joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Rimantas Norvila

Rimantas Norvila (g. 1957 m. gruodžio 2 d. Kauno raj.) – Vilkaviškio vyskupas.

Biografija 

1975 m. baigė Kauno 26-ąją vidurinę mokyklą, trumpai studijavo Kauno politechnikos institute. 1976–1978 m. tarnavo armijoje Karaliaučiaus srityje. Nuo 1978 m. dirbo keliose Kauno darbovietėse. 1986 m. įstojo į Kauno tarpdiecezinę kunigų seminariją, kurią baigė 1991 m. vasario 24 d.

Buvo vikaras Kauno arkikatedroje, Kauno Šv. Juozapo bei Kauno Kristaus Prisikėlimo parapijose. 1993 m. paskirtas Kauno arkivyskupijos kurijos kancleriu. Tuo pat metu intensyviai darbavosi, ruošiant Jono Pauliaus II vizitą Lietuvoje. 

1995–1997 m. studijavo Romoje, Popiežiškame šv. Tomo universitete (, žinomame kaip Angelicum), kuriame įgijo dvasingumo teologijos licenciato laipsnį. 1997 m. paskirtas tituliniu Kastro (Lečės prov.) vyskupu ir Kauno arkivyskupo augziliaru. Tų pačių metų birželio 29 d. Kauno arkikatedroje konsekruotas vyskupu.

Būdamas vyskupu augziliaru, dirbo kelių Lietuvos Vyskupų Konferencijos (toliau – LVK) komisijų veikloje: Pasauliečių apaštalavimo, Kunigų gyvenimo ir tarnystės, Švietimo, taip pat – Ekumeninėje taryboje, be to, 1997–2001 m. ėjo ir Kauno kunigų seminarijos rektoriaus pareigas. 1999 m. liepos 27 d. paskirtas Kauno arkivyskupo generalvikaru.

2002 m. sausio 5 d. popiežius Jonas Paulius II paskyrė R. Norvilą Vilkaviškio vyskupu.
Ingresas į Vilkaviškio katedrą įvyko 2002 m. vasario 10 d.

Nuo 2002 m. iki 2011 m. pirmininkavo LVK Jaunimo reikalų tarybai. Taip pat nuo 2002 m. vadovauja Ryšių su Lenkijos Vyskupų Konferencija tarybai, o nuo 2005 m. Briuselyje Europos vyskupų konferencijų komisijoje (COMECE) atstovauja LVK.

2011-2014 m. vadovavo LVK Liturgijos komisijai. LVK siunčiamas dalyvavo Vyskupų Sinoduose Vatikane 1999, 2005, 2008, 2014 m.

2016 m. kovo 4 d. išrinktas vienu iš COMECE viceprezidentų.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Lietuvos Vyskupų Konferencija. Vysk. Rimanto Norvilos biografija
 Kauno arkivyskupija. Vysk. Rimanto Norvilos biografija
 Vysk. Rimantas Norvila (gcatholic.org)

Norvila, Rimantas
Čandigarchas

Čandigarchas – miestas šiaurinėje Indijoje. Išsidėstęs Himalajų papėdėje. Yra universitetas.

Čandigarchas yra Pandžabo (vakarinė dalis) ir Harjanos (rytinė dalis) valstijų sostinė, tačiau administraciškai šioms valstijoms nepriklauso, o yra atskira sąjunginė teritorija.

Istorija 
1947 m. Britų Indijos koloniją padalino į dvi nepriklausomas šalis (Indija ir Pakistanas), Pandžabo regionas taip pat buvo padalintas dviem šalims. Kadangi Lahoras atiteko Pakistanui, Indijai teko statyti naują sostinę. Vieta pasirinkta pagal strateginius interesus ir Dž. Neru asmeniniais sumetimais. Čandigarhas pastatytas 1951–1965 m. pagal Indijos ir užsienio architektų (žymiausias – Le Corbusier) projektą.

Pavadinimo kilmė 
Netoli dabartinio Čandigarcho yra deivės Čandi šventykla (Chandi Mandir), todėl miestas pavadintas Čandi tvirtove (Chandi + garh).

Indijos miestai
Indijos teritorijos
Kinkanai

Kinkanas (Fortunella) – rūtinių (Rutaceae) šeimos augalų gentis.

Kinkanams priklauso kelios visžalių citrusinių augalų rūšys, Europoje palyginti mažai žinomos. Kai kurios kinkanų rūšys pasižymi tikra žiemos ramybe.

Morfologija 
Kinkanai – krūmai bei nedideli iki 2,5-4,5 m aukščio lėtai augantys medžiai su pavieniais spygliais ar be jų.

Mezginės 3-7 skyrių, su dviem sėklapradžiais kiekviename skyriuje. Lapai tamsiai žali, blizgantys. Žiedai skaisčiai balti, panašūs į citrinmedžių, auga po vieną ar grupėmis lapų pažastyse. Vaisiai irgi vadinami kinkanais.

Kilmė 
Kinkanai kilo Kinijoje. Nuo seno auginami ir Japonijoje. Į Europą juos atvežė 1846 m. Robertas Fortunas (Robert Fortune), netrukus jie buvo užvežti ir į Šiaurės Ameriką. Dabar juos augina Kinijoje, Izraelyje, Taivane, Japonijoje, Graikijoje ir Floridoje (JAV).

Kinkanai pradžioje buvo laikomi citrinmedžių (Citrus) genties rūšimis, o 1915 m. išskirti į atskirą gentį, kuri Fortuno garbei buvo pavadinta Fortunella. Iki šiol visų citrusinių (tiek Citrus, tiek Fortunella) sisteminė padėtis nėra aiški, dalis botanikų mano, kad visi šie augalai yra vienos genties atstovai.

Kinkanai lengvai kryžminasi su citrinmedžiais (Citrus) ir poncirais (Poncirus). Hibridai su citrinmedžiais vadinami Citrofortunella.

Šaltiniai 
 Dėl citrusinių augalų ir jų vaisių lietuviškų pavadinimų  
 Жуковский П.М. (1971) Культурные растения и их сородичи. Систематика, география, цитогенетика, иммунитет, экология, происхождение, использование. 752 стр.

Rūtiniai
Citrusiniai
Medžiai ir krūmai
Dekoratyviniai augalai
Vingreliai

Vingreliai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Vaškų, prie kelio . Dabar išlikusios tik trys sodybos. Manoma, kad greta kaimo yra švedų karių, XVIII a. žuvusių mūšyje prie Vaškų, kapai. Greta kaimo teka Vingrelio upelis.

Istorija 
Vingrelių kaimą XIX a. antroje pusėje įkūrė Nokonių dešimtinininkai. 1878 m. Vaškų parapijos gyventojų sąrašuose kaimas dar nevadintas Vingreliais. XX a. Vingrelių kaime gyvenusios šeimos: Vaitekūnai, Margiai, Dinisevičiai, Gruzdai, Gugai, Tuomai-Čepuliai, Bielozarevičiai, Vaičekoniai, Beinoravičiai, Gintvilos, Taminskai, Barzdonai, Janašoniai, Stukniai, Tervidai.

Greta Vingrelių buvo dabar jau visiškai išnykęs Vačekių kaimas, kuriame gyveno Jarašiūnai ir Strazdai. Vačekiai, sunykęs kaimas, buvęs į šiaurės vakarus nuo Vaškų. XIX a. pradžioje Vačekiai priklausė Joniškėlio didikų Karpių Nairių palivarkui.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Vaškų krašto kultūrinį paveldą aprašantis el. žurnalas 

Pasvalio rajono savivaldybės gyvenvietės
Hakerių kultūra

Hakerių kultūra – nuostatų, pažiūrų bei elgesio taisyklių rinkinys, nusistovėjęs tarp hakerių bei su jais susijusių žmonių. Savo esme ji labiau atspindi ne kuo užsiimama (praeityje daug buvo užsiimama kompiuteriais) bet kaip užsiimama.   Ji potencialiai tinka daugelyje sričių kur reikalingas ar galimas rimtas, gilus dalyko išmanymas. Praeityje žodis „hakeris“ neturėjo dabar įprastos „kompiuterinio nusikaltėlio“ prasmės ir reiškė ekspertą kuris išmano kompiuterius, mėgsta savo darbą, yra jame labai patyręs ir ką nori gali su tais kompiuteriais padaryti.

