joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kolpingo kolegija

VšĮ Kolpingo kolegija – bendruomeninė, nevalstybinė kolegija, įsikūrusi Kauno senamiestyje, Raguvos g. 7, Kaunas, LT-44275. Įstaigos kodas 193038291. Steigėjas – katalikiška labdaros ir paramos organizacija „Lietuvos Kolpingo fondas“. Teikiamas laipsnis – profesinis bakalauras.

Istorija 

Įkurta 2001 m., reorganizavus 1996 m. įkurtą Kolpingo aukštesniąją mokyklą.

Kolegijos steigėjas yra Lietuvos Kolpingo fondas – katalikiška labdaros ir paramos organizacija, vienijanti socialiai atsakingus žmones, veikiančius savipagalbos principu. Kolegija įsteigta realizuojant švietimą (vieną iš prioritetinių fondo veiklos sričių). Kolegiją remia Tarptautinė Kolpingo draugija, vienijanti apie 500 000 narių 57 valstybėse. Draugijos centras yra Vokietijoje (Kelne), kur pradėjo savo veiklą draugijos įkūrėjas Palaimintasis Adolfas Kolpingas (1813–1865).

Besiplečiant Kolpingo kolegijai, 2010 m. šalia senojo kolegijos pastato iškilo naujas (Jakšto g.6). Kolegija savo studentus jau nuo 2011 m. rudens  pakvietė mokytis moderniame pastate. Kolegijos materialinės bazės intensyvi plėtra prasidėjo 2008 m. pavasarį, o 2011 m. balandžio 4 d. įvyko naujojo pastato atidarymas. Jame yra atnaujinta biblioteka ir skaitykla, erdvios auditorijos, kompiuterinės klasės, taip pat konferencijų salė, aprūpinta modernia vertimo įranga ir kt. Patalpos pritaikytos neįgaliųjų reikmėms. Kolpingo name išsaugotas kultūros paveldas - atkasti vienos seniausių Kauno vietų -  XVI a. rūsių fragmentai.

2002–2011 m. į kolegijos infrastruktūrą iš viso buvo investuota apie 7 mln. litų. 2012 m. pradžioje, kai modernus statinys jau stovėjo įrengtas ir buvo naudojamas, Kolpingo kolegiją vertino Mokslo ir studijų stebėsenos ir analizės centras (MOSTA).

Studijų programos 

Kolpingo kolegiją baigę absolventai įgyja profesinio bakalauro laipsnį. Studentai gali rinktis nuolatines (3 metų), ištęstines (4 metų) ir ištęstines nuotolines (4 metų) studijas.

Šiuo metu stojantiesiems siūlomos 4 akredituotos profesinio bakalauro studijų programos:

 Ekoturizmas (Verslo vadybos profesinis bakalauras)
 Socialinio darbo vadyba (Socialinių mokslų profesinis bakalauras)
 Transporto logistika (Verslo vadybos profesinis bakalauras)
 Vaiko gerovė ir socialinė apsauga (Socialinių mokslų profesinis bakalauras)

Direktoriai 
 Diana Adlienė (1996–1997)
 Nijolė Deksnienė (1997–2002)
 Leticija Juraškienė (2002–2007)
 Lina Kalibataitė (2007–2016)
 Aušra Fokienė (2016–2017)
 Algė Šuliakaitė (2017–2018)
 Ramunė Bagdonaitė–Stelmokienė (2018–dabar)

Šaltiniai

Nuorodos 

 Kolegijos svetainė (lietuvių, anglų, vokiečių k.)

Katalikiškos mokyklos
Privačios aukštosios mokyklos
Lietuvos kolegijos
Lietuvos viešosios įstaigos
Kauno aukštosios mokyklos
Herta Miuler

Herta Miuler (; 1953 m. rugpjūčio 17 d. Nitchidorfe, Rumunijoje) – vokiečių ir rumunų rašytoja, Nobelio literatūros premijos laureatė. Herta Miuler buvo gerai žinoma jau nuo 1990-ųjų metų, jos darbai yra išversti į daugiau nei 20 kalbų.

Šaltiniai

Nuorodos 
 

Miuler, Herta
Müller
Mokestinių ginčų komisija

Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės (MGK prie LRV) – viešasis juridinis asmuo, išlaikomas iš valstybės biudžeto; administracinių ginčų komisija (AGK) mokesčių srityje. Komisija yra ikiteisminė mokestinius ginčus nagrinėjanti institucija, kvaziteismas. Įstaiga prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės. Komisijos tikslas – objektyviai išnagrinėti mokesčių mokėtojo skundą ir priimti teisėtą bei pagrįstą sprendimą. Sprendimą dėl skundo dėl mokestinio ginčo Komisija priima per 60 dienų nuo skundo gavimo dienos.

Adresas: Vilniaus g. 27, 01402 Vilnius.

Istorija 
1998 m. gruodžio 3 d. buvo įsteigta LRV nutarimu Nr. 1396, o jos nuostatai patvirtinti Vyriausybės 2004 m. rugsėjo 2 d. nutarimu Nr. 1119.

1999 m. balandžio 15 d. Komisija buvo įregistruota kaip biudžetinė įstaiga.

1999 m. balandžio 30 d. įvyko pirmasis Komisijos posėdis.

Sudėtis 
Komisiją sudaro 5 nariai, Steponas Vytautas Jurna (pirmininkas), Danguolė Gaigalienė, Aistė Medelienė, Laura Milašiūtė ir Edita Veršelienė.

Nuorodos 
 Oficiali Mokestinių ginčų komisijos prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės tinklavietė  (lietuvių, anglų k.)

Ginčų sprendimas
Lietuvos mokesčių sistema
Lietuvos teisinės organizacijos

komisijos

Lietuvos Respublikos Vyriausybės įstaigos
Anykščiai (leidinys)

Anykščiai – Antano Baranausko ir Antano Vienuolio memorialinio muziejaus kaspusmetinis leidinys Anykščiuose.

Buvo leidžiamas nuo 1991 iki 2003 m.  Redaktorius Vygandas Račkaitis.

Šiame leidinyje yra skelbiama šio krašto dabarties ir praeities rašytojų bei kultūros veikėjų atsiminimai, grožinė kūryba, kultūros ir literatūros istorikų tyrinėjimai, kritikų straipsniai, iliustracinė medžiaga.

Šaltiniai

Nuorodos 
 

Lietuvos literatūros spauda
Paweł Wypych

Pavelas Vipichas (, g. 1968 m. vasario 20 d. Otvocke – 2010 m. balandžio 10 d. prie Smolensko) – lenkų tarnautojas, savivaldos ir politinis veikėjas, nuo 2009 m. iki 2010 m. Lenkijos prezidento kanceliarijos valstybės sekretorius.

Biografija 
Baigė Varšuvos universiteto Socialinės profilaktikos ir resocjalizacijos institutą ir Istorijos fakultetą, o veliau Varšuvos universiteto Žurnalistikos ir politikos mokslų fakulteto podiplomines studijas irgi Leono Kozminsko Aukštosios verslo ir vadybos mokyklos viešojo administravimo vadybo studijas.

Nuo 1990 m. iki 2003 m. Varšuvos savivaldybių tarybų narys. 1996–1999 m. Lenkijos mokslų akademijos Teisės mokslų instituto Kriminologijos katedros asistentas. 1999–2002 m. Varšuvos pagalbos šeimai centro vadovas. Nuo 2002 m. iki 2005 m. Varšuvos valdybos Socialinės politikos biuro vedėjas.

2005–2006 m. Darbo ir socialinės politikos ministerijos valstybės sekretorius ir Vyriausybės įgaliotinis neįgalių reikalams. Nuo 2006 m. rugsėjio iki lapkričio Varšuvos valdybos koordinatorius, o veliau ministro pirmininko patarėjas. Nuo 2007 m. vasario iki birželio Ministrų tarybos pirmininko kancelarijos valstybės sekretoriaus pavaduotojas. Nuo 2007 m. birželio 1 d. iki lapkričio 26 d. Socialinio draudimo valdybos pirmininkas.

2007 m. gruodžio 11 d. paskirtas prezidento Lecho Kačinskio patarėjas darbo ir socialinės politikos reikalams, o 2009 m. balandžio 30 d. Prezidento kancelarijos valstybės sekretorius.

