joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Smilgių valsčius

Smilgių valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje. Centras – Smilgiai.

Istorija 

Valsčius įkurtas 1867 m. 1947 m. dalis teritorijos perduota naujam Sidabravo valsčiui. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Joniškėlio rajonui (1 apylinkė) ir Šeduvos rajonui (6 apylinkės).

|-
| 1923 || 216 || 5513 || 1040 || ||
|-
| 1949-01-01  || 117 || || || 7 apylinkės  ||
|}

Vadovai 
 A. Stasevičius, viršaitis 1867 m.
 Stanislovas Mačiulis, tarybos pirmininkas ~1925 m.

Suskirstymas

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1854 || Valiliškiai || Antanas Bataitis, knygnešys || 1932
|-
| 1868 || Pažvėriniai || Alfonsas Moravskis, ekonomistas, politikas || 1941
|-
| 1899 || Bružiai || Juozas Narakas, politikas, karininkas || 1989
|-
| 1903 || Bružiai || Juozas Žilvitis, pedagogas, visuomenininkas || 1975
|-
| 1903 || Naurašiliai || Bernardas Bučas, skulptorius || 1979
|-
| 1908 || Naurašiliai || Kazimieras Bučas, architektas || 1992
|-
| 1920 || Maneitai || Petras Motiekaitis, aviakonstruktorius, biologas || 1988
|-
| 1940 || Savitiškis || Pranas Baltrėnas, gamtosaugininkas || 2021
|-
| 1948 || Laba || Enrikas Kačinskas, aktorius ||
|-
| 1949 || Mediniškiai || Stasys Eidrigevičius, dailininkas, grafikas ||
|}

Šaltiniai 

Panevėžio apskrities valsčiai
Vaškų valsčius

Vaškų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje. Centras – Vaškai.

Istorija 

Įkurtas 1915 m. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Joniškėlio rajonui (1 apylinkė), Linkuvos rajonui (8 apylinkės) ir Pasvalio rajonui (1 apylinkė).

|-
| 1923 m. || 187 || 6938 || 1519 ||
|-
| 1949-01-01  || 218 || || || 10 apylinkių  ||
|}

Suskirstymas

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1894 || Švokštoniai || Antanas Juozapavičius, karininkas || 1919
|-
| 1908 || Butniūnai || Kazimieras Jasiūnas, ekonomistas || 1987
|-
| 1916 || Payslykis || Mykolas Morkūnas, ekonomistas || 1999
|-
| 1925 || Balanėliai || Adolis Jonas Krištopaitis, tapytojas || 2000
|-
| 1928 || Balanėliai || Antanas Gabužis, onkologas, rezistentas || 2009
|-
| 1929 || Žvirbliniai || Algis Čuplinskas, inžinierius elektrotechnikas || 1998
|-
| 1935 || Iciūnai || Bronius Grigelionis, matematikas || 
|-
| 1935 || Kalneliškiai || Jonas Dulevičius, inžinierius mechanikas || 2010
|-
| 1940 || Staškavičiai || Petras Bluzma, zoologas || 
|-
| 1945 || Ručiniai || Kazimieras Baranauskas, zoologas ||
|}

Šaltiniai 

Biržų apskrities valsčiai
Pasvalio apskrities valsčiai
Kuršėnų valsčius

Kuršėnų valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Kuršėnai.

Istorija 

Valsčius minimas nuo XVI a. 1581 m. rugsėjo 29 d. sudarytas valsčiaus ir miestelio inventorius, čia buvo surašyta 75–80 šeimų.

1947 m. dalis teritorijos perduota naujam Raudėnų valsčiui. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., valsčiaus teritorija perduota Kuršėnų rajonui (9 apylinkės).

|-
| 1923 || 294 || 10 079 || 2218 || ||
|-
| 1949-01-01  || 370 || || || 9 apylinkės  ||
|}

Suskirstymas 

XX a. buvo Pamockės ir kitos seniūnijos.

Gyventojai

Tautinė sudėtis 

1923 m. gyveno 10 079 žmonės:

 Lietuviai – 84,22% (8489);
 Žydai – 8,34% (841);
 Rusai – 4,12% (415);
 Lenkai – 1,43% (144);
 Latviai – 1% (101);
 Vokiečiai – 0,41% (48);
 Kiti – 0,2% (41).

Žymūs žmonės 

|-
| 1902 || Sodybos || Juozas Baldžius, etnologas, tautosakininkas || 1962
|-
| 1921 || Padvarninkai || Jonas Karčiauskas, mokytojas, poetas || 2005
|-
| 1927 || Šykščiai || Povilas Kostrauskas, inžinierius || 2005
|-
| 1936 || Daržiškės || Pranciškus Jakas, miškininkas ||
|-
| 1937 || Vileišiai || Jonas Stankus, archeologas ||
|-
| 1937 || Nugarės || Irena Ermanytė, kalbininkė ||
|-
| 1938 || Pavenčiai || Eduardas Jonas Monkevičius, teisininkas ||
|-
| 1946 || Raudėnai || Marija Rūta Babarskienė, gydytoja kardiologė ||
|-
| 1949 || Budai || Valdas Stanislovas Laurinavičius, biochemikas ||
|}

Šaltiniai 

LDK valsčiai
Kuršėnų apskrities valsčiai
Šiaulių apskrities valsčiai
Kalvarijos valsčius

Kalvarijos valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietvakarių Lietuvos teritorijoje. Centras – Kalvarija (carmečiu – Smėlynė).

Istorija 

Valsčius buvo įkurtas XVIII a. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Kalvarijos rajonui (16 apylinkių).

|-
| 1923 || 116 || 3321 || 552 || ||
|-
| 1949-01-01  || 257 || || || 16 apylinkių  ||
|}

Suskirstymas

Gyventojai

Tautinė sudėtis 

1923 m. gyveno 3321 žmonės:

 Lietuviai – 93,9% (3120);
 Vokiečiai – 4,27% (142);
 Žydai – 1% (35);
 Kiti – 0,7% (24).

Žymūs žmonės 

|-
| 1889 || Kušliškiai || Adolfas Klimas, žurnalistas || 1985
|-
| 1891 || Sūsninkai || Jonas Dereškevičius, pedagogas, visuomenininkas || 1988
|-
| 1892 || Brazavas || Magdalena Avietėnaitė, žurnalistė || 1984
|-
| 1903 || Pasūduonys || Jurgis Dagilis, teisininkas, leidėjas || 1941
|-
| 1914 || Tabarai || Ona Jaudegytė, gydytoja || 2009
|-
| 1915 || Jurgežeriai || Vincas Jasiukevičius, statybų technologas || 1991
|-
| 1925 || Kušliškiai || Justinas Bautrėnas, aktorius, režisierius ||
|-
| 1926 || Šaltieji Šaltiniai || Stasia Baltus, išeivijos veikėja ||
|-
| 1928 || Kampiniai || Jeronimas Čiuplys, kino dailininkas, scenografas || 1999
|-
| 1932 || Trakėnai || Algimantas Vincas Kajackas, kunigas ||
|}

Šaltiniai 

 Aruodai.lt (gyvenvietės)

Kalvarijos apskrities valsčiai
Marijampolės apskrities valsčiai
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Ūtos Sruoga

Ūtos Sruoga – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, Naujosios Ūtos seniūnijoje. Kaimas ribojasi su Tartupio Sruogos kaimu rytuose, Naujosios Ūtos kaimu pietuose ir vakaruose, bei Palių mišku šiaurėje.

Istorija 

 1959 m. 5 sodybose gyveno 20 asmenų.
 2009 m. 2 sodybose gyvena 5 asmenys.

