joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Karolis XVI Gustavas

Karolis XVI Gustavas (, g. 1946 m. balandžio 30 d. Hagos pilyje, Solna, Uplandas) – Švedijos karalius.

Biografija 

Kilęs iš Bernadotų dinastijos. Tėvas Vesterboteno kunigaikštis princas Gustavas Adolfas 1906–1947 m.), motina princesė Sibilė iš Saksų-Koburgų dinastijos (1908–1972 m.) Jauniausias šeimoje ir vienintelis sūnus. Tėvas žuvo aviakatastrofoje prie Kopenhagos 1947 m. sausio 26 d. 1950 m. paskelbtas sosto įpėdiniu.

Šeima 
Žmona karalienė Silvija, vaikai Vestergotlando kunigaikštytė princesė Viktorija (g. 1977 m.), Vermlando kunigaikštis princas Karolis Pilypas (g. 1979 m.) ir Helsinglando bei Gestriklando kunigaikštytė princesė Madeleinė (g. 1982 m.)

Išsilavinimas 
1966 m. baigęs Sigtuno mokyklą internatą netoli Stokholmo, pustrečių metų tarnavo kariuomenėje. Pagal karališkųjų šeimų tradiciją jam teko tarnauti ir sausumos pajėgose, ir kariniame jūrų laivyne, ir karo aviacijoje.

Baigęs karo tarnybą metus studijavo Upsalos universitete pagal specialią programą, kurią sudarė istorija, sociologija, politologija, mokesčių teisė ir ekonomika. Ekonomikos studijas tęsė Stokholmo universitete. Papildomai jis buvo supažindintas su valstybės ir savivaldybių institucijų ir įstaigų bei profsąjungų veikla praktiškai.

Be to, su tarptautine veikla jis susipažino dirbdamas Jungtinėse Tautose, Švedijos tarptautinės plėtros agentūros SIDA atstovybėje Afrikoje, Švedijos pasiuntinybėje Londone.

Valdymas 

Mirus dėdei Gustavui VI Adolfui, 1973 m. rugsėjo 15 d. jauniausias iš Bernadotų dinastijos, karūnuotas Švedijos karaliumi. Pagal 1975 m. konstituciją vykdo tik reprezentacines funkcijas, įtakos šalies politikai nedaro.

Literatūra 
 Švedija. Informacinis leidinys. Stokholmas, 2002 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Švedijos karališkųjų rūmų svetainė

Genealogija 

Vytauto Didžiojo ordino kavalieriai
Bernadotai
Švedijos karaliai
Dabar valdantys monarchai
Štaufenai

Štaufenai arba Hohenštaufenai () – vokiečių kunigaikščių, nuo 1079 m. Švabijos hercogų dinastija.

Istorija 
Giminė kilusi iš Hohenštaufeno pilies Švabijoje, dab. Gepingeno miesto dalis, (Badenas-Viurtembergas). Giminės pradininkas Rysgau grafas Frydrichas (960 ar 965 m. – 1027 m.) 1079 m. giminei suteiktas hercogų titulas. Giminiavosi su Austrijos, Prancūzijos, Rusios valdovų dinastijomis. Tačiau kai kilo konfliktas su Velfais, 1139 m. abiejų giminių valdyta Bavarijos kunigaikštystė buvo atiduota Babenbergams.

Pirmasis žymus Štaufenas – Vokiečių tautos Šventosios Romos imperijos karalius Konradas III. 1155–1250 m. su pertraukomis Štaufenai buvo renkami Šventosios Romos imperijos imperatoriais, nesėkmingai bandė panaikinti imperatoriaus rinkimų tvarką ir įvesti sosto paveldimąją valdžią. 

Štaufenai minimi ir vokiečių poezijos epe „Nibelungų giesmė“.

Žymiausi Štaufenai 
Šventosios Romos imperijos valdovai:
 Konradas III – 1135–1152 m.
 Frydrichas I Barbarosa – 1152–1190 m., nuo 1155 m. imperatorius
 Imperatorius Henrikas VI – 1190–1197 m., 1194–1197 m. ir Sicilijos karalius
 Pilypas Štaufenas – 1198–1208 m.
 Frydrichas II – 1212–1250 m., 1197–1250 ir Sicilijos karalius Frydrichas I, 1228–1235 m. ir Švabijos kunigaikštis Frydrichas VI
 Imperatorius Konradas IV – 1250–1254 m.

Kitų kraštų valdovai:
 Konradas Štaufenas – Pfalco prie Reino grafas 1156–1195 m.
 Manfredas Štaufenas – Sicilijos karalius 1254–1266 m.

Šaltiniai

Literatūra 
 Friedemann Bedürftig: Taschenlexikon Staufer. München 2000, ISBN 3-492-23032-6 (nicht fachwissenschaftlich).
 Odilo Engels: Die Staufer. 8. Auflage. Kohlhammer, Stuttgart 2005, ISBN 3-17-017997-7 (immer noch nützliches Standardwerk, 1. Auflage von 1972).
 Odilo Engels (Hrsg.): Stauferstudien. Beiträge zur Geschichte der Staufer im 12. Jahrhundert. Ostfildern ²1996, ISBN 978-3-7995-7060-2.
 Knut Görich: Die Staufer. Herrscher und Reich. München 2006, ISBN 3-406-53593-3 (preiswerte und verständliche wissenschaftliche Einführung).
 Reiner Haussherr (Hrsg.): Die Zeit der Staufer. Geschichte, Kunst, Kultur. 5 Bände. Stuttgart 1977–1979.
 Werner Hechberger: Staufer und Welfen 1125–1190. Zur Verwendung von Theorien in der Geschichtswissenschaft (Passauer historische Forschungen 10). Köln, u. a. 1996, ISBN 3-412-16895-5 (Versuch einer Widerlegung der Theorie eines grundlegenden staufisch – welfischen Gegensatzes).
 Friedrich von Raumer: 'Geschichte der Hohenstaufen und ihrer Zeit' in 6 Bänden. Brockhaus, Leipzig, 1823–1825.
 Hans Martin Schaller: Stauferzeit. Ausgewählte Aufsätze. Hannover 1993.
 Hubertus Seibert, Jürgen Dendorfer (Hrsg.): Grafen, Herzöge, Könige. Der Aufstieg der frühen Staufer und das Reich (1079–1152). (= Mittelalter-Forschungen. Bd. 18). Stuttgart 2005, ISBN 978-3-7995-4269-2.
 Schriften zur staufischen Geschichte und Kunst. Göppingen 1971ff.
Džordana Butkutė

Džordana Butkutė-Strasevičienė (g. 1968 m. spalio 3 d. Raseiniuose) – Lietuvos roko ir popmuzikos atlikėja.

Biografija 
1986 m. debiutavo „Lituanikos“ festivalyje kartu su grupe „Impulsas“. 1987 m. Stanislovas Čepas pakvietė į vokalinį instrumentinį ansamblį „Nerija“. Tais pačiais metais festivalyje „Baltijos jaunystė-87“ ji pelnė publikos simpatijų ir žaviausios atlikėjos titulą. 1988 m. išrinkta festivalio „Baltijos jaunystė-88“ Mis.

1990 m. atstovavo Lietuvai tarptautiniame festivalyje „Jūrmala-90“. Tais pačiais metais konkurse „Jaunimo estrada-90“ Džordanos dainos užėmė dvi pirmąsias vietas: „Nemylėjau tavęs“ ir „Gimimo diena“.

1991 m. atstovavo Lietuvai festivalyje „Liepajas Dzintars“, gastroliavo kartu su Ivo Fomins ir grupe „Mistika“ Lietuvoje, Latvijoje, Austrijoje ir Danijoje. 1991 m. koncertinis turas Lenkijoje, Čekoslovakijoje ir Vokietijoje. 1991 m. gegužės 24 d. Džordana su grupe „Alibi“ Pop Art festivalyje iškovojo Didijį prizą (Grand prix). Vėliau koncertavo Danijoje, JAV, Londone.
2003 m. tapo televizijos TV3 realybės šou „Akvariumas-2“ nugalėtoja. 2012 m. gruodžio 12 d. ištekėjo už Elegijaus Strasevičiaus.
 