Buvo Lenkijos skautijos sajungos ir Respublikos skautijos sajungos narys. Nuo 1987 m. iki 1999 m. skautijos instruktorius.

Žuvo 2010 m. balandžio 10 d. Smolensko aviakatastrofos metu.

Nuorodos 
 Apie Paweł Wypych Lenkijos prezidento tinklalapyje .

Lenkijos viceministrai
1987 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionatas

1987 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionatas – antrasis tarptautinis lengvosios atletikos čempionatas, vykęs Romoje, Italijoje. Tų metų čempionate buvo pridėtos dar dvi rungtis, dalyvavo šešiomis daugiau šalių ir dalyvių skaičius viršijo 1400. Varžybose pasirodė trys lietuviai, bet nei vienam nepavyko laimėti medalių. Ana Ambrazienė 400 m. barjeriniame bėgime liko 6, disko metimo sektoriuje Romas Ubartas užėmė taip pat 6 vietą, o Vaclavas Kidykas 8 vietą.

Medalių lentelė

Rezultatai

Vyrai 

1 – varžybas laimėjo Ben Johnson iš Kanados distanciją įveikęs per 9,83, bet buvo diskvalifikuotas už cheminių prieparatų vartojimą.

2 – bronzos medalį laimėjo Giovanni Evangelisti iš Italijos nušokęs 8,37 m, bet vėliau buvo diskvalifikuotas dėl suklastoto kvalifikacinio rezultato (7,85 m).

Moterys

Nuorodos 
 Oficiali svetainė 

Pasaulio lengvosios atletikos čempionatai
Draudimas prisiartinti prie nukentėjusio asmens

Draudimas prisiartinti prie nukentėjusio asmens – baudžiamojo poveikio priemonė, tam tikro kaltininko elgesio draudimas.

Lietuva 
Teismas gali skirti draudimą prisiartinti prie nukentėjusio asmens, jei tai būtina siekiant apsaugoti nukentėjusio asmens teisėtus interesus (LR baudžiamasis kodeksas, 721(1) straipsnis „Draudimas prisiartinti prie nukentėjusio asmens“, 1 dalis).

Paskyrus draudimą prisiartinti prie nukentėjusio asmens, iki teismo nustatyto termino pabaigos kaltininkui draudžiama bendrauti ir ieškoti ryšių su nukentėjusiu asmeniu, lankytis nurodytose vietose, kuriose būna nukentėjęs asmuo (LR BK 721(1) str. 2 d.).

Jei kaltininkas ir nukentėjęs asmuo gyvena vienoje gyvenamojoje patalpoje, paskyrus draudimą prisiartinti prie nukentėjusio asmens, teismas įpareigoja kaltininką gyventi skyrium iki teismo nustatyto termino pabaigos arba kol įstatymų nustatyta tvarka bus išspręstas teisės gyventi toje gyvenamojoje patalpoje suteikimo nukentėjusiam asmeniui arba kaltininkui klausimas (LR BK 721(1) str. 3 d.).

Šaltiniai 

penologija
baudžiamoji teisė
komunikacija
New Jersey (albumas)

New Jersey – ketvirtasis studijinis amerikiečių roko grupės Bon Jovi albumas, išleistas 1988 m. rugsėjo 19 d.

Šiam albumui pristatyti grupė surengė koncertinį turą „New Jersey Syndicate Tour“, trukusį 1988–1990 m. Papildomai išleisti ir du video albumai: „New Jersey: The Videos“ (albumo dainų video klipų rinkinys) bei „Access All Areas: A Rock & Roll Odyssey“ (dokumentinis filmas apie grupę, koncertinį turą).

Sėkmė topuose 
„New Jersey“ debiutavo #8-oje vietoje Billboard 200 albumų tope, o sekančią savaitę prasiveržė į #1-ąją poziciją, kurioje įsitvirtinęs praleido keturias savaites. Jungtinėse Valstijose per šešis mėnesius parduota 5 mln. šio albumo kopijų, 7 kartus jam suteikta platininio atestacija. 2009 m. „New Jersey“ pardavimai pasaulyje pasiekė 15 mln. tiražą.

Dainos

Albumo dainos

Singlai 
 „Bad Medicine“ (išleistas 1988 m.)
 „Born to Be My Baby“ (išleistas 1988 m.)
 „I’ll Be There for You“ (išleistas 1989 m.)
 „Lay Your Hands on Me“ (išleistas 1989 m.)
 „Living In Sin“ (išleistas 1989 m.)

Neišleistos dainos 
Iš pradžių tikėtasi šį albumą išleisti kaip dvigubą plokštelę, tačiau įrašų kompanija tokią idėją atmetė, nes būtų tekę pakelti albumo kainą. Dainos, kurios buvo įrašytos, bet į albumą nepateko:
 „Love is War“
 „Let’s Make it Baby“
 „Outlaws of Love“
 „Judgment Day“
 „Growing Up the Hard Way“
 „Does Anybody Really Fall in Love Anymore?“
 „Rosie“
 „River of Love (Come Alive)“
 „Backdoor to Heaven“
 „Love Hurts“
 „Diamond Ring“
 „Now and Forever“
 „Seven Days“
 „Cadillac Man“
 „The Boys Are Back In Town“

1998 m. specialaus Japonijos leidimo bonus diskas 
 „Bad Medicine“ (gyvai Vemblio stadione 1988 m.)
 „Bad Medicine“ (gyvai New Jersey turo metu)
 „Blood On Blood“ (gyvai Vemblio stadione 1988 m.)
 „Born To Be My Baby“ (akustinė versija)
 „I’ll Be There For You“ (gyvai Leiklande 1989 m.)
 „Lay Your Hands On Me“ (gyvai Naujajame Džersyje 1989 m.)
 „Love Is War“ (studijinis demo)

2010 m. specialaus leidimo bonus takeliai 
 „Blood On Blood“ (gyvai Vemblio stadione 1988 m.)
 „Born To Be My Baby“ (akustinė versija)

Topai

Albumas

Singlai

Sertifikacijos

Šaltiniai 

Bon Jovi albumai
1988 albumai
Hugh McDonald

Hugh McDonald (g. 1950 m. gruodžio 28 d. Filadelfija, Pensilvanija) – amerikiečių muzikantas ir bosistas, kuris groja roko grupės Bon Jovi studijiniuose įrašuose ir gyvų koncertų metu nuo 1994 m., kai grupę paliko Alec John Such.

Prieš prisijungdamas prie Bon Jovi, Hugh grojo su David Bromberg grupe; yra sugrojęs bosinės gitaros partijas studijiniuose Willie Nelson, Richie Sambora, Steve Goodman, Ringo Starr, Bon Jovi, Lita Ford, Cher, Alice Cooper, Michael Bolton, Jon Bon Jovi, Ricky Martin ir kt. atlikėjų dainose.

Nuo 1994 m. iki dabar Hugh groja su grupe Bon Jovi, tačiau oficialiu nariu neskaitomas, nes grupė susitarė niekada į pirmojo bosisto Alec John Such vietą nepriimti kito nario. Nors Hugh groja studijiniuose grupės įrašuose bei gyvuose koncertuose, jo nėra ant albumų viršelių, nedalyvauja fotosesijose, bet, nepaisant to, Hugh galima išvysti keliuose Bon Jovi muzikiniuose klipuose.

McDonald buvo vienas iš studijos muzikantų, padėjusių Jon Bon Jovi įrašyti pirmąjį hitą „Runaway“. Kai ši daina sulaukė pasisekimo, Jon subūrė roko grupę, tačiau į ją McDonald nepakvietė. 1997 m. jis sugrojo Jon soliniame albume „Destination Anywhere“.

2006 m. Hugh vedė žirgų trenerę ir juvelyrikos dizainerę Kelli, su kuria šiuo metu gyvena Park Sityje Jutos valstijoje.

