joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Papiliakalnių piliakalnis

Papiliakalnių piliakalnis, Makauskai, Pavyžupis, Piliakalnis – piliakalnis Kalvarijos savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Papiliakalnių, Liubavo seniūnija. Pasiekiamas keliu Kalvarija – Liubavas už Juodelių (Gabrieliškių), už sodybos dešinėje, pamiškėje pasukus į dešinę šiaurės vakarų kryptimi ir pavažiavus 600 m, yra miške, į kairę (pietus) nuo kelio.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas apylinkėse dominuojančios (altitudė 178 m) atskiros kalvos rytiniame gale. Aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 50x24 m dydžio, buvusi apjuosta dviem žiediniais pylimais, kurių pirmasis sunaikintas ariant, o iš antro šlaituose, 2-­2,5 m žemiau liko 3 m pločio terasa, vakarinėje pusėje ­- 4,5 m pločio, 0,2 m gylio griovys ir už jo supiltas 0,5 m aukščio, 12 m pločio pylimas. Šlaitai statūs, 22 m aukščio.

Piliakalnis labai apardytas arimų, šiauriniame aikštelės krašte 1944 m. iškastas apkasas. Aikštelės rytinėje pusėje stovi 1994 m. pastatytas paminklas 1944 m. spalio mėnesį žuvusiems 131 pėstininkų divizijos 432 pulko vokiečių kariams atminti. Piliakalnis apaugęs pušimis.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 38800 m². Išmatavimai: 280 m ilgio šiaurės – pietų kryptimi ir iki 200 m pločio.

Tyrimai 
1965 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Kultūrinio sluoksnio nepastebėta.  

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.121.
 Petras Tarasenka. Lietuvos archeologijos medžiaga. Kaunas, 1928, p.213 (Piliakalnis)
 A. Kaminski. Materialy do bibliografii archeologicznej Jacwiezy od I do XIII w. // Materialy Starozytne. - Warszawa, 1956. T.I. P.231.
 Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. KPCA. F.1. Ap.1. B.77. P.160.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Papiliakalniai

Piliakalniai Kalvarijos savivaldybėje
Žaliosios piliakalnis

Žaliosios piliakalnis – piliakalnis Kalvarijos savivaldybės teritorijoje, Liubavo seniūnija, prie sienos su Lenkija. Pasiekiamas iš plento A5 Kalvarija – Lenkijos siena prieš sieną pasukus į dešinę vakarų kryptimi pasienio tvoros vidine puse vedančiu keliu ir pavažiavus apie 3 km.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas didelės atskiros kalvos aukščiausioje pietrytinėje dalyje. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 90x18 m dydžio. Vakariniame ir rytiniame šlaituose yra 2 natūralios terasos. Šlaitai vidutinio statumo ar nuolaidūs, 3–6 m aukščio.

Piliakalnis labai nuartas bei sužalotas apkasų, aikštelės šiaurės vakarų dalyje stovi apleistas metalinis pasieniečių bokštas. Piliakalnis dirvonuoja, apaugęs lapuočių medžių grupelėmis.

Tyrimai 
1965 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.  1998 m. Algimantas Merkevičius piliakalnyje ištyrė 30 m² dydžio plotą, kultūrinio sluoksnio nerado.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pirmąja puse. 

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.121
 Petras Tarasenka. Lietuvos piliakalniai. Vilnius. 1956.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Žalioji

Piliakalniai Kalvarijos savivaldybėje
Lietuvių traktas

Lietuvių traktas arba Jogailos kelias – istorinis kelias, jungiantis dvi ATR sostines – Vilnių ir Krokuvą. Jo atsiradimas siejamas su Lietuvos didžiojo kunigaikščio Jogailos vestuvine kelione per Liubliną į Krokuvą, kur jis, priėmęs Lenkijos didikų pasiūlymą, 1386 m. vedė Lenkijos karalienę Jadvygą. Netrukus Jogaila Lietuvių traktu keliavo atgal – krikštyti lietuvių, vėliau ne kartą lankė Vilnių ir kitus Lietuvos miestus. Po jungtuvių ryšiai tarp abiejų valstybių sustiprėjo ir šiuo keliu raiti ir važiuoti važiavo dvariškiai, pirkliai ir kariškiai. Riedėjo pašto karietos, buvo gabenamos įvairios prekės, todėl istorikai neretai šią trasą pavadina ir prekybos keliu. Išjojęs traktu iš Vilniaus, Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas Merkinėje neretai pasukdavo į vakarus ir jodavo medžioti į Vygrius. Šis kelias buvo vadinamas Vygrių traktu. Po  Pirmojo Lenkijos-Lietuvos valstybės padalijimo abi buvusios senosios sostinės atsidūrė skirtingose valstybėse ir ryšiai tarp jų beveik nutrūko. Vėliau dar kelis kartus keitėsi valstybių sienos, prekes ir žmones imta vežti geležinkeliais – galiausiai šis istorinis traktas buvo umirštas.

Griuvus geležinei uždangai, atsirado susidomėjimas istoriniais keliais, kažkada jungusiais Rytų ir Vakarų Europą. Vokietijos mieste Erfurte gimė projektai Via Regia, siekiantys atgaivinti užmirštus kelius Europoje.  Vienas iš projektų pavadintas Jogailaičių keliu, atkartoja buvusi Lietuvių traktą. Jo rekonstravimo entuziastai ištyrė net konkrečias gatves Liubline, kuriomis iš Krokuvos į Vilnių jojo Lietuvos krikštytojai.  Liubline susikūrė turistinė organizacija Szlak jagiellonski, kuri nustatė du turistinio Jogailos kelio variantus: 

 Vilnius-Eišiškės-Rodūnė-Mastai-Valkaviskas-Brestas-Liublinas-Sandomiras-Krokuva
ir
 Vilnius-Merkinė-Gardinas-Narevas-Bielskas-Liublinas-Vislica-Krokuva.