Gyventojai

Šaltiniai 

Prienų rajono savivaldybės gyvenvietės
Krekenavos valsčius

Krekenavos valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje. Centras – Krekenava.

Istorija 

Pavietas minimas nuo XV a. 1-osios pusės. Carmečiu valsčius įkurtas 1861 m. 1947 m. dalis teritorijos perduota naujiems Sidabravo valsčiui ir Truskavos valsčiui. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Ramygalos rajonui (12 apylinkių).

|-
| 1923 || 311 || 9997 || 2062 || ||
|-
| 1949-01-01  || 256 || || || 12 apylinkių  ||
|}

Vadovai 
 P. Jestignejevas, vykdomojo komiteto pirmininkas iki 1941 m.

Suskirstymas

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1890 || Dauburaičiai || Stanislovas Mastauskis, agronomas || 1978
|-
| 1903 || Rodai || Jonas Kuodis, statybų inžinierius || 1983
|-
| 1904 || Baidokai || Benediktas Labanauskas, miškininkas || 1978
|-
| 1905 || Užliaušiai || Antanas Račiūnas, kompozitorius || 1984
|-
| 1907 || Palinkuvė || Alfonsas Gineitis, teisininkas, rezistentas || 1982
|-
| 1921 || Rabikėliai || Jonas Žilevičius, šaulių sąjungos veikėjas ||
|-
| 1935 || Butrimoniai || Leonas Katkevičius, inžinierius hidrotechnikas ||
|-
| 1936 || Petriškiai || Irena Parnavienė, pedagogė || 2010
|-
| 1938 || Rodai || Stanislovas Marčiauskas, agronomas ||
|-
| 1939 || Baimainiai || Stasys Juknevičius, zootechnikas ||
|-
| 1948 || Ąžuolytė || Arūnas Krotkus, fizikas ||
|-
| 1949 || Jateliškiai || Česlovas Bobinas, agronomas ||
|}

Šaltiniai 

LDK valsčiai
Kėdainių apskrities valsčiai
Panevėžio apskrities valsčiai
Likiškiai (Alytus)

Likiškiai – mikrorajonas Alytaus miesto vakarinėje dalyje, prie kelio . Mikrorajone vyrauja 9, 11, 13, 16 aukštų pastatai, taip pat individualūs namai. Stovi Alytaus Švč. M. Marijos Krikščionių Pagalbos bažnyčia. Vakariniame pakraštyje yra Alytaus geležinkelio stotis, rytiniame – Likiškių parkas.

Labiausiai į vakarus nutolęs miesto mikrorajonas. Tai Likiškių kaimo rytinė dalis, prijungta prie miesto (vakarinė dalis liko Alytaus rajone).

Šaltiniai 

Alytaus miesto dalys
Molėtų valsčius

Molėtų valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Molėtai.

Istorija 

Valsčius įkurtas 1861 m., 1947 m. dalis teritorijos perduota naujiems Inturkės valsčiui ir Videniškių valsčiui. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Molėtų rajonui (7 apylinkės).

|-
| 1869 m. || || 7209 || 780 kiemų  || || 231
|-
| 1874 m. || || 8000 || 781 kiemas  || 9 seniūnijos || 248
|-
| 1880 m. || || 8146 || 781 kiemas  || 9 seniūnijos || 248
|-
| 1923 || 491 || 16.597 || 3346 || ||
|-
| 1949-01-01  || 190 || || || 7 apylinkės  ||
|}

Suskirstymas

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1906 || Juršiškės || Klemensas Kaušinis, statybų inžinierius || 1995
|-
| 1910 || Janėnai || Vaclovas Miknevičius, keramikas || 1989
|-
| 1920 || Vyžiniai || Jokūbas Kivilša, statybų ininierius ||
|-
| 1931 || Antaduriai || Kazys Napoleonas Kitkauskas, architektas || 
|-
| 1938 || Likiškiai || Albertas Lamauskas, architektas ||
|-
| 1941 || Mažeikiai || Petras Bražėnas, literatūros kritikas ||
|-
| 1942 || Žvirbliškės || Juozas Kazlauskas, fotografas, režisierius || 2002
|-
| 1943 || Mažeikiai || Algis Bražėnas, inžinierius mechanikas ||
|-
| 1943 || Graužiniai || Aleksandra Juozapėnaitė, pianistė, pedagogė ||
|-
| 1943 || Kijėliai || Steponas Gečys, inžinierius elektrotechnikas ||
|}

Šaltiniai 

Utenos apskrities valsčiai
Vilniaus apskrities valsčiai
Možaiskas

Možaiskas () – miestas Rusijoje, Maskvos srities vakaruose, 110 km į vakarus nuo Maskvos, prie Maskvos upės. Rajono centras. 30 056 gyventojų (2019 m.). Maisto ir spausdinimo pramonė.

Yra XIX a. soboras, XVI–XIX a. cerkvės, krašto muziejus, Lužeckio vienuolynas.

Istorija 
Možaiskas žinomas nuo 1231 m., kuomet priklausė Smolensko kunigaikštystei. Nuo XIV a. priklausė Maskvos valstybei. Jo apylinkėse gyveno baltai – rytų galindai. Miestas buvo įtvirtintas. 1612 m. nukentėjo nuo ATR armijos puolimų.

Nuorodos 
 Oficiali svetainė (rusų k.)

Maskvos srities miestai
Šiaurės Jemenas

Šiaurės Jemenas − istorinis regionas Arabijos pusiasalyje, atsiradęs XIX a., kuomet dalį istorinio Jemeno (t. y. Pietinį Jemeną) užėmė Britų imperija. 

Šiaurės Jemeną XIX-XX a. kontroliavo šios valstybės: Zaidi imamatas, Osmanų imperija, Jemeno karalystė, Jemeno Arabų Respublika.

1990 m. su Pietų Jemenu susijungė į dabartinį Jemeną.

Istorija 
1839 m. Britanija okupavo Adeną ir tų pačių metų rugsėjo mėnesį paskelbė jį savo kolonija. Tai lėmė Jemeno padalijimą tarp Britanijos įtakotos pietinės dalies, ir Osmanų įtakotos šiaurinės dalies.

XIX a. šiaurinę kalnuotą Jemeno dalį kontroliavo imamai Kasimidai, o pajūrio žemumas − Osmanai. Imamatas patyrė labai stiprią vahabitų agresiją, nuo kurios reikėjo gintis, o tai nuolat silpnino valstybę. Nors vahabitai neįsigalėjo, 1848 m. dideles imamato sritis vėl susigrąžino Osmanų imperija, o 1872 m. Turkija įsigalėjo visame Šiaurės Jemeno regione.

1918 m. Šiaurės Jemenas tapo nepriklausomas nuo Osmanų imperijos kaip Jemeno Karalystė. Joje Kasimidai susigrąžino valdžią ir buvo tituluojami karaliais (melik). Ši valstybė turėjo ne tik išsikovoti nepriklausomybę nuo Turkijos, bet ir kariauti su stiprėjančia Saudo Arabija šiaurėje ir Adeno Protektoratu pietuose.

1962 m. Egipto inspiruotas sukilimas nuvertė imamą−karalių ir paskelbė Jemeno Arabų Respubliką, tačiau kadangi Jordanas ir Saudo Arabija rėmė rojalistus, šalyje kilo pilietinis karas, pasibaigęs tik 1968 m., kuomet galutinai įsitvirtino respublikinis valdymas.

1990 m. gegužės 22 d. Pietų Jemenas ir Šiaurės Jemenas susijungė į Jemeno Respubliką.

Taip pat skaitykite 

Jemeno istorija

Jemeno istorija
Pasvalio valsčius

Panašiu pavadinimu XIX a. vadinosi Pasvaliečių valsčius, buvęs arčiau Biržų.