Diskografija

Su Bon Jovi 
Studijiniai albums
 These Days (1995)
 Crush (2000)
 Bounce (2002)
 Have a Nice Day (2005)
 Lost Highway (2007)
 The Circle (2009)

Kompiliaciniai albumai
 Cross Road (1994)
 Tokyo Road: Best of Bon Jovi (2001)
 This Left Feels Right (2003)

Gyvo garso albumai
 One Wild Night Live 1985–2001 (2001)

Box Set albumai
 100,000,000 Bon Jovi Fans Can't Be Wrong (2004)

Nuorodos 
 Oficialus Hugh McDonald tinklalapis
 Hugh McDonald biografija 

JAV muzikai
Operacija PBSUCCESS

PBSUCCESS yra CŽV operacija, kurios tikslas buvo destabilizuoti Gvatemalą ir nuversti demokratiškai išrinkta prezidentą Jacobo Arbenz Guzmán. JAV bijojo, kad nauji prezidento įstatymai, kuriais jis dalino ir paskirstė žemę buvo panašūs į sovietų komunistinės tvarkos ir kontrolės metodus. JAV prezidento D. Eizenhauerio administracija pasipiktino vos sužinojusi, kad vakaruose gali prasidėti komunistinių valstybių vystimasis. Tuo metu, anti-komunistinis visuomeninis nusystatymas buvo smarkiai paplitęs po McCarthur prezidento valdymo, kuris buvo griežtai nusistatęs sustabdyti komunistines idėjas.

JAV reakcija buvo greita, gerai suplanuota ir įvykdyta iš karto kai prezidentas Arbenz įvėdė žemės reformas, kurios įtakojo JAV kompanijos bananų plantacijos United Fruit Company pelną. Jau 1951-ais metais JAV planavo suteikti Anti-Arbenz grupuotėm ginklus ir finansavimą. Operacijai prasidėjus 1953-ais metais, ji tęsėsi iki 1954 metų. Jos metu buvo apmokinta vietinė „Laisvinimo Armija“ sudaryta iš 400 savanorių, kurie atliko eksperimentines diplomatines, propagandos ir ekonomines operacijas. Šios operacijos taktika buvo skirta bet kokiu būdu sustabdyti komunizmo plitimą vakaruose. Bet už to slėpėsi ir kitas tikslas – sumažinti žalą United Fruit kompanijai. Tuo metu buvęs CŽV direktorius Allen Dulles Gvatemalą pavadino komumizmo lizdu, duodamas užuominą, kad tai sukelia didelį pavojų. Jis ir jo brolis buvo United Fruit akcininkai, kuriems buvo naudinga įtakoti Gvatemalos ateitį, tuo tikslu užtikrinant pelną. Dulles brolis, atstovavo United Fruit kompanijai ir darė stiprią įtaką ir spaudimą JAV valdžiai (per savo brolį ir kongresą) sustabdyti Arbenz numatytus įstatymus liečiančius plantacijas ir jų nacionalizaciją.

Pasekmės 
Rezultatas buvo pasiektas po ilgo šalies bombardavimo. Prezidentas Arbenz pabėgo iš šalies, ir po kiek laiko oficialiai atsistatydino. Po šios operacijos, buvo vykdoma nauja, PBHISTORY operacija, kurios tikslas buvo surinkti ir išanalizuoti prezidento Arbenz valstybinius dokumentus. Buvo manoma, kad šie dokumentai galėtų jį apšmeižti. Bandyta įrodyti, kad jis komunistų statytinis, bet jokio ryšio tarp SSRS ir prezidento nebuvo rasta. Gvatemala, tuo metu amerikonų vadinama „bananų valstybe“, buvo panaudota Amerikos spaudoje, kaip valstybė, kurioje JAV nugalėjo komunizmą. Gvatemala, nors ir turėjo socialistinių polinkių, nebuvo tiesiogiai surišta su komunistine valdžia Rusijoje. Gvatemalos socialistinė – demokratinė sistema buvo sudaryta po to, kai sukilo žmonės, kurie reikalavo revoliucijos. Po revoliucijos, vadinamos „Dešimt Pavasario Metų“, socialinės demokratijos modelis tęsėsi 10 metų iki 1954.

Nuorodos 
 CIA.gov  – CŽV išslaptinti dokumentai apie 1954 operacija.
  – Video Klipas, angl. Apie Gvatemalos istorija.
  – JAV Užsienio Reikalų Ministerija – Gvatemalos istorija.
   JAV Nacionalinių Archyvų medžiaga.

CŽV operacijos
Zenonas Baltušnikas

Zenonas Baltušnikas (1925 m. gegužės 10 d. Juostininkuose, Raguvos valsčius, Panevėžio apskritis – 2011 m. rugsėjo 6 d.) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija 
Buvo vyriausias vaikas šeimoje. 1941 m. tėvui žuvus, slapstėsi nuo persekiojimo. 1944 m. „Gražinos“ sovietinių partizanų būrio ryšininkas.

1944–1945 m. Panevėžio valsčiaus komjaunimo organizatorius. 1946–1947 m. Utenos apskrities laikraščio „Lenino keliu“ redaktorius, 1947–1949 m. Ukmergės apskrities laikraščio „Tarybinis kelias“ redaktorius.  Nuo 1948 m. SSKP narys. 1949–1951 m. mokėsi Vilniaus partinėje mokykloje. 1951–1952 m. LKP CK instruktorius. 1953–1956 m. Švenčionių rajono laikraščio „Žvaigždė“ redaktorius. 1956–1960 m. laikraščio „Tiesa“ skyriaus vedėjas. 

1960–2011 m. gyveno Kaune. 1960–1987 m. didžiausio Lietuvoje regioninio laikraščio „Kauno tiesa“ redaktorius.  1960–1968 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos (LŽS) Kauno skyriaus vadovas.  1965 m. baigė Aukštąją partinę mokyklą. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

Parengė turistinį leidinėlį „Kaunas“ (1973, 1979 m.; rusų, anglų ir vokiečių kalb.).

Apdovanojimai 
 1975 m. Lietuvos SSR nusipelnęs žurnalistas;
 2009 m. LŽS medalis „Už nuopelnus žurnalistikai“.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Jūratė Kuzmickaitė. Apie sroves, rifus ir pergalingus vėjus // Kauno diena, 2005-11-26

Lietuvos žurnalistai
Lietuvos redaktoriai
Vladimiras Voroninas

Vladimiras Voroninas (rus. Владимир Николаевич Воронин; g. 1941 m. gegužės 25 d.) – Moldavijos politikas, buvęs trečiasis šalies prezidentas nuo 2001 iki 2009 m. Nuo 1994 m. Voroninas buvo pirmasis Moldovos komunistų partijos sekretorius.

Biografija 

Nepaisant Vladimiro rusiško vardo, jo šaknys yra rumuniškos. 1961 m. politikas baigė Kišiniovo kooperacijos kolegiją, 1971 m. – maisto pramonės institutą, 1983 m. – socialinių mokslų akademiją, 1991 m. – Tarybų Sąjungos tarptautinių santykių akademiją.

1966–1971 m. vadovavo dvejoms duonos kepykloms.

1993 m. prisidėjo prie Moldovos komunistų partijos sukūrimo. Kitais metais jis buvo išrinktas šios partijos pirmuoju sekretoriumi. 1996 m. dalyvavo šalies prezidento rinkimuose. 1998 m. buvo išrinktas į šalies parlamentą. 1999 m. šalies prezidentas Petru Lucinschi paskyrė Voroniną šalies premjeru, tačiau toks sprendimas nesulaukė pritarimo parlamente ir nebuvo įgyvendintas. 2001 m. rinkimuose vėl tapo šalies parlamento nariu.

Komunistų partija 2001 m. rinkimuose surinko 50,07 % rinkėjų balsų ir gavo absoliučią daugumą parlamente. Tuo metu konstitucija skelbė, kad šalies prezidentą skiria parlamentas. Tad kovo mėnesį komunistų partija pasiūlė Voroniną į šalies prezidento postą. Balandžio 4 dieną oficialiai buvo paskelbtas šalies prezidentu. Konstitucinis teismas paskelbė, kad prezidentas gali tuo pačiu metu būti ir partijos lyderis, tad komunistų partija dar kartą Voroniną išrinko partijos prezidentu.