Hakerių atmainos 
Skiriamos dvi hakerių subkultūros, atsiradusios beveik tuo pat metu, apie 1960 metus.

Akademinė kultūra 
Akademinė hakerių subkultūra pradėjo vystytis mokslo aplinkoje, pasirodžius pirmiesiems minikompiuteriams, greičiausai pradedant nuo MIT, kuriame kažkada dirbo ir Richard Stallman. Apie 1961 metus ji susijungė su pirmųjų Interneto bandytojų kultūra, apie 1980 metus – su Unix kultūra ir apie 1987 metus įtraukė žmones, kurių hobis buvo pirmieji mikrokompiuteriai. Nuo maždaug 1990 metų ši subkultūra didele dalimi sutampa su laisvosios programinės įrangos judėjimu. Vienas pirmųjų socialinių tinklų, dabar nebeveikianti Advogato svetainė, buvo skirtas būtent šiems entuziastams (jų pačių ir sukurtas).

Hobio ir interneto kultūra 
Hobio ir interneto subkultūros hakeriai daugiau domėjosi įvairiais kompiuteriniais žaidimais ir gilinosi, ką juose galima perdaryti savaip bei kaip panaikinti juose esančią gamintojo apsaugą nuo nelegalaus kopijavimo. Šios dvi subkultūros turi kai kurių bendrų idėjų ir ryškiai viena nuo kitos atsiskyrė tik apie 1983 metus. Akademinės pakraipos hakeriai reikalauja skirti šias kultūras nes nenori būti siejami su piratine programine įranga bei įsilaužimais į kompiuterines sistemas, nes jie tokiais dalykais neužsiima. GNU ir kiti panašūs projektai skiria itin daug dėmesio tam, kad visa jų veikla būtų absoliučiai legali . Kopijuotojams ir įsilaužėliams įvardinti jie siūlo atskirą krakerio () terminą. Hobio ir interneto subkultūra, priešingai, siekia susitapatinti su visu hakerų judėjimu.

Bruožai 
Pagrindiniai hakerių kultūros bruožai yra
 Itin didelis laisvės nagrinėti, suprasti ir žinoti vertinimas. Nepakantumas bet kokioms paslaptims.
 Galimybės laisvai keistis informacija vertinimas, laikant tai tiek siektinu idealu, tiek ir naudinga praktine strategija.
 Teisės bei galimybės sukurti savo, nepriklausomą programavimo projekto atšaką vertinimas.
 Būtinybės ieškoti racionalaus sprendimo akcentavimas.
 Menka išankstinė pagarba bet kokiems autoritetams. Nori pagarbos – parodyk ką sugebi.
 Humoras kalbant tiek apie juokingus, tiek ir apie rimtus dalykus.

Simboliai 
Akademinės pakraipos hakeriai turi keletą būdingų emblemų bei aprangos atributų, tokių kaip Linux pingvinas ar BSD kipšas. Visų hakerių bendra emblema yra pasiūlytas matematinio žaidimo „gyvenimas“ figūra „sklandytuvas“.

Šaltiniai 

Programavimas
Italijos vėliava

Italijos vėliava () – trispalvė vėliava, sudaryta iš trijų vienodo dydžio žalios, baltos ir raudonos spalvos vertikalių juostų.

Spalvų reikšmės 
Pirma kartą panašaus dizaino vėliava buvo naudojama 1796 m. Cispadanės Respublikoje po Napoleono armijos žygių per Italiją. Tuo metu buvo įkurta daugybė smulkių respublikų remiantis Jakobinų valdymo modeliu ir beveik visos savo vėliavoms naudojo Prancūzijos trispalvės dizainą derinant skirtingus spalvų variantus. Kispadanės respublika pasirinko raudoną ir baltą spalvas (Milano vėliavos spalvos) bei žalią, kuri buvo Lombardijos legiono spalva. 

Dažniausiai vėliavos spalvų reikšmės aiškinamos taip: žalia simbolizuoja lygumas ir kalnus, balta simbolizuoja snieguotąsias Alpes, o raudona reiškia kraują pralietą Italijos nepriklausomybės karų metu. Egzistuoja dar viena labiau religinė interpretacija, kuri teigia, kad žalia simbolizuoja viltį, balta tikėjimą ir raudona dosnumą.

Panašumai į kitas vėliavas 
Dėl savo kilimo iš Prancūzijos vėliavos,  yra panaši į daugumą vėliavų, kurios turi tas pačias kilimo šaknis. Pažymėtinas vėliavos panašumas į Airijos vėliavą, kuri yra žalia, balta ir oranžinė, bei į Dramblio Kaulo Kranto vėliavą, kurios spalvos išdėstytos atvirkščiai: oranžinė, balta ir žalia.

Italijos vėliava yra identiška Meksikos vėliavos pagrindui.

Šaltiniai 

Valstybinės vėliavos
Italijos atributika
Didžioji dilgėlė

Didžioji dilgėlė (Urtica dioica) – dilgėlinių (Urticaceae) šeimos dilgėlių (Urtica) genties augalų rūšis.

Daugiametis, 60-150 cm aukščio, su dilginamaisiais plaukeliais žolinis augalas. Stiebas stačias, keturbriaunis, išauga iš šliaužiančio šakniastiebio, siekia iki 1m aukščio. Lapai priešiniai, širdiškai kiaušiniški, 8-17 cm ilgio ir 2-8 cm pločio. Tiek stiebai, tiek lapai apaugę paprastais, tuščiaviduriais, trapiais dilginamaisiais plaukeliais. Žiedai vienalyčiai, žali neryškūs, susitelkę į šluoteles, išsidėsto lapų pažastyse. Vaisius - ovališkas arba kiaušiniškas, 1,2-1,5 mm skersmens riešutėlis. Žydi liepos - spalio mėn. Dauginasi šakniastiebiais ir sėklomis.

Auga puvenų ir azotinių medžiagų turtingose dirvose. Ypač vešliai auga prie sodybų, patvoriuose, krūmuose, drėgnuose miškuose (ypač lapuočių), upių pakrantėse.

Panaudojimas 
Jau 200 metų žinoma dilgėlių pašarinė vertė: jomis šeriamų karvių pienas riebesnis, paukščiai sparčiau auga ir riebėja, vištos deda didesnius kiaušinius. 

Kosmetikoje tinka plaukams stiprinti bei pleiskanų naikinimui.

Ilgi ir ploni, į šilką panašūs dilgėlių stiebų plaušai, kurie sudaro 8-12 % stiebų svorio, tinka audinių, virvių, špagato gamybai.

Iš lapų gaunami žali, iš šaknų – geltoni dažai, tinkami konditerijoje, farmacijoje, parfumerijoje.

Sudėtis 
Lapuose yra 3,6 % riebalų, 19,7 % baltymų, iki 25 % celiuliozės, skruzdžių, acto sviesto rūgščių; taninų, glikozido, urticido, mineralinių medžiagų (kalio, natrio, magnio, geležies, sieros, silicio, chloro ir kt.) 0,6 % askorbino rūgšties, B, K vitaminų, 48-116 mg karotino, 8 % chlorofilo.

Mityba 
Jauni pavasariniai, malonaus aromato dilgėlių lapai labai tinka maistui. Mitybinė lapų kokybė prilygsta ankštiniams augalams. Naudojama kaip maisto produktas sriuboms virti, salotoms.

Vaistinės augalo savybės 
Manoma, kad dilgelė padeda esant artritui, podagrai, egzemai, esant ausų, nosies ir gerklės susirgimams. Pasižymi kraujavimą stabdančiu poveikiu, didina hemoglobino kiekį kraujyje, skatina šlapimo išsiskyrimą.

Vaistinės žaliavos rinkimas 
Vaistinei žaliavai pjaunama apie birželio vidurį dar nežydintys, iki 40 cm aukščio su pilnai užaugusiais lapais dilgėlių stiebai. Atžėlusias antrąją ir trečiąją žoles galima pjauti iki pirmųjų rudens šalnų. Peržydėjusių augalų lapai vaistinei žaliavai netinka, nes juose sumažėję gydomųjų savybių. Džiaunamos gerai perpučiamose pastogėse, paskleidžiant jas plonu sluoksniu. Galima džiovinti ir džiovykloje 45-50 °C temperatūroje. Gerokai apdžiuvę, bet dar netrupantys lapai nubraukiami nuo stiebų ir baigiami džiovinti. Iš 5,5-6,0 kg šviežios žolės gaunama 1 kg sausos žaliavos. 
Rečiau vaistinei žaliavai renkamos dilgėlių šaknys. Šaknys kasamos vėlai rudenį arba anksti pavasarį, nuplaunamos ir džiovinamos džiovykloje, ne aukštesnėje kaip 60 °C temperatūroje.