2014 m. surengė koncertinį turą „Nesudeginta ant Laužo“ po didžiausius šalies miestus, taip pat Alytuje ir Kėdainiuose. 2014 m. buvo išrinkta „Stiliaus“ moterimi. Muzikos asociacijos metų apdovanojimuose M.A.M.A. 2014 buvo apdovanota už viso gyvenimo nuopelnus lietuviškai muzikai, taip pat tapo metų atlikėja.
2017 m. prisijungė prie „Lietuvos balso” teisėjų komandos.

Diskografija

Koncertiniai turai

„Nesudeginta ant laužo“

„Aš – Karalienė!“

„Neoninės pelių uodegos“

„Iki Mėnulio ir atgal“ 
„Iki Mėnulio ir atgal“ – jubiliejinis 30-asis turas, kai Stanislovas Čiapas ją pakvietė į legendinį ansamblį „Nerija“.

Šaltiniai

Literatūra 
 Džordana Butkutė: prarastas rojus: skandalinga išpažintis lovoje / Jurga Baltrukonytė. – Vilnius: Ekspress leidyba, 2009. – 168 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-727-65-1

Lietuvos dainininkai
Čandrasekaro riba

Čandrasekaro riba – didžiausia nesisukančios žvaigždės baltosios nykštukės masė. Ši masė priklauso nuo cheminės sudėties. Jei žvaigždę sudaro helis, ji lygi 1,44 , jei anglis - 1,40 , jei geležis – 1,11 . Žvaigždės masė yra didesnė, jei baltoji nykštukė turi labai greitai besisukančią šerdį. 

Lengvesės nei Čandrasekaro riba baltosios nykštukės yra stabilios, nes jų gravitacinį traukimąsi sustabdo išsigimusių elektroninių dujų slėgis. Tai yra kvantinės mechanikos efektas, atsirandantis dėl Paulio draudimo principo - du elektronai (fermionai) negali tuo pat metu užimti tos pačios būsenos. Jei masė viršija Čandrasekaro ribą, šis slėgis traukimosi nesustabdo ir žvaigždė vystosi į kitokį objektą: neutroninę žvaigždę, juodąją bedugnę ar panašiai. 

Pavadinta pagal astronomą Subramanjaną Čandrasekarą.

Šaltiniai 

Žvaigždžių fizika
UAB Bomba

UAB Bomba – buvusi Lietuvos muzikos leidybos ir platinimo įmonė, nuo 1992 m. iki 2012 m. UAB „Bomba“ užsiiminėjo didmenine ir mažmenine muzikos produkcijos prekyba, turėjo muzikos parduotuvių tinklą visoje Lietuvoje. Muzikos leidyboje įmonė naudojo atskirus prekinius ženklus pagal leidžiamos produkcijos pobūdį.

Istorija 

Nuo 1996 m. Lietuvoje atstovavo pasaulinėms muzikos korporacijoms „Polygram“ (dabar „Universal“), „Warner Music“, „Sony BMG“. Taip pat atstovavo nepriklausomoms įrašų kompanijoms „ELAP-Bellevue“, „TOCO“, „Going for a Song“, „Prism Leisure“ ir kt.

Turėjo dvi dukterines įmones – UAB „Koja“ (įsteigta 1996 m.) ir UAB „Bombos įrašai“ (įsteigta 1998 m.), kuri kovoja dėl bankroto paskelbimo.

Prekiniai ženklai 
 Koja Records (UAB „Koja“) – šokių ir pop muzikos leidyba.
 Bomba Records – (UAB „Bombos įrašai“) – Lietuvos muzikos atlikėjų įrašų leidyba. Taip pat „Bomba Records“ priklausė:
 Čiki Piki Records – muzika vaikams;
 Top Records – pop muzika;
 33 Records – senoji muzika;
 Juosta Records – nekomercinės bei etninės muzikos leidyba.

Išnašos

Nuorodos 
 Įmonės interneto svetainė 

Lietuvos įrašų kompanijos
Lietuvos prekybos įmonės
Buvusios įrašų kompanijos
Deivydas Zvonkus

Deivydas Zvonkus (g. 1977 m. lapkričio 6 d. Klaipėdoje) – kompozitorius, dainų autorius, aranžuotojas, muzikos prodiuseris, klavišininkas, grupės „B'Avarija“ narys, Lietuvos muzikos akademijos kompozicijos magistras.

Biografija 

Gimė 1977 m. lapkričio 6 d. Klaipėdoje. 1984–1992 m. mokėsi Klaipėdos K. Donelaičio vid. mokykloje (dabar Vytauto Didžiojo gimnazija), lankė J. Karoso muzikos mokyklos klarneto klasę. 1992 m. pradėjo studijas S. Šimkaus konservatorijoje, o nuo 1996 m. jas tęsė Lietuvos muzikos ir teatro akademijos kompozicijos klasėje.
1994–1995 m. dalyvavo muzikiniu projektų „Impostor“ ir „Avarija“ veikloje. 1996 metų pradžioje tapo susikūrusios popmuzikos grupės „B'Avarija“ nariu. Buvo vienu pagrindiniu jos repertuaro autoriumi. Sukūrė tokias populiarias dainas, kaip „Noriu lėkt”, „Prie švyturio ugnies”, „O man gera čia!”, „Mes čia!”, „Angelai”, „Mylėk karštai – gyvenk linksmai”, „Labai labai”, „Kažkam čia pragaras, kažkam čia rojus”, „Dabar arba niekada”, „Aš tavo” ir kt.

Su kitu „B’Avarijos” su nariu Juozu Liesiu 1999 m. įkūrė ir prodiusavo popgrupę „Omega”. 2005 m. iširus „B’Avarijai” bendradarbiavo su merginų vokaline grupe „Yva”. Buvo jos pagrindiniu repertuaro autoriumi. Po ketverių metų grupei nutraukus veiklą dirbo įvairių muzikinių TV projektų prodiuseriumi, dalyvavo popgrupės „Čilinam” veikloje. Šiuo laikotarpiu sukūrė dainas „Per vėlai” (grupei „Studentės”), „Nes jau pavasaris”, „Širdyje žiemą”, „Tik naktis”, „Ruduo” (grupei „Pop Ladies”), dainininkėms Liepai Mondeikaitei („Man liks tik muzika”, „Nepasiduok“, „Čia mano namai“), Katažinai Nemycko („Lietuva mūsų širdyje”, „Nemoku meluot”, „Mums skirta tik tiek”).

TV veikla 

„Žvaigždžių duetai“, 6-8 sezonai (2012, 2016, 2017) – muzikos redaktorius

nacionalinės Eurovizijos konkurso atrankos (2014, 2015) – muzikos redaktorius

„X faktorius“, 1, 2, 5, 6 sezonai (2012–2014, 2017–2019) – aranžuotojas

„Chorų karai“, 2-4 sezonai (2011–2013) – aranžuotojas

„Muzikinė kaukė“, 1-7 sezonai, (2012–2019) – muzikos redaktorius

„Dainuok mano dainą“, 1-3 sezonai (2015–2016) – muzikos redaktorius

„2 balsai - 1 širdis“, 1, 2 sezonai (2018) – muzikos redaktorius

2010 m. vasario – gegužės mėn. kartu su aktore Egle Jackaite dalyvavo LNK muzikiniame projekte „Žvaigždžių duetai 4“ (pasiekė pusfinalius).

2011 m. kartu su Telšių miesto „Smaragdiniu“ jaunimo choru dalyvavo TV3 muzikiniame projekte „Chorų karai 2“ (užėmė 5-ą vietą).

Asmeninis gyvenimas 
2005 m. rugpjūčio 12 d. vedė savo prodiusuojamos grupės „Yva“ narę Nataliją Ivanovą, kuri po vedybų pasirinko Zvonkės pavardę. 2010 m. birželio mėn. paskelbė apie skyrybas. 
2014 m. susituokė su dainininke Katažina Nemycko .
2016 m. porai gimė dvynukai .

Šaltiniai 

Lietuvos dainininkai
Lietuvos muzikos prodiuseriai
Virgis Valentinavičius

Virginijus (Virgis) Valentinavičius (g. 1955 m. birželio 4 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija 
1978 m. Vilniaus universiteto Filosofijos fakultete baigė psichologijos-filosofijos specialybę, 1978–1995 m. šio fakulteto dėstytojas. 1988 m. apgynė mokslų kandidato disertaciją „Ideologijos samprata Teodoro Adorno filosofijoje“. 