Pasvalio valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje. Centras – Pasvalys.

Istorija 

Įkurtas 1918 m. pabaigoje. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Pasvalio rajonui (9 apylinkės).

|-
| 1923 m. || 184 || 9436 || 2021 || ||
|-
| 1949-01-01  || 174 || || || 9 apylinkės  ||
|}

Vadovai 
 Juozas Tonkūnas, pirmininkas nuo 1918 m.

Suskirstymas

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1887 || Ustukiai || Antanas Kazilevičius, karininkas || 1964
|-
| 1905 || Talačkoniai || Ona Bluzmienė, tautosakininkė || 1994
|-
| 1906 || Tetirvinai || Juozas Žagrakalys, teisininkas, rezistentas || 1977
|-
| 1907 || Vidugiriai || Alfonsas Gučas, psichologas, pedagogas || 1988
|-
| 1922 || Žadeikėliai || Jonas Mikelinskas, rašytojas || 2015
|-
| 1922 || Skrebotiškis || Elena Kuosaitė-Jašinskienė, literatūrologė || 2016
|-
| 1925 || Skrebotiškis || Jonas Kuosa, agronomas || 1999
|-
| 1926 || Migoniai || Stasys Kalvėnas, politinis kalinys || 2008
|-
| 1933 || Pasvalio vienkiemis || Stepas Janušonis, radijo inžinierius || 2008
|}

Šaltiniai 

Joniškėlio apskrities valsčiai
Biržų apskrities valsčiai
Pasvalio apskrities valsčiai
Ilinojaus universitetas Čikagoje

Ilinojaus universitetas Čikagoje () – vienas iš Ilinojaus universiteto savarankiškų universitetų Čikagoje. Daugiau kaip 2300 dėstytojų, apie 25 000 studentų.

Struktūra 
Ilinojaus universitetas Čikagoje įsteigtas 1982 m., sujungus Ilinojaus universiteto Čikagos medicinos centrą () ir Ilinojaus universiteto Čikagos pagrindinį mokslo centrą (). Jį sudaro: 
 Verslo administravimo koledžas
 Architektūros ir meno koledžas
 Stomatologijos koledžas
 Švietimo koledžas
 Inžinerijos koledžas
 Sveikatos apsaugos koledžas
 Džeinės Adams socialinio darbo koledžas
 Humanitarinis koledžas
 Socialinių mokslų koledžas
 Medicinos koledžas
 Slaugos koledžas
 Farmacijos koledžas
 Visuomenės sveikatos koledžas
 Miestų planavimo ir viešųjų reikalų koledžas
 Visuomenės sveikatos mokykla

Šio universiteto bibliotekoje saugoma 1,5 mln. tomų dokumentų, 1,5 mln. mikrokopijų, daugiau kaip 230 000 garso įrašų, 14 000 periodinių leidinių. Veikia mokslinių tyrimų centrai, laboratorijos, technologijų parkas. 

Veikia Pasaulio lietuvių bendruomenės įsteigta Lituanistikos katedra, Slavų ir baltų kalbų ir literatūros katedra, dėstoma čekų, lenkų, rusų, serbų, ukrainiečių kalbomis.

Šaltiniai 

Ilinojaus universitetas
Čikaga
Kauno simfoninis orkestras

Kauno simfoninis orkestras – Lietuvos orkestras Kaune.

Įsteigtas 2004 m., koncertinę veiklą pradėjo 2005 m. Orkestro pirmtakas – nuo 1988 m. veikęs Kauno kamerinis orkestras. Pirmasis koncertas surengtas 2005 m. vasario 5 d. Pirmasis orkestro vadovas – Italijos smuikininkas Pavelas Bermanas.  Šiuo metu orkestro vadovas – Algimantas Treikauskas.  Nuo 2006 m. orkestro vyr. dirigentas – Modestas Pitrėnas.

Veikla 
Repertuarą sudaro klasikinė ir romantinė muzika. Orkestras atliko Lietuvos ir užsienio šalių kompozitorių (Giedrius Kuprevičius, Vidmantas Bartulis, Zita Bružaitė, Ludwig van Beethoven, Volfgangas Amadėjus Mocartas, Johannes Brahms) kūrinius.

Žymiausi kūriniai:
 Ludwig van Beethoven. VII simfonija, 2005 m. 
 Antoninas Dvoržakas. IX simfonija, 2006 m.
 Carmen Cubana. Lotyniškoji popopera, kartu su The Scorpions ir Electric Light Orchestra, 2008 m.
 Maurice Ravel. Orkestrinis kūrinys Bolero, 2009 m.

Koncertams dirigavo Lietuvos ir užsienio dirigentai, tarp jų: Juozas Domarkas, Robertas Šervenikas, Petras Bingelis, Martynas Staškus, Andre de Quadro (JAV), Frederico Longo (Italija), Viačeslav Bartnovskij (Baltarusija), Alexis Soriano (Ispanija), Hans Ek (Švedija) ir kiti.

Koncertuose dalyvavo pianistai Petras Geniušas, Mūza Rubackytė, Martyna Jatkauskaitė, Prancūzijos pianistas Vardan Mamikonian, Italijos pianistė Ana Markovina, smuikininkai Vilhelmas Čepinskis, violončelininkas Davidas Geringas, dainininkai Virgilijus Noreika, Irena Milkevičiūtė, Edgaras Montvidas, Kauno valstybinis choras, amerikietė saksofonininkė Nancy Boone, korėjietė pianistė Meehyun Ahn.

Orkestras koncertavo Lietuvoje, Norvegijoje, Lenkijoje, Estijoje, Italijoje, dalyvavo tarptautiniuose festivaliuose.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Kauno miesto simfoninis orkestras

Lietuvos simfoniniai orkestrai
Kauno kultūra
Sazava

Sazava () – upė vidurio Čekijoje; Vltavos dešinysis intakas. Prasideda Čekijos-Moravijos aukštumoje, Vysočinos krašte, Velk Daržko žuvininkystės tvenkinyje į šiaurę nuo Ždaro miesto. Teka į vakarus, aukštupyje sudaro slenksčius. Įteka į Vltavą ties Davlės miesteliu, į pietus nuo Prahos.

Didžiausi intakai: Šlapanka, Želivka, Blanicė (kairieji), Sazavka (dešinysis). Žiemą ir pavasarį upe nuoteka 60 % jos metinio nuotėkio. Poplūdis būna vasario – balandžio laikotarpiu, kai tirpsta sniegas Čekijos-Moravijos aukštumoje. Prie Sazavos įsikūrę miestai: Ždiaras prie Sazavos, Pržibyslavas, Havličkuv Brodas, Svetla prie Sazavos, Ledečas prie Sazavos, Zručas prie Sazavos, Sazava, Tynecas prie Sazavos.

Čekijos upės
Jemeno tarptautiniai santykiai

Jemeno tarptautiniai santykiai pradėjo vystytis tik nuo 1962 m., nes iki tol šalis dėl savo susiskaldymo ir kitų priežasčių buvo izoliuota nuo savo kaimynų ir kitų šalių. Tiesa, 1934 m. santykius su Saudo Arabija nubrėžė Taifo sutartis. Vėliau ši sutartis, kuri nustatė įvairius šalių santykius ir klausimus, buvo atnaujinama kas 20 metų.

1958 ir 1959 m. Šaiurės Jemene pradėjo veikti Tarybų Sąjungos ir Kinijos pagalbos šaliai misijos. Jos tapo pirmosiomis ne musulmonų misijomis šalyje. 