Gerai paruošta žaliava – trapūs, tamsiai žali, savotiško malonaus kvapo, karstelėjusio skonio.

Šaltiniai 

Dilgėliniai
Dažiniai augalai
Vaistiniai augalai
Gailiušiai (Kaunas)

Gailiušiai – kaimas Kauno rajono savivaldybės šiaurėje, prie magistralės Kaunas-Klaipėda, kairiajame Nevėžio krante. 2006 m. čia pastatyti daugiau nei 10 m aukščio Gedimino stulpai, kuriems buvo panaudota 225 šiaudų ryšuliai, sudėlioti aplink įgręžtus keturis elektros stulpus. Originalaus statinio autorius – vietinis ūkininkas Antanas Tamulis.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kauno rajono savivaldybės gyvenvietės
Vjedmos ugnikalnis

Vjedmos ugnikalnis () – poledinis ugnikalnis Argentinoje, Santa Kruso provincijoje, Patagonijos Andų kalnuose, netoli vakarinių Vjedmos ežero krantų, dengiamas Pietų Patagonijos ledo kepurės. Aukštis 1500 m.

1988 m. išsiveržęs ugnikalnis išmetė daug pelenų ir pemzos, kurie susimaišę su ištirpusiu ledyno vandeniu suformavo purvo nuošliaužą, nuslinkusią į Vjedmos ežerą.

Nuorodos 
 Ugnikalnių duomenų bazė

Argentinos ugnikalniai
Kučingas

Kučingas (malaj. Kuching) – miestas Rytų Malaizijoje, Borneo saloje, Saravako valstijos administracinis centras. Miestas yra salos šiaurės vakarinėje dalyje, prie Kučingo upės žiočių, Pietų Kinijos jūros pakrantėje. 670,4 tūkst. gyventojų (2005 m.). Kučingas – septintas pagal dydį šalies miestas.

Kučingas – svarbus jūrų uostas prie prekybinio jūrų kelio. Per jį iš salos gilumos eksportuojami prieskoniai, kopra, kaučiukas, ryžiai, kava. Netoli miesto yra tarpautinis Kučingo oro uostas. Yra Svinburno technologijų universitetas.

Mieste labai didelė tautinė įvairovė: čia gyvena malajai, dajakai, kinai, indai. Yra islamo, budizmo, krikščionybės kulto pastatų. Kalbama malajų, kinų, anglų kalbomis.

Nuorodos 
Saravako valstijos svetainė
Kučingo turistinė svetainė

Malaizijos miestai
Pontianakas

Pontianakas () – miestas Indonezijoje, Borneo salos vakaruose, Vakarų Kalimantano provincijos centras. Miestas išsidėstęs lygiai ties pusiauju, Pietų Kinijos jūros pakrantėje, šalia Kapujo upės žiočių. 516,7 tūkst. gyventojų (2004 m.).

Tai svarbus prekybinis ir ekonominis centras. Per Pontianako jūrų uostą eksportuojama salos produkcija: ryžiai, prieskoniai, mediena, kaučiukas. Kapujo upe į salos gilumą gabenami buities reikmenys, įrengimai. Laivų statyba, žemės ūkio produkcijos perdirbimas.

Pontianakas įkurtas 1772 m. vietoje nedidelės prekybinės gyvenvietės. Ilgą laiką buvo olandų kolonistų atramos centru saloje. 1942–1945 m. salą okupavus japonams, daugiau nei 21 tūkst. miesto gyventojų išžudyta. Netrukus prasidėjo vietinių gyventojų sukilimas, sukėlęs masines žudynes.

Nuorodos 
 Oficiali svetainė 

Indonezijos miestai
Vakarų Kalimantanas

Vakarų Kalimantanas (indonez. Kalimantan Barat, Kalbar) – Indonezijos provincija, esanti Kalimantane, Borneo salos vakaruose. Šiaurėje ribojasi su Malaizija, rytuose – su Centrinio ir Rytų Kalimantano provincijomis. Vakaruose skalauja Pietų Kinijos jūra. Administracinis centras – Pontianakas.

Geografija 
Rytinę provincijos dalį užima ekvatorinės sunkiai įžengiamos džiunglės, pereinančios į kalnus. Vakarinėje dalyje – dirbamos lygumos. Svarbiausia upė – Kapujas. Auginami ryžiai, prieskoniai; miškininkystė.

Gyventojai 
 Tautos: malajai, dajakai, kinai, javiečiai, maduriečiai, bugiai;
 Religijos: islamas (57,6 %), katalikybė (24,1 %), protestantizmas (10 %), budizmas (6,4 %), hinduizmas (0,2 %), kita (1,7 %);
 Kalbos: indoneziečių, malajų, dajakų.

Administracinis suskirstymas 

Provincija padalinta į 2 miestų savivaldybes (kotamadya) ir 10 kaimo regencijų (kabupaten):

Savivaldybės:
 Pontianakas
 Sinkavangas
Regencijos:
 Sambasas
 Benkajangas
 Pontianakas
 Ketapangas
 Landakas
 Sangau
 Sekadau
 Sintangas
 Melavis
 Kapuas Hulu

Indonezijos provincijos
Indoneziečių kalba

Indoneziečių kalba (savivardis: Bahasa Indonesia) – Indonezijos valstybinė kalba (nuo 1945 m.), priklausanti austronezinių kalbų šeimos, Sundos-Sulavesio kalbų atšakai. Indoneziečių kalba yra standartizuotas malajų kalbos dialektas. Šia kalba, kaip antrąja, laisvai kalba daugelis Indonezijos gyventojų (kaip pirmąją kalbą vartoja vietinę: Sulavesio, Javos, Sundos ar kt.). Tai Malajų salyno lingua franca. Ši kalba taip pat paplitusi Rytų Timore, Malaizijoje; ją vartoja išeiviai iš Indonezijos Nyderlanduose, Filipinuose, JAV. Indoneziečių kalba daugiau ar mažiau kalba ~ 200 mln. gyventojų. Naudoja lotynišką rašybą. 

Į indoneziečių kalbą pateko nemažai žodžių iš olandų kalbos (polisi – policija, kualitas – kokybė, kopi – kava, kantor – kontora), portugalų kalbos (gereja – bažnyčia, meja – stalas), kinų, indų, arabų kalbų. 

Dauguma raidžių tariama panašiai kaip lietuvių kalboje. Didesnės išimtys:
 v – tariama kaip f,
 j – tariama kaip dž,
 ny – tariama kap nj (n  nosinis).

Daugelis žodžių kirčiuojami priešpaskutiniame skiemenyje.

Nuorodos 

 
 Indoneziečių kalbos frazės ir kita naudinga informacija Wikivoyage projekte
 Indoneziečių kalbos mokymas

Malajų-Polineziečių kalbos
Sintango regencija

Sintango regencija (indonez. Kabupaten Sintang) – regencija Indonezijos Vakarų Kalimantano provincijoje. Išsidėsčiusi provincijos centrinėje dalyje. Šiaurėje ribojasi su Malaizija, rytuose – su Centrinio Kalimantano provincija, pietuose – su Melavio regencija, vakaruose – su Sangau ir Ketapango regencijomis. Administracinis centras – Sintangas. Plotas 32279 km². Apie 500 tūkst. gyventojų.

Parajoniai 
 Ambalau 
 Binjai Hulu 
 Dedajus 
 Kajan Hiliras 
 Kajan Hulu 
 Kelam Permajus 
 Ketungau Hiliras 
 Ketungau Hulu 
 Ketungau Tengahas 
 Sei Tebelianas
 Sepaukas 
 Seravajus 
 Sintangas 
 Tempunakas

Nuorodos 
 Oficiali svetainė 

Indonezijos regencijos
Sintangas

Sintangas (indonez. Kota Sintang) – miestas Indonezijoje, Kalimantane, Vakarų Kalimantano provincijos centrinėje dalyje, kairiajame Kapujo krante, prie Melavio upės žiočių. Regencijos ir parajonio centras. 135,4 tūkst. gyventojų (2000 m.).

