joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jurgis Vilemas

Jurgis Vilemas (g. 1938 m. lapkričio 20 d. Klaipėdoje) – Lietuvos mokslininkas, branduolinės energetikos inžinierius.

Biografija 
Gimė inžinieriaus šeimoje. 1939 m. persikėlė į Zapyškio valsčių, 1946 m. apsigyveno Kaune. 1956 m. baigė Kauno 6-ąją vidurinę mokyklą. 1956–1958 m. studijavo Kauno politechnikos instututo Elektrotechnikos fakultete.

1958–1962 m. Maskvos energetikos institute (pervestas Vyriausybės sprendimu) įgijo branduolinės inžinerijos specialybę. 1966 m. ten pat apgynė technikos mokslų kandidato disertaciją branduolinių reaktorių šilumos mainų srityje. 

1966 m. LSSR mokslų akademijos jaunesnysis mokslo darbuotojas, nuo 1985 m. narys-korespondentas, nuo 1987 m. gruodžio 30 d. tikrasis narys. Nuo 1998 m. žurnalo „Energetika“ vyr. redaktorius ir žurnalo „Mokslas ir technika“ redakcijos kolegijos narys.

1966–1973 m. LMA Fizikinių-techninių energetikos problemų instituto vyr. mokslo darbuotojas, 1973–1981 m. linijos vedėjas, 1981–2004 m. direktorius, nuo 2004 m. vyr. mokslo darbuotojas, Tarybos pirmininkas. 1993–2008 m. Lietuvos branduolinės saugos konsultacinio komiteto pirmininkas.  2000–2008 m. AB „Lietuvos energija“ valdybos pirmininkas.

1975–1983 m. dėstė Kauno politechnikos institute, 1983 m. profesorius. 1980 m. apgynė technikos mokslų daktaro disertaciją branduolinės energetikos srityje. 1989–1990 m. Vytauto Didžiojo universiteto rektorius (Atkūrimo tarybos sprendimu), 1989–1993 m. Atkūrimo tarybos ir Atkuriamojo senato pirmininkas, 2000–2010 m. Kauno medicinos universiteto Tarybos ir 2001–2006 m. VDU Tarybos narys, VDU Senato narys, 2008–2010 m. – pirmininkas. Nuo 2010 m. – VDU Tarybos pirmininko pavaduotojas. 

Sportinio buriavimo rėmėjas, daugkartinis Lietuvos buriavimo čempionas. 1989–1990 m. ir 1995–2000 m. Lietuvos buriuotojų sąjungos prezidentas.

Įvertinimas 
 1985 m. LTSR nusipelnęs mokslo veikėjas
 1994 m. Vytauto Didžiojo universiteto garbės profesorius 
 1996 m. Lietuvos valstybinė mokslo premija
 1998 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžius 
 1998 m. Kauno technologijos universiteto garbės daktatas 
 2003 m. akademiko Algirdo Žukausko premija
 2007 m. Baltarusijos mokslų akademijos A. V. Lykovo premija

Šaltiniai 

Lietuvos mokslų akademijos tikrieji nariai
Lietuvos redaktoriai
Lietuvos buriuotojai
Vytauto Didžiojo universiteto rektoriai
2011 m. Turkijos Grand Prix

2011 m. Turkijos Grand Prix buvo ketvirtosios 2011 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko gegužės 6-8 dienomis Stambulo trasoje.

Kvalifikacija 

Pastabos:'''
Jérôme d'Ambrosio gavo penkių starto pozicijų baudą už geltonų vėliavų treniruotėse ignoravimą.
Kamui Kobayashi nesugebėjo nuvažiuoti greito rato kvalifikacijoje dėl kuro pompos gedimo. Tiesa, jam buvo leista startuoti lenktynėse, nes treniruotės japonas parodė geresnį laiką už 107 %.

Lenktynės

Čempionato įskaitos 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

 Pastabos: pateikti tik penki geriausi rezultatai.

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2011 sporte
Ričardas Tamutis

Ričardas Tamutis (1927 m. gruodžio 22 d. Krikonyse, Mielagėnų valsčius,  Švenčionių apskritis – 2015 m. kovo 1 d.) – choreografas, tautinių šokių ansamblių „Rasa“, „Žilvitis“, „Nemunas“, „Malūnėlis“ ir VGTU tautinių šokių ansamblio „Vingis“ buvęs vadovas.

Biografija 
Gimė mokytojų šeimoje. Vėliau, šeimai persikėlus į Vilnių, mokėsi šešiaklasėje lenkų mokykloje, po kurios įstojo į Vytauto Didžiojo gimnaziją. Ją baigęs nuo 1942 iki 1946 m. Vilniaus politechnikume baigė elektrotechniką, buvo priimtas į Vilniaus universiteto (VU) Fizikos ir matematikos fakultetą.