1995–2004 m. dirbo Laisvosios Europos radijuje Prahoje. 2004 m. dirbo „Eltos“ naujienų agentūroje, 2005–2006 m. „Eltos“ vyriausiasis redaktorius. 2005–2009 m. vedė LNK TV analitinę laidą „Savaitės panorama“. 2006–2009 m. naujienų portalo Alfa.lt vyriausiasis redaktorius, UAB „Alfa Media“ direktorius. 

2009–2012 m. ministro pirmininko Andriaus Kubiliaus patarėjas vidaus politikos klausimais.  2011 m. įstojo į Tėvynės Sąjungos-Lietuvos krikščionių demokratų (TS-LKD) partiją, dalyvavo 2012 m. Seimo rinkimuose.

Nuo 2013 m. dirbo Europos humanitarinio universiteto Socialinių ir politikos mokslų departamento vadovu.  Mykolo Riomerio universiteto Komunikacijos instituto direktorius (dekanas).

Mokslinių interesų sritys: Lietuvos politika, Europos Sąjungos Rytų partnerystė, istorinė atmintis, politikos mokslai ir politinė filosofija, medijos ir komunikacija, žiniasklaidos padėtis.

Šaltiniai 

Lietuvos redaktoriai
Lietuvos laidų vedėjai
Vilniaus universiteto dėstytojai
Islandijos futbolo supertaurė

Islandijos futbolo supertaurė – trofėjus, dėl kurio nuo 2003 m. varžosi šalies čempionai ir taurės laimėtojai.

Rungtynės 

|-
|  || IA Akranes || KR Reykjavik || 3-0
|-
|  || FH Hafnarfjordur || IF Keflavik || 2-0
|-
|  || Valur Reykjavik || FH Hafnarfjordur || 1-0
|-
|  || FH Hafnarfjordur || IF Keflavik || 1-0
|-
|  || Valur Reykjavik || FH Hafnarfjordur || 2-1
|-
|  || FH Hafnarfjordur || KR Reykjavik || 3-1
|-
|  (vyko 2010) || FH Hafnarfjordur || Breidablik Kopavogur || 1-0
|-
|  (vyko 2011) || FH Hafnarfjordur || Breidablik Kopavogur || 3-0
|}

Taip pat skaitykite

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė
 SOCCERWAY

Islandijos futbolo varžybos
UEFA šalių supertaurės
Þór Akureyri

Akureirio „Þór“ (Thor) – Islandijos futbolo klubas iš Akureirio.

Istorija

1928–1974 m. buvo prisijungęs prie IBA Akureyri klubo. 

Aukštais pasiekimais negali pasigirti. Bene vienintelis kartas, buvo 2011 m., kai žaidė Islandijos futbolo taurės finale. Tačiau jame pralaimėjo ir liko be trofėjaus.

Nuo 2015 m. žaidė antros pakopos pirmenybėse. Šiame lygmenyje buvo tarp geresnių komandų, bet ketvirtųjų ar trečios vietos nepakako, kad iškovotų teisę kilti į elito divizioną.

Spalvinė gama 
Raudona ir balta spalvos.

Pasiekimai

Sezonai 

|}

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose žaidžia balta žalia apranga.

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 Globalsportsarchive

Islandijos futbolo klubai
Bijskas

Bijskas () – miestas Altajaus krašte (Rusija), prie Bijos upės, 163 km į pietryčius nuo Barnaulo; rajono centras. 215,4 tūkst. gyventojų (2007 m.). Yra geležinkelio stotis, prieplauka. Išvystyta chemijos, gynybos, siuvimo, avalynės, maisto, medienos pramonė.

Mieste yra pedagoginis institutas, technologijos institutas, dramos teatras, kraštotyros ir kiti muziejai.

Istorija 

Įkurtas 1732 m. kaip Бийская tvirtovė, nuo 1782 m. miestas.

Nuorodos 

 Oficiali miesto svetainė 

Altajaus krašto miestai
FK Futera Klaipėda

Klaipėdos „Futera“ – Lietuvos futbolo klubas iš Klaipėdos.

Istorija
Klubo komanda 2008 m. balandžio 27 d. debiutavo Klaipėdos SFL lygos A divizione. Tačiau klubo branduolys susikūrė dar 2005 metais. 

2022 m. dalyvavo Klaipėdos miesto 8x8 futbolo pirmenybėse, užėmė 13 vietą tarp 14 komandų.

Sezonai 

|}

SFL varžybos 

|}

Žymūs žaidėjai 
 Rimantas Bogužas  (2008-2009)
 Mokhtar Hajialilu (2009)
 Gleb Solovjov     (2009)  
 Tomas Gedvilas    (2008) 
 Paulius Jocius    (2008-2009)

Nuorodos 

Lietuvos futbolo klubai
Klaipėdos futbolas
Hamarkameratene

Hamarkameratene (Hamkam) – Norvegijos futbolo klubas iš Hamaro.

Istorija 
Klubas įkurtas 1918 m. Nuo 1970 m. kovojo elito divizione. Debiutas buvo vykęs, nes ekipa iškovojo trečią vietą šalies aukščiausioje lygoje. Vėliau pakartoti šio pasiekimo nebepavyko.

2008 m. sezonas nesusiklostė, nes liko paskutiniai (keturiolikti) ir ekipa prarado vietą stipriausioje šalies lygoje.

2017 m. tapo Antrojo diviziono nugalėtojais savo grupėje ir pateko į Pirmą divizioną.

2021 m. tapo Pirmojo diviziono nugalėtojais ir iškopė į Eliteserien.

2022 m. turėtų debiutuoti aukščiausioje šalies lygoje.

Spalvinė gama 
Žalia ir balta.

Sezonai 

|}

Pasiekimai 

 s pusfinalis (1969, 1970, 1971, 1973, 1987, 1989 m.)

Lietuviai 
 Rytis Leliūga, saugas, 2015–2016 m.

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 RSSSF duomenų bazė (Visas archyvas)
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)

Hamarkameratene
Lietuvos gėjų lyga

Lietuvos gėjų lyga (LGL) yra nacionalinė, nevyriausybinė, ne pelno siekianti organizacija, vienijanti homoseksualius, biseksualius ir transseksualius asmenis nuo 18 metų amžiaus. ILGA narė nuo 1994 metų. Vadovas Vladimiras Simonko.

1993 m. įvyko tarptautinis vakarėlis. 1994 m. pasirodė pirmasis laikraščio „Amsterdamas“ numeris. 1995 m. žiemą buvo atidarytas pirmasis Lietuvos lesbiečių ir gėjų centras. 1995 m. pavasarį LGL buvo oficialiai įregistruota Teisingumo ministerijoje. Tai viena ilgiausiai veikiančių NVO šalyje.

Lietuvos gėjų lyga yra organizacija, kovojanti prieš homofobiją, transfobiją ir diskriminaciją dėl seksualinės orientacijos ar lytinės tapatybės. Per mokymus, paramą, LGBT bendruomenės reprezentavimą, LGL kuria tolerantišką socialinę aplinką gėjams, lesbietėms, biseksualams ir transseksualams.

LGL taip pat aktyviai dalyvauja lobistinėje veikloje. Atsižvelgus į organizacijos pateiktus pasiūlymus, priimtos LR Baudžiamojo ir LR Darbo kodekso straipsnių pataisos, draudžiančios diskriminaciją dėl seksualinės orientacijos. LGL stebi teisės aktų leidybą bei nuolat teikia pasiūlymus dėl norminių aktų tobulinimo netradicinės seksualinės orientacijos asmenų įtraukimo į visuomenę tikslais.

Pagrindinės veiklos sritys 
 Pagrindinių žmogaus teisių ir laisvių bei lygių galimybių plėtojimas Lietuvoje;
 Veiklos, orientuotos į LGBT asmenų greitesnę integraciją į darbo rinką;
 Veiklos skirtos LGBT žmonių socialinės atskirties mažinimui;
 Šeimų įvairovės skatinimas;
 Narių sutelkimas ir įvairių socialinių grupių pritraukimas dalyvauti organizacijos veiklose;
 Informacijos suteikimas ir konsultavimas lygių galimybių darbe klausimais;
 Seminarų, mokymų, susitikimų ir kitų šviečiamųjų, taip pat labdaros renginių organizavimas;
 Socialinių ir kultūrinių renginių LGBT bendruomenei organizavimas;
 Organizacijos narių kompetencijos ir komandinio darbo ugdymas.