1989 m. Šiaurės Jemenas prisijungė prie Irako, Jordanijos ir Egipto bei visi kartu sudarė Arabijos jungtinę tarybą. Ši taryba rūpinosi glaudesniais ekonominiais klausimais tarp šalių narių. 

1967 m. britų pajėgos pasitraukė iš Jemeno teritorijos ir įsikūrė Pietų Jemeno valstybė. Ji turėjo gerus santykius su visais savo kaimynais, tačiau geriausiai sutarė su Tarybų Sąjunga ir kitomis marksistinėmis valstybėmis. Tiesa, su Arabijos pusiasalio šalimis Pietų Jemenas dažnai nesutarė. 1969 ir 1973 m. tarp Pietų Jemeno ir Saudo Arabijos buvo kilę kariniai konfliktai.

1990 m. susijungus abejoms Jemeno dalims, šalis pradėjo jungtis prie svarbiausių pasaulio organizacijų. Šalis yra Jungtinių Tautų, Arabų lygos ir Islamų konferencijos organizacijos narė. Jemenas yra pasirašęs branduolinio ginklo nenaudojimo sutartį. Persijos įlankos karinė krizė stipriai paveikė Jemeno santykius. Kaip Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos narys, Jemenas dalyvavo 1990 ir 1991 m. dalyvavo tarybos veiksmuose prieš Kuveitą ir Iraką, tiesa, pasisakydama prieš karinės jėgos panaudojimą. Šios šalys reagavo neigiamai ir to pasekoje nutraukė bet kokius ryšius su Jemenu. Apie 850 000 Jemeno gyventojų grįžo į šalį, pasitraukdamos iš šių šalių.

Užsienio turistų pagrobimai yra didelė Jemeno vyriausybės problema. Daugumoje atvejų pagrobėjai bandė paveikti šalies vyriausybę tokiais veiksmais. 2009 m. birželį Jemene buvo pagrobti 9 užsienio turistai, iš kurių 7 buvo nužudyti, du vaikais išgyveno.

Jemenas turi istoriškai gerus santykius su Somaliu. Per ilgą šalių istoriją kiekvienoje jų gyveno daug kitos šalies gyventojų, kurie įtakojo kultūrą. 2007 m. duomenimis Jemen gyveno apie 110 000 Somalio gyventojų. 

Puikius santykius Jemenas palaiko ir su kitu netiesioginiu savo kaimynu Džibučiu. Šalių vyriausybės daug investuoja viena kitos valstybėje. 2008 m. pasirodė pranešimų, kad Saudo Arabijos verslininkas netikras Osama bin Ladeno brolis Tarekas bin Ladenas planavo tarp šių šalių per Bab el Mandebą pastatyti tiltą.

Šaltiniai 

Jemenas
Yamal Airlines

„Yamal Airlines“ (rus. ОАО «Авиационная транспортная компания «Ямал»)  aviakompanija, įsikūrusi Salecharde, Rusijoje. Ji veikia kaip regioninė aviakompanija, įkurta 1997 metais.

Skrydžiai 
 Anapa
 Azovas
 Belojarskas
 Bosiachovas
 Čeliabinskas
 Žemutinis Naugardas
 Kazymo kyšulys
 Chanty Mansijskas
 Krasnodaras
 Krasnoselkupas
 Labytnangai
 Lopcharai
 Maskva
 Šeremetjevo oro uostas
 Domodedovo oro uostas
 Mužai
 Kamenij kyšulys
 Nadymas
 Novyj Portas
 Novyj Urengojus
 Nojabrskas
 Omskas
 Ovgortas
 Panajevskas
 Pitliaras
 Sankt Peterburgas
 Salechardas
 Salemalas
 Sejakcha
 Šuriškaris
 Sočis
 Tarko-Salė
 Tolka
 Tiumenė
 Ufa
 Jar-Salė
 Jekaterinburgas

Tarptautinės kryptys 
 Burgasas (Burgaso oro uostas)
 Minskas (Nacionalinis Minsko oro uostas)
 Tel Avivas (Ben Guriono oro uostas)
 Aktau (Aktau oro uostas)
 Almata (Almato tarptautinis oro uostas)
 Tivatas  (Tivato oro uostas)
 Simferopolis (Simferopolio tarptautinis oro uostas)
 Dubajus (Al Maktumo tarptautinis oro uostas)

Flotilė

Yamal Airlines 2017 m. rugsėjo 30 d. duomenimis valdė šiuos orlaivius:

Šaltiniai

Nuorodos 
Oficiali svetainė

Rusijos oro linijų bendrovės
Genėtiniai

Apie kaimą Ukmergės rajone žr. Genėtiniai (Ukmergė).

Genėtiniai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 6 km į vakarus nuo Raguvos, prie kelio . Seniūnaitijos centras.

Istorija 

1863 m. balandžio 21 d. kaime įvyko Genėtinių mūšis tarp sukilėlių ir Rusijos kariuomenės. Kaime stovi paminklinis akmuo 1863 m. sukilimo vado Zigmanto Sierakausko vadovautoms kautynėms atminti.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Genėtiniuose 1938 m. vasario 26 d. gimė inžinierius mechanikas, technologijos mokslų daktaras Adolfas Brėskis.

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Džordžtauno universitetas

Džordžtauno universitetas () – seniausias katalikiškas universitetas JAV. Yra Vašingtone. Apie 2000 dėstytojų, 15 600 studentų iš 100 šalių. Džordžtaunas reitinguojamas kaip vienas geriausių JAV universitetų, priėmimas yra itin selektyvus. Tarp žymių Džordžtauno absolventų yra 27 Rodo mokslininkai, 32 Maršalo mokslininkai, 33 Trumano mokslininkai, 429 Fulbraito mokslininkai, 2 JAV prezidentai ir 2 JAV Aukščiausiojo Teismo teisėjai, taip pat karališkųjų šeimų atstovai ir 14 užsienio valstybių vadovų. Tarp šio universiteto absolventų yra daugiau JAV diplomatų, nei bet kurio kito universiteto, taip pat daug Jungtinių Valstijų Kongreso narių.

Džordžtauno universiteto Užsienio tarnybos mokykla (angl. School of Foreign Service) yra įvertinta kaip viena geriausių institucijų tarptautinių santykių studijoms pasaulyje. Pagrindinė magistro programa šioje mokykloje (angl. Master of Science in Foreign Service) yra laikoma geriausia tarptautinių santykių srities programa pasaulyje.

Istorija 
Džordžtauno universitetą 1789 m. įsteigė vyskupas Džonas Kerolas (1735–1815 m.). Leidžia tęstinius leidinius: „Georgetown Médical Bulletin“, „The Georgetown Law Journal“, „Law and Policy in International Business“, „Georgetown Magazine“, „The Hoya“, „Res Ipsa Loquitur“ ir kitus.

Struktūra 
 Menų ir mokslų koledžas
 Teisės centras
 Verslo mokykla
 Medicinos mokykla
 Slaugos ir sveikatos mokykla
 Užsienio ryšių tarnybos mokykla
 Menų galerija, 7 bibliotekos

Žmonės 
Universitete dėstė: Juozas Kazickas, Madlina Olbrait

Universitete studijavo: Bilas Klintonas, Dalia Grybauskaitė, Suzana Hokfild

Šaltiniai 

JAV universitetai
Vašingtonas
Grėvenmacherio kantonas

Grėvenmacherio kantonas – 1 vienas iš 12 Liuksemburgo kantonų. Kantono plotas - 211 km². Gyventojų - 24 532. Grėvenmacherio kantonas suskirstytas į 8 komunas.