2009 m. vasarą keliautojų grupelė pirmą kartą važiavo naujaja turistine trasa.  Organizatoriai tikisi šį maršrutą įtraukti į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

Šaltiniai 

Turizmas
LDK keliai
Turistinės trasos
Radžiūnų piliakalnis

Radžiūnų piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22602) Alytaus miesto teritorijoje. Pasiekiamas iš link Simno vedančios Santaikos gatvės ties garažais dešinėje pasukus bevarde gatvele į kairę pietų kryptimi, pavažiavus 900 m iki pažintinio dendrologinio tako, šiuo taku mišku paėjus 500 m – yra tako pabaigoje.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas Nemuno kairiajame krante, prie Kirmijos upelio žiočių esančioje kalvoje. Aikštelė trikampė, smaigaliu į pietus, 40x40 m dydžio, aukštesne šiaurine dalimi, su kultūriniu sluoksniu. Šiauriniame jos krašte supiltas 40 m ilgio, 4 m aukščio, 17 m pločio pylimas, kurio 7 m išorinis šlaitas leidžiasi į 12 m pločio, 2,2 m gylio griovį. Pylimas juosia ir aikštelės pietvakarinį šoną, kur jis yra iki 1,5 m aukščio. Šlaitai statūs, 30–35 m aukščio. Piliakalnis apaugęs lapuočių mišku. Jis pradėtas tvarkyti: iškirsta dalis smulkių želdinių, įrengti laiptai.

Gyvenvietė 
Šiaurės vakarų papėdėje 1 ha plote yra II a. – V a. papėdės gyvenvietė, tyrinėta 2002 m. Iki 53 cm storio jos kultūriniame sluoksnyje rasta grublėtos keramikos, gyvulių kaulų, geležinis įtveriamasis tribriaunis strėlės antgalis.

Tyrimai 
1954 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.  Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio viduriu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 161 000 m².

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.100
 Juozapas Radziukynas. Suvalkų redybos pilekalniai su žemlapiu. Varšuva. 1909, p. 23.
 Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius. 1997, p. 34–35.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Radžiūnai
 Panoramio.com 
 Travel.lt

Piliakalniai Alytuje
Bazorų piliakalnis

Bazorų piliakalnis – piliakalnis Alytaus rajono savivaldybės teritorijoje, į vakarus nuo Bazorų Pivašiūnų seniūnija. Pasiekiamas važiuojant keliu Lelionys – Tabalenka, Bazorų pradžioje pasukus į kairę šiaurės kryptimi nežymiu lauko keliuku, pavažiavus 1,6 km iki karjero, nuo jo per laukus į šiaurės rytus eiti 300 m.

Piliakalnis 
Piliakalnis yra atskiroje kalvoje, Punelės kairiajame krante. Aikštelė ovali, pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 56 m ilgio ir 15 m pločio, 3 m aukštesne pietrytine dalimi. Šlaitai vidutinio statumo, 6 m aukščio pietryčiuose ir 11 m šiaurės rytuose į Punelę. Aikštelė sunkiai išsiskiria, nes piliakalnis buvo ilgai ariamas, iš jo pietinio šlaito kastas žvyras. Aikštelė dirvonuoja, rytinis šlaitas apaugęs medžiais.

Į pietvakarius buvo 0,2 ha ploto papėdės gyvenvietė, į rytus – Bazorų kapinynas.

Tyrimai 
1972 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Kultūrinio sluoksnio nepastebėta.  Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. 

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Bazorai

Piliakalniai Alytaus rajone
Pogarenda

Pogarenda () – buvęs kaimas Varėnos rajone, Marcinkonių seniūnijos pietuose, šalia Lietuvos ir Baltarusijos valstybinės sienos, 15 km į pietus nuo Marcinkonių. Tai viena labiausiai į pietus nutolusių Lietuvos vietų. Kaimą iš visų pusių supa Gudų giria, pietiniu pakraščiu prateka Katra. Toliau į šiaurės rytus prasideda Čepkelių raistas, o kaimas įeina į rezervato teritoriją. Pogarenda pasiekiama miško keliuku iš Musteikos, kuri nutolusi 7,5 km į šiaurės vakarus.

2 km nuo Pogarendos, Kodzių Brade yra taip vadinamas „Karaliaus šulinys“. Pasak legendos (kuri sueiliuota Pogarendos girininko Antano Dzevočkos) iš šio šulinio gėręs karalius Vladislovas IV Vaza. XX a. pab. šulinys atkurtas naujoje vietoje.

Istorija 

Pasak vietos gyventojų pasakojimų, Pogarendą įkūrę 3 broliai, po nesėkmingo 1863 m. sukilimo pabėgę iš Pelaunios kaimo.

XIX a. Pogarenda buvo apyrubė Gardino apskrities Beržtų valsčiuje. Pogarendoje dažnai mėgdavo lankytis gamtininkas Tadas Ivanauskas. 1936 m. jis kartu su Stanislovu Uškevičiumi čia įveisė obelyną.

Tarpukariu šalia Pogarendos buvo nutiestas siaurasis geležinkelis („Prancūzkelis“) miško medienai išvežti, jungęs Marcinkonis su dabartine Baltarusijos teritorija.

Kaime veikė Katros girininkija. Apylinkėse plytėjo karinis poligonas, besidriekęs link Gardino. Nuošalias vietoves aplink Pogarendos kaimą pamėgę vilkai. Kaimui sunykus, vilkų gaujų pėdsakus žiemą galima aptikti pačioje kaimavietėje. Sausumos sąsmauka, ant kurios stovėjo Pogarenda, vilkai gali judėti tarp Čepkelių raisto ir Musteikos miškų.

1986 m. Pogarendos gyventojai iškeldinti dėl plečiamo karinio poligono (dalis persikėlė į Lietuvą, dalis – į Baltarusiją). 1992 m. Pogarenda įtraukta į Čepkelių rezervatą.

2017 m. Pogarendos kaimas oficialiai panaikintas, jo žemes prijungiant prie Musteikos.

Gyventojai 
Pagal lenkų valdžios 1921 m. atliktą surašymą kaime gyveno 41 žmonės, iš kurių 39 buvo užrašyti lenkais, 1 baltarusiu ir 1 lietuviu.

Šaltiniai 

Panaikintos Varėnos rajono savivaldybės gyvenvietės
Einoronių piliakalnis

Einoronių piliakalnis, Pilies Kalnas – piliakalnis Alytaus rajono savivaldybės teritorijoje, Einoronių kaime, Pivašiūnų seniūnija. Pasiekiamas keliu Pivašiūnai – Dusmenys Sudvariškėse pasukus į dešinę pietų kryptimi link Einoronių, už 1,8 km ant kalno pasukus į dešinę šiaurės vakarų kryptimi, pavažiavus lauko keliuku 1,3 km – yra 100 m į kairę vakaruose už sodybos.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas apylinkėje dominuojančioje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 70x30 m dydžio, 2 m aukštesne šiaurės vakarine dalimi ir viduriu. Šiaurės vakarų šlaite, 3 m žemiau aikštelės yra trikampė 30x25 m dydžio terasa iškiliu viduriu. Šlaitai gana statūs, apie 20 m aukščio. Piliakalnis apardytas arimų, šiaurinėje aikštelės dalyje stovėjusio trianguliacijos bokšto. Dirvonuoja, rytiniame šlaite auga paskiri krūmeliai.

Tyrimai 
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Kultūrinio sluoksnio nepastebėta.  2001 m. E. Ivanauskas aikštelėje ištyrė 8 m² dydžio plotą, aptiko daugiau kaip 60 cm storio kultūrinį sluoksnį su brūkšniuota keramika, titnaginiais dirbiniais. Radiniai datuojami akmens ir žalvario amžiais. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. – I m. e. tūkstantmečio pradžia.  Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 51800 m².

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.100.
 Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. KPC archyvas. F.1. Ap.1. B.32. P.63.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Einoronys

Piliakalniai Alytaus rajone
Antonov An-24

An-24 (, pagal NATO kodifikaciją Coke) – Antonov konstruktorių biure sukurtas keleivinis trumpų ir vidutinių nuotolių lėktuvas, gamintas buvusioje TSRS nuo 1959 iki 1979. Tai - dvimotoris turbosraigtinis aukštasparnis monoplanas tiesiais sparnais ir vieno kylio uodega. Naudojamas tiek civilinėje, tiek karinėje aviacijoje.

Lėktuvo gamyba ir eksploatacija 
An-24 pradėtas projektuoti 1958 m. Šis lėktuvas turėjo pakeisti senstančius Li-2 ir Il-14. Pirmajam skrydžiui pakilo 1959 m. spalio 20 d. Serijinė gamyba prasidėjo 1962 m. pradžioje Kijeve, o rugsėjo mėn. juo pirmą kartą skrido keleiviai. 1962 m. spalio 31 d. An-24 pradėjo skraidyti maršrutu Kijevas-Chersonas.

Buvo pagaminta virš 1200 tokių lėktuvų, iš kurių virš 300 iki šio eksploatuojama (daugiausia NVS ir Afrikos šalyse. An-24 buvo gaminami Kijevo, Irkutsko ir Ulan-Udės aviacijos gamyklose bei Kinijoje (pavadinimu  Y-7).

Lėktuvas eksportuotas į 40 pasaulio šalių (daugiausia Angolą, Afganistaną, Bulgariją, Vengriją, Gvinėją, Gvinėją - Bisau, VDR, Indiją, Jemeną, Kambodžą, KLDR, Kubą. Libaną, Malį, Mongoliją, Lenkiją, Rumuniją, Siriją, Čekoslovakiją, Jugoslaviją).

Techniniai duomenys 
 Ekipažas: 3 žm. 
 Keleivių skaičius: 32 
 Ilgis: 23,53 m 
 Aukštis: 8,32 m
 Sparnų mojis: 29,20 m 
 Sparnų plotas: 74,98 m²
 Lėktuvo svoris: 13 300 kg 
 Maksimali pakilimo masė: 19 200 kg 
 Kuro bakų talpa: 3 950 kg 
 Variklių galingumas: 2 × 2 550 AG 
 Sraigtas: АВ-72Т 
 Sraigto diametras: 3,90 m
 Lėktuvo skraidymo resursas: 65000 valandų.

Skrydžio charakteristikos 
 Didžiausias greitis: 540 km/h
 Kreiserinis greitis: 420 km/h
 Didžiausias skrydžio nuotolis: 2 820 km
 Didžiausias skrydžio aukštis: 9 100 m
 Pakilimo-nusileidimo takas: 500 m

Papildoma informacija 
 1970 m. spalio 15 d. tėvas ir sūnus Pranas ir Algirdas Brazinskai užgrobė „Aeroflot“ keleivinį lėktuvą An-24, skridusį iš Batumio į Suchumį ir privertė skristi į Turkiją. Lėktuve įvyko susišaudymas, 3 įgulos nariai buvo sužeisti, o stiuardesė Nadežda Kurčenko žuvo.
 Iki 2009 m. avarijose sudužo 142 lėktuvai An-24, žuvo 1940 žmonių. Pagal sudužusių lėktuvų skaičių (virš 10 proc.) šis modelis pirmauja tarp visų tarybinių lėktuvų. Tiesa, pagrindinės avarijų priežastys- prasta lėktuvų priežiūra ir nekvalifikuoti ekipažo veiksmai.
 1982 metais šiuo lėktuvu lakūnės-bandytojos Marinos Popovič vadovaujama moterų įgula pasiekė 71 pasaulio rekordą.  
 Karo Afganistane metais buvo naudojamos karinės An-24 modifikacijos.

Nuorodos 
 Apie An-24
 An-24 (reklaminis filmas)

Antonov orlaiviai
Monoplanai
Aukštasparniai
Juozas Vėbra

Juozas Vėbra (1901 m. balandžio 20 d. Gentiniuose, Rokiškio rajonas – 1994 m. vasario 4 d. Durhame, JAV) – Lietuvos savanoris, pulkininkas, inžinierius, išradėjas, chemijos mokslų daktaras.

Biografija 
Mokėsi Rygos ir Panevėžio gimnazijose. Nuo 1919 m. savanoris Panevėžio batalione. 1923 m. eksternu baigė Kauno „Aušros“ gimnaziją. 1923–1925 m. studijavo Lietuvos universitete, mokėsi Fontenblo artilerijos mokykloje. 1925–1930 m. studijavo Tulūzos universitete (Prancūzija), įgijo chemijos mokslų daktaro laipsnį.

1930–1932 m. dirbo Krašto apsaugos ministerijos Ginklavimo valdybos Tyrimų laboratorijoje Kaune, 1932–1940 m. šios laboratorijos vadovas. 1935 m. Lietuvos kariuomenės Generalinio štabo pulkininkas. 1936 m. suprojektavo Tyrimų laboratorijos korpusą ir jame įrengė modernią Ginklavimo tyrimų laboratoriją. 1940 m. ši laboratorija perduota Vytauto Didžiojo universitetui (VDU). 1940–1943 m. VDU Organinės chemijos technologijos katedros vedėjas, docentas, profesorius. Vienas 1941 m. Birželio sukilimo karinių vadovų. 1944–1945 m. kalintas vokiečių gestapo.

1945–1949 m. gyveno Vokietijoje ir Prancūzijoje, nuo 1949 m. JAV. 1951–1952 m. dirbo Vinčesterio dirbtuvių laboratorijoje, 1952–1969 m. Nju Heiveno firmoje „Olin Research Center“.  Daugelio išradimų chemijos srityje autorius. Savo laisvalaikį skyrė lietuvybei, dalyvavo įvairių tautinių organizacijų veikloje, lietuvių renginiuose skaitydavo pranešimus reikšmingų sukakčių progomis, ragino remti lietuvišką spaudą. Mirė Durhame (JAV), perlaidotas Vilniaus Antakalnio kapinėse.

Žmona Genovaitė Židonytė-Vėbrienė – romanistė ir bibliotekininkė, lyginamosios literatūros daktarė, parašiusi prancūzų kalba monografiją apie poetą Oskarą Milašių.

Įvertinimas 
 1932 m. LDK Gedimino ordinas
 1938 m. Vytauto Didžiojo ordinas
 Tulūzos inžinierių chemijos draugijos medalis (už kamfeno struktūros tyrimus ir kamparo sintezę)
 2001 m. Vyčio Kryžiaus 3 laipsnio ordinas (po mirties)

Atminimo įamžinimas 
 2001 m. balandžio 28 d. KTU Cheminės technologijos fakulteto „A“ korpuse 100-ųjų gimimo metinių proga atidengta memorialinė lenta
 2009 m. birželio 20 d. VDU rektorato rūmų (K. Donelaičio g. 52) II a. vestibiulyje atidengta memorialinė lenta su 1941 m. Birželio sukilimo ir LAF vadų Juozo Ambrazevičiaus, Vytauto Bulvičiaus, Adolfo Damušio, Pilypo Naručio, Leono Prapuolenio ir Juozo Vėbros bareljefais (skulpt. Stasys Žirgulis)

Šaltiniai 

Lietuvos krašto apsaugos savanoriai
Lietuvos pulkininkai
Lietuvos chemikai
JAV lietuviai
Birželio sukilimo dalyviai
Krištapiškių piliakalnis

Krištapiškių piliakalnis, Pieriškės – piliakalnis Alytaus rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Ryliškių, Raitininkų seniūnija. Pasiekiamas keliu Makniūnai – Ryliškiai prieš Veismūnų mišką pasukus į dešinę šiaurės vakarų kryptimi, pavažiavus 900 m, laikantis dešinės, pro kapines ir ežerus jungiantį kanalą, pakilus į aukštumą nuo palaukės ir paėjus 200 m į kairę pietvakarių kryptimi, žemyn pro miškelį – piliakalnio kalva matyti priekyje.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, juosiamoje Rūželio ežero drėgnų krantų žemumų. Aikštelė ovali, pailga pietų – šiaurės kryptimi, 30x20 m dydžio, 1,5 m aukštesniu šiauriniu kraštu. Šlaitai vidutinio statumo, 6–8 m aukščio. Aikštelė sunkiai išsiskiria, nes piliakalnis ilgą laiką buvo ariamas, dabar dirvonuoja, vakarinis ir pietinis šlaitai apaugę alksniais ir krūmais.

Tyrimai 
1955 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Kultūrinio sluoksnio pėdsakų nepastebėta.  Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. 

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Krištapiškės

Piliakalniai Alytaus rajone
Kružiūnų piliakalnis

Kružiūnų piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22620) Alytaus rajono savivaldybės teritorijoje, Adamonių kaime, Punios seniūnija. Pasiekiamas iš plento  Alytus – Jieznas pasukus į Kružiūnus, juose pervažiavus Punelę, 100 m už alksnyno pasukus į dešinę einančiu lauko keliuku, pavažiavus 700 m iki sodybos, nuo jos paėjus 300 m laukais dešiniau į pietvakarius.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas Punelės dešiniajame krante esančiame aukštumos kyšulyje. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 21 m ilgio, 19 m pločio. Jos šiaurės vakarų dalį nuplovė Punelė. Pietrytinime aikštelės krašte supiltas 2 m aukščio, 20 m pločio pylimas, kurio papėdėje iškastas 8 m pločio, 0,5 m gylio griovys. Šlaitai statūs, 5 (pietryčiuose)–12 m aukščio. Aikštelė dirvonuoja, šlaitai apaugę lapuočiais medžiais ir krūmais.

Į rytus ir pietryčius yra 0,7 ha ploto papėdės gyvenvietė, kurioje rasta lygios ir grublėtos keramikos. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 3,15 ha. Fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 7000 m².

Tyrimai 
1972 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.  Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio viduriu – II tūkstantmečio pradžia. 

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p. 100
 Mykolas Černiauskas. Alytaus rajono archeologijos paminklų kartografavimo ekspedicijos ataskaita. Vilnius, 1977. KPC aptarnavimo skyriaus fondų poskyris, f. 27, ap. 1, b. 58, p. 11.
 Kultūros vertybės pagrindinis dosjė: A86KP, Kružiūnų piliakalnis su gyvenviete. Vilnius, 1996, 2004. KPC duomenų skyriaus vietų poskyris.
 Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 1, p. 54-55.
 Lietuvos TSR archeologijos atlasas. Vilnius, 1975, t. 2, p. 88 (Nr. 336).
 Arūnas Strazdas. 1989 metų žvalgomosios archeologinės ekspedicijos Alytaus rajone ataskaita. Vilnius, 1989. KPC aptarnavimo skyriaus fondų poskyris, f. 27, ap. 1, b. 143, p. 61-62.
 Adolfas Tautavičius. Žvalgomosios archeologinės ekspedicijos Alytaus, Jurbarko, Kapsuko, Kauno, Plungės, Šilutės, Rokiškio, Zarasų, Vilniaus rajonuose ataskaita, 1972 05 22-1972 06 10. Vilnius, 1972. KPC aptarnavimo skyriaus fondų poskyris, f. 7, ap. 1, b. 154, p. 2-3.
 Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. KPC aptarnavimo skyriaus fondų poskyris, f. 1, ap. 1, b. 1, p. 317-324.
 Nekilnojamojo kultūros paveldo vertinimo tarybos aktas Dėl duomenų patikslinimo – 2008-05-27; Nr. KPD-RM-755.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Kružiūnai

Piliakalniai Alytaus rajone
Margaravos piliakalnis

Margaravos piliakalnis, Raudonkalnis, Margirio kalnas, Dubiai, Kederiškės – piliakalnis Alytaus rajono savivaldybės teritorijoje, Margarava|Margaravos kaime, Alytaus seniūnija. Pasiekiamas važiuojant keliu Panemuninkai – Margarava iki jo pabaigos, pasukus į dešinę, pro sodybas pavažiavus 300 m lauko keliu link Nemuno, keliui leidžiantis į Nemuno slėnį paėjus per lauką 30 m į kairę vakarų kryptimi, yra lauko pakraštyje, krūmuose.

Piliakalnis 
Piliakalnis yra Nemuno kairiajame krante, aukštumos kyšulyje prie Dubenėlės žiočių. Iš pietryčių ir pietų jį juosia Dubenėlė, iš vakarų – Nemuno slėnis. Aikštelė buvo pailga rytų – vakarų kryptimi, tačiau jau beveik visa nuplauta Dubenėlės. Išliko tik 1 m ilgio ir 6 m pločio jos rytinis kraštas, kurį lanku juosia 18 m ilgio, 13 m pločio pylimas. Jo 4 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 8 m pločio, iki 1,3 m gylio griovį. Pylimą apardžiusiose duobėse matyti sudegusio molio. Griovį pietrytinėje dalyje apardė jį pagilinęs apkasas. Piliakalnis apaugęs lapuočiais medžiais ir krūmais.

Į rytus yra 0,2 ha ploto papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos keramikos. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio viduriu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 8100 m².

Tyrimai 
1953 m. piliakalnį ir gyvenvietę žvalgė Istorijos institutas. 

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p. 99
 Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.,1993, p. 58
 Juozapas Radziukynas. Suvalkų rėdybos piliakalniai su žemėlapiu. Varšuva. 1909, p. 18–19.
 Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius. 1997, p. 30–31.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Margarava

Piliakalniai Alytaus rajone
Nemunaičio piliakalnis

Nemunaičio piliakalnis – buvęs piliakalnis Alytaus rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurės rytus nuo Nemunaičio, Nemunaičio seniūnija. Pasiekiamas iš plento Užupiai – Nemunaitis miške prieš Nemunaitį, už dešinėje esančios sodybos pasukus į dešinę šiaurės vakarų kryptimi sunkiai pastebimu keliuku į mišką vakaruosna ir paėjus juo 300 m – yra keliuko gale, už griovio, Nemunaičio miško 39 kvartalo viduryje.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas Nemuno dešiniojo kranto aukštumoje. Jį beveik visą nuplovė Nemunas, išliko tik pietrytinis kraštas, neaišku, ar tai pylimo ar aikštelės liekanos. Jo viršus pailgas šiaurės – pietų kryptimi, 12x5 m dydžio. Pietrytinių piliakalnio liekanų šlaite, 4 m žemiau viršaus yra 2–4 m pločio terasa. Pietryčių pusėje nuo gretimos aukštumos piliakalnis atskirtas 40 m pločio viršuje, 12 m gylio (nuo aukštumos), 4 m pločio dugne grioviu. Šlaitai nuo Nemuno statūs, erodavę, iki 50 m aukščio.

Į pietryčius už griovio, aukštumoje yra papilys – apie 100x40 m dydžio lygus plotas nugriuvusia į skardį šiaurine dalimi. Jį iš pietryčių pusės nuo gretimų aukštumų skiria 4 m pločio, iki 0,5 m aukščio pylimas ir už jo iškastas 20 m pločio (P dalyje – 5 m), 2 m gylio nuo pylimo bei 1 m gylio iš išorės griovys. Papilio įtvirtinimai labai apardyti erozijos. Piliakalnis ir papilys apaugę pušimis ir krūmais.

Tyrimai 
1953 m. ir 1962 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.  Piliakalnis datuojamas XIV a.

Istorija 
Piliakalnyje stovėjo Nemunaičio pilis, minima 1384 m. ir 1387 m.

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai 

 Покровский Ф. В. Археологическая карта Виленской губернии. Вильна, 1893, c. 121.
 Tomas Baranauskas. Lietuvos medinės pilys rašytinių šaltinių duomenimis // Lietuvos archeologija. Vilnius. 2003. T. 24, p. 66, 86.
 Zigmantas Gliogeris. Nemunu. Vilnius. 1992, p. 63.
 Ignas. Nemunaitis ir jo apylinkės // Vakarai. Kaunas. 1937 m. spalio 2 d. Nr. 228(531), p. 5.
 Wejtko W. Do poszukiwaniu o piłkalniach // Wisła. 1889. T. III, , p. 898–899 (V).

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Piliakalniai.lt

Piliakalniai Alytaus rajone
Nemunaitis
Obelijos piliakalnis

Obelijos piliakalnis, Zaramkalnis, Obelytė III – piliakalnis Alytaus rajono savivaldybės teritorijoje, Miroslavo seniūnija. Pasiekiamas iš plento  ties Seiliūnais pasukus į dešinę vakarų kryptimi, keliu pavažiavus link Zaramciškių 3 km, po to paėjus Obelytės ežero rytiniu krantu į šiaurę 1 km – yra miške, 350 m į šiaurę nuo jo pietinio krašto.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas Obelijos ežero rytiniame krante esančios kalvos šiauriniame gale. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 14x10 m dydžio, su kultūriniu sluoksniu ir pylimais galuose. Ppietiniame gale pylimas 2 m aukščio, 13 m pločio, 7 m aukščio išoriniu šlaitu, šiauriniame gale – irgi 2 m aukščio, 16 m pločio. 3–4 m žemiau šio pylimo yra 6 m pločio, 1 m gylio griovys, už kurio kyla 1 m aukščio, 10 m pločio antrasis pylimas 2 m aukščio išoriniu šlaitu. 20 m ilgio pylimas puslankiu juosia piliakalnį iš šiaurinės pusės. Vakariniame šlaite, 8–9 m žemiau aikštelės yra 5 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 9 m aukščio rytuose ir 16 m aukščio vakaruose. Aikštelės vidurys apardytas didelės duobės. Piliakalnis apaugęs lapuočiais medžiais, yra dendrologiniame draustinyje.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio viduriu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 18000 m².

Tyrimai 
1954 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Pastebėtas kultūrinis sluoksnis.  

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.100

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Obelija

Piliakalniai Alytaus rajone
Papėčių piliakalnis

Papėčių piliakalnis – piliakalnis Alytaus rajono savivaldybės teritorijoje, prie Papėčių kaimo, Miroslavo seniūnijoje. Pasiekiamas keliu Buckūnai–Papėčiai Papėčiuose pasukus į dešinę rytų kryptimi link Obelninkų, už 800 m yra kairėje, į šiaurę. Įrengtas atskiroje, kalvoje į šiaurę nuo Metelių ežero. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 24x19 m dydžio. Šlaitai vidutinio statumo, 7–10 m aukščio. Piliakalnis ilgai buvo ariamas, šiuo metu dirvonuoja.

Nuo Papėčių piliakalnio atsiveria vaizdingas reginys: galima matyti visus tris didžiuosius Dzūkijos ežerus (Metelį, Obeliją ir Dusią), Metelių gyvenvietę, Miroslavo bažnyčią. Saugomas Metelių regioniniame parke.

Tyrimai 
1954 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Įtvirtinimų ir kultūrinio sluoksnio nepastebėta.  
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 21 000 m².

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai 

 Naujai išaiškinamų istorijos ir kultūros paminklų sąrašas
 LR KPI 1995 01 31 raštas Nr. 01-7-127

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Papėčiai

Piliakalniai Alytaus rajone
Piliakalnio piliakalnis (Alytus)

Piliakalnio piliakalnis – piliakalnis Alytaus rajono savivaldybės teritorijoje, Piliakalnio kaime, Raitininkų seniūnija. Pasiekiamas keliu Makniūnai – Vabaliai, yra kelio kairėje vakarų pusėje, priešais dešinėje kelio pusėje esančią sodybą.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė apvali, 19 m skersmens, iš vakarų ir šiaurės apjuosta 0,4 m aukščio, 6 m pločio pylimu. Šlaitai vidutinio statumo, 4 m aukščio, viršuje, 2 m aukštyje dirbtinai pastatinti. Piliakalnis labai sužalotas ariant ir aikštelėje įrengiant trianguliacijos ženklą. Dabar jis dirvonuoja.

Vakarinėje pašlaitėje buvo 0,1 ha ploto papėdės gyvenvietė, kurioje rasta brūkšniuotos keramikos.  

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 6100 m². Fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 4000 m².

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.101
 Laima Nakaitė. Žvilgsnis į Merkinės archeologinius paminklus // Merkinė. Vilnius, 1970. p. 25.
 Покровский Ф. В. Археологическая карта Виленской губернии. Вильна, 1893, c. 120.
 Petras Tarasenka. Lietuvos archeologijos medžiaga. Kaunas, 1928, 213.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Piliakalnis

Piliakalniai Alytaus rajone
Pivašiūnų piliakalnis

Pivašiūnų piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas ) Alytaus rajono savivaldybės teritorijoje, Pivašiūnuose, Pivašiūnų seniūnija. Pasiekiamas keliu , yra į dešinę šiaurėje nuo kelio, miško pakraštyje, pravažiavus kairėje į Alytų vedantį plentą , iškart už miestelio.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 52x23 m dydžio, su kultūriniu sluoksniu, kuriame rasta lipdytos keramikos. Vakariniame aikštelės krašte yra 0,3 m aukščio, 8 m pločio pylimas. Pietvakarių – pietryčių šlaituose, 8 m žemiau aikštelės yra 20–30 m pločio terasa, į pietus nuolaidėjanti per 1 m. Šlaitai vidutinio statumo, iki 20 m aukščio, viršuje, 5–6 m aukštyje pastatinti. Apaugęs pušimis ir beržais, aikštelė dirvonuoja.

Pietinėje, vakarinėje ir šiaurės rytų pusėse 2 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta lipdytos keramikos. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 56 000 m².

Tyrimai 
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. 

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.100
 Petras Tarasenka. Lietuvos archeologijos medžiaga. Kaunas, 1928, 214.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Pivašiūnai

Piliakalniai Alytaus rajone
Pivašiūnai
Poteronių piliakalnis

Poteronių piliakalnis su gyvenviete, Milžinų kalnas – piliakalnis ir gyvenvietė Alytaus rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Poteronių, Alovės seniūnijoje. Pasiekiamas iš plento  ties Poteronimis pasukus į dešinę rytų kryptimi link Alovės, už 550 m į dešinę pietuosna lauko keliuku 150 m – yra dešinėje.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas Alovės dešiniojo kranto kyšulyje. Aikštelė 10x10 m dydžio, trikampė. Jos pietrytinė dalis nuplauta Alovės. Iš šiaurės ir rytų aikštelės kraštą juosia 21 m ilgio, 5 m aukščio, 14 m pločio pylimas, kurio 7 m aukščio išorinis rytinis šlaitas leidžiasi į 5 m pločio, 0,5 m gylio griovį. Šlaitai statūs, 10–14 m aukščio. Piliakalnis dirvonuoja.

Šiaurinėje, šiaurės vakarų, rytinėje ir pietrytinėje papėdėse 3 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta brūkšniuotos, grublėtos ir lygios keramikos, šlako, pentinas.

Tyrimai 
1953 m. ir 1972 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.  Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 41900 m². Fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 3000 m².

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p. 99
 Wejtko W. Do poszukiwaniu o piłkalniach // Wisła. 1889. T. III, p. 894–899.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Poteronys
 Travel.lt

Piliakalniai Alytaus rajone
Rumbonių piliakalnis

Rumbonių piliakalnis su gyvenviete, Mikutiškiai – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22606) Alytaus rajono savivaldybės teritorijoje, Rumbonių kaime, Alytaus seniūnija. Pasiekiamas iš plento Alytus – Panemuninkai ties Praniūnais (Kibirkščiais) pasukus į dešinę rytų kryptimi, už 800 m – yra kiek kairiau.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas Nemuno kairiajame ir Pilupio dešiniajame krante esančiame kranto kyšulyje. Aikštelė ovali, pailga vakarų – rytų kryptimi, 10x9 m dydžio, iš visų pusių buvusi apjuosta pylimu, jos šiaurinį kraštą su čia buvusiu pylimu nuplovė Pilupis. Dabar likusi pylimo dalis aikštelę juosia iš rytų, pietų ir vakarų. Pylimas yra 1,5 m aukščio pietuose ir 4,5 m aukščio vakaruose, 7 m pločio pietuose ir 20 m pločio vakaruose. Rytinė jo dalis iki 2,5 m aukštesnė, žiūrint iš šono piliakalniui suteikia balno siluetą. Vakarinėje pašlaitėje iškastas 4 m pločio, 0,8 m gylio (dabar jis išplatintas iki 15 m pločio, 2 m gylio) griovys. Šiaurės rytų šlaite, 10 m žemiau aikštelės yra terasa – nepanaudota aukštumos kyšulio dalis. Šlaitai statūs, 12–30 m aukščio. Aikštelė dirvonuoja, šiaurinis šlaitas apaugęs krūmais. Piliakalnis pradėtas tvarkyti: nuo didžiosios jo dalies nukirsti krūmai, vakarų pusėje įrengti laiptai. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 28800 m². Fizinio apsaugos zonos pozonio plotas: 5000 m².

Gyvenvietė 
Rytų, pietų ir vakarų papėdėse 1 ha plote yra I tūkstantmečio – II tūkstantmečio pradžios papėdės gyvenvietė, tyrinėta 1969 m. Iki 0,8 m storio kultūriniame sluoksnyje rasta brūkšniuotos, grublėtos ir žiestos keramikos, židinys.

Tyrimai 
1953 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. 1969 m. gyvenvietę tyrė Alytaus kraštotyros muziejus (vadovė Dalia Andrašiūnaitė). Ištirtas 51 m² plotas, aptiktas iki 0,8 m kultūrinis sluoksnis.  Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. 

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p. 99
 Zigmantas Gliogeris. Nemunu. Vilnius. 1992, p. 66.
 Juozapas Radziukynas. Suvalkų redybos pilekalniai su žemlapiu. Varšuva. 1909, p. 17–18.
 Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius. 1997, p. 36–37.
 Wejtko W. Do poszukiwaniu o piłkalniach // Wisła. 1889. T. III, p. 896–897.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Rumbonys

Piliakalniai Alytaus rajone
Zaramciškių piliakalnis

Zaramciškių piliakalnis, Zamkakalnis, Galiertiškė – piliakalnis Alytaus rajono savivaldybės teritorijoje, Zaramciškių kaime, Miroslavo seniūnija. Pasiekiamas iš plento  ties Seiliūnais pasukus į dešinę vakarų kryptimi, pavažiavus keliu link Zaramciškių 3 km iki čia esančios sodybos, keliuku pro šią sodybą ir laukais paėjus į dešinę šiaurės rytų kryptimi apie 500 m, yra 100 m į šiaurę nuo tvenkinio.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 40x15 m dydžio. Jos šiaurinėje pusėje, 2 m žemiau aikštelės yra 24x17 m dydžio natūrali terasa. Šlaitai vidutinio statumo, 8 m aukščio. Piliakalnis apardytas arimų, dabar dirvonuoja, vakarinio šlaito apačia apsodinta eglaitėmis.

Tyrimai 
1954 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.  Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pirmąja puse. 

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Zaramciškiai

Piliakalniai Alytaus rajone
Žilvės piliakalnis

Žilvės piliakalnis, Žilvia, Pupasodis, Tolkūnai – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22616)Alytaus rajono savivaldybės teritorijoje, tarp Pupasodžio ir Tolkūnų kaimų, Miroslavo seniūnija. Pasiekiamas keliu Miroslavas – Balkasodis pro Tolkūnus, už jų, prieš Žilvios upelį pasukus į dešinę vakarų kryptimi, lauko keliuku paėjus 350 m – yra dešinėje šiaurėje, už 150 m.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Žilvios kairiajame krante. Aikštelė apvali, 20 m skersmens, su kultūriniu sluoksniu. Kraštuose ji apjuosta 10 m pločio, iki 1 m aukščio pylimu, kuris galuose aukštesnis: vakarų gale – 3 m aukščio, 12 m pločio, rytų gale – 1,5 m aukščio. Šlaitai statūs, 7–12 m aukščio. Piliakalnis apardytas arimų, šiaurės rytų šlaite buvusio kelio, apaugęs medžiais ir krūmais. Jis pradėtas tvarkyti: nukirsta dalis medžių, pietrytiniame šlaite įrengti laiptai. Pietinėje papėdėje stovi 2 cementiniai karžygiai.

Legendos 
Pasak legendos, iš Žilvės piliakalnio kilo karalaitė Žilvelė, o ją po to pasiėmė Perkūnas. Kita legenda pasakoja, jog piliakalnyje gyvena 70 kareivių iš buvusios tvirtovės, kurie dėl bailumo buvo užkeikti iš Šv. Jono naktį išeina ant piliakalnio pasivertę zuikiais.

Gyvenvietė 
Šiaurės rytų – rytų pašlaitėse 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė. Jos kultūriniame sluoksnyje rasta lygios, grublėtos ir žiestos keramikos.

Tyrimai 
1954 m. ir 1962 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. 
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio viduriu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 32 000 m². Fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 8000 m².

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.100
 Aleksander Połujanski. Wędrówka po gubernii augustowskie w celu naukowym odbite. Warszawa. 1989 , 398.
 Juozapas Radziukynas. Suvalkų redybos pilekalniai su žemlapiu. Varšuva. 1909, p. 24;.
 Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius. 1997, p. 38–39.
 Gitana Kazimieraitienė. Legendos pasakoja: Lietuvos geografiniai objektai. Kaunas: Šviesa, 2008, 157 p. ISBN 5-430-04769-4 .

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Žilvia

Piliakalniai Alytaus rajone
Buniškių piliakalnis

Buniškių piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas ) Lazdijų rajono savivaldybės teritorijoje, į vakarus nuo Buniškių, Lazdijų seniūnija. Pasiekiamas keliu Lazdijai – Galiniai už Buniškių pervažiavus Lindės kanalą ir pasukus į dešinę šiaurėn 500 m - didesnę kelio dalį reikia eiti laukais – tai apaugęs kalnelis už aukštos įtampos elektros linijos.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 18x9 m dydžio. Šiaurės rytų, pietryčių ir pietvakarių šlaituose, 1-­1,5 m žemiau aikštelės yra 2-­2,5 m pločio terasa. Šlaitai vidutinio statumo, 11 m aukščio.

Piliakalnis apardytas arimų bei duobių, apaugęs pušimis.

Šiaurinėje ir šiaurės vakarų pašlaitėse, 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos keramikos.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 32 200 m².

Tyrimai 
1954 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.  

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.142
 Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius. 1997, p. 58-­59.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Buniškiai

Piliakalniai Lazdijų rajone
Buteliūnų piliakalnis

Buteliūnų piliakalnis – piliakalnis Lazdijų rajono savivaldybės teritorijoje, Buteliūnų kaime, Šlavantų seniūnija. Pasiekiamas plento iš Gudeliai – Seirijai pasukus į Buteliūnus, yra kaime, į dešinę rytuose nuo kelio.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje Prapunto ežero pietrytiniame krante. Aikštelė ovali, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 17x12 m dydžio, iki 0,5 m iškilusiu viduriu. Šlaitai vidutinio statumo, 8-­20 m aukščio.

Piliakalnis labai suardytas arimų, dabar dirvonuoja, šiaurės vakarų šlaitas apaugęs lapuočiais.

Tyrimai 
1954 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Kultūrinio sluoksnio nepastebėta.  2001 m. Eugenijus Ivanauskas piliakalnyje ištyrė 16 m² plotą, kultūrinio sluoksnio nerado.

Piliakalnis datuojamas I tūkst. pradžia.

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Buteliūnai

Piliakalniai Lazdijų rajone
Vincas Adomėnas

Vincas Adomėnas (1909 m. rugsėjo 23 d. Vilniuje – 1986 m. lapkričio 5 d. Naugardiškėje, Kauno raj., palaidotas Jonučių kapinėse, Kauno raj.) – prozininkas, dramaturgas, vertėjas.

Biografija 

Mokėsi Vilniaus ir Kauno gimnazijose, baigė Salų žemės ūkio mokyklą ir kontrolasistentų kursus Gruzdžiuose. VDU 1935–1940 m. studijavo prancūzų kalbą ir filosofiją, lankė Teatro seminarą, vaidybos studiją.

Gyveno Joniškyje, Kelmėje, dirbo Žemės ūkio rūmuose Kaune. Nuo 1940 m. dirbo Kauno, Vilniaus kultūrinėse įstaigose, 1941–1944 m. buvo Lietuvos liaudies kultūros centro direktoriumi, 1942–1947 m. buvo Kauno dramos teatro aktoriumi. Mokytojavo Skriaudžiuose.

1952 m. suimtas, nuteistas 25 m. lagerių ir 5 m. tremties. Kalintas Intoje. 1956 grįžo į Lietuvą, gyveno Naugardiškėje, dirbo tinkuotoju, mechaniku.

Kūryba 

Parašė buitinių pjesių, komedijų, dramų:
 Svetimos aistros, 1943;
 Balta obelėlė, 1944;
 Užvis sunkiausia, 1959, 1960

Periodikoje paskelbė apsakymų, radijo vaidinimų. Vertė A. Čechovo, I. Krylovo, I. Turgenevo, J. Bžechvos kūrinius.

1992 m. išleido sudėtingo siužeto romaną „Kas apverks jų dalią“, kurio pagrindą sudaro lagerių buities ir rezistencinės kovos vaizdai, gilinimasis į kalinių ir laisvės kovotojų psichologiją, jų aspiracijas. Rankraščiu liko apysaka „Pabėgimas“.

Nuorodos 
 

Lietuvos prozininkai
Lietuvos dramaturgai
Lietuvos vertėjai
Lietuvos statybininkai
Druskininkėlių piliakalnis

Druskininkėlių piliakalnis su gyvenviete, Saltoniškė – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22630) Lazdijų rajono savivaldybės teritorijoje, į rytus nuo Druskininkėlių, Veisiejų seniūnija. Pasiekiamas plentu  pavažiavus 1,1 km, už kanalo pasukus į dešinę šiaurėn, pavažiavus 300 m už sodybos yra kairėje vakaruose.

Piliakalnis 
Piliakalnis „įrengtas atskiroje be įtvirtinimų kalvoje; jo p. papėdėje randama grublėtų puodų šukių, titnago, skaldos“ . Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 22x14 m dydžio, iki 1 m iškiliu viduriu. Pietiniame šlaite, 1,5 m žemiau aikštelės yra 10 m pločio terasa, per 1,5 m nuolaidėjanti į pietus. Šlaitai vidutinio statumo, 10-­11 m aukščio.

Piliakalnis labai apardytas arimų, duobių. Aikštelė dirvonuoja, šlaitai apaugę pušimis.
Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 13 400 m².

Tyrimai 
1954 m. ir 1962 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.  Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.

Gyvenvietė 
Pietinėje piliakalnio pašlaitėje, 0,4 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje aptikta lygios ir grublėtos keramikos.

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.142
 Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius. 1997, p. 64-­65.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Druskininkėliai

Piliakalniai Lazdijų rajone
Ežerėlių piliakalnis

Ežerėlių piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis ir gyvenvietė Lazdijų rajono savivaldybės teritorijoje, Ežerėlių kaime, Šventežerio seniūnija. Pasiekiamas keliu Šventežeris – Gegutė Ežerėlių pradžioje pasukus į dešinę vakarų kryptimi, pavažiavus 700 m lauko keliuku, ties antra sodyba dešinėje paėjus į kairę pietuosna per laukus 250 m.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas atskiroje didelėje kalvoje. Aikštelė keturkampė, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 30x10 m dydžio, iškiliu viduriu. Jos pietvakarių galas 10 m plotyje iškilęs apie 0,3 m. Šlaitai vidutinio statumo, 9­-13 m aukščio.

Piliakalnis labai apardytas arimų, dabar dirvonuoja, šiaurės vakarų šlaite auga pušų guotas.

Tyrimai 
1954 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.  
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia. Nekilnojamojo kultūros paveldo vertinimo tarybos aktas Dėl teisinės apsaugos suteikimo. 2008-05-27; Nr.: KPD-RM-766. Paminklo teritorijos plotas 1,07 ha.

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR archeologijos atlasas. Vilnius, 1975, t. 2, p. 58 (Nr. 177).
 Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 2 p. 14-15.
 Kamiński, A. Materialy do bibliografii archeologycznej Jaćwiežy od I do XII w. Materiały Starožytne. Warszawa, 1956, t. 1, p. 212.
 Pranas Kulikauskas. 1954 m. žvalgomosios archeologinės ekspedicijos Prienų, Alytaus, Druskininkų, Veisiejų, Simno, Lazdijų, Kalvarijos, Marijampolės rajonuose ataskaita. KPC aptarnavimo skyriaus fondų poskyris, f. 7, ap. 1, b. 14, p. 321.
 Petras Tarasenka. Lietuvos archeologijos medžiaga. Kaunas, 1928, p. 128.
 Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius. 1997, p. 70­-71.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Ežerėliai

Piliakalniai Lazdijų rajone