2005 m. parlamento rinkimuose komunistų partija surinko mažiau nei pusę rinkėjų balsų, tačiau dėka krikščionių demokratų, demokratų ir socialliberalų partijų pritarimo sugebėjo prezidento poste išlaikyti Voroniną. Prezidentui to pasiekti padėjo kalbos, kad jis sieks šalies Euro-Atlantinės integracijos. Parlamente vykusiuose prezidento rinkimuose gavo 75 balsus iš 78.

2009 m. parlamento rinkimuose komunistų partija gavo 49,48 % rinkėjų balsų, o to buvo per mažai, norint išlaikyti didesnę prezidento posto rinkimų įtaką. Nepaisant to, kad ir opozicinės partijos neturėjo daugumos, paskelbė, kad pasitraukia iš šalies prezidento posto, nes jo postas tapo „dviprasmiškas ir abejotinas“. Laikinai eiti šias pareigas paskirtas Mihai Ghimpu.

Šaltiniai 

|-

Moldavijos prezidentai
Moldavijos parlamento nariai
Absoliutus blogis: apokalipsė

Absoliutus blogis: apokalipsė () – 2004 m. siaubo ir mokslinės fantastikos veiksmo filmas. „Absoliutaus blogio“ filmų serijos dalis. Pagrindinį vaidmenį atlieka Milla Jovovich. Filmas sukurtas daugiausiai kompiuterinio žaidimo „Resident Evil 3: Nemesis“ motyvais. 2004 m. sukurtas filmo tęsinys „Absoliutus blogis: išnykimas“.

Siužetas 

Mirtinas virusas pasklido po Rakūno miestą ir užkrėtė didžiąją dalį jo gyventojų. Filmo „Absoliutus blogis 2“ veiksmas prasideda ten, kur baigėsi pirmasis serijos filmas „Absoliutus blogis“ – Alisa atsibunda ligoninėje nusiaubtame, zombių ir mutavusių monstrų Rakūno mieste. Galinga „UMBRELLA“ korporacija privertė ją dalyvauti biogenetiniuose eksperimentuose, po kurių Alisos genetika buvo pakeista, ji įgijo antžmogiškos jėgos ir galių. Šių galių jai prireiks, jei nors vienas žmogus išliks gyvas mieste. Prie Alisos prisijungia buvusi policijos elitinio padalinio S.T.A.R.S. kovotoja Džil Valentain ir kiti veikėjai: Terri Morales, Karlos Oliveira, L.J. ir Nikolai. Visi jie privalo išgyventi ir laiku pasišalinti iš Rakūno, kuris labai greitai taps Mirusiųjų miestu. Kad pasiektų savo tikslą, herojai turi narsiai kautis ne tik su nuolatiniais alkanų likusių gyvųjų-zombių antpuoliais, bet ir su „UMBRELLA“ pajėgomis bei jų gąsdinančiais bioninžineriniais ginklais, kurių baisiausias – milžiniškas sunkiąja ginkluote aprūpintas žudikas−monstras Nemezidė.

Aktoriai 
 Aktorius – filmo veikėjas
 Milla Jovovich – Alice
 Sienna Guillory – Jill Valentine
 Oded Fehr – Carlos Olivera
 Thomas Kretschmann – Major Cain
 Sophie Vavasseur – Angie Ashford
 Razaaq Adoti – Peyton Wells

Nuorodos 
Resident Evil žaidimų serija

Absoliutus blogis
2004 filmai
Juozas Ardzijauskas

Juozas Ardzijauskas (1929 m. birželio 16 d. Kazluose, Marijampolės raj. – 2002 m. rugpjūčio 10 d. Kaune) – Lietuvos poetas.

Biografija 

Mokėsi Kazlų Rūdos vidurinėje mokykloje. 1948 m. už eilėraščius (rankraštinius rinkinius Žydint obelims ir Aš mačiau, kaip verkė žemė) suimtas ir nuteistas. 1954 m. paleistas iš lagerio, 1963 m. baigė Kauno politechnikos institutą, dirbo Kauno gamyklose.

Bibliografija 

 Tau, Tėvyne, (1989),
 Vilties erškėtis (1994).

Nuorodos 

 
 Žymūs kraštiečiai (Kazlų Rūdos viešoji biblioteka)

Lietuvos poetai
Vydas Astas

Vydas Astas (tikr. Tautvydas Galinis, g. 1948 m. spalio 19 d. Vilniuje) – lietuvių prozininkas.

Biografija 

1972 m. Vilniaus universitete baigė fiziką, dirbo inžinieriumi.

Bibliografija 

 Apsakymų rinkiniai:
 Namų šiluma (1975),
 Kaip lengva būti savimi (1980),
 Apysakų rinkinys: Tik svajotojai (1988),
 Romanas: Aklavietė (1999),
 Literatūrinių sakmių rinkinys: Perkūno ir Velnio brolystė (1992).

Nuorodos 

 

Lietuvos prozininkai
Gediminas Astrauskas

Gediminas Astrauskas (1932 m. birželio 12 d. Pušalote, Panevėžio apskritis – 2008 m. lapkričio 10 d. Vilniuje) – Lietuvos poetas satyrikas, vertėjas, žurnalistas.

Biografija 
1950–1955 m. studijavo rusų kalbą ir literatūrą Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete.

1955–1957 m. Kauno politechnikos institute ir Vilniaus pedagoginiame institute dėstė rusų kalbą. 1957–1962 m. laikraščio „Sovetskij sport“ Lietuvos korespondentas. 1962–1982 m. dirbo laikraščio „Sportas“, žurnalų „Nemunas“, „Šluota“ redakcijose, Lietuvos televizijos ir radijo komiteto „Telefilmo“ vyresnysis redaktorius, nuo 1983 m. žurnalo „Šluota“ literatūrinio skyriaus redaktorius. 

Palaidotas Karveliškių kapinėse.

Kūryba 
Savo kūrybinę veiklą pradėjo 1943 m., pirmuosius eilėraščius spausdino „Žiburėlyje“, „Panevėžio tiesoje“. Rašė eilėraščius vaikams. Parašė libretus Benjamino Gorbulskio operetei „Akademikas“ (past. 1967 m. su kitomis dviem operetėmis pavadinimu „Trys vakarai“ bei Vytauto Paltanavičiaus operai „Kryžkelėje“ (su Kostu Šilgaliu, past. 1967 m.). Išvertė Vladimiro Majakovskio kūrinių, rusų, latvių, vokiečių, bulgarų, ukrainiečių poezijos. 

Nuo 1969 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.

Bibliografija 
 Nemėgstu odžių: eilėraščiai. – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1961.
 Širdis ir šaukštas: satyriniai eilėraščiai. – Vilnius: Vaga, 1967.
 Kibernetija: satyriniai eilėraščiai. – Vilnius: Vaga, 1972. – 84 p.
 Viskas žmogiška: publicistiniai ir satyriniai eilėraščiai. – Vilnius: Vaga, 1982. – 110 p.
 Saulės zuikiai: eilėraščiai. – Vilnius: Vaga, 1985. – 47 p.
 Griausk, perkūne, 1994 m., su Viktoru Budrevičiumi

Šaltiniai 

Lietuvos poetai
Lietuvos žurnalistai
Mikailiškės (reikšmės)

Mikailiškėmis arba Mikališkėmis vadinamos gyvenvietės:

 gyvenvietės Elektrėnų savialdybėje:
 kaimas Beižionių seniūnijoje;
 viensėdis Kietaviškių seniūnijoje;
 kaimas Šalčininkų rajone;
 kaimas Vilniaus rajone;
 kaimas Gardino srityje.
Vektorinė sandauga

Vektorinė sandauga () – dvinarė vektorių operacija.

Apibrėžimas 

Dviejų vektorių a ir b vektorinė sandauga yra vektorius c, tenkinantis sąlygas:
  ir , t.y vektorius c yra statmenas vektorių a ir b plokštumai;
 Vektoriaus c ilgis yra lygus lygiagretainio, kurio dvi gretimos kraštinės sutampa su vektoriais a ir b, plotui, t.y ;
 Vektorius c nukreiptas taip, kad žiūrint iš jo galo, atrodytų, jog vektorius a, pasuktas mažiausiu kampu θ prieš laikrodžio rodyklės sukimosi kryptį, sutampa su vektoriaus b kryptimi.