Liuksemburgo kantonai
Pasaulio ralio čempionatas

Pasaulio ralio čempionatas (angl. World Rally Championship (WRC)) – FIA organizuojamas automobilių sporto ralio čempionatas. Čempionato eigoje apdovanojami čempionai – tiek lenktynininkų, tiek komandų įskaitose. Dabartinis ralis susideda iš 12 trijų dienų lenktynių, kurios vyksta ant įvairios dangos – nuo asfalto ar žvyro iki sniego. Kiekvienos lenktynės dalinamos į 15-20 specialių ruožų, kuriuose matuojamas laikas.

Pasaulio ralio čempionato pradžia laikomi 1973 m., kai kai iš žymių Europos ralio ir tarptautinio gamintojų čempionatų buvo sukurtas Pasaulio ralio čempionato formatas. Pagrindinėje, A ralio grupėje, varžomasi galingais 2 litrų 4 cilindrų varikliais varomais automobiliais, kurių kaina su visa ralio įranga siekia milijoną JAV $.

Pasaulio ralio čempionatas turi du jam priskiriamus čempionatus – Jaunimo pasaulio ralio čempionatą ir Gamyklinių automobilių ralio čempionatą. Jie vyksta tose pačiose trasose ir tuo pačiu metu kaip ir pagrindinis ralis, tačiau skirtingomis taisyklėmis.

Pastaruosius šešis sezonus (nuo 2004 m.) asmeninės įskaitos titulus laimi prancūzas S. Loebas. Šiuo metu jis yra šio rezultato rekordininkas. Tuo tarpu komandinės įskaitos nugalėtoja net 10 kartų yra tapusi italų Lancia, kurios varomi automobiliai pasaulio ralyje buvo nenugalimi aštuntame ir devintame dešimtmečiuose.

2010 m. vasario 10 d. WRC taryba ir dalyvaujančios komandos sutarė nuo 2010–2011 m. sezono naudoti naująją taškų skyrimo tvarką, tokią pačią, kaip ir Formulėje 1 – taškai skiriami pirmiems 10 finišavusių tokia tvarka:

2011 m. lapkričio mėnesį bankrutavus Lietuvos komerciniam bankui Snoras, tai neigiamai paveikė ir WRC čempionatą. Tuo pačiu bankrutavo ir tiems patiems savininkams priklausiusi kompanija „North One Sports“, kuri valdė čempionato komercines teises. Manoma, kad lenktynių televizijos transliacijas ir su jomis susijusias teises trejų metų laikotarpiui perims prancūzų „Eurosport“, o FIA, savo ruožtu, bent kurį laiką rūpinsis kitais WRC komerciniais aspektais, susijusiais su pačių varžybų organizavimu ir populiarinimu.

Čempionai

Dalyvavusiųjų ralio čempionato etapuose skaičius per visą istoriją

Šaltiniai

Nuorodos 

 Oficialus čempionato tinklalapis

Automobilių lenktynės
Starsuckers

Starsuckers - Jungtinėje Karalystėje sukurtas dokumentinis filmas, kuris pasakoja apie šou verslo žvaigždes žiniasklaidoje, politikoje ir versle. Pusantros valandos trukmės filme penkios minutės skirtos Tautos prisikėlimo partijai. 

Dokumentinio filmo kūrėjai sako norėję išsiaiškinti, kodėl garsenybės valdo įvairias gyvenimo sferas. Politikos sritį čia atspindi Lietuvos pavyzdys. 

Filmo režisierius - Krisas Atkinsas.
Filmo premjera įvyko 2009 m. spalio 28 dieną Londono kino festivalyje.

Nuorodos 
 Oficialus „Starsuckers“ tinklalapis
 Filmo aprašymas IMDb tinklalapyje
 Lietuvos radijo pranešimas

2009 filmai
Dokumentiniai filmai
Akviliferis

Akviliferis () – vyriausias legiono signiferis Senovės Romoje, legiono ženklo akvilos (štandarto su ereliu) nešėjas.

Akvila nuo 104 m.p.m.e. buvo universalus legionų simbolis. Iki tol simboliais buvo ir vilkas, šernas, bulius bei žirgas. Akvila buvo svarbiausias legiono simbolis, jo praradimas buvo didžiausia įmanoma negarbė.

Akvilos erelis paprastai būdavo pavaizduotas pakėlęs sparnus ir aprėmintas lauro vainiku, tupintis ant siauro trapecinio pagrindo, kuris būdavo pritvirtintas ieties tipo koto viršuje.

Akviliferio pareigos buvo labai garbingos, laikomos žemesnėmis už centuriono, bet aukštesnėmis už opciono. Akviliferiai buvo duplikarijai – jie gaudavo dvigubą legionieriaus algą.

Akviliferiai, skirtingai negu kiti simbolių nešėjai (pvz., signiferiai), manoma, nenešiodavo žvėrių kailių ir šalmų ar kepurių. Jokiame šias dienas pasiekusiame akviliferių atvaizde ar aprašyme nėra galvos dangalų. Akviliferiai nešiodavo nedidelį apvalų skydą parmą, kuris galėdavo būti nešiojamas prisegtas, kai abi rankas užimdavo štandartas ir ginklas.

Taip pat skaitykite 
 imaginiferis
 drakonarijus
 signiferis
 veksiliarijus
 signumas

Romėnų karinės pareigos
Veksiliarijus

Veksiliarijus () – Romos legiono signiferis, nešiojęs veksiliumą () – karinį štandartą. Tas štandartas būdavo ant ieties ar tiesiog ilgo koto skersinio kabanti audeklo marška su legiono pavadinimu ir emblema

Veksiliarijai egzistavo tiek pėsčiuosiuose legionuose, tiek kavalerijoje.

Susijusios temos 
 akviliferis
 drakonarijus
 imaginiferis
 signiferis
 signumas

Romėnų karinės pareigos
Veksiliumas

Veksiliumas (, dgs. vexilla) – štandarto tipo vėliava, naudota klasikinių laikų Romos imperijoje. Veksiliumus kaip simbolius naudojo Romos kariuomenės daliniai.

Žodis  yra mažybinė žodžio  'burė' forma. Tai rodo, kad veksiliumas savo sandara primindavo mažą stačiakampę burę. Tokie veksiliumai parodyti išlikusiose skulptūrose ir monetose. Veksiliumų audeklinis stačiakampis būdavo pritvirtintas prie skersinio, savo ruožtu pritvirtinto prie ieties tipo koto. Tuo tarpu mums įprastinių vėliavų audeklas tvirtinamas prie vertikalaus vėliavos koto.

Veksiliumus naudojo specialūs kareiviai veksiliarijai. Veksiliumas buvo vėlesnių laikų pulkų kovinės vėliavos analogas – veksiliumas buvo pagrindinis dalinio simbolis, ir veksiliumo praradimas būdavo nenuplaunama gėda, todėl veksiliumus įnirtingai gindavo.

Beveik visoje dabartinėje Italijoje naudoja veksiliumus. Daugelis vėliavų naudojamų katalikų eitynėse yra veksiliumų tipo štandartai. Tokių vėliavų pavadinimas yra labarumas. Pavadinimas perimtas iš pirmojo krikščionio Romos imperatoriaus Konstantino I štandarto.

Nuorodos 

 Worldwide supplier of Flags and Flagpoles.
 The Cisalpina Historical Reenactment Group Web Site.
 The Roman Hideout
 http://www.redrampant.com/roma/vexillum.html  The Roman Vexilla
 http://flagspot.net/flags/xf-etym.html#vex Vexillium

Senovės Romos karyba
Kariniai simboliai
Juzefas Jurgelevičius

Juzefas Jurgelevičius (1947 m. – 2009 m. lapkričio 23 d.) – Lietuvos futbolininkas, 1969 ir 1980 m. išrinktas geriausiu Lietuvos futbolininku, vienas techniškiausių „Žalgirio“ futbolininkų per visą komandos istoriją.