Laivų prieplauka, Soesilo oro uostas. Turistinis centras. Yra muziejus.

Nuorodos 
Sintango parajonio duomenys  
Turistinė informacija

Indonezijos miestai
Sekadau regencija

Sekadau regencija (indonez. Kabupaten Sekadau) – regencija Indonezijos Vakarų Kalimantano provincijoje.

Parajoniai 
 Belitangas
 Belitang Hiliras
 Belitang Hulu
 Nanga Mahapas
 Nanga Tamanas
 Sekadau Hiliras 
 Sekadau Hulu

Nuorodos 
 Žemėlapis 

Indonezijos regencijos
Sinkavangas

Sinkavangas (indonez. Singkawang) – miestas Indonezijoje, Kalimantane, Vakarų Kalimantano provincijoje, 160 km į šiaurę nuo Pontianako, Pietų Kinijos jūros pakrantėje. 103 tūkst. gyventojų (2006 m.).

Keramikos pramonė, turizmas. Uostas. Svarbus kinų prekybinis centras. 42 % Sinkavango gyventojų – kinai, 33 % – malajai, 9 % – dajakai, yra javiečių, maduriečių, batakų. 1999 m. mieste kilo etninis konfliktas tarp maduriečių ir kitų miesto gyventojų.

Lankytini miesto ir apylinkių objektai yra pajūrio paplūdimiai, botanikos sodas, budistų šventykla, tropiniai miškai.

Nuorodos 
 Oficiali svetainė 

Indonezijos miestai
Moonspell

„Moonspell“ – portugalų metalo grupė. Jos žanras paprastai apibūdinimas kaip gothic – doom, dark rock, doom – death, gothic metal.
„
Moonspell“ įsikūrė 1992 m. ir pirmąjį savo demo albumą „Under the moonspell“ išleido 1994 m. Po metų išėjo antrasis albumas – „Wolfheart“, atnešęs grupei populiarumą.

„Moonspell“ dainos išsiskiria tamsia atmosfera, mistiniais tekstais, stipriu Fernando Ribeiro vokalu. Taip pat jų kūryboje jaučiama portugalų kultūros įtaka.

„Daemonarch“ pavadinimu grupė yra išleidusi ir black metal albumą „Corpus Hermeticum“.

Diskografija 
Demo:
 Serpent Angel (1992 m.) (kaip Morbid God)
 Anno Satanae (1993 m.)

Albumai:
 Wolfheart (1995 m.)
 Irreligious (1996 m.)
 Sin/Pecado (1998 m.)
 The Butterfly Effect (1999 m.)
 Darkness and Hope (2001 m.)
 The Antidote (2003 m.)
 Memorial (2006 m.)
 Under Satanæ (2007 m.)
 Night Eternal (2008 m.)
 Alpha Noir/Omega White (2012 m.)
 Extinct (2015 m.)
 1755 (2017 m.)
 Hermitage (2021 m.)

Nuorodos 
 Oficiali svetainė
 Interviu su Fernando Ribeiro
 

Metalo atlikėjai
Portugalijos atlikėjai
Gotikos atlikėjai
Buda

Apie budizmo pradininką skaitykite straipsnyje Sidharta Gautama

Buda (, pažodžiui – „atbudęs“) budizme –  atbudusi, arba pasiekusi nušvitimą, būtybė. Siaurąja prasme Buda vadinamas budizmo pradininkas Buda Šakjamunis (princas Sidharta Gautama), kuris atbudęs pradėjo skleisti savo patirtį kaip budizmo mokymą kitiems žmonėms. Tačiau Buda Šakjamunis nelaikomas nei pirmuoju, nei paskutiniuoju buda. Pagal budizmą, buda gali tapti kiekvienas, pažinęs Dharmą ir patyręs nušvitimą. Laikoma, kad istorijoje budų yra buvę labai daug. Buda (tiek istorinis, tiek apskritai) nėra nei dievas, nei vadovas, nei pranašas. Jis tėra mokytojas, padedantis kitiems siekti tapti buda.

Mahajanos budizme greta budos iškyla bodhisatvos idealas – atbudusiojo, galinčio pasitraukti į nirvaną, tačiau atsisakančio jos, kad išgelbėtų iš kančių (padėtų siekti atbudimo) visas kitas gyvas būtybes. Lamaizme budos būsena tapatinama su sąmonės nuskaistėjimu, tyrumu bei aukščiausiosios tikrovės pažinimu.

Išnašos 

Budizmo sąvokos
Religiniai titulai
Sambaso regencija

Sambaso regencija (indonez. Kabupaten Sambas) – regencija Indonezijos Vakarų Kalimantano provincijoje. Šiaurėje ribojasi su Malaizija (Saravaku), pietuose ir rytuose – su Bengkajango regencija. Vakaruose skalauja Pietų Kinijos jūra. Plotas 6395,7 km². Administracinis centras – Sambasas.

Parajoniai 
 Galingas
 Džavajus
 Palohas
 Pemangkatas
 Sadžingan Besaras
 Sambasas
 Sejangkungas
 Selakau
 Semparukas
 Subahas
 Tebasas
 Tekarangas
 Teluk Keramatas

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Indonezijos regencijos
Sambasas

Sambasas (indonez. Kota Sambas) – miestas Indonezijoje, Vakarų Kalimantano provincijos šiaurės vakaruose. Regencijos ir parajonio centras. Šalia miesto teka Teberau upė.

Indonezijos miestai
Mempavaho regencija

Mempavaho regencija () – regencija Indonezijos Vakarų Kalimantano provincijos vakaruose. Plotas 18171,2 km². Apie 500 tūkst. gyventojų. Gyventojų tankumas 27,5 žm./km². Administracinis centras – Mempavahas.

Seniau vadinta Pontianako regencija.

Parajoniai 
 Batu Amparas
 Kuala Mandoras-B
 Kubu
 Mempawah Hiliras
 Rasau Džaja
 Siantanas
 Sungai Ambavangas
 Sungai Kakapas
 Sungai Kunjitas
 Sungai Pinjuhas
 Sungai Raja
 Telok Pa’kedajus
 Terentangas
 Toho

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė 

Indonezijos regencijos
Šrekas

Šrekas () – 2001 m. JAV sukurtas kompiuterinės animacijos komedinis filmas, 1990 m. William Steig pasakų knygos tuo pačiu pavadinimu ekranizacija. Filmą sukūrė animacijos studija „DreamWorks Animation SKG“, režisavo iš Naujosios Zelandijos kilęs režisierius Andrew Adamson. Tai buvo pirmasis filmas, kuris pelnė Oskarą už geriausią pilnametražį animacinį filmą (apdovanojimo kategorija atsirado 2001 m.). 2001 m. lapkričio 2 d. filmas išleistas DVD formatu.

Vardas Šrekas kilo iš , reiškiančio „baimę“, „terorą“, arba „išgąstį“ (tokią pat reikšmę turi ).

Animacinis filmas kritikų pripažintas kaip suaugusiųjų dėmesio vertas animacinis filmas, dėl daugybės suaugusiems skirtų juokų ir sąsajų, tačiau paprastas scenarijus ir humoras taip pat puikiai tiko vaikų auditorijai. Filme jaučiamas žymus pop muzikos naudojimas: garso takelyje galima rasti tokių dainų autorių kaip Smash Mouth, Joan Jett, The Proclaimers, Jason Wade, The Baha Men ir Rufus Wainwright.

Filmo išleidimas 2001 m. buvo ypatingai sėkmingas ir tai padėjo „DreamWorks“ tapti pagrindine „Walt Disney Pictures“ varžove pilnametražių animacinių filmų industrijoje, ypatingai kompiuterinėje trimatėje animacijoje. Be to, „Šrekas“ tapo kompanijos animacinių filmų talismanu.

