joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Juozas Giedraitis (1892)

Juozas Giedraitis (1892 m. balandžio 13 d. Kybartai – 1967 m. liepos 25 d. Hamiltonas, Kanada) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas leitenantas.

Biografija 
Kilęs iš kunigaikščių Giedraičių giminės. Ketverius mokėsi Seinų kunigų seminarijoje, iš kurios buvo pašalintas už dalyvavimą lietuviškoje veikloje. Pirmojo pasaulinio karo dalyvis, Rusijos imperijos kariuomenės štabskapitonas.

1919 m. sausio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. Iš pradžių tarnavo Seinų komendantūroje, 1919 m. kovo mėn. – 1924 m. ir 1927–1929 m. tarnavo daugiausia artilerijos daliniuose. 1919 m. pasižymėjo per nepriklausomybės kovas su Raudonąja armija ties Daugpiliu, 1920 m. kovose su Lenkijos kariuomenės daliniais prie Suvalkų, Giedraičių mūšio dalyvis. 1921–1924 m. baterijos vadas.

1922 m. spalio mėn. baigė Aukštuosius karininkų kursus. 1927–1929 m. Trečiojo artilerijos pulko vado padėjėjas (pavaduotojas). 1928 m. pulkininkas leitenantas. 1929–1940 m. paeiliui Vilkaviškio, Raseinių, Rokiškio, Šakių apskričių viršininkas.

1940 m. birželio mėn. TSRS okupavus Lietuvą, iš pareigų atleistas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, gyveno Liubeke, 1948 m. persikėlė į Kanadą, apsigyveno Hamiltone. Kanados lietuvių bendruomenės veikėjas.

Įvertinimas 
 1919 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas
 1920 m. Vyčio kryžiaus 4 laipsnio ordinas
 1929 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas
 1938 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai 

Juozas
Rusijos imperijos karininkai
Lietuvos pulkininkai leitenantai
Kanados lietuvių bendruomenės veikėjai
WNBA

WNBA () – JAV moterų krepšinio lyga, įkurta 1996 m.

Struktūra 

WNBA dabar žaidžia 14 komandų, padalintų į 2 pogrupius po 7 komandas. Reguliarusis sezonas prasideda nuo kovo ir tęsiasi iki rugpjūčio. Kiekviena komanda savo konferencijoje sužaidžia 3 rungtynes. Tada kiekviena komanda žaidžia su kitos konferencijos komandomis du kartus vieną kartą namuose ir išvykoje. Keturios komandos iš kiekvienos konferencijos patenka į atkrintamąsias varžybas.

Visų žvaigždžių rungtynės vyksta liepos mėn. viduryje, savaitgalį. Rungtynės vyksta kasmet, viename iš WNBA komandų mieste. Rungtynėse susitinka Rytų ir Vakarų rinktinės.

Atkrintamosios rungtynės vyksta Rugpjūtį ir anksti Rugsėjį. Kiekviena konferencija turi du pusfinalius, kuriame susitinka geriausius sezono rezultatus turinčios komandos 1 vietos ir 4 vietos, bei 2 ir 3 vietos. Laimėjusios komandos patenka į WNBA finalus.

Taisyklės 

 WNBA lygos kamuolys yra 2,54 cm mažesnis nei NBA.
 Kamuolio persivarymui per vidurio liniją yra skirta 8 sekundės.

2019 m. Komandos 

Rytų konferencija

 Atlanta "Dream"
 Chicago "Sky"
 Connecticut "Sun"
 Indiana "Fever"
 New York "Liberty"
 Washington "Mystics"

Vakarų konferencija

 Dallas "Wings"
 Las Vegas "Aces"
 Los Angeles "Sparks"
 Minnesota "Lynx"
 Phoenix "Mercury"
 Seattle "Storm"

Lygos laimėtojai 

 1997 m. Houston Comets
 1998 m. Houston Comets
 1999 m. Houston Comets
 2000 m. Houston Comets
 2001 m. Los Angeles Sparks
 2002 m. Los Angeles Sparks
 2003 m. Detroit Shock
 2004 m. Seattle Storm
 2005 m. Sacramento Monarchs
 2006 m. Detroit Shock
 2007 m. Phoenix Mercury
 2008 m. Detroit Shock
 2009 m. Phoenix Mercury
 2010 m. Seattle Storm
 2011 m. Minnesota Lynx
 2012 m. Indiana Fever
 2013 m. Minnesota Lynx
 2014 m. Phoenix Mercury
 2015 m. Minnesota Lynx
 2016 m. Los Angeles Sparks
 2017 m. Minnesota Lynx
 2018 m. Seattle Storm
 2019 m. Washington Mystics
 2020 m. Seattle Storm
 2021 m. Chicago Sky

Nuorodos 

 Oficialus lygos puslapis
 WNBA taisyklių palyginimas su NBA ir NCAA

Moterų krepšinio lygos
Petras Gužas

Petras Gužas (1892 m. spalio 15 d. Kreipšiai, Skapiškio valsčius, Zarasų apskritis – 1945 m. sausio 29 d. Rokiškis) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas leitenantas.

Biografija 
Nuo 1915 m. Rusijos imperijos kariuomenės karo valdininkas. 1917 m. suvažiavime Smolenske išrinktas lietuvių pulkų kūrimo Rusijoje komisijos pirmininku. Nuo 1918 m. gruodžio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919 m. sausio 1 d. dalyvavo pirmąkart iškeliant Lietuvos vėliavą Gedimino pilyje Vilniuje. Nepriklausomybės kovų 1919 m. gruodžio mėn. – 1920 m. sausio mėn. su Raudonaja armija ir 1920 m. sausio 11 d. Lenkijos kariuomenės daliniais dalyvis.

1922 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus, 1924 m. baigė Aukštuosius kooperacijos kursus, 1928 m. baigė Lietuvos universiteto Teisių fakultetą.

Nuo 1924 m. sausio mėn. tarnavo Pirmajame husarų pulke, nuo 1924 m. gruodžio mėn. 2-ojo eskadrono vadas. 1927 m. kovo mėn. – 1930 m. vasario mėn. tarnavo Kariuomenės teisme. 1930 m. pulkininkas leitenantas, išėjo į atsargą. Nuo 1930 m. advokatas Kaune. 1931–1940 m. Lietuvos kariuomenės kūrėjų-savanorių sąjungos pirmininkas. 1940 m. pasitraukė į Vokietiją, 1943 m. grįžo į Lietuvą, mokytojavo Rokiškyje.

Įvertinimas 
 1921 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas
 1936 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas
 1938 m. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai 

Lietuvos pulkininkai leitenantai
Pranas Gudynas (1900)

Pranas Gudynas (1900 m. sausio 12 d. Mauručiuose, Veiverių valsčius – 1929 m. gegužės 6 d. Kaune) – Lietuvos karinis veikėjas, kapitonas (1929 m., po mirties).

Biografija 
1919 m. baigė Veiverių mokytojų seminariją, 1921 m. gruodžio 18 d. – Kauno karo mokyklą. Paskirtas į Aštuntąjį pėstininkų pulką. 1923 m. dalyvavo Klaipėdos krašto sukilime, 1-ojo Klaipėdos krašto savanorių pulko kuopos vadas. 1924 m. sausio mėn. perkeltas į Autobatalioną.

Nuo 1924 m. studijavo Lietuvos universiteto Teisių fakultete, nuo 1925 m. dirbo Kariuomenės teisme. Nuo 1926 m. rugsėjo mėn. Karo aviacijos oro žvalgas. 1927 m. liepos mėn. baigė Aukštųjų karininkų kursų aviacijos skyrių, paskirtas 4-osios oro eskadrilės lakūnu. Aktyvus 1926 m. gruodžio 17 d. perversmo dalyvis. Nuo 1927 m. pradžios ministro pirmininko Augustino Voldemaro adjutantas.  Slaptos organizacijos  Tautinė Apsauga Geležinis Vilkas štabo narys.   

1929 m. gegužės 6 d. 20 val. 20 min. žuvo užstodamas kūnu A. Voldemarą per pasikėsinimą prie Valstybinio teatro Kaune.  Palaidotas Veiverių kapinėse.

Kita 
P. Gudynas išgirdo verkiantį vaiką. Parsinešė jį į savo namus, tėvai užaugino. Taip atsirado antras Pranas Gudynas (1919–1979), muziejininkas, dailėtyrininkas, restauratorius, tapytojas, buvęs Dailės muziejaus direktorius.

Įvertinimas 
 1928 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas
 1929 m. gegužės 8 d. Vyčio kryžiaus 3 laipsnio ordinas (po mirties)

Atminimo įamžinimas 
 1929 m. žūties vietoje prie Valstybės teatro durų (dab. Kauno valstybinis muzikinis teatras), grindinyje įmūryta atminimo plokštė su įrašu: „Šioje vietoje 1929.V.6 žuvo kapitonas Pranas Gudynas, lydėdamas ministerį pirmininką“. Plokštė yra dingusi.
 1934 m. jo vardu Kaune pavadinta gatvė. Prieš Antrąjį pasaulinį karą viena centrinių gatvių Kaišiadoryse (dab. Gedimino g.) vadinosi jo vardu.
 1937 m. pastatyti šaulių namai Veiveriuose pavadinti P. Gudyno vardu.
 1991 m. viena iš Aleksoto mikrorajono gatvių pavadinta P. Gudyno vardu. 
 2011 m. gegužės 6 d. Kauno miesto sode, prie Muzikinio teatro, atidengta atminimo lenta (aut. Balys Gudas).

Šaltiniai 

Lietuvos karo šauliai
Lietuvos kapitonai
Lietuvos karo lakūnai
Voldemarininkai
Portugesa (kalnas)

Portugesa (, ) – Andų viršukalnė Peru, Ajakučo departamente. Aukštis 5167 m.

Peru kalnai
Viktoras Giedrys

Viktoras Giedrys (1894 m. kovo 24 d. Kybartų kaime, Kybartų valsčiuje,  Vilkaviškio apskrityje – 1955 m. kovo 14 d. Vilniuje) – Lietuvos karinis veikėjas, brigados generolas.

Biografija 

1913 m. baigė Veiverių mokytojų seminariją, 1913–1916 m. mokytojavo. 1916 m. mobilizuotas į Rusijos kariuomenę. 1916 m. Poltavoje baigė evakuotą Vilniaus karo mokyklą. Pirmojo pasaulinio karo dalyvis, 1917 m. sužeistas ir kontūzytas.

1919 m. vasario mėn. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę. Nuo 1920 m. vasario mėn. 1-ojo atsargos bataliono kuopos vadas. 1919 m. rugpjūčio mėn. – 1920 m. gruodžio mėn. dalyvavo karo veiksmuose su Lenkijos kariuomenės daliniais. 1920–1924 m. bataliono vadas. 1922 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus. 1924–1926 m. tarnavo 3-osios karo apygardos štabe, Vyriausiajame kariuomenės štabe. 1927–1932 m. Ketvirtojo pėstininkų pulko vadas. 1930 m. baigė Aukštesniųjų kariuomenės viršininkų kursus, 1934 m. baigė Vytauto Didžiojo karininkų kursų Generalinio štabo skyrių. Nuo 1934 m. gegužės mėn. Pirmosios pėstininkų divizijos štabo viršininkas, nuo 1935 m. liepos mėn. Trečiojo pėstininkų pulko vadas, ėjo divizijos vado pareigas. 1939 m. brigados generolas. 1939 m. balandžio mėn. paskirtas pėstininkų inspektoriumi.

TSRS okupavus Lietuvą nuo 1940 m. liepos mėn. Liaudies kariuomenės pėstininkų inspektorius. 1940 m. rugpjūčio mėn. paleistas į dimisiją.

Įvertinimas 
 1927 m. 2 rūšies Vyčio kryžiaus 3 laipsnio ordinas
 1928 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas
 1930 m. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai 

Lietuvos generolai
Jonas Gricius (1884)

Jonas Gricius (1884 m. rugpjūčio 27 d. Rimšiai, Papilės valsčius – 1963 m. lapkričio 12 d. Kaunas) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas leitenantas.

Biografija 

1913 m. baigė Sankt Peterburgo universiteto Fizikos ir matematikos fakultetą ir buvo pašauktas į Rusijos kariuomenę. Pirmojo pasaulinio karo dalyvis. 1915 m. baigė Irkutsko karo mokyklą. 1918 m. grįžo į Lietuvą.

Nuo 1919 m. balandžio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. Nuo 1919 m. rugpjūčio mėn. Trečiojo pėstininkų pulko štabo viršininkas, nuo 1919 m. lapkričio mėn. bataliono vadas, nuo 1920 m. gegužės mėn. pulko vado padėjėjas (pavaduotojas), ėjo pulko vado pareigas. Dalyvavo kovose su Sovietinės Rusijos, Lenkijos kariuomenės daliniais. 1921 m. birželio mėn. paskirtas Trečiosios pėstininkų divizijos štabo viršininku, nuo 1921 m. rugpjūčio mėn. Generalinio štabo viršininko pirmasis padėjėjas. 1925 m. pulkininkas leitenantas. 1925 m. gegužės mėn. – 1926 m. rugpjūčio mėn. 3-osios karo apygardos viršininkas. 1922 m. spalio mėn. – 1923 m. lapkričio mėn., 1924 m. kovo – gegužės mėn. ir 1925 m. rugsėjo – spalio mėn. ėjo Vyriausiojo štabo viršininko pareigas. Prisidėjo prie Lietuvos kariuomenės kūrimo, Klaipėdos krašto išvadavimo. Nuo 1926 m. rugpjūčio mėn. Vyriausiojo štabo Administracinės valdybos viršininkas. Per 1926 m. gruodžio 17 d. valstybės perversmą nuo pareigų nušalintas. Nuo 1927 m. sausio 2 d. ypatingų reikalų karininkas prie Krašto apsaugos ministro. Nuo 1927 m. vasario mėn. atsargos karininkas. 1927–1928 ir 1937–1955 banko tarnautojas Kaune, 1928–1936 m. – Šakiuose.

Įvertinimas 
 1920 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas
 1926 m. II rūšies Vyčio kryžiaus 1 laipsnio ordinas

Šaltiniai 

Lietuvos pulkininkai leitenantai
Juozas Grigaitis

Juozas Grigaitis (1881 m. vasario 28 d. Paraišupys, Javaravo valsčius – 1947 m. sausio 19 d. Dorothy, Niu Džersio valstija) – teisininkas, teisėjas; karinis veikėjas, administracijos generolas leitenantas.

Biografija 
Juozas Grigaitis, 1904 m. baigęs Maskvos universitetą stojo į Rusijos kariuomenę, tarnavo leibgvardijos Suomijos pulke, nuo 1906 m. – Karo intendantūroje Vilniuje ir Vitebske. 1917 m. dalyvavo Rusijos lietuvių seime Petrograde, Vitebsko įgulos lietuvių karių organizacijos veikloje.

1919 m. gegužės mėn. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę, Tiekimo skyriaus viršininko, kariuomenės intendanto padėjėjas. 1920 m. rugsėjo mėn. – 1922 m. dirbo Krašto apsaugos ministerijoje. 1921 m. balandžio mėn. – 1923 m. spalio mėn. dėstė Aukštuosiuose karininkų kursuose. Nuo 1922 m. sausio mėn. Kariuomenės teismo valstybės gynėjo padėjėjas. 1923 m. spalio mėn. – 1926 m. spalio mėn. Kariuomenės teismo nuolatinis narys, ėjo teismo pirmininko pareigas. 1926 m. generolas leitenantas. 1927–1933 m. Kauno apygardos teismo pirmininkas, Lietuvos Vyriausiojo Tribunolo teisėjas (1933–1940 m.).

Juozas Grigaitis buvo vienas Lietuvos teisininkų draugijos steigėjų, jos valdybos sekretorius. 1941–1944 m. Apeliacinių rūmų teisėjas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1946 m. išvyko į JAV.

Juozas Grigaitis buvo vedęs; žmona Vladislava Grigaitienė.

Apdovanojimai 
 1928 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas.

Šaltiniai 

Lietuvos generolai
Vyriausiojo Tribunolo teisėjai
Lietuvos teismų pirmininkai
Ginkluotųjų pajėgų teisininkai
Kazys Gudelis

Kazys Gudelis (1896 m. kovo 10 d. Grąžteliuose, Vaškų valsčius – 1963 m. kovo 3 d. Kaune) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija 
1919 m. liepos mėn. baigė Kauno karo mokyklą, tarnavo Pirmajame raitelių pulke. 1920 m. liepos-gruodžio mėn. dalyvavo kovojant su Lenkijos kariuomenės daliniais.

1923 m. spalio mėn. baigė Aukštuosius karininkų kursus. Nuo 1927 m. kovo mėn. pulko vado padėjėjas (pavaduotojas). 1931 m. rugpjūčio mėn. baigė Aukštesniųjų karininkų kursus. Nuo 1932 m. spalio mėn. Antrojo ulonų pulko vado padėjėjas, nuo 1939 m. gegužės mėn. Kavalerijos štabo 1-ojo skyriaus viršininkas, nuo 1940 m. gegužės mėn. Antrojo ulonų pulko vadas. 1940 m. pulkininkas.

SSRS okupavus Lietuvą ir likviduojant Lietuvos kariuomenę nuo 1940 m. rugsėjo mėn. Raudonosios armijos 29-ojo šaulių teritorinio korpuso 26-ojo kavalerijos pulko vadas. 1941 m. birželio mėn. išsiųstas į tobulinimosi kursus Maskvoje. Per SSRS–Vokietijos karą 1942-1943 m. Raudonosios armijos 16-osios lietuviškosios divizijos vado Felikso Baltušio-Žemaičio pavaduotojas - užnugario tarnybos viršininkas. Po karo dirbo Kauno universiteto ir Kauno politechnikos instituto karinėse katedrose.  1956 m. paleistas į atsargą.

Įvertinimas 
 1927 m. II rūšies Vyties kryžiaus 3 laipsnio ordinas
 1935 m. Vytauto Didžiojo 4 laipsnio ordinas
 1939 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai 

Lietuvos pulkininkai
Tarpukario Lietuvos kavaleristai
TSRS karininkai
Kangaljo provincija

Kangaljo provincija (, ) – provincija Peru, Ajakučo departamento centrinėje dalyje. Provincija padalinta į 6 apygardas. Sostinė – Kangaljas.

Apygardos 
 Kangaljas
 Čusčis
 Los Moročukosas
 Marija Parado de Beljidas
 Parasas
 Totosas

Ajakučo departamento provincijos
Huamangos provincija

Huamangos provincija (, ) – provincija Peru, Ajakučo departamento šiaurinėje dalyje. Provincija padalinta į 15 apygardų. Sostinė – Ajakučas.

Apygardos 
 Ajakučas
 Akokras
 Akos Vinčosas
 Karmen Altas
 Čiara
 Chesus de Nasarenas
 Okrosas
 Pakaikasa
 Kinua
 San Chosė de Tikljasas
 San Chuan Bautista
 Santjago de Pisča
 Sokosas
 Tambiljas
 Vinčosas

Ajakučo departamento provincijos
Huanka Sankoso provincija

Huanka Sankoso provincija (, ) – provincija Peru, Ajakučo departamento centrinėje dalyje. Provincija padalinta į 4 apygardas. Sostinė – Sankosas.

Istorija 
1983 m. balandžio 3 d. Lukanamarkos miestelyje Švytinčio kelio organizacija įvykdė žudynes, kurių metu nužudyti 69 žmonės.

Apygardos 
 Karapas
 Saksamarka
 Sankosas
 Santjago de Lukanamarka

Ajakučo departamento provincijos
Huantos provincija

Huantos provincija (, ) – provincija Peru, Ajakučo departamento šiaurinėje dalyje. Provincija padalinta į 8 apygardas. Sostinė – Huanta.

Apygardos 
 Huanta
 Ajahuankas
 Huamangilija
 Iguainas
 Ljočegva
 Lurikoča
 Santiljana
 Sivija

Ajakučo departamento provincijos
La Maro provincija

La Maro provincija (, ) – provincija Peru, Ajakučo departamento šiaurinėje dalyje. Provincija padalinta į 8 apygardas. Sostinė – San Migelis.

Apygardos 
 San Migelis
 Ankas
 Aina
 Čilkasas
 Čungis
 Luis Karansa
 Santa Rosa
 Tambas

Ajakučo departamento provincijos
Lukanaso provincija

Lukanaso provincija (, ) – provincija Peru, Ajakučo departamento centrinėje dalyje. Provincija padalinta į 21 apygardą. Sostinė – Pukijas.

Apygardos 
 Pukijas
 Aukara
 Kabana
 Karmen Salsedas
 Čavinija
 Čipao
 Huakhuasas
 Laramatė
 Leonsio Pradas
 Ljauta
 Lukanasas
 Okanja
 Otoka
 Saisa
 San Kristobalis
 San Chuanas
 San Pedras
 San Pedro de Palkas
 Sankosas
 Santa Ana de Huaikahuačas
 Santa Lusija

Ajakučo departamento provincijos
Parinakočos provincija

Parinakočos provincija (, ) – provincija Peru, Ajakučo departamento pietinėje dalyje. Provincija padalinta į 8 apygardas. Sostinė – Korakora.

Apygardos 
 Korakora
 Čumpis
 Koronel Kastanjeda
 Pakapausa
 Puljas
 Pujuska
 San Frankisko de Ravakaikas
 Upahuačas

Ajakučo departamento provincijos
Paukar del Sara Sara provincija

Paukar del Sara Sara provincija (, ) – provincija Peru, Ajakučo departamento pietrytinėje dalyje. Provincija padalinta į 10 apygardų. Sostinė – Pausa.

Apygardos 
 Pausa
 Kolta
 Korkulja
 Lampa
 Markabamba
 Ojolas
 Pararka
 San Chavjer de Alpabamba
 San Chosė de Ušua
 Sarasara

Ajakučo departamento provincijos
Sukrės provincija

Sukrės provincija (, ) – provincija Peru, Ajakučo departamento rytinėje dalyje. Provincija padalinta į 11 apygardų. Sostinė – Kerobamba.

Apygardos 
 Kerobamba
 Belenas
 Čalkosas
 Čilkajokas
 Huakanja
 Morkolja
 Paikas
 San Pedro de Larkajus
 San Salvador de Kichė
 Santjago de Paukarajus
 Sorasas

Ajakučo departamento provincijos
Viktoro Fachardo provincija

Viktoro Fachardo provincija (, ) – provincija Peru, Ajakučo departamento centrinėje dalyje. Provincija padalinta į 12 apygardų. Sostinė – Uankapis.

Apygardos 
 Huankapis
 Alkamenka
 Apongas
 Askipata
 Kanarija
 Kajara
 Kolka
 Huamankikija
 Huankarailja
 Huaja
 Sarhua
 Vilkančosas

Ajakučo departamento provincijos
Vilkas Huamano provincija

Vilkas Huamano provincija (, ) – provincija Peru, Ajakučo departamento centrinėje dalyje. Provincija padalinta į 8 apygardas. Sostinė – Vilkashuamanas.

Apygardos 
 Vilkashuamanas
 Akomarka
 Karhuanka
 Konsepsjonas
 Huambalpa
 Independensija
 Saurama
 Visčongas

Ajakučo departamento provincijos
Kazys Ladiga

Kazys Ladiga (kitur literatūroje – Kazimieras Ladyga, 1893 m. gruodžio 25 d. Iškonyse, Biržų valsčius – 1941 m. gruodžio 19 d. Sol Ilecke, Orenburgo sritis, Rusija) – Lietuvos karinis veikėjas, generolas leitenantas.

Biografija 
Mokėsi Biržų pradžios mokykloje, baigė Vilniaus Pavlovskio gimnaziją. Priklausė „Baltojo Kryžiaus“ abstinentų draugijai. 1914 m. gruodžio 1 d. baigė Vilniaus karo mokyklą. 1914–1917 m. Rusijos imperijos kariuomenės 70-ojo pulko karininkas, Pirmojo pasaulinio karo dalyvis. Du kartus sužeistas, tris mėnesius gydėsi ligoninėse. 1917 m. kapitonas. 1918 m. sausio 1 d. divizijos vado deleguotas į Karo akademiją, bet, paleidus armiją grįžo į Lietuvą.

Nuo 1918 m. gruodžio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris, pirmųjų dalinių organizatorius.  1918–1920 m. bataliono, Pirmojo pėstininkų pulko vadas, laikinai ėjo 1-osios brigados vado pareigas. 1919 m. balandžio 4-6 d. vadovavo Daugų operacijai prieš Raudonosios armijos dalinius, gegužės 18 d. vykdė Kurklių operaciją. 1919 m. gegužės-rugsėjo mėn. Ukmergės grupės vadas. 1919 m. birželio 2 d. užėmė Uteną. 1919 m. rugpjūčio 24 d. pradėjo bolševikų puolimą. 1919 m. rugpjūčio 25 d. užėmė Zarasus. 1919 m. spalio-lapkričio mėn. su bermontininkais kovojusio Lietuvos kariuomenės fronto vadas, Radviliškio kautynių dalyvis. 1920 m. vadovavo Lietuvos kariuomenės žygiui į Vilnių, 1920 m. rugpjūčio-rugsėjo mėn. krašto apsaugos ministro pirmasis padėjėjas (pavaduotojas), kartu ir armijos vadas. Po Lietuvos kariuomenės pralaimėjimo Lenkijos kariuomenės daliniams prie Augustavo ir Seinų atsisakė armijos vado pareigų, 1920–1921 m. Ketvirtosios divizijos vadas. 

1923 m. baigė Čekoslovakijos generalinio štabo akademiją Prahoje. 1923–1925 m. Trečiosios divizijos vadas. 1925 m. gegužės 7 d. – 1925 m. rugsėjo 16 d. ir 1925 m. spalio 19 d. – 1926 m. birželio 22 d. Lietuvos kariuomenės Vyriausiojo štabo viršininkas. Vienas iš 1926 m. gruodžio 17 d. valstybės perversmo organizatorių, aukščiausiojo trejeto narys. Tačiau po perversmo dėl artimų ryšių su Lietuvos krikščionių demokratų partija pažemintas pareigose, 1926 m. pabaigoje paskirtas II karo apygardos viršininku, o 1927 m. pradžioje – III karo apygardos viršininku. 1927 m. pabaigoje paleistas į atsargą, su šeima apsigyveno Gulbinėnų dvare (Pasvalio rajone). Bendradarbiavo leidiniuose „Mūsų žinynas“, „XX amžius“. 1937–1939 m. dirbo Karo muziejuje. 

Sovietams okupavus Lietuvą, 1940 m. rugpjūčio mėn. suimtas, kalintas Biržuose, Panevėžyje, prasidėjus SSRS-Vokietijos karui, išgabentas į Rusiją, kalintas NKVD Sol Ilecko kalėjime. 1941 m. spalio 29 d. nuteistas mirties bausme, nuosprendis įvykdytas 1941 m. gruodžio 19 d.

Įvertinimas 
 1919 m. I rūšies Vyčio kryžiaus 4 laipsnio ordinas
 1919 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas

Šaltiniai 

Lietuvos krašto apsaugos savanoriai
Lietuvos generolai
Kangaljas

Kangaljas (, ) – miestas Peru pietinėje dalyje, Ajakučo departamente. Kangaljo provincijos administracinis centras. 7,0 tūkst. gyventojų (2005 m.). Kangaljas įsikūręs 2577 m aukštyje virš jūros lygio.

Peru miestai
San Migelis (Peru)

San Migelis () – miestas Peru pietinėje dalyje, Ajakučo departamente. La Maro provincijos administracinis centras. 8 tūkst. gyventojų (2005 m.). San Migelis įsikūręs 2661 m aukštyje virš jūros lygio.

Peru miestai
Pukijas

Pukijas (, ) – miestas Peru pietinėje dalyje, Ajakučo departamente. Lukanaso provincijos administracinis centras. 13,0 tūkst. gyventojų (2005 m.). Pukijas įsikūręs Anduose, 3214 m aukštyje virš jūros lygio.

Peru miestai
Korakora

Korakora (, ) – miestas Peru pietinėje dalyje, Ajakučo departamente. Parinakočios provincijos administracinis centras. 13,7 tūkst. gyventojų (2005 m.). Korakora įsikūrusi Anduose, 3175 m aukštyje virš jūros lygio, prie Lampaljos upės ir kelio į Pukiją.

Peru miestai
Pausa

Pausa (, ) – miestas Peru pietinėje dalyje, Ajakučo departamente. Paukar del Sara Sara provincijos administracinis centras. 3,2 tūkst. gyventojų (2005 m.). Pausa įsikūrusi Anduose, 2524 m aukštyje virš jūros lygio.

Peru miestai
Kerobamba

Kerobamba (, ) – miestas Peru pietinėje dalyje, Ajakučo departamente. Sukrės provincijos administracinis centras. 1,8 tūkst. gyventojų (2005 m.). Kerobamba įsikūrusi Anduose, 3502 m aukštyje virš jūros lygio, prie kelio Pukijas-Ajakučas.

Peru miestai
Huanta

Huanta (, ) – miestas Peru pietinėje dalyje, Ajakučo departamente. Huantos provincijos administracinis centras. 40,7 tūkst. gyventojų (2005 m.). Huanta įsikūrusi Anduose, 2628 m aukštyje virš jūros lygio, prie kelio Ajakučas–Pampos.

Istorija 

Miestas įkurtas 1821 m. 1983–1984 m. Huantoje vyko mūšiai tarp Švytinčio kelio ir Peru armijos.

Peru miestai
Beičiai

Beičiai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje.

Istorija 

Įkurti reorganizavus kaimą į kolūkį. Todėl namai pastatyti stragetinėje vietoje netoli fermos. Taip pat senieji namai išsidėstę palei kelią vedantį į Jūžintus (nuo Rokiškio pusės). Sovietiniais laikais Beičiai buvo garsūs dideliais karvių primilžiais. Pienas buvo vežamas į Rokiškio sūrinę, o iš jos transportuojamas (jau apdorotas) į atokiausius TSRS kampelius.

Pavadinimo kilmė 

Legendos byloja apie kaimo atsiradimą. Anot senolių kaimą įkurdinęs iš Tyzenhauzų dvaro pabėgęs ūkvedys Beičys. Kaip kerštą savo buvusiam šeimininkui naujakurys Steponas Beičys buvo pastatęs "šlagbaumą" per kelią, vedantį į Ragelių bažnytkaimį.

Gyventojai

Šaltiniai 

Rokiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Lurikoča

Lurikoča (, ) – miestas Peru pietinėje dalyje, Ajakučo departamente, Huantos provincijoje. ~6000 gyventojų (2005 m.). Vystomas žemės ūkis. Yra kolonijinio stiliaus bažnyčia, Antonio José de Sucre namo liekanos. Apylinkėse yra krioklių.

Lurikoča įkurta 1825 m.

Peru miestai
Huanka Sankosas

Huanka Sankosas arba Sankosas (, ) – miestas Peru pietinėje dalyje, Ajakučo departamente. Huanka Sankoso provincijos administracinis centras. 1 tūkst. gyventojų (2005 m.). Sankosas įsikūręs Anduose, 3408 m aukštyje virš jūros lygio.

Peru miestai
Huankapis

Huankapis (, ) – miestas Peru pietinėje dalyje, Ajakučo departamente. Victor Fajardo provincijos administracinis centras. 2,5 tūkst. gyventojų (2005 m.). Huankapis įsikūręs Andų kalnų slėnyje, 3081 m aukštyje virš jūros lygio, prie kelio Pukijas-Ajakučas.

Peru miestai
Karampa

Karampa (, ) – miestelis Peru pietinėje dalyje, Ajakučo departamente, Victor Fajardo provincijoje. 1,6 tūkst. gyventojų (2005 m.). Karampa įsikūrusi 3200 m aukštyje. Yra bažnyčia. Vyksta indėnų šventės.

Peru miestai
Vilkashuamanas

Vilkashuamanas (, ) – miestas ir archeologinė vietovė Peru pietinėje dalyje, Ajakučo departamente. Vilkas Huamano provincijos administracinis centras. 8,4 tūkst. gyventojų (2005 m.). Vilkashuamanas įsikūręs Anduose, 3490 m aukštyje virš jūros lygio, į pietryčius nuo Ajakučo. Yra bažnyčia, saulės šventyklos ir Ušnu piramidės griuvėsiai.

Vilkashuamanas įkurtas inkų ir buvo administraciniu centru. Vėliau užkariautas čankų ir pokrų.

Peru miestai
Universiteto ligoninė

Universiteto ligoninė () - institucija, kuri ne tik užsiima diagnostika ir gydymu, bet taip pat ir moko medicinos studentus bei atlieka mokslinius tyrimus. Universiteto ligoninė paprastai yra universiteto padalinys. Užsienio šalyse egzistuoja ir mokymo ligoninės (), kuriose taip pat mokomi medicinos studentai, tačiau jos nėra universitetų padaliniai.

Universitetų ligoninės Lietuvoje 
Lietuvoje universitetų ligoninės turi savarankišką teisinį statusą, yra biomedicinos mokslų ir studijų klinikinė bazė bei atlieka pirminę, antrinę ir tretinę asmens sveikatos priežiūrą. Jų pagrindiniai struktūriniai padaliniai yra klinikos.

Šių ligoninių steigėjai paprastai yra atitinkamas universitetas ir Sveikatos apsaugos ministerija.

Universiteto klinika ir katedra gali veikti ir ne universiteto ligoninėje. Šiuo atveju universitetas ir ligoninė pasirašo jungtinės veiklos sutartį, o ligoninė įgyja teisę vadintis klinikine ligonine.

Lietuvos universitetų ligoninės 

 Lietuvos sveikatos mokslų universiteto ligoninė Kauno klinikos VšĮ 
 Respublikinė Vilniaus universitetinė ligoninė VšĮ
 Vilniaus miesto klinikinė ligoninė VšĮ
 Vilniaus universiteto ligoninė Santaros klinikos VšĮ
 Vilniaus universiteto ligoninė Santaros klinikų filialas Vaikų ligoninė VšĮ
 Vilniaus universiteto ligoninė Žalgirio klinika VšĮ
 Klaipėdos universitetinė ligoninė VšĮ

Nuorodos 
 VU statutas
 VU MF rezidentūros ir internatūros bazės

Studijos
Ligoninės
Manic Street Preachers

Manic Street Preachers - alternatyvaus roko grupė iš Velso.

Diskografija 
 Generation Terrorists (1992)
 Gold Against the Soul (1993)
 The Holy Bible (1994)
 Everything Must Go (1996) 
 This Is My Truth Tell Me Yours (1998) 
 Know Your Enemy (2001)
 Forever Delayed (kompiliacija) (2002) 
 Lipstick Traces (kompiliacija) (2003) 
 Lifeblood (2004)
 Send Away the Tigers (2007)
 Journal For Plague Lovers (2009)
 Postcards From A Young Man (2010)
 National Treasures (kompiliacija) (2011)
 Rewind the Film (2013)
 Futurology (2014)
 Resistance Is Futile (2018)
 The Ultra Vivid Lament (2021)

Nuorodos 
 Oficialus puslapis

Velso atlikėjai
Jungtinės Karalystės roko atlikėjai
Algimantas Puipa

Algimantas Puipa (g. 1951 m. birželio 14 d., Antalieptė) – žymus lietuvių režisierius. 
1974 m. baigė Sąjunginį valstybinį kinematografijos institutą.

Filmografija 

 Atpildo diena – kartu su Stasiu Motiejūnu (1975)
 Velnio sėkla (1979)
 Nebūsiu gangsteris, brangioji (1979)
 Arkliavagio duktė (1981)
 Moteris ir keturi jos vyrai (1983)
 Elektroninė senelė (1986)
 Amžinoji šviesa (1987)
 Žuvies diena (1989)
 Bilietas iki Tadž Mahalo (1990)
 Ir ten krantai smėlėti (1991, ir scenarijaus autorius)
 Procesas (1994)
 Ašarų pakalnė (1994)
 Žaibo nušviesti (1995)
 Vilko dantų karoliai (1997)
 Elzė iš Gilijos (1999)
 Trys mylimos, arba Paskutinė diena (2002)
 Dievų miškas (2005)
 Nuodėmės užkalbėjimas (2007)
 Miegančių drugelių tvirtovė (2011)
 Edeno sodas (2015)
 Kita tylos pusė (2019)

Įvertinimas 

 2019 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija

Nuorodos 
 Algimantas Puipa

Lietuvos kino režisieriai
Lietuvos nacionalinės kultūros ir meno premijos laureatai
Tanžero tarptautinis oro uostas

Tanžero oro uostas arba Ibn Batutos tarptautinis oro uostas (IATA: TNG, ICAO: GMTT) – oro uostas prie Tanžero, Maroke. Oro uostui suteiktas įžymaus musulmonų keliautojo Ibn Batutos vardas.

Pralaidumas 2006 m. 

 Keleiviai : 292 600
 Skrydžiai : 6 179
 Kroviniai (t) : 621,57

Aviakompanijos ir kryptys 

 Clickair (Barselona)
 Royal Air Maroc (Amsterdamas, Londonas, Briuselis, Kasablanka, Barselona, Paryžius-Orli)
 Iberia Airlines (Barcelona, Madridas)
 Jetairfly (Briuselis)
 Regional Air Lines (Kasablanka, Malaga)
 EasyJet (Madridas, Paryžius-Charles de Gaulle)

Šaltiniai 

Maroko oro uostai
Dumbliūnai (Kupiškis)

Dumbliūnai – kaimas centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, 5 km į pietryčius nuo Antašavos, 7 km į šiaurės vakarus nuo Kupiškio, prie kelio . Per kaimą teką Didžprūdis, į kurį įteka Dumblys. Dėl dažnos Vanagų pavardės dar vadintas Vanagais.

Kurį laiką žmonės laidoti mažose kaimo kapinaitėse. Jono Vanago tvartas laikomas architektūros paminklu.

Istorija 

Spėjama, jog kaimas atsirado apie XVIII a., žemes prie Didžprūdžio ir Dumblio santakos nupirkus Žemutinės Palėvenės dvaro savininkui Antanui Komarui. 1861–1915 m. priklausė Ukmergės apskrities Subačiaus valsčiui, nuo 1919 m. – Kupiškio valsčiaus Gyvakarų seniūnijai.

1949–1954 m. priklausė „Mūsų rytojaus“ kolūkiui, 1954–1973 m. – „Nemuno“, 1973–1991 m. – Antašavos kolūkiams.

Gyventojai 

Šaltinis:

Žymūs žmonės 
 Dumbliūnuose 1934 m. gimė medikas prof. habil. dr. Jonas Žekonis.

Šaltiniai 

Kupiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Salvadoro herbas

Salvadoro herbas – valstybės simbolis, daugiau panašus į herbinį antspaudą, kurio centre trikampis auksine briauna. Jame pavaizduoti penki ugnikalniai iškylantys iš jūros. Virš ugnikalnių ant auksinės lazdos – raudona frygų kepurė, apsupta saulės spinduliais, kuriuose puslankiu – įrašas: 15 SEPTIEMBRE DE 1821 (). Trikampio viršuje – vaivorykštė. Už trikampio pavaizduotos penkios Jungtinės Centrinės Amerikos Provincijos vėliavos. Po trikampiu – devizas: DIO UNION LIBERTAD (). Apačioje, puslankiu, perrišta mėlyna juostele, lauramedžio šakelių girlianda, kurios 14 dalių simbolizuoja Salvadoro departamentus. Aplink visą kompoziciją auksinis užrašas: REPUBLICA DE EL SALVADOR EN LA AMERICA CENTRAL ().

Herbas įteisintas ir naudojamas nuo 1912 m. rugsėjo 15 d.

Salvadoro atributika
Valstybiniai herbai
Grigeo Grigiškės

AB „Grigeo“ (anksčiau AB „Grigiškės“) – vienas didžiausių sanitarinio-buitinio popieriaus gamintojų Baltijos šalyse. AB „Grigeo“ įsikūrusi Vilniaus g. 10, Grigiškėse, šalia magistralės . Specializuojasi tualetinio popieriaus, popierinių rankšluosčių ir servetėlių, gofruotojo kartono ir jo gaminių, dažytų ir nedažytų kietųjų medienos plaušų plokščių gamyboje.

Įmonėje dirba apie 800 darbuotojų. AB „Grigeo“ metinė apyvarta sieka apie 32 mln. eurų. AB „Grigeo“ yra asociacijos „Lietuvos mediena“ narė, Europos medienos plaušų plokščių gamintojų federacijos FEROPA narė. Tai pirmoji popieriaus gamybos įmonė Lietuvoje, gavusi kokybės sistemos EN ISO 9001 sertifikatą.

Bendrovės teritorijoje yra išlikęs saugomas technikos paminklas – Grigiškių akvedukas.

Istorija 

Grigiškių popieriaus fabrikas įkurtas 1923 metais. Grigiškių popieriaus fabriko statybas Neries ir Vokės upių santakoje pradėjo gabus mechanikas, hidrotechnikas, verslininkas Grigas Kurecas. 1925 m. fabrikas pradėjo savo veiklą.

1936 m. pradėjo gaminti baltąjį kartoną, kartonines dėžutes, vyniojamąjį popierių. Prieš karą fabrike dirbo 300 žmonių. 1944 m. liepos 12 d. traukiantis vokiečių kariuomenei, fabrikas sugriautas ir sudegintas. Atstatymui prireikė daugiau nei metų. 1980–1985 m. Grigiškių fabrikas buvo didžiausia Lietuvos celiuliozės ir popieriaus pramonės įmonė. Joje dirbo beveik 3000 darbuotojų. Grigiškių įmonė valdė Pabradės ir Naujųjų Verkių fabrikus.

1991 m. įsteigta akcinė bendrovė „Grigiškės”. 2003 m. spalį AB „Grigiškės” prisijungė AB „Naujieji Verkiai“. 2003 m. naujos lentpjūvės steigimo projektui įgyvendinti buvo įsteigta UAB „Baltwood”, kuri veikia Grigiškėse. 2010 m. įsigijo įmonę AB „Klaipėdos kartonas“. Nuo 2015 m. naudoja prekės ženklą „Grigeo”.

Nuorodos

Šaltiniai 

Lietuvos popieriaus pramonės įmonės
Grigiškės
San Migelio ugnikalnis

San Migelio ugnikalnis () arba Čaparastikė (Chaparrastique) – ugnikalnis centrinėje Salvadoro dalyje, San Migelio departamente, 15 km į pietvakarius nuo San Migelio miesto. Vienas aktyviausių ugnikalnių Salvadore.

Nuorodos 
 Global Voulcanism Program. San Migelio ugnikalnis

Salvadoro ugnikalniai
San Visentės ugnikalnis

San Visentės ugnikalnis (dar žinomas kaip  arba Las Chiches) – ugnikalnis esantis Salvadoro centrinėje dalyje, šalia Ilopango ežero, keliolika kilometrų į rytus nuo sostinės San Salvadoro.

Antras pagal aukštį Salvadoro ugnikalnis (pirmas Santa Ana).

Nuorodos 
 Global Volcanism Program. San Visentės ugnikalnis

Salvadoro ugnikalniai
Tojama

Tojama () – miestas Tojamos prefektūroje, Japonijoje. Prefektūros sostinė. Čia gyvena apie 421 tūkst. gyventojų.

Istoriškai Tojama buvo Ečiū žemės sostinė. Modernus miestas čia įkurtas 1889 m. balandžio 1 d.

Miesto simboliai 
Oficiali miesto gėlė – usnis, medis – japoninis skirpstulas.

Sportas 
 Kataller Toyama futbolo klubas;
 „Tojama“ stadionas, talpa 28 494.

Nuorodos 
 Oficiali Tojamos svetainė 
 Tojamos pilis 

Japonijos miestai
Kazimieras Jelskis

Kazimieras Jelskis (1782–1867) – Lietuvos skulptorius, gimęs skulptoriaus, drožėjo Karolio Jelskio šeimoje.

Biografija 
Skulptūros meno pradėjo mokytis pas tėvą, vėliau, 1801–1808 m. Vilniaus universitete tapybos pas Joną Rustemą, Pranciškų Smuglevičių, architektūros pas Mykolą Šulcą, skulptūros pas Andrė Le Breną. Tobulinosi Peterburgo dailės akademijoje. Nenorėdamas, kad Skulptūros katedra Vilniaus universitete būtų uždaryta, ėmėsi nemokamai dėstyti, kol po trejų metų buvo paskirtas atlyginimas. K. Jelskis kūrė portretinius biustus bei religines, mitologines, dekoratyvines kompozicijas. Kūryboje dominuoja klasicizmas.

Šaltiniai

Literatūra 
 Rūta Janonienė. Kazimieras Jelskis (1782-1867). Vilniaus dailės akademijos leidykla, 2003.

Jelskiai
Jelskis
Mehmet Ali Ağca

Mehmedas Ali Agdža (; g. 1958 m. sausio 9 d.) – turkų teroristas, pagarsėjęs pasikėsinimu prieš popiežių Joną Paulių II 1981 metais.

Agdža gimė Ismaili kaime Malatijos srityje (Turkija). Nuo vaikystės užsiiminėjo smulkiu plėšikavimu, priklausė gatvės gaujai, buvo kontrabandininku. Du mėnesius treniravosi Sirijos teroristų rengimo stovykloje kaip Palestinos Liaudies Išsivadavimo Fronto narys.

Po karinio parengimo Mehmedas Ali Agdža tapo ultradešiniosios jaunimo organizacijos „Bozgurt“ („Pilkieji vilkai“) nariu. Šios organizacijos veiksmai buvo nukreipti į situacijos Turkijoje destabilizavimą (dėl šios priežasties 1980 m. šalyje įvyko karinis perversmas). Dalyvavo gatvių kovose su kairiaisiais radikalais.

1979 m. vasario 1 d. Stambule nužudė Abdi Ipekči, laikraščio „Milliyet“ redaktorių, už tai buvo nuteistas kalėti iki gyvos galvos. Po šešių mėnesių padedant Abdulai Čatli, kuris buvo antrasis pagal rangą asmuo „Pilkųjų vilkų“ grupėje, jam pavyko pabėgti iš kalėjimo ir pasiekti Bulgariją.

1981 m. gegužės 13 d. Mehmetas Ali Agdža įvykdė nepavykusį pasikėsinimą į Jono Pauliaus II gyvybę. Popiežiaus kortedžui važiuojant per Šventojo Petro aikštę Romoje Agdža sužeidė Joną Paulių II į pilvą ir ranką, buvo nedelsiant sulaikytas ir 19 metų kalėjo Italijoje. 1983 m. Jonas Paulius II aplankė Agdžą kalėjime ir po ilgo pokalbio jam atleido. Vėliau jo prašymu Italijos prezidentas Karlas Čiampis suteikė teroristui malonę ir 2000 m. jis buvo perduotas Turkijai. 2006 m. paleistas iš kalėjimo Turkijoje.

Agdža
Agdža
Eičionys

Eičionys – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 3,5 km į šiaurę nuo Skapiškio.

Istorija 
Kaimas minimas nuo XVII a. ir priklausė Vitebskio pastalininkiui Chlevinskiui. 1707–1710 m. paminėtas Skapiškio dvaro inventoriuje. 1750 m. atiteko Skapiškio domininkonų vienuolynui. 1861–1919 m. priklausė Zarasų apskrities Skapiškio valsčiui, iki 1946 m. – Rokiškio apskrities Skapiškio valsčiui.

4-me dešimtmetyje veikė Skapiškio pradinės mokyklos padalinys.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Eičionyse 1933 m. spalio 23 d. gimė Lietuvos fizikas, fizinių mokslų daktaras Julijonas Jonas Kaladė.

Šaltiniai 

Kupiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Bartolomėjus Diasas

Bartolomėjus Diasas (; g. apie 1450 m. – m. 1500 m. gegužės 29 d.) – portugalų keliautojas, jūrininkas.

1487 m. vadovavo ekspedicijai, kuri prasidėjo Lisabonoje, ieškojusiai jūrų kelių į Indiją ir tyrusių Pietų Afrikos pakrantes. 1488 m. Diasas tapo pirmuoju europiečiu, apiplaukusiu Afriką iš pietų. Grįždamas atrado Gerosios Vilties kyšulį (dabartinėje Pietų Afrikos Respublikoje). Dalyvavo 1500 m. vykusioje Pedro Alvareso Kabralio ekspedicijoje, kurios metu žuvo, jo laivui sudužus netoli Gerosios Vilties kyšulio.

Taip pat skaitykite 
 Didieji geografiniai atradimai

Išnašos 

Dias
Aleksandras III (popiežius)

Aleksandras III (Alessandro III, tikroji pavardė Orlando Bandinelli, 1105 m. Siena – 1180 m. rugpjūčio 30 d. Čivita Kastelana, palaidotas Laterano bazilikoje, Roma) – popiežius nuo 1159 m. rugsėjo 7 d. iki mirties, vienas ilgiausiai pontifikavusių popiežių.

Biografija 
Baigė Bolonijos universitetą. Parašė Gracijono bažnytinių įstatymų rinkinio komentarus, teologinį traktatą, pagrįstą P. Abelardo mokymu. 1150 m. spalio mėn. popiežius Eugenijus III jį nominavo kardinolu.

Siekė nepriklausomybės nuo pasaulietinės valdžios. Kai Šventosios Romos imperatoriaus Frydricho I Barbarosos Pavijoje 1160 m. sušauktas Bažnyčios susirinkimas popiežiumi išrinko kardinolą Ottaviano de Monticelli, kuris žinomeas kaip antipopiežius Viktoras IV, Aleksandras III pradėjo kovą su antipopiežiais. 1160 m. jis ekskomunikavo patį imperatorių. Tiesa, 1174 m. ar 1177 m. ekskomunika panaikinta.

Privertė Anglijos karalių Henriką II atšaukti Klarendono nutarimus, ribojančius Bažnyčios laisvę. 1179 m. sušaukė Laterano III susirinkimą, kuriame nutarta, kad popiežiui išrinkti reikia 2/3 kardinolų balsų. Šis nutarimas tebegalioja iki šiol. 1171 m. ar 1181 m. paskelbė, kad kanonizuoti gali tik Šv. Sostas. Ši teisė įsigaliojo 1230-1234 m.

Nuorodos 
 Sąrašas:Popiežiai

Šaltiniai 

 Manrico Punzo, Storia minima della fondazione di Alessandria - Papa Alessandro III / Federico Barbarossa - I due grandi rivali, in „Nuova Alexandria“ Anno III N°10, Ugo Boccassi Editore, Alessandria, 1997

Aleksandras III
La Nación

La Nación – Paragvajaus sostinės Asunsjono dienraštis.

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Paragvajus
Dienraščiai
Adriana Lima

Adriana Francesca Lima (g. 1981 m. birželio 12 d.) – Brazilijos supermodelis.

Geriausiai žinoma kaip Victoria's Secret Angel nuo 2000 ir Maybelline modelis nuo 2003 iki 2009. Adrianos tėvas Nelson Torres, motina Maria De Graca. Turi 2 brolius. Moka ispanų, portugalų ir anglų kalbas.

Nuorodos 
 Asmeninė Adrianos Limos svetainė
 Filmografija
 Adriana Lima on FMD

Lima
Kapitolijus

Kapitolijus () – viena iš septynių Romos kalvų.

Etimologiškai pavadinimas kildinamas nuo caput 'galva' ir lotynų kalboje reiškė Pagrindinė galva. Pasak legendos, statant šventyklos pamatus šioje vietoje buvo atrasta vyro galva.

Romos laikais ant kalvos stovėjo Junonos ir Jupiterio šventyklos bei Tabularijus (archyvas), čia buvo šventoji Romos karvedžių ir nugalėtojų procesijų vieta.

Kapitolijus šiandien
Šiandien Kapitolijus yra Romos mero ir savivaldybės būstinė. Į Kapitolijaus kalvą veda didieji Kordonata () laiptai, pastatyti pagal 1536 m. Mikelandželo projektą, imperatoriaus Karolio V šlovei. Laiptų viršuje stovi dvi Dioskūrų skulptūrinės grupės.

Kapitolijaus aikštę suprojektavo Mikelandželas popiežiaus Pauliaus III garbei. Aikštės centre ant pjedestalo buvo pastatyta bronzinė Marko Aurelijaus skulptūra ant arklio, kurią nuo 1997 m. pakeitė kopija. Aikštės gale XIII a. ant senųjų Tabularium griuvėsių pastatyti Senatorių Rūmai (). Dabartinį rūmų fasadą sukūrė architektas Džiakomas Dela Porta (), o darbus atliko Džirolamas Rainaldis (). 

1655 m. popiežiaus Inocento X užsakymu kitoje aikštės pusėje broliai Džirolamas ir Rainaldžiai () pastatė Naujuosius Rūmus (). Abiejuose rūmų pastatuose dabar yra Kapitolijaus muziejus. Čia saugoma seniausia pasaulyje, 1471 m. surinktų iš miesto, senovės marmuro kūrinių kolekcija.

Priešais Kapitolijaus muziejų yra Konservatorių Rūmai (), kuriuose įsikūrusi miesto savivaldybė.

Aukščiausioje Kapitolijaus vietoje stovi Santa Maria in Aracoeli bažnyčia. Į ją veda 124 pakopų laiptai, pastatyti architekto S. Andreazio () 1348 m.

Žodis kapitolijus iki šiol naudojamas anglų kalboje kaip capitol. Vašingtono rajono Kapitolijaus kalvos pavadinimas, spėjama, duotas nuo romėniškos kalvos.

Šaltiniai 

Senovės Roma
Akmolos sritis

Akmolos sritis () – sritis šiaurės Kazachijoje. Srities centras – Kokšetau miestas, anksčiau buvęs Kokčetavas. Plotas ~121 400 km², 829 tūkst. gyventojų (741 897–2009 m. sausio 1 d.). Yra anglies ir aukso kasyklų.

Srities centre yra – Astana, kuri yra Kazachijos sostinė ir į sritį neįeina.

Tarybiniais metais teritorija vadinta Celinogrado sritimi (Целиноградская область). 1992 m. Celinogradą (kuris tuomet buvo srities sostinė) pervadinus į Akmolą, pakeistas ir srities pavadinimas. 1999 m. prie srities prijungta buvusi Kokšetau sritis, Akmola (Astana) performuota į atskirą statusą turintį miestą, o srities sostine tapo Kokšetau.

Geografija 
Didžioji dalis teritorijos yra Kazachstano kalvyne, kurio aukščiausia dalis yra Kokšetau aukštuma, iškylanti iki 947 m. Pačioje šiaurėje paviršius pereina į Vakarų Sibiro lygumą. Svarbiausia upė yra Išimas (Irtyšiaus baseinas). Gausu ežerų, kurie sudaro savo nenuotakius baseinus (Siletitenizas, Šaglitenizas, Kokšetau ežerai, Tekė, Tengizas ir kt.). Būdingi tamsiai kaštoniniai dirvožemiai ir juodžemiai. Plyti įvairiažolės-ašuočių ir ašuočių-kiečių stepės, kurios daugiausia išdirbtos („plėšiniai“). Kalnuotose vietovėse yra miškų.

Klimatas ryškiai žemyninis. Vidutinė sausio temperatūra nuo -19 iki -16 °C, liepos temperatūra +19–22 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis ~300 mm.

Gyventojai 
Tautinė sudėtis (2010 m.): 44,83 % – kazachai, 35,64 % – rusai, 6,22 % – ukrainiečiai, 4,08 % – vokiečiai, 1,99 % – baltarusiai, 1,98 % – totoriai, 1,25 % – lenkai, 0,74 % – ingušai.

Miestai:
 Kokšetau
 Stepnogorskas
 Akolis
 Atbasaras
 Deržavinskas
 Jesilas
 Jereimentau
 Makinskas
 Stepniakas
 Ščiučinskas

Šaltiniai
Grigalius I

Šventasis Grigalius I Didysis (, tikrasis vardas Antonello da Messina, 540 m. Roma – 604 m. kovo 12 d. ten pat) – Romos katalikų bažnyčios popiežius nuo 590 m. rugsėjo 3 d. iki mirties. Šventasis, šventė – rugsėjo 3 d., iki 1969 m. – kovo 12 d. Bažnyčios tėvas, nuo 1295 m. Bažnyčios mokytojas.

Biografija 
Gimė Anicijų senatorių šeimoje, tėvas senatorius Gordianas, motina – Silvija. Mirus tėvui 572 m. išrinktas Romos prefektu. Nuo 575 m. benediktinas. 575 m. savo dvaruose įkūrė 6 vienuolynus Sicilijoje, vieną – Romoje. Nuo 585 m. abatas. 579–585 m. popiežiaus Pelagijaus II nuncijus Konstantinopolyje, nuo 586 m. jo patarėjas.

Per savo pontifikatą sutvarkė bažnytinių žemių valdymą (Patrimonium S. Petri) – pagrindė būsimą Popiežiaus valstybę. Didino popiežiaus valdas, dalį pajamų skyrė karitatyvinei veiklai – steigė prieglaudas ir ligonines, maitino varguomenę, išpirkinėjo belaisvius. Romos bažnytinę valdžią padarė nepriklausomą nuo Bizantijos imperatoriaus, organizavo vidurio Italijos gynybą nuo langobardų, diplomatiniais būdais siekė Bizantijos ir langobardų taikos.

Sureguliavo Romos ir Ispanijos, Gaujos, Ilyrijos, Afrikos bažnyčių santykius. Kovojo su erezijomis (Eutichu, donatininkais, arijonais). Gynė popiežiaus primatą Bažnyčioje. Kaip atsvarą Konstantinopolio patriarchui prisiėmė titulą „Dievo tarnų tarnas“ (servus servorum Dei), kuris iki šiol priskiriamas popiežiui. Jo pastangomis Šventasis Sostas tapo aukščiausiu Katalikų bažnyčios autoritetu.

Reformavo Bažnyčios liturgiją (Sacramentarium Gregorianum), Mišias (Ordus Gregorianus) ir bažnytinį giedojimą (Cantus Gregorianus). Įvedė privalomą visuotinį dvasininkų celibatą. Rūpinosi kunigų švietimu. Šv. Augustino teologiją pritaikė dvasininkams ugdyti, rūpinosi jų drausme ir morale, skatino vienuolinį gyvenimo būdą, teikė privilegijų vienuoliams. Steigė misijas anglosaksų ir germanų šalyse. Apkrikštijo langobardus, skatino žmonių pamaldumą.

Kūrė liturginius himnus, sudarė sakramentų apeigyną ir antifonų rinkinį. Sekė Bažnyčios tėvų mokymu, jį interpretavo, populiarino. Jo veikalai turėjo įtakos viduramžių teologinei literatūrai.

Vaizduojamas aukšto ūgio, tamsiaplaukis, popiežiaus drabužiais, su pastoralu, patarnaujantis vargšams. Atributai – balandis, tiara, knyga. Bažnytinio mokslo, mokslininkų ir besimokančiųjų, chorinio ir choralinio giedojimo (Grigališkasis giedojimas), kasybos, mūrininkų globėjas. Paskelbtas šventuoju. Tikima, kad saugo nuo maro ir podagros.

Bibliografija 
 Homilijos apie evangelijas (Homiliarium in Evangelio, 22 homilijos, 590–591 m.);
 Pastoracijos taisykles (Regulae Pastoralis, 592 m.);
 Homilijos apie pranašo Ezechielio knygą (Homiliarium in Ezechielem Prophetam, 40 homilijų, 593 m.);
 Giesmių giesmės knygos aiškinimas (Expositio super Cantica Canticorum, 2 homilijos, 594 m.);
 Dialogai (Dialogorum, 594 m.);
 Moralė, arba Jobo knygos aiškinimas (Moralia, sive Expositio in Librum Iob 595 m.).

Šaltiniai 

 Vakarų bažnyčios šventųjų gyvenimų aprašymai (lietuvių kalba, Šventojo Benedikto gyvenimas, 1996 m.).

Popiežiai
Nuncijai
Bažnyčios mokytojai
Velička (miestas)

Velička () – miestas Lenkijoje, Mažosios Lenkijos vaivadijoje, Krokuvos metropolinėje zonoje. Miestą 1290 m. įkūrė kunigaikštis Premislas II. 2006 m. buvo 19 128 gyventojai.

Įkurtas prie seniausių Europoje garsių druskos kasyklų. Yra druskų muziejus, sanatorija.

Šaltiniai 

Lenkijos miestai
Lenkijos kurortai
Strombolis

Strombolis () – ugnikalnis Italijoje, sudarantis to paties pavadinimo salą Tirėnų jūroje, netoli šiaurinės Sicilijos pakrantės. Saloje nuolatos gyvena 400–750 žmonių.

Aukštis virš jūros lygio ~924 m, aukštis nuo jūros dugno virš 2000 m. Viršūnėje žiojėja trys krateriai. Dėl savo aktyvumo jo dūmai matomi iš tolo ir jis dažnai vadinamas „Viduržemio jūros švyturiu“.

Strombolis garsėja nuolatiniu aktyvumu: jau mažiausiai 2000 metų krateriai intervalais nuo kelių minučių iki kelių valandų su nedideliais sprogimais nuolatos į keliasdešimties – kelių šimtų metrų aukštį išmeta piroklastines bombas, pelenus, šiek tiek lavos (lavos upių paprastai nebūna). Tokio tipo išsiveržimas vadinamas Strombolio tipo išsiveržimu.

Tarp nuolatinių nestiprių išsiveržimų retkarčiais pastebimas suaktyvėjimas. Stipriausias pastarojo šimtmečio išsiveržimas vyko 1930 m., sugriaudamas namų ir pražudydamas kelis žmones. Kiti aktyvesni išsiveržimai vyksta kas keleri metai ar dešimtmečiai. 2002 m. gruodžio 29-30 d. lavos upė pasiekė jūrą, o kelios didelės nuošliaužos sukėlė dideles, iki 10 m aukščio, bangas. 2003 m. balandžio 5 d. iš viršūnėje esančio kraterio išmesti akmenys apgadino kelis Ginostros kaimelio namus. 2007 m. vasario 27 d. kalne atsivėrė du nauji krateriai. Iš vieno iš jų pradėjo tekėti lava. Kadangi dėl šių įvykių tapo sunkiau apskaičiuoti galimus išsiveržimus, ši teritorija tapo neprieinama turistams.

Strombolis yra vienas aktyviausių ugnikalnių Žemėje ir beveik kasmet išsiveržia nuo pat 1932 m. 2019 m. liepos 3 d. išsiveržimo metu vienas alpinistas žuvo, dar keli žmonės buvo sužeisti. 2019 m. rugpjūčio 28 d. išsiveržimo metu dūmai ir dulkės pakilo į 2 000 m aukštį.

Nuorodos 
 Strombolio aktyvumas

Šaltiniai 

Italijos ugnikalniai
Italijos salos
Atamuratas

Atamuratas (iki 1999 m. – Kerkis; ) – miestas Turkmėnijoje, Atamurato etrapo centras Lebapo velajate. 

19,7 tūkst. gyventojų (1989).

Miestas įsikūręs kairiajame Amudarjos krante. Yra geležinkelio stotis Kerkičis ir prieplauka dešiniajame Amudarjos krante. Veikia mechanikos, medvilnės gamyklos, kilimų fabrikas, mėsos kombinatas. Taip pat yra kraštotyros muziejus.

1925 m. gavo miesto teises. 1943-1947 m. miestas buvo Kerkio srities centru Turkmėnijos SSR. Miestas pavadintas Atamurato Nijazovo, Turkmėnijos prezidento Saparmurado Nijazovo tėvo, garbei.

Turkmėnijos miestai
Murgabas (upė)

Apie Murgabo upę Tadžikistane žiūrėkite: Bartangas

Murgabas () yra 978 km ilgio upė Centrinėje Azijoje. Ji išteka šiaurės rytų Afganistane ir teka į šiaurės vakarus į Karakumų dykumą Turkmėnijoje, kur pradingsta.

Turkmėnijos upės
Afganistano upės