1967–1970 ir 1973–1980 m. su „Žalgiriu“ žaidė TSRS pirmenybėse, 1971–1972 m. – Minsko „Dinamo“ ekipoje.

Šaltiniai 

Lietuvos futbolininkai
Daugailių valsčius

Daugailių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Daugailiai.

Istorija 

Valsčius įkurtas 1919 m., panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Dusetų rajonui (4 apylinkės) ir Utenos rajonui (4 apylinkės).

|-
| 1923 || 159 || 5504 || 1125 || ||
|-
| 1949-01-01  || 143 || || || 8 apylinkės  ||
|}

Suskirstymas

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1898 || Juknėnai || Motiejus Miškinis, literatūrologas, vertėjas || 1974
|-
| 1902 || Šavašai || Mečislovas Kviklys, pedagogas || 1942
|-
| 1906 || Garniai || Jonas Kova-Kovalskis, architektas || 1977
|-
| 1908 || Šavašai || Vladas Kviklys, gydytojas || 1985
|-
| 1913 || Zastronas || Bronius Kviklys, žurnalistas || 1990
|-
| 1920 || Krūminiai || Leonas Gineitis, literatūrologas, filosofas || 2004
|-
| 1928 || Gutaučiai || Vladas Kazlauskas, sportininkas || 2013
|-
| 1936 || Duobiai || Algirdas Antanas Baliulis, istorikas ||
|-
| 1937 || Pikčiūnai || Algimantas Jonas Bikelis, matematikas ||
|-
| 1937 || Bajoriškiai || Jonas Galvydis, agronomas ||
|-
| 1950 || Krūminiai || Danutė Gražienė, grafikė ||
|}

Šaltiniai 

Utenos apskrities valsčiai
Balniai

Netoliese yra ir kaimas Balniai II.

Balniai (iki 2017 m. Balniai I) – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, Jurbarkų seniūnijoje, 4 km į šiaurę nuo Žindaičių, tarp Vidaujos ir Trumpės upių – kairiajame Vidaujos ir dešiniajame Trumpės krantuose, prie krašto kelio .

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Antanas Balašaitis gimė 1931 m. balandžio 15 d. Balniuose, Jurbarko rajone. 1952 m. baigė Klaipėdos mokytojų kursus, 1956 – Vilniaus pedagoginį institutą. 1957–60 m. Lietuvių kalbos ir literatūros instituto aspirantas, 1960–85 – mokslinis bendradarbis. Nuo 1985 m. dirbo Mokslo ir enciklopedijų leidykloje, 1985–91 m. Filologijos redakcijos vedėjas. A. Balašaitis 1961 metais apgynė disertaciją „Lietuvių kalbotyros terminų istorija“. Drauge su kitais rašė „Lietuvių kalbos žodyno“ VIII–XII t. tekstą, redagavo XI–XIV t. tekstą.Vadovavo žodžių rinkimo ekspedicijoms, užrašė apie 20 000 žodžių. Parašė mokslo populiarinimo knygelę apie žodyno istoriją „Žodžiai ir žodynai“ (1984). 1972–89 m. drauge su kitais redagavo „Mūsų kalbą“. Paskelbė straipsnių kalbos kultūros klausimais, populiarino lietuvių kalbotyros veikalus, redagavo ne vieną žodyną, žinyną „JAV lietuviai“ (I tomas išėjo 1998 m.).
 Juozas Kazys Beleckas (1905-1942) – Lietuvos žurnalistas, literatas.

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Eržvilko valsčius

Eržvilko valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Eržvilkas.

Istorija 

Valsčius minimas nuo 1745 m., priklausė Žemaičių vyskupijai. Carmečiu įkurtas 1861 m. 1948–1949 m. valsčiuje veikė Lietuvos partizanų Kęstučio apygardos štabas, ėjo laikraštėlis „Laisvės varpas“.

Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Jurbarko rajonui (4 apylinkės) ir Skaudvilės rajonui (7 apylinkės).

|-
| 1923 m. || 263 || 7491 || 1472 || ||
|-
| 1949-01-01  || 265 || || || 11 apylinkių 
|}

Suskirstymas

Gyventojai

Tautinė sudėtis 

1923 m. gyveno 7491 žmogus:

 Lietuviai – 95,6% (7162);
 Žydai – 2,96% (222);
 Vokiečiai – 0,68% (51);
 Lenkai – 0,51% (38);
 Kiti – 0,24% (18).

Žymūs žmonės 

|-
| 1885 || Kulvertiškiai || Mikas Gedgaudas, karininkas || 1942
|-
| 1890 || Daugėliai || Kazys Sleževičius, mokslininkas, pedagogas || 1953
|-
| 1905 || Balniai || Juozas Kazys Beleckas, žurnalistas || 1942
|-
| 1926 || Taučeliai || Antanas Juozas Gendrolis, farmakologas ||
|-
| 1932 || Rimšai || Jonas Pranas Banys, matematikas || 2016
|-
| 1935 || Naujininkai || Algirdas Antanas Lauraitis, karininkas ||
|-
| 1937 || Butkiškiai || Stanislovas Algimantas Martišius, ekonomistas || 2022
|-
| 1938 || Pašaltuonys || Edmundas Gendrolis, filosofas, antropologas || 1994
|}

Šaltiniai 

LDK valsčiai
Jurbarko apskrities valsčiai
Raseinių apskrities valsčiai
Tauragės apskrities valsčiai
Laukagaliai (Vadokliai)

Laukagaliai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Vadoklių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Klebonai (Panevėžys)

Klebonai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Vadoklių, prie Obels upelio. Ties kaimu kertasi keliai  ir .

Veikia kooperatyvas „Agrosandas“, anksčiau veikė bendrovė „Bioinvesta“

Gyventojai

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Zakopanė

Zakopanė – miestas pietų Lenkijoje, Mažosios Lenkijos vaivadijoje. Tatrų apskrities centras.

Geografinė padėtis 
Zakopanė įsikūrusi Podhalės regiono pietuose, ilgame slėnyje vakarų Tatrų kalnuose, prie Gubaluvkos kalno (). Tai Lenkijos slidinėjimo centras. Į Zakopanę žiemą suvažiuoja daug turistų. Miestas tituluojamas Lenkijos žiemos sostine. Čia yra ir kalnų slidinėjimo kurortai Kasprowy Wierch, Nosal ir Gubałówka. 

Tai aukščiausiai virš jūros lygio esantis Lenkijos miestas – jis yra maždaug kilometro aukštyje. Didžiausi Lenkijos kalnai (iki 2499 m) iš dalies yra Zakopanės savivaldybės ribose. Aukščiausias kalnas Zakopanės teritorijoje yra Švinica (2301 m). Miesto centras (Krupowki ir Kosciuszko gatvių sankryža) yra 838 m virš jūros lygio aukštyje. Pietuose su miestu ribojasi Aukštųjų Tatrų nacionalinis parkas. Virš miesto yra keturi Zakopanės kalnai - Nosalas, Gievontas ir Kasprovy Vierch į pietus nuo centro Vakarų Tatruose ir Gubaluvka į šiaurę nuo centro Pogórze Gubałowskie kalnuose. Į pastarasias dvi viršūnes veda lynų keliai.

Zakopanės plotas yra 84,35 km², iš jų 31 % naudojama žemės ūkiui, o 57 % ploto užima miškai. Pats miestas užima 17,89 % ploto.

Su Zakopane ribojasi Bukovina Tatržanska rytuose, Košcielisko vakaruose ir Poroninas šiaurėje. Per pagrindinę Tatrų grandinę Zakopanė ribojasi su Slovakija pietuose.