Asociacija LGL yra oficiali „Baltic Pride“ eitynių organizatorė, šiuos renginius Vilniuje suorganizavusi 2010, 2013, 2016 ir 2019 m.

Nuorodos 
 Oficiali Lietuvos gėjų lygos svetainė
 LGL puslapis Facebook

Šaltiniai 

Lietuvos nevyriausybinės organizacijos
LGBT
Jonas Budrys

Jonas Budrys (iki 1922 m. Jonas Polovinskas, 1889 m. gegužės 10 d. Kaune – 1964 m. rugsėjo 1 d. Niujorke) – Lietuvos žvalgybininkas ir diplomatas.

Biografija 

Nors 1907 m. baigė Kauno gimnaziją, dar 1905 m. pradėjo tarnauti įvairiose Rusijos imperijos valdžios įstaigose Lietuvos ir Latvijos teritorijoje. 1912–1915 m. Kuršo gubernijos apskrities viršininko padėjėjas.

Pirmajame pasauliniame kare ir Rusijos pilietiniame kare 
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui 1915 m. mobilizuotas, Rusijos imperijos kariuomenės XIX korpuso kontržvalgybos viršininkas, 1918 m. – baltagvardiečių Amūro karo apygardos kontržvalgybos viršininkas brigados vado teisėmis. 1920–1921 m. studijavo Vladivostoko Rytų kalbų institute.

Klaipėdos sukilimas 
Grįžęs į Lietuvą, 1921 m. liepos 21 d. paskirtas Lietuvos kariuomenės Generalinio štabo Žvalgybos skyriaus Kontržvalgų dalies viršininku. Ernesto Galvanausko vyriausybės pavedimu 1922 m. pasiųstas į Klaipėdos kraštą tirti vietinių gyventojų nusistatymą susijungimo su Lietuva klausimu. Atsisakius daugeliui Lietuvos karininkų, paskirtas vadinamojo Klaipėdos sukilimo kariniu vadu ir pakeista pavarde vadovavo Kaune suformuotai Ypatingosios paskirties rinktinei, 1923 m. sausio pradžioje įžengusiai į Klaipėdos kraštą. Užėmus Klaipėdą, sausio 16 d. generalinio štabo įsakymu iš vietinių Klaipėdos krašto gyventojų pradėjo burti Klaipėdos krašto armiją, kurios buvimas laidavo veiklos galimybes sukilimo metu suformuotai Erdmono Simonaičio direktorijai. Vasario 15 d. Ambasadorių konferencijos reikalavimu vadinamoji Budrio armija reorganizuota.

Buvo sausio 17 d. vyriausybės aukštuoju įgaliotiniu Klaipėdos kraštui paskirto Antano Smetonos pavaduotoju. Prancūzijos kariuomenei pasitraukus iš Klaipėdos krašto, vasario 19 d. paskelbė perimąs Prancūzijos vyr. komisaro pareigas Klaipėdos krašte. Balandžio 7 d. Smetonai pasitraukus iš vyriausiojo įgaliotinio pareigų, faktiškai tapo Lietuvos atstovu Klaipėdos krašte.

Gubernatoriaus ir diplomato karjera 
1924 m. spalio 21 d. prezidento dekretu paskirtas pirmuoju Klaipėdos krašto gubernatoriumi, tačiau, po lietuvių partijų nesėkmės per pirmuosius rinkimus į Klaipėdos krašto seimelį 1925 m. lapkritį, pasitraukė iš gubernatoriaus pareigų.

Nuo 1927 m. sausio pradėjo dirbti Lietuvos vidaus reikalų ministerijoje patarėju, 1928 m. sausį paskirtas Lietuvos konsulu Karaliaučiuje, nuo 1933 m. lapkričio – Lietuvos generalinis konsulas Rytų Prūsijoje. 1936 m. lapkričio 11 d. paskirtas Lietuvos generaliniu konsulu JAV. Šiose pareigose dirbo visą likusį savo gyvenimą – 28 metus. Gyvendamas Niujorke, 1940 m. gavo Niujorko miesto garbės piliečio vardą. 1964 m. palaidotas lietuvių kapinėse Čikagoje.

Šeima 
Sūnus Algis Budrys – mokslinės fantastikos rašytojas.

Bibliografija 
 Trumpa Lietuvos ekonomikos apybraiža (Short Economic Outline of Lithuania), Niujorkas, 1938 m.
 Atsiminimai: Kontražvalgyba Lietuvoje, Brooklyn, 1967 m., fot. leidimas Vilnius, 1991 m.
 Atsiminimai: Lietuvos kontržvalgyba 1922-23, Hartford, 1967 m.

Šaltiniai 

|-

Lietuvos žvalgybininkai
Lietuvos konsulai
Lietuvos miestų ir rajonų garbės piliečiai
Ricardo Ivoskus

Ričardas Leonardas Ivoškus (; g. 1942 m. sausio 10 d. Vilja Balesteryje) – lietuvių kilmės Argentinos politikas, teisininkas (advokatas), kovos prieš prekybą vaikais ir vaikų teisių aktyvistas.

Biografija 
1968 m. Buenos Airių universiteto Teisės ir socialinių mokslų fakultete baigė teisės studijas. 1974–1976 m. Buenos Airių universiteto Teisės ir socialinių mokslų faktulteto Sociologijos katedros dėstytojas. Dirbo teisinėse San Martino miesto institucijose.

1989–1993 m. Buenos Airių provincijos senatorius (atstovavo Unión Cívica Radical partijai). Vienas iš Cheneral San Martino valstybinio universiteto įkūrėjų. 1992 m. JAV prezidento rinkimų stebėtojas. 1999–2011 m. San Martino partido meras (2003 m. ir 2007 m. perrinktas kitai kadencijai), daugiausia kartų perrinktas meras San Martine.

2011 m. balandžio 8 d. su delegacija lankėsi Kaune. 

Vedęs (1971 m.), žmona Lidia Naim; sūnūs Daniel ir Sebastian.

Šaltiniai

Nuorodos 
 San Martin savivaldybės informacija (Ivoškaus CV ispanų k.).

Advokatai
Merai
Argentinos politikai
Argentinos lietuviai
Argentinos teisininkai
Lietuvių kilmės asmenybės
Vanessa Paradis

Vanessa Chantal Paradis (g. 1972 m. gruodžio 22 d.) – Prancūzijos dainininkė, aktorė bei fotomodelis.

Biografija 
Vanessa Paradis pirmą kartą į topus įsiveržė 1987 m., būdama vos 14-os metų paaugle. Jos singlas „Joe le taxi“ net 11 savaičių praleido Prancūzijos topų viršūnėje. Taip pat šis hitas užėmė aukštas pozicijas Jungtinės Karalystės, Norvegijos, Švedijos bei kitų šalių topuose.

1988 m. pasirodė debiutinis atlikėjos albumas „M&J“, laikomas vienu iš pačių sėkmingiausių debiutinių albumų prancūzų kalba.

Po poros metų Vanessa įrašė antrąjį savo studijinį albumą „Variations sur le même t’aime“. Jį prodiusavo prancūzų dainininkas Serge Gainsbourg.

1989 m. Vanessa Paradis pradėjo aktorės karjerą. Tais metais ji nusifilmavo romantinėje dramoje „Noce Blanche“ ir už atliktą vaidmenį buvo apdovanota prestižiškiausiu Prancūzijos kino apdovanojimu – Cezariu.

1992 m. Paradis JAV įrašė trečiąjį studijinį albumą. Jį pavadino savo pačios vardu – „Vanessa Paradis“. Tai buvo pirmasis Vanessos albumas anglų kalba. Jį prodiusavo garsus roko atlikėjas Lenny Kravitz.