Vektorinė sandauga yra žymima  arba c = [a, b].

Dažnai sakoma, kad vektoriai a, b ir c, tenkinantys trečiąją sąlygą sudaro dešininį trejetą (sistemą). Dešininę sistemą galima pavaizduoti dešiniosios rankos pirštais: smilių nukreipus vektoriaus a kryptimi, o didijį pirštą - vektoriaus b kryptimi, nykštys rodys vektoriaus c kryptį (žr. paveiksliuką).

Vektorinės sandaugos apskaičiavimas 

Erdvinėje koordinačių sistemoje abscisių, ordinačių ir aplikačių ašių ortai i, j ir k tenkina šias lygybes:

Naudojant šias lygybes galime apskaičiuoti vektorinę sandaugą, kai yra žinomos tu vektorių koordinates. Jeigu  ir  , tai vektorinę sandaugą patogu skaičiuoti naudojant trečios eilės determinantą

Savybės 
Bet kurių nenulinių vektorių vektoriniai sandaugai būdingos šios savybės:
 Antikomutatyvumas, t.y ;
 Asociatyvumas daugybos iš skaliaro atžvilgiu. t.y 
 Distributivumas vektorių sudėties atžvilgiu, t.y 
 Vektorinė sandauga yra lygi nuliniam vektoriui tada ir tik tada, kai vektoriai a ir b yra kolinearūs, t.y  kai a || b
 Tenkina Jacobi tapatybę, t.y

Taikymai 

Vektorinė sandauga yra taikoma norint apskaičiuoti lygiagretainio arba trikampio, kurio dvi gretimos kraštinės sutampa su vektoriais a ir b, plotą. Tą galima padaryti naudojant formules:
 
 
Taip pat galima apskaičiuoti aukštinės ha, nuleistos į pagrindą a, ilgį. Formulė vienoda ir lygiagretainiui ir trikampiui ir atrodo taip:
 
Vektorinė sandauga yra taikoma ne tik geometrijoje, tačiau ir algebroje. Tokio taikymo pavyzdys yra kvaternijonų daugyba.

Vektoriai
Alfredas Tytmonas

Alfredas Tytmonas (1937 m. sausio 6 d. Šimkaičiuose, Raseinių apskritis – 1998 m. spalio 25 d. Klaipėdoje) – Lietuvos filosofas.

Biografija 
1952 m. baigė Šimkaičių septynmetę mokyklą, 1956 m. Vadžgirio vidurinę mokyklą. Įstojo į Vilniaus universiteto germanų filologijos specialybę, 1964 m. baigė universiteto neakivaizdinio skyriaus istorijos specialybę.

1964–1978 m. dėstė Kauno medicinos instituto Filosofijos katedroje, 1965–1966 m. kartu dar mokytojavo Šimkaičių aštuonmetėje mokykloje. 1973 m. filosofijos mokslų kandidatas. Nuo 1976 m. docentas. 1978–1983 m. dėstė Kauno politechnikos instituto Klaipėdos fakulteto Visuomeninių disciplinų katedroje. 1984–1991 m. Šiaulių pedagoginio instituto Klaipėdos ikimokyklinio auklėjimo fakulteto Visuomenės mokslų katedros, nuo 1991 m. Klaipėdos universiteto Filosofijos katedros docentas. 

Parašė mokslo populiarinimo knygelių jaunimui: „Žanas Melje“ (1967 m.), „Mokslas tyrinėja pats save“ (1970 m.), „Lametri“ (1971 m.), etiudų knygą „Pašnekesiai apie Tomą Maną ir jo vasarnamį Nidoje“ (1995 m.), yra knygos „Aušrininkas dr. Jonas Šliūpas Lietuvos medicinos baruose“ (1995 m.) redaktorius-sudarytojas. Parašė ir įvairiuose leidiniuose publikavo straipsnių mokslo, sociologijos bei istorijos, religijotyros, kultūros istorijos klausimais. Yra suorganizavęs konferencijų, seminarų, diskusijų, jo iniciatyva T. Mano namelis Nidoje tapo naujo tipo kultūriniu centru.

Šaltiniai 

Lietuvos filosofai
LTS (reikšmės)

LTS:
 Lietuvių tautininkų sąjunga, Lietuvos politinė partija, veikusi 1924–1940 m. ir 1989–2008 m.
 Lietuvos tautodailininkų sąjunga, 1966 m. kovo 1 d. įkurta Lietuvos liaudies meno draugija
Lietuvos teniso sąjunga, teniso profesionalus ir mėgėjus vienijanti organizacija Lietuvoje
Kodrai (draustinis)

Kodri () – pats seniausias mokslinis draustinis Moldavijoje.

Geografija 
Draustinis yra netoli Lozovo kaimo, kuris yra Strešenio rajone, maždaug 50 km nuo Kišiniovo.

Draustinis įkurtas 1971 m. rugsėjo 27 d. Iš pradžių saugomos teritorijos plotas buvo 2740 ha, įskaitant griežtai saugomą 732 ha ploto zoną. 1982 m. vyriausybės nutarimu teritorija praplėsta iki 5175 ha. Dabar draustinio plotas užima 12 300 ha plotą.

Draustinis suskirstytas į tris funkcines zonas:
 griežtai saugoma zona, kurios plotas 720 ha, apima retų gyvūnų ir augalų buveines. Čia draudžiama bet kokia žmogaus veikla, išskyrus mokslinius tyrimus.
 buferinė zona, kurios plotas 4357 ha, iš visų pusių supa griežtai saugomą zoną.
 pereinamoji zona, kurios plotis bevei 2 km, supa buferinę zoną. Šioje zonoje yra gyventojų ir valstybės žemės ūkio paskirties plotų.

Augalija 
Draustinio augaliją sudaro daugiau nei 1000 skirtingų rųšių augalų (67 rūšys kerpių, 334 rūšys grybų, 69 rūšys samanų ir kt.). Pagrindiniai medžiai – ąžuolas ir bukas. Draustinio teritorijoje yra vaizdinga atlaja, veikia „Gamtos muziejus“.

Gyvūnija 
Draustinyje galima sutikti beveik visą centrinės ir vakarų Europos miško fauną, kurią sudaro 52 rūšys žinduolių, 151 rūšis paukščių, 8 rūšys roplių, 10 rušių varliagyvių ir daugiau nei 8000 rušių vabzdžių. 10 paukščių rūšių įrašytos į Moldavijos raudonąją knygą. Tai vienintelis Moldavijos rezervatas, kuriame reguliariai atliekami bestuburių tyrimai.

Moldavijos geografija
2010 m. Ispanijos Grand Prix

2010 m. Ispanijos Grand Prix – penktas 2010 m. sezono Formulės 1 Grand Prix, kuris vyko gegužės 9 d. Katalonijos trasoje, Ispanijoje.

Treniruotės

Kvalifikacija 

Pastabos
  Vitaly Petrov skirta penkių starto vietų bauda už grečių dėžės keitimą, kai per treniruotes patyrė avariją.
  Virgin lenktynininkai Timo Glock ir Lucas di Grassi gavo penkių starto vietų baudas, nes komanda pavėlavo pranešti FIA apie pavarų dėžių perdavimo skaičių keitimus.
  Karun Chandhok taip pat gavo penkių starto vietų baudą už tą patį pažeidimą, susijusį su avarų dėže.

Lenktynės

Kita

Čempionato įskaitos po Ispanijos GP 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

Pastabos: pateikti tik penki geriausi rezultatai.

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2010 sporte
2010 m. Monako Grand Prix

2010 m. Monako Grand Prix – šeštas 2010 m. sezono Formulės 1 Grand Prix, kuris vyko gegužės 16 d. Monako trasoje, Monte Karle, Monake.

Treniruotės

Kvalifikacija 

 Fernando Alonso sudaužė savo automobilį šeštadienio treniruotėse ir negalėjo startuoti kvalifikacijoje.

Lenktynės 

 Michaelis Schumacheris finišavo 6 vietoje, tačiau po lenktynių buvo nubaustas teisėjų 20 s. bauda dėl lenkimo saugos automobilio fazės metu.

Kita

Čempionato įskaitos po Monako GP 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

Pastabos: pateikti tik penki geriausi rezultatai.