Klimatas 

Dėl savo padėties aukštai virš jūros lygio Zakopanei būdingos žemesnės temperatūros ir žymiai gausesni krituliai, ypač snygis, nei vietovėse lygumose ar pietinėje Tatrų pusėje. Vėjai, atnešantys drėgnas oro mases bei gausius kritulius (lietų ir sniegą) šiaurinėje ir vakarinėje Tatrų pusėje, pučia daugiausia iš šiaurės ir šiaurės vakarų žiemą. Jie vadinami "Orawski" vardu. Sausi ir šilti pietų vėjai kaip fenas pučia per pagrindinę Tatrų grandinę rudenį ir pavasarį. Jie vadinami "Halny" vardu. Žiema Zakopanės mieste trunka nuo lapkričio iki kovo pabaigos. Šilčiausias mėnuo paprastai yra liepa, o šalčiausias - vasaris.

Sportas 
Zakopanėje vyksta kalnų slidinėjimo, biatlono ir Šuolių su slidėmis Pasaulio taurės varžybos.

Turizmas 
Zakopanėje yra kalnų slidinėjimo bei pasivaikščiojimo po kalnus trasos. Zakopanėje gaminami vietiniai sūriai iš avių pieno. Zakopanės architektūros vyraujantis stilius kalnų eglės formos stilizuoti namai yra sukurti lietuvių architekto Stanislovo Vitkevičiaus ir vėliau tobulinti jo sūnaus.

Galerija 

Lenkijos miestai
Lenkijos kurortai
Novodevičės kapinės

Novodevičės kapinės () – viena iš garsiausių mirusiųjų laidojimo vietų Maskvoje, miesto pietvakarinėje dalyje, šalia UNESCO saugojamo vienuolyno.

Pirmieji (XVI a.) čia laidoti Novodevičės vienuolyno dvasininkai. XIX a. pabaigoje kapinės praplėstos, čia pradėti laidoti pirkliai, rašytojai, muzikantai, mokslininkai. Nauji sklypai suformuoti 1949 ir 1970 m. 

Šiuo metu Novodevičės kapinės išsidėsčiusios keturiose teritorijose, užimančiose 7,5 ha. Iš viso čia palaidota 26 000 žmonių, XX a. viduryje pastatytame kolumbariume yra virš 7 000 urnų. 

Šiose kapinėse palaidoti rašytojai Nikolajus Gogolis, Michailas Bulgakovas, Julianas Semionovas, poetas Vladimiras Majakovskis, dainininkai Fiodoras Šaliapinas, Markas Bernesas, Leonidas Utiosovas, režisieriai Sergejus Eizenšteinas, Michailas Romas, Ivanas Pyrjevas, Sergejus Bondarčiukas, Sergejus Gerasimovas, kompozitoriai Sergejus Prokofjevas, Dmitrijus Šostakovičius, muzikantai Sviatoslavas Richteris, Mstislavas Rostropovičius, aktoriai Jurijus Nikulinas, Jevgenijus Jevstignejevas, Olegas Jankovskis, Inokentijus Smoktunovskis, Michailas Uljanovas, Vasilijus Lanovojus, Vladimiras Menšovas, aviakonstruktorius Andrejus Tupolevas, lakūnas Aleksejus Maresjevas, generolas Ivanas Černiachovskis, politiniai veikėjai Lazaris Kaganovičius, Anastasas Mikojanas, Viačeslavas Molotovas, Andrejus Gromyka, antroji J. Stalino žmona N. Alilujeva, Raisa Gorbačiova. Lietuvių kilmės generolas majoras Jonas Blaževičius.

Šiose kapinėse palaidoti buvę TSRS ir Rusijos vadovai Nikita Chruščiovas bei Borisas Jelcinas.

Šiose kapinėse yra palaidotas chemikas Valerijus Legasovas.

Daugelis antkapių – originalūs meno kūriniai. Novodevičės kapines daugelis turistinių firmų įtraukusios į lankomų vietų sąrašą.

Žymių žmonių antkapiai

Taip pat skaitykite 
 Trojekurovo kapinės

Novodevičės kapinės
Kapinės
Utenos valsčius

Utenos valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Utena.

Istorija 

Valsčius minimas nuo 1510 m., kai priklausė Vilniaus pavietui. Caro laikais įkurtas 1864 m. 1947 m. dalis teritorijos perduota naujam Skudutiškio valsčiui. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Utenos rajonui (9 apylinkės).

|-
| 1923 || 308 || 14 881 || 3063 || ||
|-
| 1949-01-01  || 226 || || || 9 apylinkės  ||
|}

Suskirstymas

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1878 || Puodžiai || Antanas Jasūdis, aktorius mėgėjas || 1963
|-
| 1883 || || Elena Baronienė, pedagogė || 1961
|-
| 1895 || Antakalniai || Balys Matulionis, gydytojas || 1974
|-
| 1900 || Juškėnai || Jonas Dikinis, aktorius || 1978
|-
| 1906 || Grybeliai || Adolfas Šapoka, istorikas || 1961
|-
| 1907 || Ampolis || Leonas Katinas, tapytojas || 1984
|-
| 1910 || Ažudvariai || Antanas Liuima, teologas jėzuitas || 2000
|-
| 1936 || Dičiūnai || Gintautas Grigas, informatikas || 
|-
| 1942 || Puodžiai || Jonas Bareišis, inžinierius mechanikas ||
|-
| 1944 || Vijeikiai || Vitas Antanas Kelevišius, karininkas ||
|}

Šaltiniai 

 XIX a. Utenos valsčiaus turgus. Riedėjo diližanai: fotoalbumas (sud. Vida Navikienė). - Utena: Utenos kraštotyros muziejus, 2007. - 80 p.: iliustr. - ISBN 978-9955-9815-2-7

LDK valsčiai
Ukmergės apskrities valsčiai
Utenos apskrities valsčiai
Vilniaus apskrities valsčiai
Padovinio valsčius

Padovinio valsčius (; ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje. Centras – Padovinys.

Istorija

Valsčius buvo įkurtas XIX a. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Kalvarijos apskričiai.

|-
| 1923 || 146 || 2896 || 497 || ||
|}

Tautinė sudėtis

1923 m. gyveno 2 896 žmonės:

 Lietuviai - 97,89% (2835);
 Vokiečiai - 1,96% (57);
 Kiti - 0,1% (4).

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1850 || Vidgirėliai || Antanas Varnagiris, kunigas, gydytojas || 1918
|-
| 1872 || Putriškiai || Andrius Bulota (1872), teisininkas, publicistas || 1941
|-
| 1877 || Panausupys || Juozas Ambraziejus (1877), spaudos darbuotojas || 1959
|-
| 1892 || Daukšiai || Juozas Lazauskas (1892), pedagogas, publicistas || 1970
|-
| 1900 || Geležiniai || Sergijus Staniškis, karininkas, partizanas || 1953
|-
| 1907 || Putriškiai || Andrius Bulota (1907), teisininkas || 1974
|-
| 1918 || Putriškiai || Juozas Bulota, žurnalistas, rašytojas || 1994
|-
| 1923 || Putriškiai || Jonas Bulota, žurnalistas, pedagogas || 2004
|}

Šaltiniai

 Aruodai.lt (gyvenvietės)

Marijampolės apskrities valsčiai
Kalvarijos apskrities valsčiai
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Anitava

Anitava – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 1 km nuo Vadoklių. Yra išlikę dvaro griuvėsiai.

Gyventojai

Žymūs žmonės 

Vaidotas Antanaitis - Lietuvos miškininkas, politinis veikėjas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Šišapangma

Šišapangma - keturioliktas pagal aukštį pasaulio kalnas. Kalnas yra Tibete, priklauso Himalajų kalnynui. Kalno aukštis - 8027 m.