Tačiau po truputį atlikėjos populiarumas ėmė blėsti. 1994 m. ji išleido albumą „Live“. Po to Vanessa keletui metų pasitraukė iš muzikos, nusifilmavo keliuose filmuose ir, 2000 m. pradžioje, įrašė albumą „Bliss“. Tai ketvirtasis studijinis albumas. Jis sulaukė gana palankaus kritikų vertinimo. „Bliss“ lydėjo po metų pasirodęs koncertinis albumas „Au Zénith“. Keletui metų ir vėl pasitraukusi iš muzikos, 2007 m. ji grįžo su nauju, jau penktuoju studijimiu albumu „Divinidylle“. Šio albumo koncertinis pristatymo turas buvo filmuojamas ir 2008 m. rugsėjo mėnesį pasirodė naujausias koncertinis CD/DVD albumas „Divinidylle Tour“.

2017 m. vaidino lietuvių filme Šerkšnas (Frost), (rež. Šarūnas Bartas).

Šeima 
Vanessa Paradis 14 metų praleido su amerikiečių aktoriumi Johnny Depp’u. Jie turi du vaikus – dukrą Lily-Rose Melody Depp (g. 1999 m.) ir sūnų John „Jack“ Christopher Depp III (g. 2002 m.). 2013 m. pora išsiskyrė.

Vanessa Paradis yra prancūzų aktoriaus Didier Pain dukterėčia. Taip pat Vanessa Paradis turi jaunesnę seserį Alysson Paradis, kuri yra aktorė.

Diskografija

Studijiniai albumai 
 M&J (1988)
 Variations Sur Le Même T’aime (1990)
 Vanessa Paradis (1992)
 Bliss (2000)
 Divinidylle (2007)

Koncertiniai albumai 
 Live (1994)
 Au Zénith (2001)
 Divinidylle Tour (2008)

Singlai 
 Joe Le Taxi (1987)
 Manolo Manolete (1988)
 Marilyn & John (1988)
 Maxou (1988)
 Coupe Coupe (1989)
 Tandem (1990)
 Dis Lui Toi Que Je T’aime (1990) (žodžiai ir muzika – Serge Gainsbourg)
 Be My Baby (1992)
 Sunday Mondays (1992)
 Commando (2000)
 Divine Idylle (2007)

Filmografija 
 Noce Blanche (1989)
 Élisa (1995)
 Un amour de sorcière (1997)
 Le plaisir (et ses petits tracas) (1998) (balsas)
 Une chance sur deux (1998)
 La fille sur le pont (1999)
 Atomik Circus – Le retour de James Bataille (2004)
 Mon ange (2004)
 The Magic Roundabout (2005) (balsas)
 Le soldat rose (2007)
 La clef (2007)
 L’ARNACOEUR (2010)
 Frost (2017, rež. Šarūnas Bartas)

Nuorodos 
Oficiali svetainė

Prancūzijos aktoriai
Prancūzijos dainininkai
Poteronys

Poteronys – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Alovės, prie kelio . Kaime stūkso Milžinų kalnas (arba Poteronių piliakalnis), spėjama, naudotas jau prieš 2000 metų. Pro kaimą teka dešinysis Nemuno intakas Alovė.

Istorija 

Kaimas pirmą kartą minimas 1744 m.

Gyventojai

Šaltiniai 

Alytaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Obelytė

Obelytė – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Peršėkininkų, prie Peršėkės upelio. Stūkso Obelytės piliakalnis (arba Remeikių piliakalnis).

Etimologija 

Vietovardis tikriausiai kilęs nuo bendrinio žodžio obelis.

Istorija 

XX a. pradžioje minimas Obelytės dvaras.

Gyventojai

Šaltiniai 

Alytaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Trakiniai (Kurkliai)

Trakiniai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, Virintos kairiajame krante. Stūkso Trakinių piliakalnis.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Juozapas Kukta (1873–1949), vyskupas.
 Martynas Kukta (1875–1956), spaustuvininkas.
 Alfonsas Pilka (1935–2020), filologas, kraštotyrininkas, pedagogas.
 Stanislovas Kaulavičius (g. 1954 m.), pedagogas, Zarasų rajono visuomenės veikėjas.
 Artūras Leita (g. 1969 m.), Lietuvos karinių oro pajėgų vadas, brigados generolas.

Nuorodos 
 
 Piliakalnis

Šaltiniai 

Anykščių rajono savivaldybės gyvenvietės
Varguliai

Varguliai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 3,5 km į šiaurę nuo Balninkų, ežerų apsuptyje (aplink telkšo Smėlinis, Laumežeris, Pavinkšnis, Baldonas). Stūkso Vargulių piliakalnis, yra nunykusios kapinės. Kaimo pietiniu pakraščiu eina kelias . Šalia – Baldono geomorfologinis draustinis.

Etimologija 

Manoma, jog kaimo pavadinimas kilęs nuo to, kad šioje vietoje žmonės gyveno gana vargingai – buvo tiesiog varguliai.

Istorija 

1598 m. Alantos dvaro inventoriuje minimas Vargulių kaimas, priklausęs Armoniškių valsčiui. Baudžiavos laikais kaimas priklausė Armoniškių dvarui. 1930 m. kaimas išskirstytas į vienkiemius.

1949 m. kaimas buvo įjungtas į kolūkį „Pirmyn“, vėliau priklausė Kalinino vardo kolūkiui, Naujasodžio tarybiniam ūkiui, Staškūniškio kolūkiui.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Vytautas Skebas (1941–2017), istorikas, publicistas.

Šaltiniai 

Anykščių rajono savivaldybės gyvenvietės
Žuvyčiai

Žuvyčiai – kaimas Elektrėnų savivaldybėje. Stūkso Žuvyčių piliakalnis.

Gyventojai

Šaltiniai 

Elektrėnų savivaldybės gyvenvietės
Tarvainiai

Tarvainiai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje. Šiek tiek į rytus nuo Stanelių. Yra geležinkelio stotis prie geležinkelio Vilnius–Klaipėda. Šiauriau eina kelias . Netoliese teka Pietvės upė.

Gyventojai

Šaltiniai 

Plungės rajono savivaldybės gyvenvietės
Nemuno delta

Nemuno delta – delta vakarų Lietuvoje (Šilutės rajone) ir Rusijos Kaliningrado srityje (Polesko rajone), ties Nemuno įtekėjimu į Kuršių marias. Prasideda žemiau Tilžės Nemuno vagai skylant į Giliją ir Rusnę. Gilija teka į pietvakarius per Rusijos teritoriją, o Rusnė toliau šakojasi į Atmatą (deš.) ir Skirvytę (kair.). Tarp jųdviejų yra pagrindinė deltos dalis – 8 protakų suskaidytos salos (didžiausia – Rusnės sala).

Nemuno delta, pakilusi vos kelis metrus virš jūros lygio, yra žemiausia Baltijos pajūrio žemumos dalis, patenka į Nemuno deltos žemumą.

Gilijai tenka 16–29 % Nemuno debito, o dauguma vandens nuteka per Rusnę ir jos atšakas (per Skirvytę 48–54 %, per Atmatą 23–30 %). Deltą raižo daug atšakų, senvagių, kanalų, užutėkių. Pagrindinės atšakos tarp Skirvytės ir Atmatos yra Vorusnė, Pakalnė, Skatulė, Naikupė, Rusnaitė, Vytinė, Ūstraginė, Ulmas, Vilkinė. O nuo Gilijos dešinėn atsišakoja Tovė (Tovarnaja). Tarp Skirvytės ir Tovės iš šiaurės į pietus mariosna įteka Akmena (Dalnaja), Karklė (Razlivas), Lūja (Rybnaja), Grybupė (Promyslovaja).

Kasmet pavasarinių potvynių metu Nemuno deltoje nusėda po 5–20 t/ha sąnašų, dėl to delta plečiasi į vakarus (pvz., 1800–1925 m. Skirvytės žiotys pasistūmėjo į vakarus ~2 km).

Bioįvairovė 
Nemuno delta – vieta, pasižyminti įvairiausių rūšių paukščių gausa. Jiems čia kurtis – puikios sąlygos, tad daug jų čia apsistoja ir peri, o praskrendantys ypač dažnai sustoja čia pailsėti.
Norint stebėti paukščius verta aplankyti Ventės ragą – pusiasalį prie Kuršių marių, visai netoli Nemuno upės žiočių. Tai viena geriausių vietų Europoje stebėti ir žieduoti praskrendančius paukščius. Per Ventės ragą kartais praskrenda net iki 300 tūkst. paukščių per parą, o Ventės rago ornitologinėje stotyje per metus apžieduojama apie 60–80 tūkst. paukščių.  Nemuno deltoje taip pat peri globaliai nykstantys paukščiai – meldinė nendrinukė, stulgys ir kiti. Pavasarį Nemuno deltoje galima stebėti tūkstantinius ančių ir žąsų būrius.