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2010 sporte
Monako sportas
Rezervatas

Rezervatas () − teritorija, kur gamtos turtų apsaugos ir didinimo, mokslo tikslais saugomas visas gamtos kompleksas, draudžiama bet kokia žmogaus ūkinė veikla.

Rezervatų teritorijos steigiamos siekiant sudaryti visapusiškas sąlygas natūraliai gamtinių procesų eigai arba kultūros paveldo teritorinių kompleksų ir objektų (vertybių) autentiškumui palaikyti. Rezervatuose saugomi tipiški arba unikalūs gamtiniai bei kultūriniai kraštovaizdžiai, juose esantys paveldo objektai, vertingos natūralios ekosistemos, buveinės, laukinių augalų, gyvūnų ir grybų genofondai.

Pagal saugomų vertybių pobūdį rezervatai skirstomi į gamtinius, skirtus vertingiems gamtinio kraštovaizdžio kompleksams išsaugoti, ir kultūrinius (rezervatus−muziejus), kuriuose saugomi vertingi kultūrinio kraštovaizdžio kompleksai; pagal steigimo ir organizavimo ypatumus skirstomi į valstybinius rezervatus ir rezervatus, esančius valstybiniuose parkuose, taip pat rezervatines apyrubes.

Lietuvoje yra 3 valstybiniai gamtiniai rezervatai: 

 Čepkelių valstybinis gamtinis rezervatas;
 Kamanų valstybinis gamtinis rezervatas;
 Viešvilės valstybinis gamtinis rezervatas.

1 valstybinis biosferos rezervatas:

 Žuvinto valstybinis biosferos rezervatas

2 valstybiniai kultūriniai rezervatai:

 Vilniaus pilių valstybinis kultūrinis rezervatas;
 Kernavės valstybinis kultūrinis rezervatas

Valstybiniuose gamtiniuose rezervatuose draudžiama imtis ūkinės veiklos, lankytis be atitinkamo leidimo. Čia tiriami ir stebimi gamtiniai procesai, gali būti atkuriamos žmogaus veiklos pažeistos ekosistemos ir objektai.

Nacionaliniuose ir regioniniuose parkuose bei Žuvinto biosferos rezervate taikomas toks pat režimas kaip ir valstybiniuose rezervatuose.
 
Kultūriniuose rezervatuose leidžiama vykdyti tyrimo ir muziejinius darbus, atkurti pažeistus kultūrinio kraštovaizdžio kompleksus, pritaikyti juos lankymui bei eksponavimui.

Lietuvoje yra vienintelis archeologijos ir istorijos muziejus−rezervatas Kernavėje. 

Saugomos teritorijos
Brodnica

Brodnica () – miestas šiaurinėje Lenkijoje, Kujavijos Pamario vaivadijoje, į šiaurės rytus nuo Torūnės. Pavieto centras. 28,6 tūkst. gyventojų. Į šiaurę nuo miesto gausu miškų ir ežerų, ten įsteigtas Brodnicos kraštovaizdžio parkas. Per miestą eina Torūnės-Ostrudos kelias.

Istorija 

Gyvenvietė įkurta vokiečių 1262 m. ir pavadinta Strazburgu. Miesto statusą gavo 1298 m. Nuo 1466 m. buvo Lenkijos karalystės, o nuo 1569 m. – Abiejų Tautų Respublikos sudėtyje. Prūsijos karalystei atiteko 1772 m. po pirmojo bendros Lenkijos ir Lietuvos valstybės padalijimo. 1920 m. atiteko Lenkijai. 1939–1945 m. miestą užėmė nacistinė Vokietija. Nuo 1945 m. vėl Lenkijos dalis.

Sportas 
 Sparta Brodnica – futbolas

Miestų partnerystė 

Miestai, su kuriais Brodnica yra užmezgusi partnerystės ryšius:
  Kėdainiai
  Strazburgas
  Briorupas
  Kristinehamnas

Galerija

Susiję straipsniai 
 Druvinčia – upė

Šaltiniai 

Lenkijos miestai
Gidigičio tvenkinys

Gidigičio tvenkinys () (arba Kišiniovo marios, Marea Chișinăului) – tvenkinys susidaręs patvenkus Biką, 12 km nuo Kišiniovo, Strešenio rajone, Moldavijoje.

Tvenkinio plotas – 880 ha, plotis 940 m, ilgis – 8,5 km. Vidutinis gylis 5 m, gylis ties užtvanka – 9,9 m. Tvenkinio tūris 0,04 km³. 75 dienas per metus telkinys būna pasidengęs ledu, kurio storis – 15-30 cm.

Užtvanka supilta iš grunto, su betonine vandens pralaida esančia dugne. Vanduo naudojamas drėkinimui ir sanitarinių sąlygų užtikrinimui Biko vagoje.

Šalia tvenkinio veisiasi vandens paukščiai: pilkasis garnys, baubliai, antys, laukiai ir kiti. Tvenkinyje veisiasi karosai, karpiai, raudės, karšiai, kuojos, starkiai, aukšlės, lydekos, ešeriai.

Iki Gidigičio tvenkinio kursuoja autobusas iš Kišiniovo centrinės autobusų stoties ir priemiestinis traukinys Kišiniovas-Ungenai.

Užtvanka pastatyta 1963 m. Semtintajame dešimtmetyje tvenkinio krante buvo įrengta poilsio zona užimanti 1000 ha plotą, iš kurio 124 ha sudarė žalieji plotai. Čia buvo rengimos sąjunginės ir tarptautinės baidarių ir kanojų irklavimo, akademinio irklavimo ir kitų sporto šakų varžybos.

Moldavijos geografija
Tvenkiniai
Lobezas

Lobezas () – miestas šiaurės vakarų Lenkijoje, Vakarų Pamario vaivadijoje, į šiaurės rytus nuo Ščecino, prie Regos upės. Valsčiaus centras. 10,4 tūkst. gyventojų (2015 m. duomenys). Per miestą eina Gožuvo–Švidvino (DW147, DW148, DW151) kelias ir geležinkelio linija Gdanskas – Ščecino Stargardas (202). Miestas yra 60 km nuo Baltijos jūros.

Istorija 
Vietovės pavadinimas kilęs iš senosios lenkų kalbos žodžio łobuzie, reiškiančio 'krūmus'.
Jau 1295 m. gyvenvietė vadinama „miestu“, kas 1384 m. patvirtinama suteikiant Lobezui Liubeko teisę. XIV amžiuje jame atsiranda burmistras ir miesto taryba. Tuo metu miestas apjuosiamas gynybinėmis sienomis, kurios išliko iki XVIII a. 1460 m. čia pradeda veikti teismas. Borkų šeima pastatė Lobeze pilį, išlikusią iki XVIII a.
1295 m. Pomeranijos dalijimo metu gyvenvietės prie Regos upės, tarp jų ir Lobezas, atiteko Pamario kunigaikščių Volgasto linijai. Nuo 1648 miestas priklausė Brandenburgui, 1701 perėjo Prūsijos karalystėn, kuri savo ruožtu nuo 1871 priklausė Vokietijos imperijai. Nuo 1933 iki 1945 m. miestas priklausė Trečiajam Reichui, o po II pasaulinio karo jis atiduodamas Lenkijai. Vokiečiai iš šių teritorijų buvo iškeldinti.

Istorinė demografija

Merai

Miestų partnerystė 

Miestai, su kuriais Lobezas yra užmezgęs partnerystės ryšius:
  Kėdainiai, Lietuva
  Afingas, Vokietija
  Vikas, Vokietija
  Paikusė, Estija
  Svaliovas, Švedija
  Istra, Rusija
  Guča, Serbija

Sportas 
 MLKS Światowid

Klimatas

Literatūra 
 Zbigniew Harbuz: Kalendarium ziemi i powiatu łobeskiego. Łabuź, Łobez 2007, , S. 1–60. Kalendarium  .
 Z dziejów ziemi łobeskiej – praca zbiorowa pod redakcją Tadeusza Białeckiego'', Instytut Zachodniopomorski, Szczecin 1971.
 Peter Johanek, Franz-Joseph Post (Hrsg.); Thomas Tippach, Roland Lesniak (Bearb.): Städtebuch Hinterpommern. Deutsches Städtebuch, Band 3, 2. Verlag W. Kohlhammer, Stuttgart 2003, ISBN 3-17-018152-1, S. 135–138.