Nors Šišapangma yra žemiausias iš keturiolikos aukštesnių nei 8000 m kalnų, į jį pirmą kartą įkopta vėliau nei į bet kurią kitą šios grupės viršūnę. Pirmieji tai 1964 m. gegužės 2 d. padarė Kinijos alpinistai. Pirmuoju lietuviu įkopusiu į Šišapangmą 2004 m. tapo Mindaugas Leskauskas.

Himalajai
Tibeto kalnai
Mičigano universitetas

Mičigano universitetas () UM – JAV universitetas Anarbore, seniausias Mičigano valstijos ir vienas garsiausių JAV universitetų. 41 040 studentų, 6240 dėstytojų (2008 m.).

Istorija 
Mičigano universitetas įsteigtas 1817 m. Detroite. 1837 m. perkeltas į Anarborą. Vienas pirmųjų JAV universitetų, kuriame nuo 1870 m. galėjo studijuoti moterys.

Struktūra 
 Meno ir dizaino mokykla
 Stiveno Roso verslo mokykla
 Odontologijos mokykla
 Edukologijos mokykla
 Rakhamo doktorantūros mokykla
 Informacijos mokykla
 Teisės mokykla
 Medicinos mokykla
 Muzikos, teatro ir šokio mokykla
 Gamtos išteklių ir aplinkos mokykla
 Slaugos mokykla
 Sveikatos apsaugos mokykla
 Džeraldo Fordo viešosios politikos mokykla
 Alfredo Taubmano architektūros ir miestų planavimo koledžas
 Inžinerinis koledžas
 Literatūros, mokslų ir menų koledžas
 Farmacijos koledžas
 Kineziologijos ir Karininkų rengimo skyriai

 Mičigano–Flinto universitetas (University of Michigan–Flint), įkurtas 1956 m.:
 Menų ir mokslų koledžas
 Edukologijos ir socialinio darbo, Slaugos profesijų ir studijų, Vadybos mokykla

 Mičigano–Dyrborno universitetas (University of Michigan–Dearborn), įkurtas 1959 m.:
 Menų, mokslų ir literatūros koledžas
 Inžinerijos ir informatikos koledžas
 Edukologijos mokykla
 Vadybos mokykla

 19 bibliotekų (2008 m. fonduose buvo 8,27 mln. tomų)
 3 universitetinės ligoninės
 Detroito observatorija, įkurta 1854 m.
 Gamtos istorijos muziejus, įkurtas 1878 m.
 F. V. Kelsio archeologijos muziejus, įkurtas 1880 m.
 Zoologijos muziejus, įkurtas 1882 m.
 Paleontologijos muziejus, įkurtas 1882 m.
 Antropologijos muziejus, įkurtas 1922 m.
 Meno muziejus, įkurtas1946]] m.
 Stomatologijos muziejus, įkurtas 1991 m.
 Botanikos sodas, įkurtas 1907 m.
 Herbariumas, įkurtas 1921 m.
 V. Robinso galerija
 J. P. Sluserio galerija
 Mičigano universiteto futbolo stadionas, didžiausias JAV, 107 501 vieta

Universitetas leidžia „Michigan Quarterly Review“, „Research News“, „Astronomical Notices“, „University of Michigan Papers on Paleontology“, „Michigan Telecommunications and Technology Law Review“ ir kitus leidinius.

Asmenybės 
Mičigano universiteto 7 mokslininkai yra gavę Nobelio premiją.

Universitete studijavo Haičio diktatorius Fransua Diuvaljė, JAV prezidentas Džeraldas Fordas, dramaturgas Arturas Mileris

Lietuviai 
Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę su Mičigano universitetu bendradarbiauja Kauno technologijos universitetas, Šiaulių universitetas, Vytauto Didžiojo universitetas, Lietuvos mokslo taryba

Universitete dirbo
Linas Bieliauskas, Antanas Grina, Romualdas Kriaučiūnas, Juozas Mockaitis

Universitete studijavo
Jonas Genys, Romas Kilikauskas, Arvydas Kliorė, Jonas Kuprionis,

Šaltiniai 

JAV universitetai
Diudelanžas

Diudelanžas (; ; ) – Liuksemburgo miestas, esantis šalies pietuose, prie sienos su Prancūzija. Pramonės, ypač plieno centras. Ant Šv. Jono kalno išlikusios viduramžių pilies liekanos.

Istorija

Miestas išaugo apie 1900 m. iš 3 kaimų.

Sportas

Futbolas 
 F91 Diddeleng – futbolo klubas;
 Namų rungtynes žaidžia Stade Jos Nosbaum stadione, kurio talpa – 2 558 žiūrovai.
 Stade Dudelange – buvęs futbolo klubas;
 US Dudelange – buvęs futbolo klubas.

Išnašos

Nuorodos 
 Oficialifutbolo  klubo svetainė

Liuksemburgo miestai
Damotas

Damotas (senovės pietų arabų kalba: DʿMT ) – istorinė Senovės Jemeno valstybė, buvusi dabartinės Eritrėjos ir šiaurinės Etiopijos teritorijoje (Etiopijos civilizacijos kultūriniuose Mereb Melašo ir Tigrajaus regionuose). Tai buvo vienintelė Jemeno civilizacijos įtakota valstybė, buvusi ne Pietinėje Arabijoje, o Afrikos žemyne, no kitų Jemeno valstybių atskirta Raudonosios jūros. Svarbiausias valstybės uostas buvo Adulis, o sostinė buvo Jeha.

Damoto tauta buvo proto-etiopai.

Istorija 

Damoto atsiradimui įtakos turėjo Ausano, o vėliau Saabos kolonistai I tūkst. pr. m. e. pirmoje pusėje kolonizavę šį kraštą. Jie iš Azijos atnešė pažangesnę kultūrą. Nėra vieningai sutariama, kiek valstybės atsiradimui reikšmės turėjo vietinis proto-etiopinis substratas. Vieni laiko damoto tautą proto-etiopų ir saabėjų mišiniu, o kiti - saabos kultūros įtakotais proto-etiopais.

Damoto sostinė greičiausiai buvo Jeha, kurios pirmieji statiniai datuojami VIII a. pr. m. e. Joje pastatyta saabėjų stiliaus Didžioji šventykla. 

Atokesnė padėtis kitų Jemeno valstybių atžvilgiu nulėmė tai, kad Damotas niekada nebuvo užkariautas ir vystėsi savarankiškai. Bet jo kultūra ir politika tikriausiai vystėsi labai priklausoma nuo Saabos. V a. pr. m. e., Pietų Arabijoje nunykus Saabai, Damotas irgi nusilpo, o jo vietoje susikūrė daug smulkių valstybėlių. 

Prieš mūsų eros pradžią tame pačiame regione susiformavo Aksumo imperija, tačiau nėra iki galo aišku, kokie jo santykiai su senesniu Damotu.

Valdovai 

Keturių žinomų valdovų sąrašas VII a. pr. m. e.
 Wʿrn Ḥywt (apie 700 m. pr. m. e.) – gyveno tuo pat metu, kaip ir Saabos Kariba-il Vataras
 Rdʿm - tituluotas mukaribu
 Rbḥ - tituluotas YGʿḎ tautos karaliumi (Ṣrʿn), Damoto ir Saabos mukaribu
 Lmn - tituluotas YGʿḎ tautos karaliumi (Ṣrʿn), Damoto ir Saabos mukaribu

Nuorodos 
 Jemeno ir Etiopijos senovės ryšiai

Senovės Jemenas
Aksumo imperija