Įgarsintojai 
 Mike Myers – didelį, stiprų, ramybę mėgstantį žalią žmogėdrą vardu Šreką
 Cameron Diaz – gražią ir irzlią princesę Fioną
 Eddie Murphy – kalbantį asilą vardu Asilėlis
 John Lithgow – niekšiškąjį valdovą Farkvadą

Pradžioje Chris Farley turėjo įgarsinti Šreką ir įgarsino pusę garso takelio, tačiau netikėtai žuvo prieš projekto užbaigimą. „DreamWorks“ Šreko įgarsinimui tuomet pakvietė Mike Myers.
Po to kai Myers galutinai įgarsino personažą ir filmas buvo beveik užbaigtas, jis paprašė leidimo perrašyti visus jo garso takelius škotišku akcentu, panašiu į tą, kurį jo mama naudodavo pasakodama pasakas.

Lietuviškai įgarsino: Aidas Giniotis, Arūnas Sakalauskas, Algirdas Dainavičius, Neringa Varnelytė, Kostas Smoriginas ir kiti.

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali svetainė 

2001 filmai
Kompiuterinės animacijos filmai
Komedijos
JAV filmai
BB

BB trumpinama:
 Barbadosas:
 šalies pavadinimo trumpinys pagal ISO 3166-1 standartą;
 .bb – Barbadoso kodas interneto adresuose;
 ISO 3166-2:BB – ISO 3166-2 standarto sudėtinė dalis apibrėžianti Barbadoso padalijimą į regionus;
 Blood Bowl – fantastinis stalo žaidimas;
 Ball Bullet – airsoft ginklų 6 mm plastikiniai arba pneumatinių ginklų 4,5 mm metaliniai šratai;
 Linijinis laivas () – stambių karo laivų klasė identifikatorius JAV Karinio laivyno klasifikacijoje;
 Bed & Breakfast (santrumpos BB ar B&B) – apgyvendinimo paslaugos forma, kai už numatytą kainą suteikiama lova (ar kambarys) miegojimui bei pusryčiai.;
 BBCode – kompiuterinė žymėjimo kalba, naudojama komentarų tvarkymui daugelyje internetinių forumų.
Daron Malakian

Daron Vartan Malakian (arm. Տարոն Վարդանի Մալաքյան , gimė 1975 m. liepos 18 d. Holivude) – buvęs alternatyvaus metalo grupės System of a Down gitaristas iki grupės paskelbtos pertraukos 2006 metais.

Šiuo metu grupės Scars on Broadway gitaristas ir pagrindinis vokalistas.

Asmeninis gyvenimas 
Dabar Daron’as gyvena Los Andžele savo paties namuose. Kolekcionuoja žvakes, persiškus kilimus, instrumentus ir kaukoles. Malakian’o šeima gyvena Irake. Daron’as buvo nominuotas ir išrinktas žurnalo „Metal Edge“ kaip vienas geriausių metų gitaristų, užėmęs ketvirtą vietą.

Mėgstamos frazės:
 „Our music pretty much means…
 “Why does my guitar always fuck up, when i'm in Holland?"

Kai Malakian’as buvo dar vaikas, jis lankė Rose & Alex Pilibos' armėnų mokyklą Holivude, tačiau kaip jis dabar pats teigia – tai buvo tikras košmaras, todėl išėjo iš šios mokyklos. Tada pradėjo lankyti Ruzvelto vidurinę mokyklą.

System of a down 
Malakianas parašė didelę dalį visos grupės System of a Down muzikos ir šiuo metu taip pat dažnai atlieka vokalisto ir tekstų kūrėjo vaidmenį. Kaip ir kiti grupės nariai, Daron Malakianas yra armėnų kilmės.

1995 metais jo parašytas eilėraštis „Victims of the Down“ įkvėpė grupės narius pakeisti pavadinimą į „System of a Down“.

Nuorodos 
 System of a Down Oficialus puslapis
 Daron Malakian Rocks svetainė

Malakian
Malakian
Landako regencija

Landako regencija (indonez. Kabupaten Landak) – regencija Indonezijos Vakarų Kalimantano provincijoje. Vakaruose ribojasi su Pontianako regencija, rytuose – su Sangau regencija, šiaurės vakaruose – su Bengkajango regencija. Plotas 9909 km². 281,7 tūkst. gyventojų. Gyventojų tankumas – 47,8 žm./km². Administracinis centras – Ngabangas.

Parajoniai 
 Air Besaras
 Kuala Behė
 Mandoras
 Mempavah Hulu
 Mendžalinas
 Menjukė
 Merantis
 Ngabangas
 Sebangkis
 Sengah Temila

Nuorodos 
 Regencijos aprašymas

Indonezijos regencijos
Antoine Jordan

Antoine Jordan (lt: Antuanas Džordanas; g. 1983 m. kovo 10 d. Baltimorėje) – JAV krepšininkas.

Karjera 

A. Džordano ūgis yra 194 cm, svoris 92 kg. Jis žaidžia atakuojančiojo gynėjo ir įžaidėjo pozicijose.

Krepšininkas vasarą dalyvavo NBA vasaros stovyklose – bandė įsitvirtinti Vašingtono „Wizards“ komandoje, tačiau per 5 sužaistas rungtynes išviso tepelnė tik 3 taškus.

Nepavykus patekti į NBA krepšininkas atvyko į Europą ir bandė įsitvirtinti Livorno „TDShop.it“ komandoje, bet ir joje krepšininkas nerado sau vietos, tad ganėtinai greitai sutartis su amerikiečiu buvo nutraukta.

Išvykęs iš Italijos A. Jordanas ilgai be klubo nebuvo ir 2007 m. pradžioje pasirašė vieno mėnesio kontraktą su „Šiaulių“ komanda. Tačiau aikštėje krepšininkas pasirodydavo tik epizodiškai, o jo statistiniai rodikliai nebuvo tokie kokių tikėtasi, tad pasibaigus mėnesio kontraktui, vasario 2 d. krepšininkas paliko „Šiaulius“.

2007 m. vasario 16 d. A. Jordanas tapo NBDL komandos Fort Worth „Flyers“ nariu. Pirmosiose savo rungtynėse krepšininkas žaidė 14 min. ir pelnė 5 taškus. Tačiau amerikietis praleidęs naujoje komandoje kiek daugiau nei mėnesį buvo atleistas.

Jordan, Antoine
Užsienio krepšininkai Lietuvos komandose
Kazys Musteikis

Kazys Musteikis (1894 m. lapkričio 22 d. Stučiuose, Tauragnų valsčius – 1977 m. birželio 6 d. Čikagoje) – Lietuvos karinis ir valstybės veikėjas, Lietuvos kariuomenės brigados generolas.

Biografija 
1915 m. baigė Oranienbaumo praporščikų mokyklą, 1915 m. I Pasauliniame kare tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, kovėsi fronte, buvo sužeistas. 1917–1918 m. – Lietuvių atskirojo bataliono Rovne vado E. Adamkavičiaus adjutantas. Grįžęs į Lietuvą stojo savanoriu į Lietuvos kariuomenę. Tarnavo apsaugos štabe, Vilniaus, Kauno komendatūrose. 1920–1921 m. – Automobilių bataliono šarvuočių būrio vadas, dalyvavo kovose su Lenkijos kariuomenės daliniais. 1921–1924 m. Šarvuočių diviziono, Šarvuočių rinktinės vadas.

1924 m. išvyko į Vieną, kur 1928 m. baigė aukštąją prekybos mokyklą. 1928 m. grįžo į kariuomenę, 1928–1930 m. Aviacijos viršininko padėjėjas (pavaduotojas), Karo mokyklos inspektorius, Aukštųjų karininkų kursų lektorius. 1930 m. išvyko į Briuselį, kur 1932 m. baigė generalinio štabo akademiją, paskirtas Lietuvos kariuomenės Vyriausiojo štabo Generalinio štabo valdybos 1-ojo skyriaus viršininku, 1934 m. laikinai ėjo Vyriausiojo štabo viršininko pareigas. 1934–1938 m. – Karo mokyklos viršininkas. 1937 m. brigados generolas. 1938–1940 m.
XIX, XX ir XXI Ministrų kabinetuose krašto apsaugos ministras.

1939 m. kovo mėn. Vokietijai atplėšus Klaipėdos kraštą su generolu J. Černiumi pasiūlė A. Smetonai sudaryti vyriausybę ne vien iš tautininkų, pasiūlymas priimtas. 1939 m. rugsėjo mėn. prasidėjus Lenkijos–Vokietijos ir Antrajam pasauliniam karui rėmė Lietuvos neutralitetą, buvo prieš A. Hitlerio raginimą lietuviams pulti Vilnių. TSRS įteikus ultimatumą Lietuvai 1940 m. birželio 14–15 naktį vyriausybės posėdyje ragino atmesti jį ir ginklu priešintis TSRS kariuomenei. Birželio 15 d. jis iškvietė iš Marijampolės 9-ąjį pėstininkų pulką, kad šis pridengtų A. Smetonos pasitraukimą į Vokietiją ir simboliškai pasipriešintų TSRS kariuomenei, pulkas išžygiavo, bet Vilkaviškyje buvo sustabdytas. Tą pačią dieną pats pasitraukė į Vokietiją.

1941 m. per Vokietijos okupaciją grįžo į Lietuvą, 1942–1944 m. – Verslų ūkio inspekcijos direktorius Kaune. 1944 m. vėl pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. persikėlė į JAV. Dalyvavo lietuvių išeivijos visuomeninėje veikloje, buvo Karininkų ramovės seniūnas.

Bibliografija 
 Atsiminimai: Prisiminimų fragmentai, 1970 m.

Įvertinimas 
 1929 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas;
 1935 m. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas.

Šaltiniai 

Lietuvos politikai
Lietuvos generolai
Lietuvos krašto apsaugos savanoriai
Lietuvos krašto apsaugos ministrai
Tumiškė

Tumiškė – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, Gražutės regioniniame parke. Yra Rūsteikių sentikių parapijos kapinės. Kaimo vakaruose telkšo Samavas, pietuose – ežeras Ilgasai. Prie kaimo yra moreninis masyvas, į pietus – Tumiškės miškas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Zarasų rajono savivaldybės gyvenvietės
Verslava

Verslava – kaimas Zarasų rajono savivaldybės vakaruose, du kilometrai į pietryčius nuo Antalieptės Gražutės reg. parke. Šventosios upės ir Sėlupio upelio santakoje yra Verslavos piliakalnis, kaimą supa Lūžų miškas, pietine puse prateka Šventosios upė. 1897 m. buvo 24 gyventojai, 1923 m. – 25 gyv. (6 kiemai), o 1979 m. – 5 gyv. (Vaclovo Alaunės šeima).

Gyventojai

Šaltiniai 

Zarasų rajono savivaldybės gyvenvietės
Rūgiai

Rūgiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, prie Novos upės, šalia kelio .

Gyventojai

Istorija 

Yra išlikę koplyčios griuvėsiai ant Novos kranto. Prieš Antrąjį pasaulinį karą joje vykdavo garsūs Žolinės atlaidai.

Šaltiniai 

Šakių rajono savivaldybės gyvenvietės
Zokoriai

Zokoriai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, Gražutės RP, 8 km į pietvakarius nuo Degučių, šalia kelio . Yra Zokorių piliakalnis, šiaurėje – Antalieptės HE tvenkinys.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
Iš Zokorių kilęs visuomenės veikėjas, filosofijos mokslų daktaras, kun. Jonas Steponavičius (1880–1947 m.). Apdovanotas DLK Gedimino III laipsnio ordinu(1931).
Šaltiniai: „Lietuvos kariuomenės karininkai 1918–1953“, 2007, tomas VII, psl.195-196.

Šaltiniai 

Zarasų rajono savivaldybės gyvenvietės
Mykolas Velykis

Mykolas Velykis (1884 m. lapkričio 12 d. Linoniai, Panevėžio apskritis – 1955 m. sausio 24 d. Vilniuje)
 – Lietuvos karinis ir politinis veikėjas, generolas leitenantas.

Biografija 

Mokėsi Panevėžyje, o 1909 m. baigė Vilniaus karo mokyklą.

Ilgą laiką dirbo karo administracijos ūkio srityje. I Pasaulinio karo metais tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje Austrijos fronte. 1918 m. grįžo į Lietuvą ir stojo savanoriu į Lietuvos kariuomenę. Dirbo krašto apsaugos komisijoje.

1918 m. gruodžio 24 d. – gruodžio 26 d. II Ministrų kabineto krašto apsaugos ministras. 1919 m. gegužės 29 d. – spalio 7 d. Vyriausiojo štabo viršininkas, 1920 m. – Penktojo pėstininkų pulko vadas,  1921 m. – divizijos vadas, 1925 m. – karo apygardos viršininkas.

1927 m. išėjo į atsargą generolo leitenanto laipsniu. 1944 m. sovietų valdžios suimtas, kalintas Kauno sunkiųjų darbų kalėjime, o 1946 m. ištremtas į Sibirą.

Mirė Vilniuje pačią pirmąją dieną, grįžęs iš tremties. Palaidotas Kauno Panemunės kapinėse.

Atminimo įamžinimas 

Kaune (Vičiūnuose) M. Velykio vardu pavadinta gatvė.

Šaltiniai 

Lietuvos generolai
Lietuvos krašto apsaugos ministrai
Lietuvos krašto apsaugos savanoriai
Lagranžo taškas

Lagranžo taškai – padėtys tarp dviejų, vienas aplink kitą besisukančių kūnų (Žemės ir Mėnulio, Saulės ir Žemės), kuriuose trečiasis mažos masės objektas (tarkim, kosminis laivas) gali neribotą laiką išbūti nenaudojant jokių papildomų jėgų jo padėčiai stabilizuoti. Lagranžo taške abiejų kosminių kūnų gravitacijos jėgos kompensuojasi, todėl ten esančio objekto padėtis jų atžvilgiu nesikeičia.

Lagranžo taškus apie 1772 m. matematiškai atrado žymus italų kilmės prancūzų matematikas Joseph Louis Lagrange, nagrinėdamas apribotą trijų kūnų sąveikos uždavinį. „Apribotą“ šiuo atveju reiškia jog trečiojo kūno masė nepalyginamai daug mažesnė nei kitų dviejų.

Matematiškai galimi penki Lagranžo taškai, tačiau pirmieji trys (L1-L3) yra nestabilūs: nežymus nukrypimas nuo taško padėties gali ir nesukurti atgal į tašką grąžinančių jėgų. L1 ir L2 yra labai nestabilūs — be kurso taisymų palydovas ten išsilaikytų vidutiniškai apie 23 dienas. L3 yra stabilesnis: palydovas ten ko gero pasiliktų apie 150 dienų. Tačiau galimos stabilios orbitos apie šiuos taškus: pavyzdžiui, Gaia skrieja stabilia orbita aplink Saulės – Žemės L2 tašką, nuo mūsų nutolusį apie 1,5 mln. km. 

Priklausomai nuo kūnų masių santykio, taškai L4 ir L5 gali būti ir stabilūs, nes juose pasireiškia stabilizuojantis Koriolio efektas.  Jie stabilūs, jei didesniojo ir mažesniojo kūnų masių santykis (M1/M2) yra didesnis nei 24,96. Tai teisinga Saulės – Žemės, Žemės – Mėnulio poroms ir daugeliui kitų porų Saulės sistemoje. Žemės – Mėnulio L4 ir L5 taškuose yra dulkių debesys (Kordylewski debesys).

Žinoma pseudomokslinė teorija, jog taške L2 už Mėnulio yra Lilita. Į žemiau Mėnulio esantį tašką L1 kartais iškeliami dirbtiniai palydovai. Žemės – Saulės L1 taip pat naudojamas kaip ideali vieta Saulę stebinčioms observatorijoms. Saulės – Jupiterio L4 ir L5 taškuose skrieja vadinamoji Trojos asteroidų grupė. Saturno palydovai Tetija ir Dionė L4 ir L5 taškuose turi mažesnius palydovus Telestą bei Kalipsę ir Elenę bei Polideuką.

Šaltiniai 

Dangaus mechanika
Tiltiškės

Tiltiškės – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Biržūnų, Gražutės regioniniame parke. Paminklas – vandens malūnas, kuriame įsteigtas energetikos muziejus – vienintelis Lietuvoje (eksponatai rinkti nuo 1956 m., muziejus atidarytas 1986 m.).

Istorija 

Carmečiu buvo valsčiaus centras.

|}

Gyventojai

Nuorodos 
 Miesteliai.lt

Šaltiniai 

Zarasų rajono savivaldybės gyvenvietės
Nikola Tesla

Nikola Tesla (; 1856 m. liepos 10 d. Smiljanėje, Austrijos imperijoje, dabartinėje Kroatijos teritorijoje – 1943 m. sausio 7 d. Niujorke) – serbų išradėjas, fizikas, mechanikos ir elektros inžinierius. 

Labiausiai žinomas už savo darbus elektros ir magnetizmo srityse. Teslos patentai ir teoriniai darbai suformavo pagrindą šiuolaikinei kintamosios elektros srovės (AC) sistemai, įskaitant daugiafazę srovės paskirstymo sistemą bei AC variklį, su kuriuo jis padėjo pradėti antrąjį pramonės perversmą.

Nikolos Teslos garbei yra pavadintas SI sistemos magnetinės indukcijos matavimo vienetas tesla (1 T = kg·s-2·A-1).

Biografija 
Gimė 1856 m. liepos 10  d. serbų šeimoje Smiljanės kaimelyje, tuometinėje Austrijos imperijoje. Tėtis Milutinas buvo ortodoksų kunigas, motina Duka, neturėdama išsilavinimo, buvo gabi kuriant įvairius mechaninius prietaisus, skirtus namų reikmėms. Tesla buvo ketvirtas iš penkiavaikės šeimos. Brolis Dane, seserys: Milka, Andželina ir Marika. Dane žuvo po tragiškai pasibaigusio jodinėjimo, kai Nikolai buvo tik 5 metai.

1861 m. Nikola pradėjo lankyti Smiljanės pradinę mokyklą, kurioje mokėsi vokiečių kalbos, aritmetikos ir religijos. 1862 m. su šeima persikraustė į Gospičiaus miestą, kuriame Teslos tėtis dirbo pastoriumi. Tais pačiais metais Nikola pabaigė pradinę mokyklą. 1870 m. išvyko į Karlovacą mokytis gimnazijoje. Čia jį įkvėpė matematikos mokytojas Martinas Sekuličius. 1873 m. pabaigė Karlovaco gimnaziją, mokydamasis tik trejus metus (vietoj ketverių privalomų). 1873 m. grįžo į gimtąjį miestelį Smiljanėje, kurioje susirgo cholera. Sunkiai sirgdamas, būdamas ant mirties ribos, po devynerių lovoje praleistų mėnesių, sugebėjo pasveikti. Jo tėtis pažadėjo išleisti jį į geriausią inžinerijos mokyklą, jei tik sūnus pasveiks, nors norėjo, jog Tesla eitų jo pėdomis ir pasirinkų kunigystę. 1874 m. Nikola išvengė šaukimo į austrų-vengrų kariuomenę Smiljanėje ir pradėjo slapstytis, pabėgdamas į šalia Tomingajaus miestelio esančius kalnus.

Šaltiniai

Nuorodos  
 NikolaTesla.fr – Daugiau nei 1000 su N. Tesla susijusių dokumentų

Serbijos fizikai
Serbijos išradėjai
Paštu užsakoma žmona

Paštu užsakoma žmona () – terminas, vartojamas apibūdinti moteris ar merginas, kurios pasiskelbia per vedybų agentūras, jog nori susituokti su vyru, gyvenančiu labai toli nuo jų, o radus tinkamą kandidatą, susituokusios su juo, išvyksta gyventi į to vyro šalį. 

Dažniausiai tai moterys ir jaunos merginos iš ekonomiškai silpnesnių valstybių, ieškančios vyrų turtingose valstybėse. Daugiausiai paštu užsakoma žmonų yra kilusios iš Rusijos, Ukrainos, Filipinų ir Kolumbijos.

Nuorodos 

Šeima
Tablatūra

Pirštuotė (, sutrumpintai tab) – muzikinis žymėjimas, nurodantis kaip dėlioti pirštus tam tikrame instrumente, vietoje nurodymo, kokias konkrečias natas reikia groti įvairių styginių muzikos instrumentų garsų žymėjimo būdas. Jis mažiau reiklus grojančiam muzikantui, kuriam net nebūtina mokėti skaityti natas. 

Jau nuo maždaug XV amžiaus egzistavo trys liutniai skirtos pirštuotės: prancūziška, itališka (naudota ir Ispanijoje) ir vokiška. Itališkoje ir prancūziškoje pirštuotėje buvo vaizduojamos penkios (vėliau šešios) horizontalios linijos, po vieną stygai. Ant šių linijų buvo rašoma, ties kuriuo metaliniu dalmeniu prispausti stygą, šiuos dalmenis žymint arba abėcėlės raidėmis (prancūziška sistema) arba skaičiais (itališka sistema). Buvo papildomi simboliai įvairiems muzikiniams efektams. Ritmas, jei tai būdavo reikalinga, buvo užrašomas viršuje natų koteliais. Vokiškoje pirštuotėje vietoj stygų diagramos buvo 54 ar ir daugiau simbolių, pakankamai visiems stygos/dalmenio variantams pažymėti. Vienu metu skambančius garsus atitinkantys simboliai buvo rašomi statmenai vienas virš kito. 

Gitara iš pradžių perėmė liutnios pirštuotę ar vien raidinius akordus; įprastinės natos gitaros muzikai pradėtos naudoti vėliau. Pirštuotės taip pat galimos klavišiniams instrumentams.

Esama įvairios programinės įrangos natoms į pirštuotę išversti.

Šaltiniai 

Muzikos notacija
Ketapango regencija

Ketapango regencija (indonez. Kabupaten Ketapang) – regencija Indonezijos Vakarų Kalimantano provincijos pietvakariuose. Šiaurėje ribojasi su Pontianako, Sangau ir Sekadau regencijomis, rytuose – su Sintango ir Melavio regencijomis, pietryčiuose – su Centriniu Kalimantanu. Vakaruose skalauja Pietų Kinijos jūra. Regencijai priklauso jūroje esančių salų grupė. Plotas 35809 km². 350 tūkst. gyventojų. Gyventojų tankumas – 9,8 žm./km². Administracinis centras – Ketapangas. Yra Gunung Palungo nacionalinis parkas.

Parajoniai 
 Benua Kajongas
 Air Upasas
 Delta Pavanas
 Hulu Sungajus
 Dželai Hulu
 Kendavanganas
 Manis Mata
 Marau
 Matan Hilir Selatanas
 Matan Hilir Utara
 Muara Pavanas
 Nanga Tajapas
 Pemahamas
 Pulau Maja Karimata
 Sandajas
 Seponti Džaja
 Simpang Dua
 Simpang Hiliras
 Simpang Hulu
 Singkupas
 Sukadana
 Sumgai Melaju Raja
 Sungai Lauras
 Teluk Batangas
 Tumbang Titis

Nuorodos 
 Oficiali svetainė 

Indonezijos regencijos
Ketapangas

Ketapangas (indonez. Kota Ketapang) – miestas Indonezijoje, Borneo saloje, Vakarų Kalimantano provincijos pietvakariuose, Pietų Kinijos jūros pakrantėje. Ketapango regencijos administracinis centras. Yra oro uostas.

Indonezijos miestai
Melavio regencija

Melavio regencija (indonez. Kabupaten Melawi) – regencija Indonezijos Vakarų Kalimantano provincijoje. Vakaruose ribojasi su Ketapango, šiaurėje – su Sintango regencijomis, pietuose – su Centriniu Kalimantanu. Plotas 10640 km². 152,6 tūkst. gyventojų. Gyventojų tankumas – 14 žm./km². Administracinis centras – Nanga Pinohas.

Parajoniai 
 Ambalau
 Belimbingas
 Ela Hiliras
 Menukungas
 Nanga Pinohas
 Sajanas
 Seravajas
 Sokanas
 Tanah Pinohas

Nuorodos 
 Oficiali svetainė 

Indonezijos regencijos
Nanga Pinohas

Nanga Pinohas (indonez. Kota Nanga Pinoh) – miestas Indonezijoje, Borneo, Vakarų Kalimantano provincijoje. Melavio regencijos centras. Yra oro uostas (reisai į daugelį provincijos miestų).

Indonezijos miestai
Sangau regencija

Sangau regencija (indonez. Kabupaten Sanggau) – regencija Indonezijos Vakarų Kalimantano provincijoje. Pietuose ribojasi su Ketapango, rytuose – su Sintango ir Sekadau, vakaruose – su Landako regencijomis. Šiaurėje turi sieną su Malaizija. Plotas 12857 km². 372,5 tūkst. gyventojų (2005 m.). Gyventojų tankumas – 29 žm./km². Administracinis centras – Sangau.

Didžiąją regencijos dalį tengia tropinės džiunglės. Liepos mėnesį iškrenta 54 mm kritulių, sausį – 196 mm. Svarbiausios upės – Kapujas, Sekajamas. Vyrauja pelkėtų lygumų reljefas. Dauguma gyventojų – dajakai.

Parajoniai 
 Balajas
 Beduvajas
 Bontis
 Entikongas
 Džankangas
 Kembajanas
 Meliau
 Mukokas
 Nojanas
 Parindu
 Sangau Kapuas
 Sekajamas
 Tajan Hiliras
 Tajan Hulu
 Toba

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Indonezijos regencijos
Septynios mirtinos nuodėmės

Septynios mirtinos nuodėmės – ydų sąrašas, sudarytas remiantis popiežiumi Grigaliumi I VI amžiuje. Jos vadinamos didžiosiomis, nes laikoma, kad iš jų kyla kitos ydos ir nuodėmės.

Šioms nuodėmėms priešingybė – vad. Septyniomis dorybėmis (Septynios didžiosios dorybės).

Į šį sąrašą įeina:

 Puikybė
 Gobšumas
 Pavydas
 Rūstumas
 Gašlumas
 Rajumas
 Tingumas arba vangumas

Modernus sąrašo papildymas 
2008 m. kovo 9 d. Vatikano dienraštis „L`Osservatore Romano“ išspausdino interviu su apaštališkosios penitenciarijos tribunolo vadovu, vyskupu Gianfranco Girotti, kuriame šis paskelbė septynias šiuolaikines nuodėmes: genetinį manipuliavimą, abejotinos moralės eksperimentus su žmonėmis, narkotikų vartojimą, aplinkos teršimą, socialinę nelygybę, per didelį turtingumą ir veiksmus, dėl kurių daugėja vargšų.

Ne visiškai aišku, kiek šios nuodėmės yra laikomos naujomis mirtinomis nuodėmėmis, o kiek jos yra viso labo mirtinų nuodėmių pavyzdžiai. Žurnalas „Amerika“ 2008 m. kovo 10 d. redakcijos skiltyje kritikavo žiniasklaidos pateiktą interviu su vyskupu interpretaciją:

„Vatikanas atrodo siekia ne tiek papildyti tradicinių „mirtinų“ nuodėmių (puikybės, pavydo, šykštumo, tingumo, gašlumo, persirijimo, rūstumo) sąrašą, kiek priminti pasauliui, kad nuodėmė turi socialinį matmenį ir kad dalyvavimas nuodėminga veikla užsiimančiose institucijose yra svarbus dalykas, apie kurį turėtų pamąstyti tikintieji.“

Nuorodos 

Katalikybė
Las Vegasas

Las Vegasas ( – lankos) – miestas, įsikuręs JAV pietvakariuose, Nevados valstijoje. Didžiausias pagal populiaciją miestas valstijoje. 

Pritraukia gausius turistų srautus. Nuo 1998 m. iškirtinai Las Vegase vyksta kasmetinė elektronikos paroda (Consumer Electronics Show).

1855 m. Las Vegasą įkūrė mormonai iš Jutos. Ėmė plėstis 1931 m. Nevadoje legalizavus azartinius žaidimus, steigėsi kazino namai, naktiniai klubai, viešbučiai, plėtojosi turizmas. XX a. pabaigoje tapo vienu iš sparčiausiai besiplėtojančių Jungtinių Amerikos Valstijų miestų.

Išnašos 

Nevados miestai
Solenoidas

Solenoidas – tokia cilindrinė ritė, kurios ilgis yra daug didesnis už skersmenį. Solenoidas dažniausiai būna sudarytas iš aplink metalinę šerdį tankiai apvyniotos izoliuotos vielos. Šerdis naudojama solenoido induktyvumui padidinti.

Kaip ir paprastos ritės atveju, solenoidu tekant elektros srovei, kuriamas magnetinis laukas. Jo induktyvumą galima apskaičiuoti remiantis Ampero arba Bio-Savaro dėsniais.

Elektromagnetizmas
Kapuas Hulu regencija

Kapuas Hulu regencija (indonez. Kabupaten Kapuas Hulu) – regencija Indonezijos Vakarų Kalimantano provincijos rytuose. Šiaurėje ribojasi su Malaizija, rytuose – su Rytų Kalimanatanu, pietuose – su Centriniu Kalimantanu, vakaruose – su Sintango regencija. Plotas 29842 km². Apie 252 tūkst. gyventojų. Administracinis centras – Putusibau.

Vakarinę regencijos dalį užima pelkėtos miškingos lygumos. Rytuose jos kyla į Miulerio kalnus. Svarbiausios upės – Kapujas ir Mandajus. Gyventojų dauguma – dajakai (da’anai, punanai, ibanai ir kt.). Beveik visos gyvenvietės yra upių pakrantėse. Verčiamasi miškininkyste, ryžių auginimu, valgomųjų lizdų rinkimu, žvejyba.

Parajoniai 
 Badau
 Batang Luparas
 Batu Datu
 Bojan Tandžungas
 Bunut Hiliras
 Bunut Hulu
 Embaloh Hiliras
 Embaloh Hulu
 Embau
 Empanangas
 Hulu Gurungas
 Kalisas
 Kedaminas
 Mandajus
 Mentebahas
 Puring Kencana
 Putusibau
 Seberuangas
 Selimbau
 Semitau
 Silat Hiliras
 Silat Hulu
 Suhaidas

Šaltiniai

Nuorodos 
 Internetinė svetainė

Indonezijos regencijos
Putusibau

Putusibau () – miestas Indonezijoje, Borneo saloje, Vakarų Kalimantano provincijos rytuose, 412 km į rytus nuo Sintango, prieplauka prie Kapujo ir į jį įtekančios Sibau upės. Kapuas Hulu regencijos centras.

Yra oro uostas. Kelias į Sintangą. Miškininkystė, ryžių auginimas. Turizmas (miesto apylinkėse yra tradicinių dajakų ibanų kaimų). Keli viešbučiai.

Indonezijos miestai
2007 m. Dakaro ralis

2007 m. Dakaro ralis – 29-asis Dakaro dykumų ralio turnyras. Prasidėjo sausio 6 d. Lisabonoje, baigėsi sausio 21 d. Senegalo sostinėje Dakare.

Dalyviai 
Raliui buvo užregistruoti 250  motociklų, 187 automobiliai ir 88 sunkvežimiai. Tai didžiausias dalyvių skaičius per visą ralio istoriją. Ralio dalyviai yra net iš 42 šalių, daugiausia Prancūzijos, Ispanijos, Vokietijos, Portugalijos, JAV. Tačiau yra dalyvių ir iš egzotiškų kraštų: Kinijos, Tailando, Mauritanijos, Meksikos. Ralyje dalyvavo ir 2 Lietuvos automobilių ekipažai: „Tauro“ ekipažas (Aurelijus Petraitis ir Šarūnas Paliokas), bei „Neptūno“ ekipažas (Gintas Petrus ir Milda Petrus). Tačiau nei vienas iš šių ekipažų Dakaro nepasiekė.

Maršrutas 
Rungtynių maršrutas prasideda Portugalijoje, Lisabonos mieste ir driekiasi Ispanijos, Maroko, Vakarų Sacharos, Mauritanijos, Malio ir Senegalo valstybių teritorijomis. Maršruto ilgis 7915 km, iš kurių 4309 km sudaro lenktyniniai ruožai.

Etapai

Etapų nugalėtojai

Galutinė bendroji įskaita

Nuorodos 

 Ralio svetainė

Dakaro ralis pagal metus
2007 sporte
Rašidija

Er Rašidija (, ) – miestas pietryčių Maroke, Mekneso-Tafilaleto regione, Atlaso kalnų priekalnėse, prie Zizo vadžio. Provincijos centras. 95 tūkst. gyventojų (2010 m.). Oro uostas.

Nuorodos 
 Internetinis portalas

Maroko miestai