Šaltiniai 

Lenkijos miestai
Jeep arena

„Jeep“ arena – uždara krepšinio arena, esanti Vilniuje, Ozo gatvėje, prie pat „Avia Solutions Group“ arenos. Atidaryta 2005 m. Arena skirta Vilniaus „Ryto“ komandos treniruotėms, taip pat šios komandos rungtynėms LKL. Arenoje taip pat rungtyniauja Vilniaus „Perlo“ komanda. Salėje krepšinio rungtynes gali stebėti 2500 žiūrovų. Arenoje pagrindiniams rėmėjams įrengta ložė, taip pat yra atskiros vietos žurnalistams ir sostinės ekipos bei varžovų sirgaliams.

Istorija 
Arena buvo pastatyta vos per 12 mėnesių. Statybos kainavo apie 8 mln. litų. Ji atidaryta 2005 m. rugsėjo 28 d. 2014 m. arena atnaujinta, padidintas sėdimų vietų skaičius – nuo 1700 iki 2500. Nuo atidarymo iki 2018 m. rugpjūčio arena vadinosi „Lietuvos ryto“ vardu. Dėl pasikeitusių „Ryto“ klubo savininkų, arena, kaip ir komanda, pervadinta į „Ryto“ arena. Nuo 2019 m. rugsėjo 12 d. arenai suteiktas „Jeep“ arenos vardas.

Renginiai 
Šioje arenoje 2010 m. liepos 22–rugpjūčio 1 dienomis vyko dalis Europos jaunių iki 18 m. krepšinio čempionato rungtynių.
Arenoje vyksta ir kiti sporto renginiai, anksčiau buvo filmuojama TV laida „Drąsūs. Stiprūs. Vikrūs“.

Galerija

Šaltiniai 

Vilniaus sporto arenos
Kodrai

Kodrai – aukštuma Moldavijoje, esanti tarp Reuto ir Pruto upių. Kodrais taip pat vadinamas miškas, augantis šioje aukštumoje.

Aukštis – iki 430 m, ilgis – 100 km. Kodrai sudaryti iš jūrinių ir žemyninių mioceno nuogulų – molių, mergelių, klinčių, smėlių, smiltainių ir kvarteto liosų. Reljefas sudėtingas, kalvotas, erozonis, paviršius išraižytas giliais upių slėniais, raguvomis, griovomis. Susidarę nuošliaužos ir karstai.

Korduose auga daugiau nei 1000 rūšių augalų. Aukštikalnė apaugusi miškais (bukais, ąžuolais, skroblais ir kt.). Natūrali augmenija, palyginus su kitomis Moldavijos sritimis, yra žymiai geriau išsilaikiusi. Sutinkama ir pievų augmenija. Aukštumos papėdėje yra laukų ir vynuogynų. Kodrai yra gana vaizdingi, supanti aplinka primena priekalnių reljefą. Dėl to XIX a. pabaigoje, Vasilijus Dokučajevas, lankydamasis Besarabijoje, Kodrus pavadino „Besarabijos Šveicarija“.

Kodruose galima išskirti du gamtinius rajonus:
 Šiaurinis, su aukštesniu reljefu ir drėgnesniu klimatu. Čia auga vidurio Europos tipo plačialapiai miškai. Išlikę nedideli bukų miškai. Pievų augmeniją sudaro daugiausiai įvairiažoliai varpiniai augalai.
 Pietinis rajonas yra 300–390 m aukštyje virš jūros lygio. Centrinėje ir pietinėje šio rajono dalyse auga pūkuotasis ąžuolas ir kitos rūšys. Pietiniai Kodrai – mažiau išsivysčiusi Moldavijos dalis, kurioje žemės ūkio paskirties žemė sudaro 53,5 %, ariama – 29 % teritorijos.

Nuorodos 
  «Moldavijos Kodrai» atliekama Nadeždos Čepragi

Moldavijos geografija
Aukštumos
Alfredas Algirdas Jonušas

Alfredas Algirdas Jonušas (g. 1940 m. birželio 23 d. Telšiuose) – lietuvių juvelyras, tautodailininkas, kraštotyrininkas.

Biografija 
1966 m. baigė Kauno politechnikos institutą. Dirbo Telšių taikomosios dailės technikumo mokomosiose dirbtuvėse, Kauno ir Klaipėdos kombinatuose „Dailė“. Nuo 1999 m. – Žemaičių muziejaus „Alka“ vyr. mokslinis bendradarbis.

1992-1993 m. dirbo juvelyru sidabro galerijoje Kautokeme (Norvegija).

2005 m. išrinktas Telšių miesto Garbės piliečiu.

Yra įkūręs žemaitišką-japonišką sodybą-muziejų.

Apdovanotas ordino "Už nuopelnus Lietuvai" sidabro medaliu.

Kūryba 

Lietuvos tautodailininkų sąjungos (LTS) narys nuo 1970 m. Lietuvos tautodailės kūrėjų asociacijos (LTKA)  narys nuo 2005  m. Aktyvus respublikinių ir tarptautinių parodų dalyvis. Surengė virš 17 autorinių kūrybos parodų Lietuvoje ir užsienyje.

Jo darbai buvo eksponuoti JAV, Latvijoje, Norvegijoje, Belgijoje, Prancūzijoje, Bangladeše, Vokietijoje. Menininko darbai padovanoti Romos Popiežiui Jonui Pauliui II, Prezidentui Algirdui Brazauskui, Graikijos premjero žmonai. Virš 50 autoriaus sukurtų juvelyrikos dirbinių įsigijo Lietuvos Gintaro muziejus.

1995-1996 m. jo darbų paroda surengta Colombus miesto (JAV) „Juodojo arklio“ galerijoje.

1998 m. dalyvavo Vašingtone vykusiame SMITHSONIAN festivalyje. Jo sukurti Baltųjų rūmų bei Kongreso (Kapitolijaus) gintaro bareljefai buvo perduoti saugoti į Baltuosius rūmus.

1998 m. Jonušo iš gintaro, sidabro ir stiklo sukurtas papuošalas buvo nupirktas aukcione, kuri vyko tarptautinėje gintaro papuošalų parodoje Vokietijoje, Ribnitz Damgarten muziejuje.

Nuorodos 
 Alfredas Jonušas. Biografija
 Alfredas Jonušas. Palangos gitaro muziejaus svetainėje. 
 Alfredas Jonušas. Žemaitijos kultūros, meno, mokslo ir visuomenės veikėjų bazėje.

Išnašos 

Lietuvos tautodailininkai
Lietuvos juvelyrai
2011 m. Dakaro ralis

2011 m. Dakaro ralis – 33-asis Dakaro ralio dykumų maratonas. 2010 m. balandžio 29 dieną buvo paskelbta, kad ralis trečią kartą iš eilės vyks Argentinoje ir Čilėje. Šis Dakaro ralis vyko sausio 1-6 dienomis.

2011 m. Dakaro ralio lenktynes ir reportažus iš jų transliavo 70 televizijos kanalų 190-yje pasaulio šalių.

Galutiniai rezultatai 
Automobilių įskaitoje trečius metus iš eilės nepralenkiami buvo VW ekipažai. Šį kartą lenktynes laimėjo katarietis Nasser Saleh Al-Attiyah. Jis aplenkė savo komandos draugus pietų afrikietį Giniel de Villiers ir ispaną Carlos Sainz.

Motociklų įskaitoje trečią kartą karjeroje nugalėjo ispanas Marc Coma. Jis aplenkė 2010 m. nugalėtoją prancūzą Cyril Despres. Trečias liko portugalas Helder Rodrigues.

Keturračių įskaitos nugalėtoju tapo argentinietis Alejandro Patronelli. Jis aplenkė savo tautietį Sebastian Halpern ir Dakaro lenktynių naujoką lenką Lukasz Laskawiec.

Antrus metus iš eilės sunkvežimių įskaitą laimėjo rusas Vladimiras Čiaginas su KAMAZ. Antrą ir trečią vietas užėmė kiti KAMAZ sunkvežimiai, kuriuos vairavo Firdausas Kabirovas ir Ilgizar Mardeev.

