geležinkelio stotimi: architektūros autorius.
 2000–2006 m. Kauno HE statinių rekonstrukcija: architektūros autorius.
 2003 m. Pėsčiųjų perėja po geležinkelio stoties aikšte Kaune: autorius.
 2004 m. Kražių kolegijos aikštės sutvarkymo projektas: autorius.
 2004 m. Marvelės g. rekonstrukcijos detalusis planas: autorius, projekto vadovas.
 2005 m. Kauno apskrities bendrasis planas: autorius (su kitais), projekto vadovas.
 2006–2012 m. Kauno rajono, Kėdainių rajono ir miesto, Prienų rajono ir miesto bendrieji planai: autorius (su kitais), projekto vadovas.
 2007 m. Raseinių rajono savivaldybės bendrasis planas: autorius (su kitais), projekto vadovas.
 2009 m. Logistikos terminalo Karmėlavoje, Laisvosios ekonominės zonos ir Oro uosto transportiniai ryšiai su Vilniumi: urbanistinis eskizas, autorius (su Laurynu Byla).
 2010–2012 m. Dotnuvos, Joniškio, Josvainių, Miežiškių, Smilgių, Vadoklių, Vilkaviškio miestelių bendrieji planai: urbanistinės dalies autorius.
 2012–2013 m. Kauno miesto 2013–2023 m. Bendrasis planas: bendraautoris koncepcijos dalyje.

Įvertinimas 
 1983 m. SSRS Ministrų Tarybos premija, už Kalniečių gyvenamojo rajono planavimą ir statybą (su kitais) 
 2004 m. Lietuvos architektų sąjungos garbės ženklas
 2013 m. Architektūros riterio ordinas

Šaltiniai

Galerija 

Lietuvos architektai
Lietuvos urbanistai
Klaipėdos Šv. Brunono Kverfurtiečio bažnyčia

Klaipėdos Šv. Brunono Kverfurtiečio bažnyčia – naujai statoma katalikų bažnyčia Klaipėdoje, Debreceno mikrorajone, Debreceno g. 3A.

Parapija 

2007 m. sausio 7 d. Klaipėdoje įkurta nauja katalikų Telšių vyskupijos parapija, pavadinta Šv. Brunono Kverfurtiečio vardu. Jos aptarnavimas patikėtas pranciškonams konventualams. Laikinosios parapinės koplyčios adresas – Debreceno g. 3. Nauja parapija apima teritoriją, ribojamą Baltijos pr., Jakų žiedo, krašto kelio Šilutės kryptimi, Lipkių, Statybininkų, Nevėžio, Nemuno, Strėvos, Minijos gatvių.

Bažnyčios statyba 

Būsimai bažnyčiai numatyta vieta – nuo Debreceno g. į pietus esančiame „Draugystės“ parke. Bažnyčios ir vienuolyno komplekso I statybų etapo darbai – koplyčios ir varpinės statyba pradėti 2011 m. Rangovas – UAB „Aldasta“, projektuotojas – UAB „Andrijauskas ir partneriai“ Klaipėdos architektų biuras Religinio centro statybas, be kitų, remia AB „Klaipėdos nafta". Šis centras taps ne tik tikinčiųjų susibūrimo vieta, bet ir užimtumo centru jaunimui, moksleiviams. Religinis centras statomas Klaipėdos Debreceno gyvenamajame rajone, kuriame susibūrusi gausi parapijiečių bendruomenė, būsimajame centre laukiama tikinčiųjų ir iš aplinkinių gyvenamųjų rajonų, kur, skaičiuojama, gyvena apie 50 tūkst. klaipėdiečių.

Parapija ir Lietuvos architektų sąjungos Klaipėdos apskrities organizacija buvo paskelbusi atvirą architektūrinį konkursą Klaipėdos šv. Brunono Kverfurtiečio bažnyčios ir vienuolyno komplekso architektūrinei idėjai sukurti. Pats bažnyčios ir vienuolyno kompleksas turi susidaryti iš keturių dalių: Koplyčia, Bažnyčia, Vienuolynas ir Varpinė. Statybos vyksta pagal architektų Mantės Černiūtės–Amšiejienės ir Ramūno Amšiejaus parengtą projektą.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Klaipėdos Šv. Brunono Kverfurtiečio parapija (telsiuvyskupija.lt)
 Pranciškonų Klaipėdos šv. Brunono Kverfurtiečio parapija (facebook.com)
 Ekumeninės pamaldos Šv. Brunono Kverfurtiečio koplyčioje

Klaipėdos bažnyčios
Algirdas Gurevičius

Algirdas Gurevičius (g. 1985 m. rugpjūčio 23 d. Vilniuje) – Lietuvos keliautojas, žygeivis, filmų kūrėjas.

Veikla 
Lietuvoje dviračiu bei baidare keliauja, filmuoja nuo 2004 m., užsienyje – nuo 2006 m. Sukūrė filmus apie keliones dviračiais Gruzijoje, Indijoje (Himalajų kalnai, Himačal Pradešo valstija), Islandijoje, Kinijoje, Kirgizijoje, Kroatijoje, Latvijoje, Lietuvoje, Mongolijoje, Namibijoje, Rumunijoje, Rusijoje (Altajaus Respublika), Tadžikijoje, Ukrainoje (Krymas, 2007 m.).

2011 m. kartu su partneriu įkūrė viešąją įstaigą „Špikis“ – pelno nesiekiančią organizaciją, propaguojančią keliavimą dviračiais.

2019 m. vasarį filmo "Dviračiais per Tadžikiją" premjeroje Algirdas atskleidė, kad yra nusprendęs artimiausiu metu įprastų kelionių nebeorganizuoti - susitelkti į kitus sumanymus, tačiau tikisi ateityje prie šios veiklos dar bent sykį sugrįžti. Viena jo senų idėjų - dviračių kelionė Kamčiatkoje  (Rusija), aplankant jos ugnikalnius.. 2019 m. vasarą Lofoteno salyne (Norvegija) dviračiu keliavo vienas.

2019 m. gegužę Youtube platformoje ėmė publikuoti tinklalaides (angl. podcast) "Pokalbiai prie laužo", o birželį - ir vaizdo tinklaraščius (angl. vlog), skirtus kelionių dviračiais praktiniams aspektams.

Filmografija 
Televizijoje ir (ar) kino teatruose rodyti filmai:

 „Dviračiais per Islandiją“ (2010, lietuvių k.)
 „Dviračiais per Rumuniją“ (2011, lietuvių k. su subtitrais anglų k.)
 „Dviračiais per Altajų“ (2012, lietuvių k. su subtitrais anglų k.)
 „Dviračiais per Himalajus“ (2013, lietuvių k. su subtitrais anglų k.)
 „Dviračiais per Gruziją“ (2014, lietuvių k. su subtitrais anglų k.)
 „Dviračiais per Kirgiziją“ (2016, lietuvių k.)
 „Dviračiais per Mongoliją“ (2017, lietuvių k.)
 „Dviračiais Afrikoje: Namibija“ (2018, lietuvių k.)
 „Dviračiais per Tadžikiją“ (2019, lietuvių k. su subtitrais anglų k.)

Šaltiniai

Nuorodos 
 VšĮ Špikis (http://www.spikis.eu/)
 VšĮ Špikis („YouTube“ kanalas) (http://www.youtube.com/channel/UCZJ19kiE2FHToLcTHrLbFGQ)

Lietuvos keliautojai
Lietuvos kino režisieriai