Nemuno delta pagal Ramsaro konvenciją yra 1993 m. įtraukta į tarptautinės svarbos pelkių sąrašą. Įkurtas Nemuno deltos botaninis – zoologinis draustinis. Delta patenka į Nemuno deltos regioninį parką.

Žemėlapis

Išnašos 

 
Lietuvos šlapynės
Šilutės rajono savivaldybė
Sufrieras (Sent Lusija)

Sufrieras () – miestas Sent Lusijoje, pietvakarinėje salos pakrantėje, prie Karibų jūros. 7,3 tūkst. gyventojų (2001 m.). Svarbus turistinis centras. Šalia miesto iškilę Didžiojo ir Mažojo Pitono kalnai, įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Botanikos sodas, mineralinės versmės, paplūdimiai (Anse Chastanet, Malgretout).

Istorija 

Sufrieras prancūzų valdymo laikotarpiu buvo salos sostine.

Sent Lusijos kvartalai
Sent Lusijos miestai
Vju Fortas

Vju Fortas () – miestas Sent Lusijoje, salos pietuose, prie Sent Vinsento sąsiaurio. 16,3 tūkst. gyventojų (2001 m.). Vju Fortas kartu su aplinknėmis teritorijomis, sudaro kvartalą, į kurią įeina ir nedidelės Marijos salos. Turizmas, cukraus pramonė. Vaisių auginimas. Žvejyba. Šalia Vju Forto yra Hevanoros tarptautinis oro uostas.

Sent Lusijos miestai
Sent Lusijos kvartalai
Ans Lavua

Ans Lavua () – miestas ir kvartalas Sent Lusijoje, vakarinėje salos pakrantėje, prie Karibų jūros. 6,5 tūkst. gyventojų (2001 m.). Žvejyba, žemės ūkis. Turizmas.

Sent Lusijos miestai
Sent Lusijos kvartalai
Kastrio kvartalas

Kastrio kvartalas () – kvartalas Sent Lusijoje, apima šiaurės vakarinę bei centrinę salos dalį. Adminstracinis centras – šalies sostinė Kastris. Per kvartalą teka Kul de Sako upė.

Sent Lusijos kvartalai
Šuazelis (Sent Lusija)

Šuaezelis () – miestas ir kvartalas Sent Lusijoje, pietvakarinėje salos pakrantėje, prie Karibų jūros. 6,4 tūkst. gyventojų (2001 m.). Šuazelis – prekybos centras. Išplėtotas turizmas, amatai.

Sent Lusijos miestai
Sent Lusijos kvartalai
Daufinas

Daufinas () – miestas ir kvartalas Sent Lusijoje, šiaurės rytinėje salos pakrantėje, prie Atlanto vandenyno. Yra indėnų karibų, čia gyvenusių iki salos kolonizacijos, pastatų liekanos.

Sent Lusijos miestai
Sent Lusijos kvartalai
Deneris

Deneris () – miestas ir kvartalas Sent Lusijoje, rytinėje salos pakrantėje, prie Atlanto vandenyno. 12,8 tūkst. gyventojų. Žvejyba, tropinių vaisių auginimas, turizmas. Keli kilometrai į pietus nuo miesto yra Fregatų sala, kurioje įkurtas rezervatas.

Sent Lusijos miestai
Sent Lusijos kvartalai
Gros Ailetas

Gros Ailetas () – miestas ir kvartalas Sent Lusijoje, šiaurinėje salos pakrantėje, prie Karibų jūros Rodnio įlankos. 19,8 tūkst. gyventojų. Svarbus turistinis centras. Mieste vyksta spalvingos šventės, muzikos festivaliai. Yra kriketo stadionas (jame 2007 m. vyko pasaulio kriketo čempionato varžybos). Šalia Gros Aileto yra Balandžių salelė, lankoma turistų.

Sent Lusijos miestai
Sent Lusijos kvartalai
Labori

Labori () – miestas ir kvartalas Sent Lusijoje, pietinėje salos pakrantėje, prie Karibų jūros. Beveik 8 tūkst. gyventojų. Iš Labori kilę Sent Lusijos premjerai Kenny Anthony, Allan Louisy, generalgubernatorė Pearlette Louisy.
 

Sent Lusijos miestai
Sent Lusijos kvartalai
Mikudas

Mikudas () – miestas ir kvartalas Sent Lusijoje, pietrytinėje salos pakrantėje, prie Atlanto vandenyno. Beveik 17,2 tūkst. gyventojų. Žvejyba, turizmas.
 

Sent Lusijos miestai
Sent Lusijos kvartalai
Praslenas (Sent Lusija)

Praslenas () – miestas ir kvartalas Sent Lusijoje, rytinėje salos pakrantėje, prie Atlanto vandenyno. Žvejyba, turizmas, žemės ūkis.
 

Sent Lusijos miestai
Sent Lusijos kvartalai
Šilininkai (Juknaičiai)

Šilininkai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 18 km nuo Šilutės, šalia Nemuno. Įsikūrę pasienio zonoje, šalia Kaliningrado srities. Ties Šilininkų kaimu didžiąją vietos dalį sudaro miškai (Beržtų miškas). Šalia gausu žiogių (Damba, Ilgasis). Eina vieškelis , atšaka į Jakštelius.

Nemuno reikšmė 
Dėl nuolat vykstančios kontrabandos per Nemuno upę, Šilininkuose pastatytas modernus pasieniečių bokštas su stebėjimo aparatūra, skirta fiksuoti valstybės sienos pažeidėjus. Žiemos metu ant Nemuno suaktyvėja poledinės žūklės žvejyba.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šilutės rajono savivaldybės gyvenvietės
Elektros perdavimo linija

Aukštos įtampos perdavimo linija tai elektros perdavimo linija skirta elektros energijos perdavimui iš elektros jėgainių generuojančių šią energiją (pvz., vandens, atominių ar šiluminių jėgainių, taip pat saulės, vėjo bei geoterminę energiją elektros energiją verčiančių jėgainių ir kitų) į vietas netoliese šios energijos vartotojų, kur vėliau ši elektros energija yra transformuojama, bei žemos įtampos linijomis (per žemos įtampos tinklą) perduodama galutiniams vartotojams. Aukštos įtampos linija yra laikoma tokia linija, kurioje įtampa yra lygi ar viršija 110 kV.

Lietuvos aukštos įtampos perdavimo tinklas

2010 m. Lietuvos aukštos įtampos perdavimo tinklą sudarė():

 330 kV elektros perdavimo tinklas – 1670 km elektros linijų, 11 pastočių ir dvi elektrinių skirstyklos;
 110 kV elektros perdavimo tinklas – 4972 km oro linijų, 39 km kabelių linijų ir 230 skirstyklų;
 35-10-6-0,4 kV skirstomasis tinklas – bendras elektros linijų ilgis – per 119 tūkst. kilometrų aptarnaujamų vartotojų skaičius – daugiau kaip 1360 tūkstančius;

Šiuo metu Lietuvos elektros tinklai keturiomis 330 kV elektros linijomis yra sujungti su Latvijos, penkiomis – su Baltarusijos ir trimis – su Rusijos Kaliningrado srities 330 kV elektros tinklais.
Strateginiai Lietuvos elektros energetikos plėtros planai – naujos elektros energijos tiekimo jungtys LitPol jungtis ir NordBalt, kurios Lietuvos aukštos įtampos perdavimo tinklą sujungs su Lenkijos ir Švedijos tinklais.

Šaltiniai

Nuorodos 
 LITGRID Elektros perdavimo sistemos operatorius

Infrastruktūra
Elektromagnetizmas
Lietuvos elektros jungtys

bg:Електрически далекопровод
Leuvardenas

Leuvardenas – miestas šiaurės Nyderlanduose, Fryzijos provincijos ir Leuvardeno savivaldybės administracinis centras.

2018 m. miestas buvo išrinktas Europos kultūros sostine (kartu su Valeta Maltoje).

Žymūs žmonės 
 Vilhelmas IV Oranietis
 Morisas Kornelijus Ešeris (grafikas)
 Mata Hari (šokėja, šnipė)
 N. H. Gootjes (teologas)
 Saskija van Eilenburg, Rembranto žmona, pozuotoja

Sportas 
 SC Cambuur (futbolas)
 Elfstedentocht (čiuožimo ultramaratonas)

Nuorodos 
 Turisto vadovas (anglų k.)

Nyderlandų miestai
47 street

47 Street yra Argentinos mados kompanija, susikūrusi 1986 metais Buenos Airėse, Argentinoje. Tai užima svarbią vietą Argentinos mados gyvenime. 47 Street taip pat turi ir nemažai filialų  Čilėje, Paragvajuje, Urugvajuje, Ispanijoje ir Ekvadore.

Luisana Lopilato yra pagrindinis 47 Street modelis. Su šia firma ji dirba jau nuo 2005 metų. 2006 metais su ja dirbo ir palaikė ir Benjamin Rojas su Camila Bordonaba, o 2008 metų pavasarį dar trys merginos.

Nuorodos 
 47 Street Official 
 47 Street Spain 

Argentinos įmonės
Natrio lempa

Natrio lempa – apšvietimo įtaisas, kuriame šviesą skleidžia sužadinti natrio garai. Natrio spektras susideda iš dviejų siaurų, labai arti esančių linijų (589,0 and 589,6 nm). Jos yra matomoje spektro dalyje, todėl (skirtingai nuo fluorescencinės lemputės) nereikalinga jokia šviesos transformacija. Tai vienas efektyviausių elektrinių šviesos šaltinių, geriausi modeliai pasiekai 206 lm/W. 

Šviesos elementas yra stiklinis vamzdelis, kuriame esama natrio ir šiek tiek inertinių dujų. Neveikiančioje lempoje natris yra kietoje būsenoje. Įjungta lempa kurį laiką šviečia blausia rausva šviesa. Natriui lempos viduje virtus garais, ji įsižiebia visa galia. Šis vamzdelis apgaubiamas išoriniu stiklo gaubtu kuris gerai praleidžia matomą šviesą bet sulaiko infraraudonuosius spindulius. Natrio lempos galia gali būti nuo 10 iki kelių šimtų vatų.

Privalumai 
 Energija spinduliuojama beveik vien matomoje spektro dalyje, todėl tokia lempa labai efektyvi.
 Lempa ilgaamžiškesnė už fluorescencinę (gali šviesti iki 18 000 valandų).
 Senstančios lempos ryškumas beveik nemažėja, tik didėja energijos suvartojimas (gali padidėti iki 10 %).
 Natrio lempa turi platesnį, mažiau akinantį šviečiantį plotą o ne vieną ryškų šviečiantį tašką – mažesnė netikėto apakinimo tikimybė.
 Dėl siauro spinduliavimo spektro tokios lempos šviesos prireikus galima nesunkiai atsikratyti šviesos filtru (tarkim, šalia esančioje astronomijos observatorijoje).

Trūkumai 
 Esant tokiam siauram spinduliavimo spektrui, beveik nematyti spalvų. Įvairūs spektrą gerinantys patobulinimai mažina ekonomiškumą ir trumpina ilgaamžiškumą.
 Net ir nelabai galinga lempa yra palyginus didelė.

Naudojimas 
Natrio lempos dažniausiai naudojamos gatvių ar saugomų teritorijų, patalpų apšvietimui. Šios taikymo srityse ekonomiškumas, pastovus šviesumas ir neakinanti šviesa yra svarbiau nei savitas, spalvas skirti trukdantis spektras. 

Kavinėse ar įstaigose kai kada naudojamos aukšto slėgio natrio lempos, kurių konstrukcija panaši, tačiau spektras panašesnis į saulės šviesos. Tačiau jos mažiau ekonomiškos.

Šaltiniai 

Lemputės
Peta Wilson

Peta Wilson (g. 1970 m. lapkričio 18 d. Sidnėjuje, Naujajame Pietų Velse, Australija) – Australijos kino ir televizijos aktorė, fotomodelis.

Biografija 
Peta Wilson gimė 1970 m. lapkričio 18 d. Sidnėjuje (Australija). Iki šešerių metų gyveno Papua Naujoje Gvinėjoje.

Būdama 17 metų sunkiai sirgo anoreksija, tačiau vėliau išsigydė. Daug metų dirbo modeliu, praktikuoja jogą bei medituoja, be to naudoja įvairius netradicinės medicinos metodus, pavyzdžiui, akupunktūrą.

Peta Wilson dirbo modeliu agentūroje Chadwick Models Australijoje ir Europoje (Italijoje ir Londone).

1991 m. Peta Wilson persikėlė į Los Andželą, kur mokėsi aktorystės meno teatre Actors Circle Theatre. Jos pirmas pasirodymas teatre buvo spektaklis Fool For Love (rež. Sam Shepard). Vėliau prasidėjo bandymai televizijoje ir kine. Jos pirmas vaidmuo kine buvo filmas One of Our Own (1997). Televizijoje vienas pirmųjų vaidmenų buvo filme Vanishing Point (1997) kartu su kitu žymiu aktoriumi Viggo Mortensen.

Kanadoje nufilmuotas televizijos serialas "Jos vardas Nikita" („La Femme Nikita“) (1997–2001) buvo gana populiarus ir išpopuliarino ir pačią aktorę, kuri šiame seriale suvaidino pagrindinį Nikitos (pseudonimu Žozefina) vaidmenį. Šiam vaidmeniui ji buvo išrinkta iš kitų 200 pretendenčių.

2004 m. liepos mėn. buvo erotinio žurnalo „Playboy“ žurnalo fotomodelis.

Filmografija

Apdovanojimai 
 1998 m. nominuota Saturn Award apdovanojimui kaip geriausia TV aktorė (už vaidmenį seriale „Jos vardas Nikita“).
 1998 ir 1999 m. nominuota Gemini Award apdovanojimui kaip geriausia TV dramos aktorė (už vaidmenį seriale „Jos vardas Nikita“).
 2004 – nominuota Saturn Award apdovanojimui už geriausią antraplanį moters vaidmenį filme „Ekstraordinarių džentelmenų lyga“.

Išnašos

Nuorodos 
 petawilson.us 
 Peta Wilson (Imdb. com)
 Fanų klubas (rusų ir anglų k.)

Wilson, Peta
Teisės magistras

Teisės magistras ( – teisių meistras, teisių mokytojas,  – teisių (pažodžiui – įstatymų) magistras, magister – mokytojas + lex, dgs. vard. leges, dgs. kilm. legum; santrumpa LL.M., legum daugiskaitos f. sutrumpinimas LL. – „teisių" + M.) – kvalifikacinis teisės krypties akademinis laipsnis, suteikiamas baigus podiplomines teisės studijas. Laipsnis gali būti suteikiamas tiek teisės krypties, tiek ir kitų sričių aukštosios mokyklos absolventams (pvz., bakalaurams ir kt.).

Teisės magistro studijos (LL.M.) labiausiai paplitusios anglosaksų teisės šeimos valstybėse, pamažu plinta ir Vakarų bei Rytų Europoje. Tarp teisininkų paplitusi kaip populiari stažuotės užsienyje forma, kai įvaldoma dalykinė užsienio kalba, įgyjama specializacija, kryptingai tęsiama po kelerių metų teisinio darbo patirties. Analogiškos podiplominės studijos ekonomikos srityje – MBA.

LL.M. studijų trukmė – nuo 2 iki 4 semestrų (išimtinais atvejais privaloma reguliariųjų podiplominių studijų trukmė – iki 6 semestrų). Studijų programos, reikalavimai kandidatams, studijų struktūra, privalomi ir pasirenkamieji moduliai, baigiamieji egzaminai skiriasi, būdinga specializacija. Dažniausios – verslo teisė, tarptautinė teisė, lyginamoji teisė (nacionalinė teisė).

Esant oficialiai patvirtintai tam tikrai studijų krypčiai, gali būti įgyjami tokie laipsniai kaip Europos teisės magistras, verslo teisės magistras, lyginamosios teisės magistras, tarptautinės verslo teisės magistras, tarptautinės teisės magistras, teisės studijų magistras (paprastai ne teisės bakalaurams), religinės teisėtyros srityje – kanonų teisės magistras (kanonų teisės licenciatas).

Lietuvoje 
MRU, VDU Teisės institute į teisės magistro studijas priimami asmenys, turintys bakalauro akademinį kvalifikacinį laipsnį. VU Teisės fakultete, Vilniaus verslo teisės akademijoje – įgiję vidurinį (į vientisąsias, vienpakopes teisės magistro studijas VU TF Dieniniame skyriuje) arba aukštąjį išsilavinimą (VU TF Neakivaizdiniame skyriuje).

Podiplominės (LL.M.) studijos anglų kalba rengiamos VDU bei MRU. Jas gali baigti ir užsienio studentai.

Nuorodos 
 Teisės magistro (LL.M.) programų vadovas 

Kvalifikaciniai teisės laipsniai
Magistro laipsniai
Bronys Savukynas

Bronys Savukynas (1930 m. sausio 5 d. (arba 1929 m. gruodžio 16 d.) Čivonyse, Veisiejų valsčius, Seinų apskritis – 2008 m. balandžio 20 d. Vilniuje) – Lietuvos filologas, kalbininkas, vertėjas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija 
1949 m. sidabro medaliu baigė Leipalingio gimnaziją. 1949 m. studijavo Kauno universiteto Architektūros fakultete. 1950–1955 m. Taučionių septynmetės mokyklos, 1955 m. Giedraičių vidurinės mokyklos mokytojas. 1950–1955 m. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą; 1955–1958 m. Lietuvių kalbos katedros aspirantas.

1958–1965 m. Lietuvos mokslų akademijos Lietuvių kalbos ir literatūros instituto jaunesnysis mokslinis bendradarbis. 1966–1967 m. Knygų rūmų redaktorius. 1968–1970 m. Paminklų konservavimo instituto vyresnysis mokslinis bendradarbis. 1970 m. pradėjo dirbti žurnalo „Kultūros barai“ redakcijoje kalbos redaktoriumi, vėliau skyriaus redaktoriumi, 1992–2008 m. šio žurnalo vyriausiasis redaktorius. Atgimimo laikotarpiu buvo vienas iš Liberalų partijos iniciatorių. 

Buvo aktyvus lietuvių ir lenkų kultūrinio bendradarbiavimo skatintojas: organizavo Lietuvos ir Lenkijos kultūros kūrėjų konferencijas Vygriuose (1997 m.) ir Druskininkuose (1998 m.), vadovavo Lietuvos delegacijoms.

Parašė darbų iš lietuvių onomastikos, etimologijos, kalbos kultūros. Išvertė grožinės prozos kūrinių iš vokiečių, lenkų, latvių kalbų.

Palaidotas Antakalnio kapinėse. 

2010 m. LR kultūros ministerija įsteigė kasmetinę Bronio Savukyno premiją, skiriamą publicistinių kūrinių autoriams, kultūros leidinių vyriausiesiems redaktoriams už lietuvių kalbos grynumo ir taisyklingumo puoselėjimą, humanistinių vertybių, analitinės minties ir intelektualinės kultūros skleidimą periodiniuose kultūros leidiniuose.

Bibliografija 
 Vardai ir žodžiai. – Vilnius, 1971.
 Kalba ir mintis. – Vilnius, 1980.
 Mintis ir ženklas. – Vilnius, 1983.
 Žmonės ir kalba. – Vilnius, 1977.
 Žodžiai ir žmonės. – Vilnius, 1974.
 Ženklai ir prasmės. – Vilnius, 1987.
 Lietuvių vardų kilmės žodynas, kartu su K. Kuzaviniu. – Vilnius, 1987, 2006.
 Lietuvos upių ir ežerų vardynas, bendradarbis, Vilnius, 1963.

Įvertinimas 
 1998 m. Lietuvos Respublikos ir Lenkijos Respublikos parlamentinės asamblėjos premija
 2005 m. DLK Gedimino 4 laipsnio ordinas 
 2006 m. Šv. Kristoforo statulėlė
 2007 m. Vyriausybės kultūros ir meno premija
 2010 m. Kultūros ministerijos garbės ženklas „Nešk savo šviesą ir tikėk“ (po mirties)

Šaltiniai 

Lietuvos redaktoriai
Lietuvos filologai
Lietuvos kalbininkai
Lietuvos vertėjai
Lietuvos žurnalistai
Plynoji

Plynoji – aukštapelkė Mažonų ir Žygaičių seniūnijose, Pagramančio RP, Tyrelio miške.

Pelkėje durpių sluoksnio storis 3–4 m, plotas – 357 ha. Pelkės centrinė dalis iškilusi 60 m virš jūros lygio. Yra pelkės pažintinis takas, jo ilgis 1,6 km. Iš pelkės išteka Alanga. Netoliese yra Dabrupio pažintinis takas, jo ilgis 1 km. Botaninis draustinis – spanguolynas bei Plynosios telmologinis draustinis.

Lietuvos pelkės
Tauragės rajono savivaldybė
Užupis (reikšmės)

Užupiu vadinama:

 gyvenvietės:
 Alytaus rajone;
 Jonavos rajone;
 Molėtų rajone;
 Švenčionių rajone;
 Ukmergės mieste;
 Vilkaviškio rajone;
 Vilniaus mieste;
 Vilniaus rajone;
 Užupis (Baublys), upelis Tauragės rajone
Kabarda-Balkarija

Kabarda-Balkarija (), Kabardos-Balkarijos Respublika (, , ) – federacinė respublika pietų Rusijoje, Kaukaze. Ribojasi su Stavropolio kraštu šiaurėje, su Šiaurės Osetija rytuose, su Gruzija pietuose ir su Karačajevo Čerkesija vakaruose. Sostinė – Nalčikas.

Istorija 
 

1922 m. sudaryta Kabardos-Balkarijos autonominis sritis, 1936 m. pertvarkyta į autonominę respubliką. Nuo 1992 m. Rusijos federacinė respublika.

Geografija 
Kabarda-Balkarija plyti Kaukazo kalnų šiaurinėje pašlaitėje ir Kabardos lygumoje. Aukščiausia vieta – Elbruso kalnas (5642 m).

Klimatas vidutinių platumų, kontinentinis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra nuo -4 °C lygumoje iki -12 °C kalnuose, liepą atitinkamai 23 ir 4 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 500–2000 mm. Didžiausios upės – Terekas, Malka, Baksanas.

Lygumose būdingos stepės, besimainančios su ąžuolų, bukų, skroblų miškais. Aukštikalnėse – subalpinės ir alpinės pievos, ledynai. Saugomos teritorijos: Paelbrusės nacionalinis parkas, Kabardos-Balkarijos rezervatas.

Gyventojai 
Tautinė sudėtis 2010 m.:
 kabardinai – 57,2 %
 rusai – 22,5 %
 balkarai – 12,7 %
 osetinai – 1,1 %
 turkai, ukrainiečiai, armėnai, korėjiečiai, čečėnai, vokiečiai, čigonai ir kt.

Miestai 

Kabardos Balkarijoje yra 8 miestai:
 Nalčikas – 239 tūkst. gyv. (2021 m.)
 Prochladnas – 58,7
 Baksanas – 38,6
 Nartkala – 30,4
 Maiskis – 26,3
 Tyrnyauzas – 20,6
 Terekas – 19,6
 Čegemas – 18,5

Be to, Dugulubgėjaus kaime gyvena 20,7 tūkst. gyventojų.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Rusijos respublikos
Šiaurės Kaukazas
Bomba (reikšmės)

Žodis bomba gali reikšti:
 bomba – sprogstamasis įtaisas:
 bomba – savadarbė mina, pvz.:
 paštinė bomba
 bomba – iš lėktuvų mėtomas sprogstamasis įtaisas;
 kalorimetrinė bomba – sandarus plieninis indas, naudojamas degimo šilumai matuoti;
 Bomba – įrašų leidybos kompanija.

Šnekamojoje kalboje žodis bomba vartojamas ir kitomis sąvokomis:
 bomba (žargonas) – plastikinis 1,5 l ar didesnės talpos butelis alaus ar kitokio gėrimo;
 seksbomba (šnek. k., ) – itin seksualiai patraukli moteris ar mergina (dažniausiai aktorė ar modelis).