Dalyviai 
Ralyje dalyvavo 186 motociklininkai, 32 bagių lenktynininkai, 140 automobilių lenktynininkų ir 67 sunkvežimių lenktynininkai. Lenktynininkai atstovavo 51-ai pasaulio šaliai. Tarp jų buvo 13 moterų lenktynininkių.

Maršrutas 
Šių metų maršrutas vyko ta pačia kryptimi, kaip ir 2010 m. Dakaro ralis, tik su kai kuriais greičio ruožų finišų pakeitimais. Iš viso maršrutą sudarė daugiau nei 9 500 km, iš kurių 5 000 km buvo greičio ruožai. Buvo surengta 13 etapų, o sausio 8 dieną lenktynės nevyko.

 Šiomis dienomis greičio ruožas buvo skirtingas kiekvienai transporto klasei.

Rezultatai

1 etapas

Motociklai

Keturračiai

Automobiliai

Sunkvežimiai

2 etapas

Motociklai

Keturračiai

Automobiliai

Sunkvežimiai

3 etapas

Motociklai

Keturračiai

Automobiliai

Sunkvežimiai

4 etapas

Motociklai

Keturračiai

Automobiliai

Sunkvežimiai

5 etapas

Motociklai

Keturračiai

Automobiliai

Sunkvežimiai

6 etapas

Motociklai

Keturračiai

Automobiliai

Sunkvežimiai

7 etapas

Motociklai

Keturračiai

Automobiliai

Sunkvežimiai

8 etapas

Motociklai

Keturračiai

Automobiliai

Sunkvežimiai

9 etapas

Motociklai

Keturračiai

Automobiliai

Sunkvežimiai

10 etapas

Motociklai

Keturračiai

Automobiliai

Sunkvežimiai

11 etapas

Motociklai

Keturračiai

Automobiliai

Sunkvežimiai

12 etapas

Motociklai

Keturračiai

Automobiliai

Sunkvežimiai

13 etapas

Motociklai

Keturračiai

Automobiliai

Sunkvežimiai

Incidentai 
 Sausio 6 ir sausio 7 dienomis po nelaimingų atsitikimų žuvo du Dakaro ralį aptarnaujančio personalo žmonės. 46-erių metų darbininkas žuvo šiaurinėje Čilės dalyje esančiame Kopjapo miestelyje, kai jo statomas geležinis reklaminis stendas nukrito ant aukštos įtampos laidų. Kitas elektrikas kitą dieną žuvo Arikos miestelyje, kai nesėkmingai tvarkė pakylą, nuo kurios į ralio dalyvius turėjo kreiptis Čilės prezidentas Sebastianas Pinera.

Nuorodos 
 Oficiali Dakaro ralio svetainė

Šaltiniai 

Dakaro ralis pagal metus
2011 sporte
Santa Marija (ugnikalnis)

Santa Marija, arba Šventosios Marijos ugnikalnis (, ) – aktyvus ugnikalnis vakarų Gvatemaloje, Čiapaso Siera Madrės kalnuose, netoli Kecaltenango miesto. Aukštis 3772 m.

Santa Marijos ugnikalnis yra Ramiojo vandenyno Ugnies žiede, susidaręs Kokosų ir Karibų plokščių sandūroje. Manoma, kad ugnikalnis aktyvus jau 30 tūkst. metų. Per tą laiką jis sudarė aukštą kūgį, virš aplinkinės plynaukštės iškylantį 1400 m. Kūgio tūris 10 km³, sudarytas iš bazalto ir andezito.

1902 m. išsiveržimas 

Pirmas šaltiniuose užfiksuotas Santa Marijos įsiveržimas įvyko 1902 m. Iki tol bent 500 m. (galbūt kelis tūkst. metų) jis buvo snaudžiantis. 1902 m. sausį prasidėjo seisminis aktyvumas, balandį įvyko smarkus žemės drebėjimas. Išsiveržimas prasidėjo spalio 24 d. Per kelias dienas Santa Marija išliejo 5,5 km³ magmos. Tai buvo vienas galingiausių XX a. ugnikalnių išsiveržimų ir galia nusileido tik 1991 m. Pinatubo išsiveržimui. Pemzos gabalai krito 273 000 km² plote, o vulkaninės dalelės pasiekė San Franciską (už 4000 km). Išsiveržimas paliko 1 km skersmens ir 300 m gylio kraterį.

Kadangi ugnikalnis tūkstantmečiais buvo neaktyvus, gyventojai nesuprato seisminio aktyvumo, kaip būsimo išsiveržimo ženklų. Pačio išsiveržimo metu žuvo bent 500 žmonių, dar daugiau mirė po dėl nelaimės kilusio maliarijos protrūkio.

Santjagitas 
Po 1902 m. išsiveržimo ugnikalnis 20 metų snaudė. 1922 m. naujai susidariusiame krateryje prasidėjo vulkaninis aktyvumas, magma išmušė vulkaninį kupolą, vadintą Santjagitu (Santiaguito). Dabar Santjagito kūgis pasiekė 2500 m aukštį ir yra 1 km³ tūrio. Šis kūgis yra aktyvus. Nors dauguma Santjagito išsiveržimų buvo gan ramūs, tačiau 1929 m. išsiveržimo metu dalis kupolo sugriuvo ir sukėlė piroklastų srautą, dėl kurio žuvo ~5000 žmonių.

Lietinguoju metu nuo Santa Marijos šlaitų neretai leidžiasi smarkūs laharai. Jie jau du kartus sugriovė El Palmaro miestelį. Ugnikalnio lavoje gausu silicio, todėl ji slenka lėtai ir daug žalos nepadaro. Yra tikimybė, kad gali sugriūti pagrindinis Santa Marijos krateris ir sukelti milžinišką nuošliaužą.

Išnašos

Nuorodos 
 Smithsonian Institution informacija

Gvatemalos ugnikalniai
Abramaučizna

Apie ežerą sk. Abramaučizna (ežeras)

Abramaučizna – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės rytus nuo Giedraičių.

Istorija 

Kaimas minimas 1780 m. Giedraičių mirusiųjų metrikų knygoje. 1838 m. minimas palivarkas,
1843 m. – vienkiemis.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Abukauskinė

Abukauskinė – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Piniavos.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Adomauka

Adomauka – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 10,2 km nuo Imbrado.

Gyventojai

Šaltiniai 

Zarasų rajono savivaldybės gyvenvietės
Adomava (Anykščiai)

Adomava (arba Adamava) – viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kurklių.

Gyventojai

Šaltiniai 

 

Anykščių rajono savivaldybės gyvenvietės
Adomiškis (Molėtai)

Adomiškis – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Alantos.

Istorija 
1794 m. kaimas užrašytas Alantos mirusiųjų metrikų knygoje, 1909 m. – juodraštinėje Balninkų priešvedybinių apklausų knygoje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Adutiškio Kelias

Adutiškio Kelias – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, tuoj į rytus nuo Švenčionių, prie kelio .

Gyventojai

Išnašos 

Švenčionių rajono savivaldybės gyvenvietės
Aklė (Šalčininkai)

Aklė – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Eišiškių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šalčininkų rajono savivaldybės gyvenvietės
Akmenė II (Biržai)

Akmenė II – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Papilio.

Gyventojai

Šaltiniai 

Biržų rajono savivaldybės gyvenvietės
Akmeniškė (Zarasai)

Akmeniškė – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Smalvų.

Istorija 

XX a. pr. pateko į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Smalvos valsčius).

Gyventojai

Šaltiniai 

Zarasų rajono savivaldybės gyvenvietės
Akmeniškis (Papilys)

Akmeniškis – viensėdis Biržų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Papilio.

Gyventojai

Šaltiniai 

Biržų rajono savivaldybės gyvenvietės
Akmenytė (Panevėžys)

Akmenytė (arba Kamenščizna) – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, netoli Šventybrasčio, tuojau į pietus nuo Kazokų, Nevėžio kairiajame krante.

Iki XX a. vid. buvo Kamenščiznos dvaras. 1954 m. kaime buvo Ramygalos rajono Nevėžio apylinkės centras.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės