joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Absoliutinė monarchija

Absoliutinė monarchija ( – 'visiškas') – monarchijos variantas, kai monarchas valdo visiškai nekontroliuojamas ir nepatariamas luominio susirinkimo arba parlamento.

Absoliutus monarchas savo rankose yra sutelkęs tiek įstatymų leidimo, tiek ir vykdomąją valdžią. Absoliutus monarchas nėra niekam atsakingas ir savo nuožiūra formuoja valstybės vyriausybę, nustato jos politikos turinį.

Žinomiausias monarcho pretenzijų į absoliučią valdžią pavyzdys yra „karalius Saulė“ Liudvikas XIV, kuriam priskiriama frazė „L’État, c’est moi“ („valstybė tai aš“).

Absoliutinės monarchijos mūsų laikais tebėra: Saudo Arabija, Esvatinis, Brunėjus, Vatikanas. Taip pat prie absoliutinių monarchijų dažnai priskiriami Jungtiniai Arabų Emyratai, Omanas, Kataras. Paskutinė absoliutinė monarchija Vakarų Europoje buvo Danija, kuri konstitucinę tvarką pasirinko 1849 m. Absoliutinės monarchijos klasikiniu pavyzdžiu laikoma Liudviko XIV Prancūzija (1643–1715), kurią jis valdė „iš Dievo malonės“.

Monarchijai netrukdo korupcija. Demokratinė visuomenė gali būti nedaug ar gal „vidutiniškai“ korumpuota, tačiau daug korumpuota visuomenė nebesugeba palaikyti jokios kitos tvarkos kaip tik monarchiją.  Tačiau monarchas dažniausiai suinteresuotas valstybės išlikimu bei tvarka ar bent ramybe jos viduje.

Šaltiniai 

Autokratija
Monarchija
Konstitucinė monarchija

Konstitucinė monarchija – valdymo forma, kai monarcho valdžia yra ribojama Konstitucijos. Konstitucinėms monarchijoms būdinga tai, kad specialūs įstatymai nustato paveldėjimo tvarką. Vyriausybę skiria monarchas, o ne parlamentas. Paprastai konstitucinėje monarchijoje egzistuoja valdžių pasidalinimas, kai monarchas yra vykdomosios valdžios galva, o parlamentas – įstatymų leidžiamosios. Monarchas gali daryti įtaką įstatymųjų leidžiamąją valdžią savo veto.

Konstitucinės monarchijos dar skirstomos į dualistines ir parlamentines. Dualistinėje monarchijoje yra galimybė paleisti parlamentą monarcho valia ir skirti vyriausybę pavaldžią monarchui. Tokios monarchijos yra Kuveite, Maroke ir Jordanijoje. Parlamentinėje monarchijoje monarchas dalyvauja ribotai (pvz., britų monarchija), jis turi tik atidedamąją ar santykinę veto teisę. Vyriausybė faktiškai formuojama demokratiškai renkamo parlamento, nors ją formaliai ir skiria monarchas. Jei parlamentas pareiškia nepasitikėjimą vyriausybe, monarchas privalo priimti jos atsistatydinimą. Monarchas neturi jokių teisminės valdžios įgaliojimų, išskyrus malonės teisę. Faktiškai monarchas atlieka tik reprezentacines valstybės vadovo funkcijas. Šiuolaikinių parlamentinių monarchijų pavyzdžiai: Jungtinė Karalystė, Švedija, Nyderlandai, Belgija, Danija, Norvegija, Ispanija ir kitos šalys.

1779 m. Gegužės 3-ąją Abiejų Tautų Respublikoje buvo įvesta Konstitucija, kurioje nurodoma, kad ATR tapo konsitucine monarchija su paveldima karaliaus valdžia. Įstatymų leidžiamoji valdžia priklausė Seimui, vykdomoji – karaliui, o teisminė – teismams. Abiejų Tautų Respublikos pavadinimas pakeistas į Lenkiją. LDK ateitis tapo neaiški.
Lytiniai organai

Lytiniai organai (; iki Antrojo pasaulinio karo dar vadinti gimties padargais) – tai organai, kurie yra atsakingi už dauginimosi funkciją. Jie yra pirminiai lytiniai požymiai, ir pas žmones yra skirstomi į moters lytinius organus bei vyro lytinius organus (įskaitant lytinius takus ir lytines liaukas). Vyriškieji lyties organai yra labiau išsikišę nei moteriškieji, jų fiziologija yra šiek tiek paprastesnė nei moteriškųjų.

Lytiniai organai dar kartais vadinami dauginimosi organais, o lytinės liaukos kartais vadinamos gonadomis. Visų jų inervacija prasideda nuo 4-ojo kryžmens slankstelio (S4).

Moters lytiniai organai 

Moters lytiniai organai () yra skirstomi taip:
 išoriniai lytiniai organai:
 moters – putė (arba lytinis plyšys, vulva), įskaitant varputę (clitoris, 5) ir lytines lūpas (mažosios – labia minora, didžiosios – labia majora);
 vidiniai lytiniai organai:
 makštis (vagina, 7), kiaušintakiai (tubae uterinae, 1), kiaušidės (ovaria, 8), gimda (uterus, 10) ir gimdos kaklelis (cervix uteri, 12);
 priedinės lytinės liaukos:
 Skeno liaukos (glandulae vestibulares minores) ir Bartolino liaukos (glandulae vestibulares majores).

Vyro lytiniai organai 

Vyro lytiniai organai () yra skirstomi taip:
 išoriniai lytiniai organai:
 varpa (penis, 3), įskaitant varpos galvutę (glans, 5) ir apyvarpę (praeputium, 6), bei sėklidžių kapšelis (scrotum, 18);
 vidiniai lytiniai organai:
 sėklidės (testes, 17), sėklidžių prielipas (epididymis, 16) ir sėklatakiai (ducti deferens, 15);
 priedinės lytinės liaukos:
 priešinė liauka (prostata, 12), sėklinės pūslelės (vesiculae seminales, 10) ir Kuperio liaukos (glandulae bulbourethrales, 13).

Šaltiniai 

 
Erogeninės zonos

pl:Układ moczowo-płciowy#Układ płciowy
Enciklopedininkai

Enciklopedininkai arba Enciklopedistai – prancūzų švietėjų grupė, 1751–1772 m. leidusi „Enciklopediją, arba Aiškinamąjį mokslų, menų ir amatų žodyną“.

Enciklopedininkus subūrė Deni Didro, kuris buvo ir vienas iš „Enciklopedijos“ pagrindinių redaktorių, daugumos tiksliųjų mokslų straipsnių autorius. „Enciklopedijoje“ pastoviai bendradarbiavo apie 60 autorių, kurie ir buvo vadinami „enciklopedininkais“ arba „enciklopedistais“ () Tarp jų: Žanas Žakas Ruso, Šarlis Lui Monteskjė, Volteras, Polis Anri Tiri (baronas) d’Holbachas.

Enciklopedininkai buvo įsitikinę, kad visa tikrovė gali būti pažinta, suklasifikuota ir suprantama žmogaus protui. Enciklopedijoje pirmą kartą siekta pateikti ir praktines žinias.

Švietėjai lankė žymiausius Paryžiaus amatininkus, juos klausinėdavo apie amatų paslaptis, visa tai užrašydavo, bandė suvienodinti profesinius terminus.

Enciklopedijoje žinių visuma buvo skirstoma į tris pagrindines šakas: atmintis/istorij protas/filosofija ir vaizduotė/poezija. Enciklopedininkų veikla, susijusi su „Enciklopedijos“ leidimu, susidūrė su įvairiausiais sunkumais, kurie ne visi buvo ideologiniai; Deni Didro kuriam laikui buvo uždarytas Venseno kalėjime. Kai Rusijos valdovė Jekaterina II 1766 m. sužinojo, kad Didro negavo savo metinio užmokesčio už indėlį „Enciklopedijoje“, ji jį paskyrė savo knygininku ir sumokėjo 50 000 livrų.

Sąrašas 
Daugelis straipsnių nepasirašyti, tačiau žinomi šie autoriai:
Antuanas Žosefas Dezaljė d'Aržanvilis
Antuanas Gasparas Bušė d'Arži
Arnulfas d'Omonas
Žakas Nikola Belinas
Žakas Fransua Blondelis
Klodas Buržela
Žanas Fransua Anri Kolo
Etjenas Noelis Damilavilis
Lui Žanas Mari Dobantonas
Deni Didro
Sezaras Šeno Du Marsė
Markas Antuanas Edu
Žanas Batistas de La Šapelis
Gijomas Le Blondas
Andrė le Bretonas 
Žoržas Lui Le Sažas
Antuanas Lui
Polis Anri Tiri d’Holbachas
Lui de Žokuras
Edmė Fransua Malė
Polis Žakas Maluenas
Žanas Fransua Marmontelis
Šarlis Lui de Monteskjė
Adrienas Kirė de Maržansi
Žanas Batistas Pjeras Le Romenas
Žanas Žakas Ruso
Antonijus Nunesas Ribeiras Sančesas
Pjeras Tarenas
Fransua Vensenas Tusenas 
Anas Roberas Žakas Tiurgo
Urbenas de Vandenesas
Gabrielis Fransua Venelis
Siuzana Verdjė
Volteras
Klodas Ivonas

Šaltiniai 

Prancūzijos istorija
Kultūros istorija
Skandinavija

Skandinavija – regionas Šiaurės Europoje. Skandinavijos sąvoka gali reikšti keletą dalykų:

 Skandinavijos pusiasalis, supamas Baltijos, Šiaurės, Norvegijos ir Barenco jūrų. Skandinavijos pusiasalis – miškingiausia Europos teritorija. Jis apima Norvegiją, Švediją ir vakarinę Suomijos dalį.
 Kontinentinės valstybės su valstybinėmis skandinavų kalbomis: Švedija, Norvegija, Danija ir Suomija.
 Visos šalys ir teritorijos su vyraujančiomis skandinavų kalbomis: Norvegija, Švedija, Danija (su Farerų salomis) ir Islandija.
Pastarosios šalys ir Suomija dar vadinamos Šiaurės šalimis ar Šiaurės šalių regionu (Norden, skandinavų kalbomis).

Terminologija ir vartojimas 
Kalboje žodis „Skandinavija“ paprastai reiškia Daniją, Norvegiją ir Švediją.

Kai kurie turistiniai šaltiniai teigia, kad Islandija ir Suomija taip pat yra laikomos Skandinavijos šalimis, tačiau šis regionas paprastai yra priskiriamas Šiaurės šalims.

Taip pat skaitykite 
 Skandinavai
 Skandinavų kalbos
 Šiaurės Europa
 Šiaurės šalys
 Baltijos šalys
 Baltoskandija

Šaltiniai
Kiršlys

Europinis kiršlys (Thymallus thymallus) – lašišažuvių žuvis, priklausanti lašišinių (Salmonidae) šeimai. Kūnas iš šonų suplotas. Nugara žalsvai pilka, šonai sidabriški, su juodais taškeliais ir retais gelsvais ar rusvais ruoželiais. Žvynai vidutinio dydžio. Poriniai pelekai rausvi ar gelsvi, neporiniai – violetinio atspalvio. Yra riebalinis pelekas. Galva maža su smailiu snukiu. Ant žandų nedaug mažų dantų.

Paplitimas 
Europinis kiršlys paplitęs Šiaurės ir Vidurio Europoje. Vakarinė arialo riba siekia Didžiają Britaniją, ir Luaros upės baseiną. Į pietus arealas tęsiasi iki Ronos ir Dunojaus upių baseinų ir tęsiasi į rytus iki Uralo kalnų. Į rytus nuo Uralo paplitusi labai gimininga kiršliui rūšis – arktinis kiršlys (Thymallus arcticus). Šiaurinėje Europos dalyje sutinkamas Barenco, Baltosios, Baltijos, Šiaurės jūrų upių baseinuose.

Lietuvoje europinis kiršlys paplitęs daugiau nei 20-yje upių. Dažniausiai sutinkamas Neries, Merkio, Šventosios, Žeimenos, Jūros, Ventos ir Minijos upių baseinuose.

Biologija 
Gyvena srauniose, šaltavandenėse upėse, šiaurinėje arealo dalyje ir ežeruose. Vandens telkinio dugnas privalo būti padengtas akmenimis ar žvirgždu, vanduo prisotintas deguonies. Lytiškai subręsta 2-ais – 3-iais gyvenimo metais. Patelės įprastai subręsta metais vėliau nei patinai. Lietuvoje nerštas prasideda pavasarį, Kovo – Gegužės mėnesiais, upės vandens temperatūrai pasiekus 4-8° C. Būdinga trumpa neršto migracija. Neršto pikas pasiekiamas vandens temperatūrai esant 6-13,5° C, pilnaties metu. Vieno neršto metu patelė subrandina 2-10 tūkstančių ikrelių. Ikrelių skersmuo siekia 3-4 mm, oranžinės spalvos su smulkiais riebaliniais ląšeliais. Ikrelių inkubacijos laikas 10 – 40 dienų priklausomai nuo vandens temperatūros. Vandens temperatūrai pasiekus 16° C ikreliai žūva. Išsiritusios lervutės 4-10 dienų praleidžia tarp žvirgždo grudelių ir maitinasi trynio maišelio turiniu.

Suaugėliai maitinasi vandens ir sausumos bestururiai ir jų lervomis, žuvų ikrais, didesni individai – mažomis žuvelėmis. Didžiausią dalį raciono sudaro apsiuvos ir chironimidų lervos.

Lietuvoje kiršlių populiacija smarkiai paveikta melioracijos, upių tiesinimo ir užtvankų statymo. Vienos labiausiai paveiktų upių – Jūra ir Virvytė. Taip pat neigiama poveikį turi upių eutrofikacija, sukelta žemės ūkio ir buitinių nuotekų. Didžiausios populiacijos sutinkamos Pietryčių Lietuvos, vidutinio dydžio, srauniose upėse.

Žvejyba 
Žvejų mėgėjų gaudoma rūšis. Lietuvoje draudžiama kiršlius gaudyti natūralios kilmės masalais, tad įprastai gaudoma spiningu ar museline meškere. Neršto metu kiršlius Lietuvoje draudžiama gaudyti nuo Kovo 1 d. iki Gegužės 15 d. Gaudant spiningu įprastai naudojami nedideli vobleriai, vartiklės ar sukrės. Kiršlys itin mėgstama žuvis museliautojų. Museline meškere kiršliai gaudomi šlapia ir sausa muselėmis ar nimfomis. Sezonas prasideda pasibaigus nerštui ir trunka iki vėlyvo rudens.

Šaltiniai 

Lašišažuvės
Kvadratas

Kvadratas – stačiakampis, kurio visos kraštinės lygios. 

Kiekvienas kvadratas yra  ir stačiakampis, ir rombas, ir lygiagretainis. Todėl kvadratas turi visas šitų figūrų savybes. Savų savybių kvadratas neturi.

Kvadratas, kaip ir kiti keturkampiai, žymimas keturiomis didžiosiomis raidėmis – savo viršūnių pavadinimais (1 pav.).

Kvadrato ypatybės 
 Kvadrato visi kampai lygūs  ir visos kraštinės lygios  todėl jis yra taisyklingasis keturkampis.
 Aplink kvadratą galima apibrėžti ir į jį galima įbrėžti apskritimą. Tų apskritimų centrai sutampa ir yra kvadrato įstrižainių susikirtimo taške.
 Kvadratas yra simetriškiausias iš visų keturkampių. Jis turi keturias simetrijos ašis ir vieną simetrijos centrą (1 pav.).
 Iš visų stačiakampių, turinčių tą patį perimetrą, kvadrato plotas yra didžiausias.
 Kvadrato įstrižainės yra lygios (būdinga stačiakampiams) ir statmenos (būdinga rombams). Kvadrato įstrižainė lygi kvadrato kraštinės ilgiui, padaugintam iš kvadratinės šaknies iš dviejų.

Kvadrato perimetras ir plotas 

Kvadrato perimetrą galime apskaičiuoti taip:

Kvadrato ploto formulės:

(Formulėse naudojami žymenys: a – kvadrato kraštinės ilgis, R – apie kvadratą apibrėžto apskritimo spindulys, r – į kvadratą įbrėžto apskritimo spindulys, d – kvadrato įstrižainė.)

Keturkampiai
Elementariosios figūros
Miksiniai apskritažiomeniai

Miksinos (Myxiniformes)

Miksiniai apskritažiomeniai (Myxini) – chordinių gyvūnų klasė. Tai kirmėliški, sunykusiomis akimis, be nugarinio peleko gyvūnai. Aplink burną ir šnervę yra 2-3 poros trumpų ūselių. Nosies ertmė su rykle jungiasi nosiaryklės kanalu, todėl kvėpuojant vanduo gali būti įsiurbiamas pro šnervę. Turi 5-15 porų žiaunų maišų, tiek pat ir išorinių žiaunų angelių, tačiau paprastai tos angelės susilieja tik į 1 porą bendrų išorinių kvėpuojamųjų angų. Kremzlinis visceralinis skeletas labai sunykęs. Pilvinės pusės šonuose yra po eilę stambių gleivinių liaukų.

Miksinos paplitusios tik jūrose, gyvena įsiraususios į dumblą, iš kurio kyšo tik galva. Minta žieduotosiomis kirmėlėmis, moliuskais, negyvomis ir nusilpusiomis žuvimis. Prikibusi prie negyvos žuvies miksina paprastai susisuka į „aštuoniukę" ir, traukdama galvą pro kilpą, išplėšia stambesnius grobio gabalus. Neršiančios miksinos susisuka viena su kita ir išskiria daug gleivių, kuriose būna 20-30 patelės išnerštų kiaušinių. Vystosi be metamorfozės.

Pasaulyje užregistruotos 67 rūšys, priklausančios 6 gentims. Atlanto vandenyne gyvena atlantinė miksina (Myxine glutinosa), kuri yra 30-40 cm ilgio. 

Lietuvos vandenyse miksinos negyvena.

Bežandžiai
Lagranžo vidutinės reikšmės teorema

Lagranžo vidutinės reikšmės teorema – viena iš integralinio ir diferencialinio skaičiavimo teoremų.

Tegul funkcija  tenkina tokias sąlygas:

  tolydi intervale 
  diferencijuojama intervale 

tada:

 

Ši lygybė vadinama Lagranžo vidutinės reikšmės teorema.
Apibendrinta vidutinės reikšmės formulė vadinama Koši vidutinės reikšmės formule. Lagranžo teorema yra atskiras Koši teoremos atvejis, tačiau dažniausiai jo pakanka.

Geometrinė teoremos prasmė 

Geometriškai teorema reiškia, kad kiekvienai tolydžiai funkcijai intervale (a; b) egzistuoja bent vienas intervalo (a; b) taškas toks, kad funkcijos liestinė šiame taške yra lygiagreti atkarpai, jungiančiai funkcijos galus. Tokių taškų gali būti be galo daug.

Matematinės teoremos
Totalitarizmas

Totalitarizmas (arba totalitarinis valdymas,  – ‘visiškai’) – politinė sistema, kurioje valstybė, valdoma vieno asmens, grupės ar klasės, nepripažįsta savo valdžios apribojimo ir siekia visiškos viešojo ir asmeninio gyvenimo kontrolės.

Totalitarizmas susijęs su kokia nors ideologija arba pažiūrų sistema, kaip kad fašizmas, nacizmas arba komunizmas. Pagal totalitarizmo teoriją vyriausybė gali ir privalo kontroliuoti kiekvieno individo ir grupės kiekvieną veiksmą ir interesą. Vyriausybė turi ne tik absoliučią vykdomąją galią, bet ir neribotas galimybes ją taikyti. Viskas yra jos kompetencijoje. Nors totalitarinis režimas formaliai leidžia ir net reikalauja iš piliečių aktyviai dalyvauti politiniame procese, tačiau iš tikrųjų žmonės nuo politikos yra visiškai atriboti, nes visur ir visada reikalaujama visiško vienbalsiškumo ir vienmintiškumo, o už kitokias nuomones baudžiama ir persekiojama. Žmogaus pajungimui valstybei tarnauja ir sudėtingas prievartos aparatas, klesti teroras ir savivalė.

Terminas pradėtas naudoti 1920 ir 1930 aprašyti B. Musolinio fašistinę Italiją ir nacių Vokietiją, po vienpartinių sistemų ten sukūrimo iki jų pralaimėjimo II Pasauliniame kare. Ir itališkasis fašizmas ir vokiškasis nacionalsocializmas iš esmės buvo pastangos sujungti skirtingas klases ir grupes siekiant vieno tikslo – stiprinti imperializmą. Po Antrojo pasaulinio karo pabaigos 1945 m. totalitarizmo sąvoka vis labiau pradėta naudoti apibūdinti Sovietų Sąjungos režimui.

Nepaisant to, kad pati sąvoka iš pradžių taikyta Italijai, šiuolaikiniu supratimu fašistinis Italijos režimas, bent jau iki 1943 m. apibūdinamas kaip autoritarinis, o ne totalitarinis. Totalitarinis režimas egzistavo Vokietijoje Hitlerio laikais, buvusioje SSRS Stalino valdymo metais. Šiais laikais vienintele totalitarine valstybe plačiai pripažįstama Šiaurės Korėja, kitų valstybių įvardinimas kaip totalitarinių yra ginčytinas.

Politinėje filosofijoje totalitarizmo šaknis kai kurie tyrinėtojai įžvelgia dar Platono pieštoje idealioje valstybėje.

Pagrindiniai autoriai prisidėję prie totalitarizmo sąvokos suformavimo buvo Raymond Aron, Hannah Arendt, Z.Bžezinskis. H.Arendt totalitarizmą apibūdino kaip totalinio ir permanentinio individo pajungimo sistemą, būdingą tiek Hitlerio, tiek Stalino valdymui.

Nuorodos 

Diktatūra
Politinės ideologijos
Austen Chamberlain

Džozefas Ostinas Čemberlenas (Austen Chamberlain 1863 m. spalio 16 d. Birmingemas – 1937 m. kovo 16 d. Londonas) – britų valstybės veikėjas, politikas. Birmingemo mero Dž. Čemberleno sūnus. Nuo 1892 m. Bendruomenių rūmų narys (Konservatorių partija). Priklausė Konservatorių partijos protekcionistų sparnui. 1903–1906 ir 1919–1921 m. finansų, 1915–1917 m. Indijos, 1924–1929 m. užsienio reikalų ministras. Vienas Lokarno pakto (1929 m.) autorių. Vienas diplomatiniu santykių su TSRS nutraukimo (1927 m.) iniciatorių. Nobelio taikos premijos laureatas.

Jungtinės Karalystės Parlamento nariai
Nobelio taikos premijos laureatai
Gameta

Lytinės ląstelės arba gametos ( – 'sutuoktinė') – tai daugialąsčių gyvūnų ląstelės, kurios vystosi lytinėse liaukose (gonadose). Lytinės ląstelės būna dviejų tipų: vyriškos (spermatozoidai) ir moteriškos (kiaušialąstės). Spermatozoidai vystosi sėklidėse, kiaušialąstės – kiaušidėse.

Lytinės ląstelės turi pusinį chromosomų rinkinį, o po apvaisinimo organizmas gauna abiejų tėvų rinkinius. Lytinių ląstelių susidarymas vadinamas gametogeneze. Ji šiek tiek skirtinga spermatozoidų (spermatogenezė) ir kiaušialąsčių (oogenezė).

Susiliejus vyriškai ir moteriškai gametoms susidaro zigota – naujojo organizmo užuomazga.

Žmogaus gametos
Vyrų organizme nuo lytinės brandos iki pat mirties susidaro daugybė gametų (spermatozoidų), kuriose yra po 22 autosomas (nelytines chromosomas) ir po 1 lytinę chromosomą – X arba Y. Vyriškoji gameta su Y chromosoma apvaisinimo metu užmezga berniuką, o su X chromosoma – mergaitę.

Moters organizme visos lytinės ląstelės susiformuoja dar vaisiaus stadijoje, o vėliau, sulaukus lytinio brendimo pradžios, maždaug kas mėnesį susiformuoja viena (retai 2 ar 3) kiaušialąstė, kuri išsiskiria ovuliacijos metu. Joje yra taip pat 22 autosomos, bet lytinė chromosoma yra tik X, tad apvaisinimo akimirką moteriškoji gameta būsimojo individo lyties nelemia.

Kadangi moters lytinės ląstelės yra jau nuo pat gimimo, o gyvenimo eigoje jos tik yra „išnaudojamos“, bet negaminamos naujos, todėl bet koks mutageninis poveikis moters organizmui gali sąlygoti jos palikuonims genetines anomalijas. Pas vyrą spermatozoidų kartos gana dažnai keičiasi, todėl jeigu vyras ir turėjo kokį nors mutageninį poveikį (pvz., dirbo atominiame laive), tai spermijai, kurie susidaro po vienerių – pusantrų metų nuo to laiko, kai žalingas veiksnys nustojo veikęs, jau nebeturi mutacijų, kurios gali būti susijusios su radiacija.

Šaltiniai 

Dauginimasis
Žmogaus reprodukcija
Ląstelė
Darijus I

Darijus I (sen. persų k. Darayavus vert. „Tas, kuris laiko gėrį“, 549 – 486 m. pr. m. e. spalio mėn.) – Hystapo sūnus, Persijos valdovas, 521 m. pr. m. e. perėmęs valdžią po savo tolimo giminaičio Kambizo mirties.

Biografija 
Darijus I tapo Persijos valdovu nuvertęs Bardiją, (graikų vadinamą Smerdžiu), Kyro Didžiojo jaunesnį sūnų. Tapęs valdovu jis teigė, kad tikrajį Bardiją nužudė brolis Kambizas II. Kadangi tai buvo paslaptis po Kambizo mirties medų magas Gaumata apsimetė Bardija ir tapo karalių karaliumi.

Po karūnacijos Pasargaduose Darijus išvyko į Ekbataną. Iškart paaiškėjo, kad parama Bardijai buvo stipri ir teko malšinti prieš jį sukilusius Elamą ir Babiloną. Elamo sukilimas baigėsi nužudžius sukilėlių vadą Aschiną Sūzuose. Po pusantrų metų trukusios apgulties užėmė Babiloną, sugriovė jo sienas ir išžudė didžiąją dalį gynėjų. Apgulčiai užtrukus, prieš Darijų sukilo Persija, Medija, Asirija, Armėnija, Partija, Margiana, tačiau Darijui I-jam pavyko sukilimus numalšinti, o jų vadovai buvo nukankinti. 512 m. pr. m. e. antrą kartą užėmęs Babiloną, nuslopino visus sukilimus. Susitvarkęs valstybės viduje, Darijus I bandė ją išplėsti. Suruošė nesėkmingą žygį į skitų kraštą (p. Europoje, tarp Dunojaus ir Dono). Grįžtant jo kariuomenė užėmė Makedoniją. Iškart po to prasidėjo karas su Graikija, tačiau 490 m. pr. m. e. Darijus I buvo sumuštas Maratono mūšyje. Karą tęsė sūnus ir įpėdinis Kserksas I.

Tuo tarpu Darijus I užsiėmė administracine valstybės reforma – perdalino ją į 21 satrapiją, kurios savo plotu neatitiko senųjų, persų užkariautų valstybių plotų. Tuo būdu jis suvienijo skirtingas politines tendencijas turinčias valstybės dalis, sutvarkė satrapijų valdymą ir mokesčių surinkimą.

Biblija 
Darijus I minimas Agėjo, Zacharijo ir Ezros knygose.

Išnašos

Nuorodos 
 Darijus Didysis
Achemenidai
Egipto faraonai
Kreivinė trapecija

Kreivine trapecija vadinama geometrinė figūra, apribota x ašimi, tiesėmis , bei tolydžia funkcija .

Kreivinės trapecijos plotą galima surasti naudojantis Rymano integralu:

 

Geometrinės figūros
Diferencialinė geometrija
Hipotezė

Hipotezė ( 'spėjimas')

 1. moksl. naudojamas moksliniame pažinime būdas: neįrodyta, reikalaujanti patikrinimo teorija
 2. nelabai tvirtas spėjimas, menkai pagrįstas faktų aiškinimas.

Neįrodytas teiginys, prielaida arba spėjimas. Paprastai hipotezė iškeliama ne vieno ją patvirtinančių stebėjimų (pavyzdžių) pagrindu, todėl atrodo tikėtina. Vėliau, jei pagrindžiama arba įrodoma, ji tampa teorema arba teorija. Gavus prieštaraujančių duomenų, hipotezės atsisakoma.

Neįrodyta ir neatmesta hipotezė vadinama atvira problema.

Žinomos atviros problemos 
 Puankare hipotezė
 Rymano hipotezė 
 Goldbacho hipotezė

Viena iš garsiausių atvirų problemų apie 300 metų buvo Ferma didžioji teorema, kol 1995 metais ją įrodė Andrew Wiles.

Kembridžo Klay matematikos institutas (angl. Clay Mathematics Institute of Cambridge , Massachusetts (CMI)) paskelbė po 1 mln. JAV dolerių apdovanojimą už kiekvienos šių problemų įrodymus.

Taip pat skaitykite 

 Ad hoc hipotezė
 Hipotezė (statistika)

Nuorodos 

 Kembridžo Klay matematikos institutas 

Metodologija
Armėnų genocidas

Armėnų genocidas – armėnų tautos genocidas, jaunaturkių valdžios vykdytas 1915–1917 metais. Žuvusių armėnų skaičius, skirtingais vertinimais, siekia nuo 800 tūkstančių iki 2 milijonų. Dažniausiai nurodomi skaičiai – 1,2-1,5 milijonų žuvusiųjų.

Raphael Lemkin (genocido termino kūrėjas) armėnų genocidą nagrinėja, kaip vieną iš tipiškiausių genocido atvejų, inspiravusį Hitlerį surengti Holokaustą. Pažymėtina, kad labai panašūs į armėnų genocidą veiksmai (pagal analogišką scenarijų) vos keliais mėnesiais anksčiau buvo įvykdyti prieš ne tokią gausią Turkijos graikų etninę grupę.

Genocido eiga

Priešistorė 

Armėnų tautai siekiant nepriklausomybės, 1894–1897 Osmanų imperija, kovodama su armėnų politiniais judėjimais, kaip manoma, sunaikino nuo 100 iki 300 tūkstančių armėnų. Po valdžios užgrobimo Turkijoje 1907 m. jaunaturkiai ėmė vykdyti turkų tautos vienijimo politiką, propaguodami idėją sukurti valstybę, paremtą vieningos tautos idėja. Vieną iš problemų, jaunaturkių manymu, kėlė tautinės mažumos: kurdai, asirai, graikai ir armėnai, siekiantys valstybingumo. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, Turkijos valdžia, stojusi į Vokietijos pusę, nusprendė, kad tautinės mažumos gali palaikyti Rusijos pajėgas, todėl pradėjo šių tautų naikinimą. Buvo sukurta speciali organizacija „Teshkilati Mahsusa“, atlikusi organizacinius darbus, bei naikinimo būriai, didžiąja dalimi sudaryti iš specialiai išlaisvintų kriminalinių nusikaltėlių.

Genocidas 
 1914 m., įvedus naują šaukimo į kariuomenę įstatymą, didžioji dalis armėnų vyrų, jaunesnių, nei 45 metų amžiaus, buvo paimta į kariuomenę. Pradžioje paimti į reguliariosios kariuomenės dalinius, jie greitai buvo nuginkluoti ir persiųsti į darbo būrius, kur buvo sunaikinti.
 1915 m. balandžio 24 d. buvo suimta nuo kelių šimtų iki kelių tūkstančių armėnų politinių ir dvasinių lyderių, kurie netrukus buvo nužudyti.
 1915 balandį, po intelektualų sunaikinimo, buvo pradėti masiniai armėnų perkėlimai, dalis jų buvo išsiųsti į naikinimo stovyklas, kur buvo laikomi saulės atokaitoje be vandens, palikti mirti nuo išsekimo, dalis iš jų buvo naikinama dujomis, vaikai nuodijami morfijaus injekcijomis. Dalis (apie milijoną ar daugiau) buvo ištremti į Siriją, kur daugelis mirė nuo išsekimo. Dauguma iš sugebėjusių išgyventi (apie milijoną) liko gyvi tik dėl to, kad įstengė pasiekti kitas valstybes.
 1915 birželį Turkijos valstybė paskelbė oficialią armėnų sunaikinimo deklaraciją.

Neigimas 
Armėnų genocidas – vienas iš ryškiausių genocido neigimo pavyzdžių: net praėjus 90 metų, Turkijos vyriausybė neigia, kad tai buvo genocidas, net ir pripažindama bent kelių šimtų tūkstančių armėnų žūtį bei valstybės vadovų dalyvavimą šiose žudynėse. Manoma, kad tai nenoras prisiimti bent moralinę atsakomybę valstybės mastu, bijant, kad toks pripažinimas gali sustiprinti kitų tautinių mažumų, pvz., kurdų pozicijas, siekiant nepriklausomybės.

Nuorodos 

 www.armenia.lt  apie armėnų tautos genocidą
 Vahagn Grigorian straipsnių ciklas:
 I (neveikianti nuoroda)
 II (neveikianti nuoroda)
 III (neveikianti nuoroda)
 IV (neveikianti nuoroda)
 Fact Sheet: Armenian genocide  
 www.genocide.ru 

Genocidas
Armėnijos istorija
Rudakaklis naras

Rudakaklis naras (Gavia stellata) – narinių (Gaviiformes) būrio šiaurinių sričių paukštis. Dydis 25-31 cm, svoris – apie 2500 g. Skiriamasis požymis – kaklo priekyje yra kaštono spalvos dėmė. Galvos viršus pilkas, nugarinė pusė tamsi, rusvai pilka, kartais pamarginta baltomis dėmėmis. Pilvinė pusė balta, šonai rusvai taškuoti. Snapas juodas. Kojos žalsvai juodos. Žiemos apdaras šviesesnis negu vasaros. Nugara tamsiai ruda, gausiai išmarginta baltomis dėmelėmis. Pradedant nuo gerklės, visa apatinė kūno dalis balta.

Lietuvoje negausus, pastebimas traukimo metu. Minta žuvimis.

Buveinė 
Jūros pakrantės, pajūrio vandens telkiniai.

Paplitimas 
Gyvena Šiaurės Amerikoje ir šiaurinėje Eurazijoje. Pietuose paplitęs iki miškų zonos vidurio. Žiemoja piečiau nuo perėjimo arealo esančiose vandenynų ir jūrų pakrentėse. Lietuvoje aptinkamas Baltijos jūros priekrantėje, Kuršių mariose. Veisimosi metu retas. Žiemą kai kuriais metais įprastas. Lietuvoje perint neaptikta. Žiemoja nedideliais būreliais po 3-5 paukščius.

Lietuvoje aptinkamas nominalinis rudakaklio naro porūšis Gavia stellata stellata.

Migracija 
Artimas migrantas. Skrenda daugiausia dieną. Lietuvoje pasirodo kovo pradžioje, rudenį atkeliauja spalį. Migruoja negausiai, dažniausiai pavieniais individais. Dalis žiemoja toli nuo kranto jūroje.

Biologija 

Veisiasi tundrose, ežeruose. Aktyvus dieną. Tuoktuvės prasideda pavasarį, dar žiemavietėse, paprastai naktį. Miega ant vandens. Skraido dažniausiai pavieniai paukščiai.

Panėrę po vandeniu gali išbūti 40-50 sekundžių. Paprastai žvejoja 2-9 m gelmėje. Nuo vandens pakyla sunkiai. Į vandenį nusileidžia ant krūtinės. Skrydis greitas, bet nevikrus. 

Lytiškai subręsta 2-3 metų amžiaus. Poros būna pastovios. Lizdus įsirengia prie pat vandens. Kiaušinius deda gegužės mėn. viduryje. Dėtyje 2 (rečiau 1) žalsvai gelsvi, išmarginti retomis tamsiomis dėmelėmis kiaušiniai. Jų matmenys: 75x48 mm, masė 66,9-80 g.
Peri ir patinas, ir patelė 24-29 dienas. Išsiritęs jauniklis sveria apie 65 g. Po kelių parų jaunikliai jau palieka lizdą ir sekiojo paskui suaugusius paukščius. Tėvai juos maitina ir saugo apie du mėnesius.

Mityba 
Minta smulkiomis žuvimis, rečiau varliagyviais ir vėžiagyviais. Lesa nemažai plunksnų.

Balsas 
Tuoktuvių balsas jausmingas "kuur, kuurii", girdimas tik veisimosi metu. Kildamas nuo vandens skleidžia ritmišką, žąsų gagenimą primenantį "ka ka kak"..

Išnašos 

Nariniai
Romanovų dinastija

Romanovų dinastija valdė Rusiją nuo 1613 iki 1917 m. vasario revoliucijos.

Šeima kildinama iš Andrejaus Ivanovičiaus Kobylos – maskviečio bajoro, gyvenusio pirmoje XIV a. pusėje. Romanovų pavardė atėjo iš Romano Juriejevo, Anastazijos Romanovos tėvo. Anastazija buvo pirmoji caro Ivano IV žmona.

1613 metais caru tapęs Michailas Romanovas buvo pirmasis šios dinastijos Rusijos valdovas.

Iškiliausiu dinastijos atstovu laikomas Petras I, kurio valdymas žymi imperinės Rusijos epochos pradžią. Jekaterinos Antrosios valdymo metu buvo numalšintas Pugačiovo sukilimas, Aleksandras I 1812 m. atrėmė Napoleono Bonaparto puolimą.

Paskutinis Romanovų caras Nikolajus II valdžios neteko 1917 m. kovą, ir 1918 m. liepos 16 d. Jekaterinburge kartu su žmona, sūnumi ir keturiomis dukterimis buvo sušaudyti bolševikų.

Carai
Alabama

Alabama () – 22-oji JAV valstija, ja tapusi 1819 m. gruodžio 14 d. Sostinė – Montgomeris (Montgomery). Plotas – 135,8 tūkst. km²; 4,86 mln. gyventojų (2016 m.).

Alabama yra 30 pagal dydį JAV valstija. Apie tris penktadalius valstijos užima lygumos. Aukščiausias valstijos Čyhos kalnas (734 m) yra šiaurrytinėje Alabamos dalyje, Apalačų kalnuose.

Didžiausi miestai 

2010 m. duomenys

 Birmingamas (212 237 gyv.)
 Montgomeris (205 764 gyv.)
 Mobilas (195 111 gyv.)
 Hantsvilis (180 105 gyv.)
 Tuskalūza (90 468 gyv.)

Ekonomika 

Alabama yra trečia šalyje, pagal naminių paukščių auginimą. Valstijoje taip pat auginami galvijai. Pagrindinė žemės ūkio kultūra yra medvilnė, be jos dar auginami riešutai, įvairios daržovės.

Nepaisant to, kad pusė Alabamos teritorijos yra paskirta žemės ūkiui, gamyba uždirba daugiau nei pusę valstijos pelno. Alabama yra antra pagal užimamus miško plotus, todėl medienos ir popieriaus gamyba yra pagrindinės valstijos ekonomikos šakos. Kiti valstijos pramonės gaminiai yra chemikalai, tekstilės, elektronikos produktai, automobiliai ir žemės ūkio produktų apdirbimas. Valstijoje išgaunamos gamtinės dujos, nafta, cementas, akmuo. Anksčiau valstijoje buvo išgaunama daug anglies, bet dabar jos kiekiai sparčiai mažėja.

Šaltiniai 

JAV valstijos
Titnagdumbliai

Titnagdumbliai arba titnaginiai dumbliai (Bacillariophyta) – eukariotų (Eukaryota) domeno pirmuonių (Protista) karalystės skyriaus dumbliai.

Titnagdumbliai yra vienaląsčiai arba kolonijiniai. Jie turi kietą apvalkalą, kurio sudėtyje yra titnago. Šie dumbliai būna dviejų formų: dvipusės simetrijos (dauguma) ir centrinės simetrijos. Titnagdumblių apvalkalas susideda iš dviejų puselių, sumautų kaip dėžutė: epitekos (didesnės išorinės) ir hipotekos (mažesnės vidinės).

Paplitę gėluosiuose bei sūriuosiuose vandenyse. Nusėdę į vandens dugną jie gamina uolieną, kuri naudojama statybos pramonėje.

Taksonomijos istorija 
Vienu metu titnagdumbliai buvo laikomi „išbaigtais gvyvūnais“ (), turinčiais skrandžius (iš tiesų vakuoles), gonadas (iš tiesų branduolius) ir virškinamąsias liaukas (plastides). Ląstelės teorija dar nebuvo galutinai susiformavusi, todėl nebuvo akivaizdu, kiek smulkūs galėtų būti įprastiniai gyvūnai.  Iš tiesų titnagdumbliai vienaląsčiai, nors kai kurie gyvena kolonijomis.

Lietuvos titnagdumbliai 
Klasė. Centradumblainiai (Centrophyceae), centrinės simetrijos
 Eilė. Bidulfiečiai (Biddulphiales)
 Šeima. Bidulfiniai (Biddulphiaceae)
 Gentis. Atėja (Attheyat)
 Šeima. Chetoceriniai (Chaetoceraceae)
 Gentis. Chetoceras (Chaetoceros)
 Eilė. Diskadumbliečiai (Coscinodiscales)
 Šeima. Diskadumbliniai (Coscinodiscaceae):
 Gentis. Apskrituolė (Cyclotella)
 Gentis. Diskadumblis (Coscinodiscus)
 Gentis. Meliozira (Melosira)
 Gentis. Skydadumblis (Stephanodiscus)
 Gentis. Talasiozira (Tahalossiosira)
 Eilė. Šakniadumbliečiai (Rhizosoleniales)
 Šeima. Šakniadumbliniai (Rhizosoleniaceae)
 Gentis. Šaknius (Rhizosolenia)

Klasė. Plunksnadumblainiai (Pennatophyceae), dvipusės simetrijos
 Eilė. Trupsniečiai (Fragilariales)
 Šeima. Trupsniniai (Fragilariaceae)
 Gentis. Žvaigždutė (Asterionella)
 Gentis. Dvikiautė (Diatoma)
 Gentis. Trupsnė (Fragilaria)
 Gentis. Meridionas (Meridion)
 Gentis. Sinedra (Synedra)
 Šeima. Narstikliniai (Tabellariaceae)
 Gentis. Narstiklė (Tabellaria)
 Eilė. Valteliečiai (Naviculares)
 Šeima. Achnantiniai (Achnanthaceae)
 Gentis. Riešutdumblis (Cocconeis)
 Gentis. Roikosfenija (Rhoicosphenia)
 Šeima. Valteliniai (Naviculaceae)
 Gentis. Amfora (Amphora)
 Gentis. Luotelis (Cymbella)
 Gentis. Sigmadumblis (Gyrosigma)
 Gentis. Kuokanešis (Gomphonema)
 Gentis. Valtelė (Navicula)
 Gentis. Plunksnadumblis (Pinnularia)
 Gentis. Šaudyklė (Pleurosigma)
 Gentis. Stauronis (Stauroneis)
 Eilė. Surireliečiai (Surirellales)
 Šeima. Epiteminiai (Epithemiaceae)
 Gentis. Epitemija (Epithemia)
 Šeima. Nicšiniai (Nitzschiaceae)
 Gentis. Nicšija (Nitzschia)
 Šeima. Ropalodiniai (Rhopalodiaceae)
 Gentis. Ropalodija (Rhopalodia)
 Šeima. Surireliniai (Surirellaceae)
 Gentis. Verpstelė (Cymatopleura)
 Gentis. Surirelė (Surirella)

Šaltiniai
Ugnies Žemės, Antarktidos ir Pietų Atlanto salų provincija

Ugnies Žemės, Antarktidos ir Pietų Atlanto salų provincija (isp. Provincia de Tierra del Fuego, Antártida e Islas del Atlántico Sur) – Argentinos sritis pačiuose pietuose, į kurią įeina Argentinos valdoma Ugnies Žemės dalis (didžiausias miestas joje bei visos srities sostinė – Ušuaja) ir dvi ginčytinos teritorijos: Argentinos Antarktida, nepripažįstama teritorinė pretenzija, kurios administracinis centras yra Esperansa (labiau primenanti mokslinę bazę, nei miestelį), bei Pietų Atlanto salos, valdomos Didžiosios Britanijos, bet Argentinos laikomos savo dalimi. Argentiniečiai jas nesėkmingai bandė susigrąžinti per Falklando (Malvinų) karą. Jų administracinis centras yra Stenlis, argentiniečių vadinamas Puerto Archentinu – miestelis Falklando (Malvinų) salose.

Yra keturi departamentai, du iš kurių (Pietų Atlanto salų ir Antarktidos) yra ginčytini, kiti du yra Ugnies Žemės saloje.

Geografija 
Realiai valdomų teritorijų plotas – 21 263 km², kartu su Pietų Atlanto salomis ir Argentinos Antarktida – 986 418 km². Valdomos teritorijos – rytinė Ugnies Žemės salos dalis ir Estadoso sala – kalnuotos salos, apsuptos Atlanto vandenyno, Magelano, Dreiko ir daugybės kitų sąsiaurių. Per salas besidriekiantys Andų kalnai iškyla iki 1490 m aukščio (Kornu k.).

Vyrauja šaltas ir drėgnas klimatas, tačiau labai skiriasi skirtinguose regionuose. Vidutinė sausio mėn. temperatūra Ušuajoje 9,4 °C, liepos mėn. 1,5 °C. Metinis kritulių kiekis – 524 mm. Šalti ir stiprūs Antarkities vėjai. Vidurvasarį (sausio mėn.) būna poliarinės dienos, viduržiemį (liepos mėn.) – poliarinės naktys. Dažnai stebima poliarinė pašvaistė. Auga mišrieji ir spygliuočių miškai, krūmynai, šaltosios stepės, tundra. Ledynai. Upės trumpos, vandeningos, slenkstėtos. Daug ežerų (didžiausias Fagnano ežeras).

Gyventojai 
Iš visų valdomų teritorijų gyvenama tik Ugnies Žemės sala. Gyventojai susitelkę vakariniame salos pakraštyje. Rytinė dalis praktiškai negyvenama. Saloje yra 2 miestai: Ušuaja ir Rio Grandė. Seniau saloje gyveno indėnai selknamai, tačiau buvo išnaikinti.

Ekonomika 
Gyvulininkystė (avių auginimas), naftos ir dujų gavyba. Turizmas.

Nuorodos 
 Ugnies Žemės, Antarktidos ir Pietų Atlanto salų srities turizmo puslapis
 Provincijos žemėlapis

Argentinos provincijos
Ežerutė

Ežerutė (Hydrilla) – vandenplūkiečių (Hydrocharitales) eilės vandenplūkinių (Hydrocharitaceae) šeimos augalų gentis, kurioje vienintelė rūšis:
 Menturlapė ežerutė (Hydrilla verticillata)

Paplitimas 
Daugiau paplitusi pietryčių ir rytų Lietuvos ežeruose. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Morfologija 
Auga vandenyje, turi lankstų, vandens liūliuojamą stiebą, tartum gyvatė. Tai daugiametis vandens augalas, kurio stiebas siūliškas, negausiai šakotas, iki 3 m ilgio. Lapai menturiniai, viršutinėje stiebo dalyje sutankėdami dažnai sudaro tankią puokštišką galvutę. Žiedai neryškūs, pavieniai. Žydi birželio – liepos mėn. Auga ežeruose. Dauginasi ir vegetatyviškai. Genties pavadinimas iš graikų kalbos hydor – vanduo, hydra – vandeninė gyvatė.

Pavadinimas ir sinonimai 
Rūšis turi daug sinonimų (viso 25), tarp kurių pavadinime yra žodis lietuva, šie:
 Hydora lithuanica (Rchb.) Besser
 Hydrilla lithuanica (Rchb.) Dandy
 Udora lithuanica Rchb.
 Udora lithuanica Andrz. ex Besser
ir kiti paminėtini sinonimai:
 Elodea verticillata (L.f.) F.Muell.
 Hydrilla polysperma Blatt.
 Hydrilla roxburghii Steud.
 Hydrospondylus submersus Hassk.
 Udora occidentalis W.D.J.Koch
 Udora pomeranica Rchb.
 Udora verticillata (L.f.) Spreng.
 Vallisneria verticillata (L.f.) Roxb.

Nuorodos 
 Menturlapės ežerutės mokslinis lotyniškas pavadinimas ir sinonimai per theplantlist.org Anglų kalba

Vandenplūkiniai
Burnotiniai

Burnotiniai (Amaranthaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima, kuriai priklauso vienmetės ar daugiametės žolės arba krūmai. Žiedai smulkūs, susitelkę į kamuolėlius, kurie sukrauti lapų pažastyse arba stiebų ar šakelių viršūnėse tankiose varpose, kekėse, šluotelėse. 

Šeimoje yra daug endeminių rūšių tropikų ir subtropikų Amerikoje. Dabar prie šios šeimos prijungta balandinių (Chenopodiaceae) šeima. Todėl bendras rūšių skaičius yra apie 2400 rūšių, priklausančių 160 gentims. Lietuvoje auga šių genčių augalai:

 Balanda (Chenopodium)
 Balandūnė (Atriplex)
 Burnotis (Amaranthus). Pav.
 Celiozija (Celosia)
 Drugialaišis (Corispermum)
 Druskė (Salsola)
 Kochija (Kochia)
 Nariuotė (Polycnemum)
 Runkelis (Beta)
 Špinatas (Spinacia)

Gentys 
Pošeimis. Amaranthoideae
 Saistris (Achyranthes)
 Achyropsis
 Erva (Aerva)
 Burnotis (Amaranthus)
 Arthraerua
 Calicorema
 Celiozija (Celosia)
 Centema
 Centrostachys
 Taurėtis (Cyathula)
 Hermbstaedtia
 Kyphocarpa
 Leucosphaera
 Marcelliopsis
 Nelsia
 Nothosaerva
 Pandiaka
 Psilotrichum
 Pupalia
 Sericocoma
 Sericorema
Pošeimis. Chenopodioideae
Acroglochin - Agathophora - Agriophyllum - Alexandra - Allenrolfea - Anabasis - Anthochlamys - Aphanisma - Archiatriplex - Arthocnemum - Arthrophytum - Atriplex - Axyris - Baolia - Bassia - Beta - Bienertia - Blitum - Borsczowia - Camphorosma - Ceratocarpus - Chenopodium - Climacoptera - Corispermum - Cornulaca - Cremnophyton - Cyathobasis - Cycloloma - Didymanthus - Dissocarpus - Einadia - Enchylaena - Eremophea - Eriochiton - Exomis - Fadenia - Fredolia - Gamanthus - Girgensohnia - Grayia - Hablitzea - Halanthium - Halarchon - Halimione - Halimocnemis - Halocharis - Halocnemum - Halogeton - Halopeplis - Halosarcia - Halostachys - Halothamnus - Haloxylon - Hammada - Heterostachys - Holmbergia - Horaninovia - Iljinia - Kalidium - Kirilowia - Kochia - Krascheninnikovia - Lagenantha - Maireana - Malacocera - Manochlamys - Microcnemum - Microgynoecium - Monolepis - Nanophyton - Neobassia - Nitrophila - Noaea - Nucularia - Ofaiston - Oreobliton - Osteocarpum - Pachycornia - Panderia - Petrosimonia - Physandra - Piptoptera - Polycnemum - Rhagodia - Raphidophyton - Roycea - Salicornia -  Sarcocornia - Scleroblitum - Sclerochlamys - Sclerolaena - Sclerostegia - Seidlitzia - Sevada - Spinacia - Stelligera - Suckleya - Sympegma - Tecticornia - Tegicornia - Teloxys - Threlkeldia - Traganopsis - Traganum - Zuckia 
Pošeimis. Gomphrenoideae
 Alstė (Alternanthera)
 Gomfrena (Gomphrena)
 Guilleminea
Pošeimis. Salicornioideae
 Halopeplis
 Halosarcia
 Salicornia
 Salikornija (Sarcocornia)
Pošeimis. Salsoloideae
 Druskė (Salsola)
 Soduotė (Suaeda)
Pliumbaginiai

Pliumbaginiai (Plumbaginaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima, kuriai priklauso vienmetės arba dažniau daugiametės žolės. 

Šeimoje apie 24 gentys ir 800 rūšių, daugiausia paplitusių vidutinio klimato zonoje ir subtropikuose. Tai daugiausia kalnų ir arktiniai augalai, mėgstantys jūrų pakrantes ir druskingą dirvožemį. 

Lietuvoje savaime auga viena rūšis ir keletą auginama iš šių genčių:
 Gvaizdė (Armeria)
 Purkvė (Ceratostigma). Pav.
 Kermėkas (Limonium)

Gentys 
 Akantolimonas (Acantholimon)
 Aegialitis 
 Gvaizdė (Armeria) 
 Bamiana
 Buciniczea
 Cephalorhizum
 Purkvė (Ceratostigma) 
 Chaetolimon
 Dictyolimon
 Dyerophytum
 Eremolimon
 Ghasnianthus
 Kermėkenis (Goniolimon)
 Ikonnikovia
 Limoniastrum
 Limoniopsis
 Kermėkas (Limonium)
 Meullerolimon
 Neogontscharovia
 Plumbagella
 Liumbagis (Plumbago) 
 Popoviolimon
 Psylliostachys
 Vassilczenkoa
Portulakiniai

Portulakiniai (Portulacaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima, kuriai priklauso žoliniai augalai, retai puskrūmiai ar krūmai. Lapai priešiniai arba pražanginiai. Vaisius – dėžutė. Sėklos labai smulkios, blizgančios.

Pasaulyje yra apie 500 rūšių, priklausančių 20 genčių. Lietuvoje auga šių genčių augalai:
 Menuva (Montia)
 Portulaka (Portulaca). Pav.

Gentys 
 Calandrinia
 Calyptridium
 Žvakys (Cistanthe)
 Kleitonija (Claytonia)
 Levizija (Lewisia)
 Menuva (Montia)
 Portulaka (Portulaca)
 Spraguea
 Talinopsis
 Portulis (Talinum)
Kalėdų sala

Kalėdų sala () – maža, savivaldos neturinti ir Australijai priklausanti Indijos vandenyno sala. Salos plotas siekia apie 135 km². 2006 m. liepos mėn. saloje gyvena 1493 gyventojai. Administracinis centras – Flajing Fiš Kovas (Flying Fish Cove).

Sala yra 350 km į pietus nuo Javos.

Gamta 
Sala turi unikalios gyvūnijos ir augalijos, kuri išsivystė visiškai atsiskyrusi nuo didesnių salų ar žemynų, todėl labai domina mokslininkus. 65 % salos ploto užima nacionalinis parkas. Nemažą salos dalį apima atogrąžų miškai.

Istorija 
Jūreiviai žinojo šią salą jau XVII a. pradžioje.
Kalėdų sala pavadinta po to, kai 1643 m. gruodžio 25 d. ją pasiekė kapitono William Mynors laivas. 1889 m. birželio 6 d. aneksavo Jungtinė Karalystė. 1891–1897 m. nuomota Džonui Kliuni-Rosui.

Kita informacija 
 Sostinė: Flying Fish Cove (taip vadinama vietinių gyventojų; kitaip – Settlement)
 Kalba: Anglų
 Valiuta: Australijos doleris (AUD)
 Laiko juosta: GMT +7
 Aukščiausias taškas: Murėjaus kalva, 361 m
 Tautinė sudėtis: kinai 70 %, europiečiai 20 %, kiti 10 %
 Religijos: budistai 36 %, musulmonai 25 %

Australijos salos
Australijos teritorijos
Didžioji Ferma teorema

Paskutinė arba Didžioji Ferma teorema, kurią Pjero Ferma suformulavo 1637 m., skelbia, kad:
  , kai n > 2, neturi sprendinių teigiamų sveikųjų skaičių aibėje.

Nėra tiksliai žinoma, ar pats Ferma turėjo šios teoremos įrodymą. Atvejį, kai n=3, įrodė Leonardas Oileris, kai n=4 – pats Ferma, n=5 – Ležandras, n=7 – Lamė, n=14 – Leženas-Dirichlė.

Teoremą bendruoju atveju 1995 m. įrodė Endriu Vailesas (Andrew Wiles).

Skaičių teorija
Matematinės teoremos
Masė

Masė – fizikinis dydis, matas, apibūdinantis medžiagos kiekį. SI sistemoje masės matavimo vienetas yra kilogramas (kg).

Buitinėje kalboje bei kai kurioje technologinėje literatūroje dėl istorinių aplinkybių žodžiai „masė” ir „svoris” vartojami kaip sinonimai.

Egzistuoja trys masės apibrėžimai:

 Inercinė masė – kūno inertiškumo matas. Dydį apibrėžė Izaokas Niutonas ir panaudojo savo antrajame dėsnyje.

 Aktyvioji gravitacinė masė – kūno kuriamo gravitacino lauko stiprumo matas. Kuo stipresnis kuriamas laukas, tuo didesnė aktyvioji gravitacinė masė.

 Pasyvioji gravitacinė masė – matas jėgos, kurios yra veikiamas kūnas esantis kažkokio stiprumo gravitaciniame lauke. Kuo didesnė kūno pasyvioji gravitacinė masė, tuo stipresnė jėga veiks kūną, pvz., žemės gravitaciniame lauke.

Pastarosios dvi masės yra lygios, tai nėra labai stebinantis faktas – abi masės dažniausiai vadinamos bendrai – gravitacinėmis masėmis. Daug įdomesnis buvo Niutono pastebėjimas, kad gravitacinė ir inercinė masės yra proporcingos. Visas mases suvienija Niutono visuotinės traukos dėsnis, kuris užrašomas:

 

Čia  – jėga, kilusi dėl gravitacijos,  – gravitacinė konstanta,  – dviejų kūnų inercinės masės,  – atstumas tarp kūnų.

Kadangi jėgos ir inercinės masės vienetai buvo parinkti tokie, kad antrajame Niutono dėsnyje nereikėtų proporcingumo koeficiento, tai šioje lygtyje jo prireikė, kad abi mases galėtume matuoti tais pačiais vienetais.

Niutonas negalėjo paaiškinti, kodėl šios masės yra proporcingos. Už poros šimtų metų pasirodžiusi Einšteino bendroji reliatyvumo teorija pasiūlė kiek kitokį požiūrį į gravitaciją ir tuo pačiu šios problemos sprendimą. Pasak šios teorijos, gravitacija nėra jėga, tai tik judėjimas dėl erdvėlaikio iškreivinimų, aprašomas pirmuoju Niutono dėsniu. Taigi gravitacinė ir inercinė masės yra tas pats matas.

Vienetai 
SI sistemoje masės vienetas yra kilogramas. Kilogramo etalonas – 39 mm skersmens ir tokio paties aukščio ritinys, pagamintas iš 90 % platinos ir 10 % iridžio lydinio. Panaši masė yra vieno litro distiliuoto 4℃ temperatūros vandens.

Taip pat skaitykite 

 Bendroji reliatyvumo teorija
 Matavimo vienetas

Fizikiniai dydžiai
Gravitacija
Materija
Mažoji Ferma teorema

Mažoji Ferma teorema, suformuluota prancūzų matematiko Pjero Ferma, skelbia, kad:
 „Jeigu a nesidalija iš p ir jei p yra pirminis skaičius, tai () dalijasi iš p.“

Įrodymas 
Visi skaičiai nuo 1 iki p-1 dalijami iš p duoda skirtingas liekanas. Įrodysime, kad jei , tai visi sekos  nariai dalijami iš p irgi duos skirtingas liekanas. 
Tarkime, kad egzistuoja tokie du sekos nariai, kurie duoda vienodas liekanas: . Tada . Iškeliame a: . Tačiau . Kadangi  ir , gauname . Išeina, kad sekoje negali egzistuoti du skirtingi nariai . 
Pertvarkome seką: 

 dalijame abi puses iš :
. Tą patį galima užrašyti ir kaip . 
Įrodymas baigtas.

Matematinės teoremos
Baitas

Baitas (angl. Byte) – informacijos kiekio matavimo vienetas, sudarytas iš bitų sekos (dažniausiai 8, tačiau senesniuose kompiuteriuose yra naudoti ir 6, 7, 9, 12 bitų žodžiai, maždaug iki 7-ojo dešimtmečio pabaigos irgi vadinti baitais). Baito terminas dažniausiai naudojamas kompiuterijoje. Kompiuterių sistemose baitas yra atominis, t. y. pats mažiausias adresuojamas vienetas. Aštuonių bitų baitas turi vieną vienodai tikėtiną reikšmę iš 256, tai gali būti teigiamas sveikas skaičius nuo 0 iki 255, sveikasis skaičius nuo -128 iki 127, simbolis (pavyzdžiui, 7 bitų ASCII simbolis ar 8 bitus naudojančios koduotės simbolis). Vieno ar daugiau baitų seka sudaro žodį.

Informacijos matavime yra kartotiniai vienetai, kurių priešdėliai atitinka SI sistemos matavimo vienetų priešdėlius, tačiau nėra 10n kartotiniai.

Dėl suderinamumo su SI sistema, siūloma taikyti 10n kartotinių sistemą, o esamos pavadinimus keisti į „kibibaitas“, „mebibaitas“ ir t. t., tačiau kol kas toks keitimas neišplito, jį dažniausiai taiko tik kietųjų diskų gamintojai, norėdami parodyti didesnę, nei iš tiesų, diskų talpą.

Informatika
Matavimo vienetai
Lordas

Lordas () – Anglijoje, Škotijoje ir Jungtinėje Karalystėje naudojamas titulas.

Iš pradžių lordu buvo vadinamas bet kuris kilmingasis (prancūziškas atitikmuo – senjoras). Vėliau lordais imta vadinti tik didikus, kurių senjoras buvo pats karalius, taip juos atskiriant nuo riterių. Taip atsirado penkios perų pakopos:

 hercogas (Duke)
 markizas (Marquess)
 grafas (Earl)
 vikontas (Viscount)
 baronas (Baron)

Atsiradus Anglijos Parlamentui, lordai gavo teisę posėdžiauti jo Lordų rūmuose. Kartu su didikais, paveldėjusiais ar iš karaliaus gavusiais atitinkamą titulą (pasaulietiniais lordais) posėdžiavo ir Anglijos (vėliau – Jungtinės Karalystės) katalikų, o vėliau – anglikonų arkivyskupai ir svarbiausi vyskupai (dvasiniai lordai, perais nelaikomi). Vėliau Parlamentas priėmė aktus („Appellate Jurisdiction Act 1876“ ir „Life Peerages Act 1958“), leidusius karaliui ar karalienei paskirti lordus iki gyvos galvos (nepaveldimus).

Kilmingųjų titulai
Jungtinės Karalystės politinė sistema

fr:Seigneurie#Le seigneur
mzn:لرد (خلخال)