Nors liaudies šokiais susižavėjo dar mokyklos laikais, tačiau rimčiau į šią veiklą įsitraukė tik pirmuosiuose studijų kursuose, kartu su bendraminčiais įkurdamas šokių būrelį. 1947 m. priimtas į prestižinį centrinį VU šokių kolektyvą.

Baigęs du kursus VU, nuo 1947 m. Kauno universiteto Technikos fakultete nuo antro kurso studijavo elektrotechniką. Tuo metu KU centriniam šokių kolektyvui vadovavo valstybinio liaudies ansamblio šokėjas Alfonsas Mileišis, kuris, gerai pažinodamas Ričardą Tamutį, pasiūlė jam vadovauti kolektyvui 1950 m. Kauno universitetą suskaldžius į du institutus – Medicinos ir Politechnikos, ansamblis pradėjo vadintis Kauno politechnikos instituto studentų dainų ir šokių ansambliu. Vėliau jam buvo suteiktas „Nemuno“ vardas. Šiame kolektyve Ričardas išdirbo 25 metus kaip vadovas ir choreografas. Be „Nemuno“ Ričardas tuo metu vadovavo ir Kauno žemės ūkio projektavimo instituto šokių ansambliui, įkurtam 1976 m. bei vėliau gavusiam „Rasos“ vardą. 

Po 25 metų grįžo atgal į Vilnių. Tuo metu Vilniaus inžineriniame statybos institute (VISI) buvo formuojama Estetikos katedra. Tamutis joje užėmė VISI šokių ansamblio, įkurto 1962 m., meno vadovo pareigas. Kartu kolektyve dirbo orkestro vadovas Antanas Jonušas, vokalo – Antanas Pūgžlys, choreografai Gintautas Vėžauskas ir Vilija Bukėnaitė.

Tamutis aktyviai dalyvavo ir visuomeninėje veikloje: kuravo respublikos miestus ir rajonus, buvo nuolatinis meno komisijos narys, vadovas konsultantas, skiriamas respublikinių švenčių šokių dienos, ansamblių vakaro, „Gaudeamus“ baletmeisteriu. Buvo Kauno ir Vilniaus miesto choreografijų sekcijų pirmininkas. Vedė rajoninius ir zoninius šokių seminarus, dalyvavo švenčių repertuarų sudarymo komisijoje, dalyvavo ruošiant ir atkuriant Lietuvos choreografų sąjungą. Mokė baletmeisterio amato Vilniaus kultūros mokykloje.

Sukūrė per 200 šokių bei ratelių.
Tamutis vadinamas produktyviausiu choreografu Lietuvoje. Jo šokiams būdinga savita šokėjų laikysena. Dauguma judesių, žingsnių yra tik Ričardui Tamučiui būdingos manieros. Pats Ričardas prisipažįsta, jog jam lengviau penkis šokius sukurti, negu vieną aprašyti.

Šaltiniai 

Lietuvos choreografai
2011 m. pasaulio tekvondo čempionatas

2011 m. pasaulio tekvondo čempionatas – 20-ais pasaulio tekvondo čempionatas, kuris vyko Kjongdžu, Pietų Korėjoje.

Medalių lentelė

Rezultatai

Vyrai

Moterys

Lietuvos dalyvavimas 
Lietuvai čempionate atstovavo du sportininkai.

Dalyvaujančios šalys 

  (5)
  (3)
  (6)
  (6)
  (4)
  (3)
  (15)
  (6)
  (16)
  (2)
  (2)
  (9)
  (2)
  (2)
  (2)
  (7)
  (15)
  (5)
  (2)
  (9)
  (16)
  (2)
  (9)
  (16)
  (16)
  (15)
  (7)
  (3)
  (2)
  (10)
  (2)
  (10)
  (4)
  (12)
  (4)
  (13)
  (5)
  (14)
  (3)
  (3)
  (3)
  (16)
  (3)
  (7)
  (14)
  (4)
  (10)
  (16)

  (2)
  (7)
  (1)
  (2)
  (5)
  (6)
  (13)
  (5)
  (3)
  (11)
  (14)
  (12)
  (5)
  (2)
  (6)
  (12)
  (2)
  (8)
  (10)
  (15)
  (14)
  (2)
  (3)
  (2)
  (2)
  (6)
  (2)
  (5)
  (2)
  (4)
  (3)
  (2)
  (2)
  (7)
  (1)
  (16)
  (2)
  (11)
  (2)
  (13)
  (11)
  (4)
  (2)
  (12)
  (3)
  (1)
  (8)
  (1)

  (6)
  (6)
  (3)
  (3)
  (2)
  (1)
  (2)
  (1)
  (11)
  (6)
  (4)
  (13)
  (6)
  (3)
  (16)
  (2)
  (2)
  (2)
  (7)
  (8)
  (5)
  (2)
  (5)
  (3)
  (16)
  (16)
  (8)
  (3)
  (10)
  (3)
  (1)
  (7)
  (12)
  (2)
  (4)
  (5)
  (4)
  (16)
  (11)
  (5)
  (2)
  (16)
  (13)
  (2)
  (15)
  (11)
  (2)
  (2)

Nuorodos 
 Oficiali svetainė 

2011 sporte
Pasaulio tekvondo čempionatai
Pietų Korėjos sportas
Stasys Černiauskas

Stasys Černiauskas (1882 m. gruodžio 2 d. Bešoniai, Klovainių valsčius – po 1940 m.) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Kilęs iš valstiečių šeimos; tėvai turėjo apie 22 ha žemės. Iki 1896 m. mokėsi tėvų namuose, vėliau pradžios liaudies mokykloje. Gyvendamas tėvų ūkyje buvo įsitraukęs į lietuviškos spaudos platinimo veiklą. 1904-1905 m. Rusijos – Japonijos karo dalyvis.

1910 m. grįžo į Lietuvą, vertėsi staliaus ir dailidės amatu. 1910-1918 m. dalyvavo įvairių lietuviškų draugijų ir organizacijų veikloje, buvo renkamas į savivaldos organus.

Kandidatavo į Steigiamąjį Seimą, rinkimuose išrinktas nebuvo, bet K. Bizauskui atsisakius mandato, 1922 m. kovo 14 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai. 

1922–1923 m. leido ir redagavo laikraštį „Tiesos žodis“.

Literatūra 
 Černiauskas Stasys, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 16.
 Bukaitė V., Černiauskas Stasys, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 126.

Šaltiniai 

Seimo atstovai
Lietuvos redaktoriai
Lietuvos leidėjai
Vincas Grajauskas

Vincas Grajauskas (1868 m. balandžio 20 d. Pajeviečiai, Alvito valsčius, Vilkaviškio apskritis, Rusijos imperija – 1953 m. Pocvietis (?), Vilkaviškio rajonas) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Kilęs iš valstiečių šeimos. Ilgą laiką gyveno ir dirbo tėvų ūkyje. Pradinį išsilavinimą gavo namuose. Tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. 1918 m. dirbo Alvito valsčiaus savivaldybėje ir Vilkaviškio apskrities taryboje.

Steigiamojo Seimo rinkimuose kandidatavo Lietuvos ūkininkų sąjungos (LŪS) sąraše, tačiau išrinktas nebuvo. 1922 m. kovo 17 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas. Priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. Pasibaigus Steigiamojo Seimo kadencijai grįžo į gimtinę ir ūkininkavo.  Turėjo seklyčios, klojimo teatrus, statė spektaklius apie šventųjų gyvenimus.

Literatūra 
 Grajauskas Vincas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 22.
 Veilentienė A, Grajauskas Vincas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 153.

Šaltiniai 

Seimo atstovai
Adolfas Grajevskis

Adolfas Grajevskis (, 1878 m. sausio 17 d. Maksvų dvaras, Kvėdarnos valsčius, Tauragės apskritis, Rusijos imperija – 1967 m. spalio 1 d. Ornetėje, Varmijos Mozūrų vaivadija, Lenkija) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Kilęs iš dvarininkų šeimos. Mokėsi Palangos progimnazijoje ir Mintaujos gimnazijoje. 1896 m. įstojo į Peterburgo universiteto Matematikos ir fizikos fakultetą, vėliau perėjo į Teisės fakultetą, kurį baigė 1902 m.

1902–1904 m. Juozapo Montvilos Žemės ūkio banko darbuotojas, nuo 1905 m. vertėsi advokato praktika Kaune, Tauragėje.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas III (Raseinių) rinkimų apygardoje. Priklausė Seimo lenkų frakcijai.

Pasibaigus seimo kadencijai, vertėsi advokato praktika Tauragėje, gyveno Papinaujos dvare. Po Antrojo pasaulinio karo išvyko į Lenkiją.  Senatvėje rašė poeziją.

Literatūra 
 Grajevskis Adolfas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 22.
 Stravinskienė V., Grajevskis Adolfas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 154–156.
 Mieczysław Jackiewicz. Polacy na Litwie 1918–2000. Warszawa 2003
 Krzysztof Buchowski. Polacy w niepodległym państwie litewskim 1918–1940. Białystok 1999

Šaltiniai 

Seimo atstovai
Lietuvos advokatai
Lietuvos lenkų politinių organizacijų veikėjai
Pranas Grėbliūnas

Pranas Grėbliūnas (1870 m. kovo 10 d. Nemajūnai, Šventežerio valsčius, Seinų apskritis, Rusijos imperija – m. ?) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Mokėsi gimtinės pradžios mokykloje. Buvo išvykęs į JAV, kur gyveno 4 metus. Grįžęs į Lietuvą ūkininkavo. Paskelbus Nepriklausomybę išrinktas į Šventežerio valsčiaus savivaldybę, 1918 m. lapkričio pabaigoje nuo parapijos komiteto – į Seinų apskrities tarybą.

Kandidatavo į Steigiamąjį Seimą, tačiau išrinktas nebuvo. Tik seimo kadencijos pabaigoje, 1922 m. kovo 7 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai.

Literatūra 
 Grėbliūnas Pranas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 24.
 Blažytė-Baužienė D., Grėbliūnas Pranas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 157.

Šaltiniai 

Seimo atstovai
Juozas Idzelis

Juozas Idzelis (g. (?) Žemaičių Naumiestis – m. (?) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 

1922 m. liepos 13 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai.  Kiti biografijos faktai nežinomi.

Literatūra 
 Blažytė-Baužienė D., Idzelis Juozas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 170.

Šaltiniai 

Seimo atstovai
Vincas Katilius

Vincas Katilius (g. 1869 m. Katiliškiai, Šunskų valsčius, Marijampolės apskritis, Rusijos imperija – 1947) – ūkininkas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas

Biografija 

1920 m. gegužės 15 d. – 1921 m. balandžio 5 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas I (Marijampolės) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai.  Per rusų-japonų karą, vengdamas mobilizacijos, buvo pasitraukęs į JAV, iš kur po kelerių metụ grịžo. Buvo Marijampolės žemės ūkio bendrovės „Žagrė“ steigėjas, ilgametis pirmininkas ar valdybos narys.  Palikęs darbą seime suorganizavo Marijampolės Liaudies bankelį, kuris teikdavo paskolas ūkininkams ir padėdavo mažažemiams.

Literatūra 
 Katilius Vincas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 28.
 Blažytė-Baužienė D., Katilius Vincas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 185.

Šaltiniai 

Seimo atstovai
Rudolfas Kinderis

Rudolfas Kinderis (, 1881 m. vasario 17 d. Prienai, Rusijos imperija – 1944 m. kovo 13 d. Rytų Prūsija) – Lietuvos vokiečių politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Nuo 1905 m. Kauno miesto ligoninės inspektorius, Kauno miesto dūmos mokyklų ir finansų komiteto laikinas pirmininkas. Vokiečių evangelikų liuteronų konsistorijos pirmininko pavaduotojas. Vokiečių vidurinės mokyklos tarybos pirmininkas.

1920 m. gegužės 15 d. – 1920 m. rugsėjo 15 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje. Vokiečių tautinės mažumos atstovas seime.  Mandato atsisakė, jį pakeitė Oskaras Biuchleris. 1921–1934 m. Kauno miesto tarybos narys. Nuo 1923 m. kovo 12 d. Vyriausiosios rinkimų komisijos narys.

1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo atstovas, išrinktas pagal suvienytų mažumų bloko sąrašą, priklausė vokiečių ir rusų frakcijai. 1926 m. birželio 2 d. – 1927 m. balandžio 12 d. Trečiojo Seimo atstovas, išrinktas pagal Lietuvos vokiečių ir evangelikų partijos sąrašą, priklausė klaipėdiečių ir vokiečių frakcijai. Trečiojo Seimo pirmasis sekretorius.

1924–1930 m. Lietuvos vokiečių kultūrinės sąjungos () pirmininkas.

Šaltiniai 

Seimo atstovai
Kauno politikai
Lietuvos vokiečiai
Mondelēz

Mondelēz International – viena didžiausių pasaulyje konditerijos bendrovė. Buvusi „Kraft Foods“ dalis.

2012 m. „Kraft Foods“ bendrovė atskyrė savo bakalėjos verslą Šiaurės Amerikoje, o konditerijos verslui įsteigė naują bendrovę „Mondelēz“. Valdo prekės ženklus „Milka“, „Cote d'Or“ ir kt.

„Kraft Foods“ Lietuvoje veikia nuo 1993 m., kai čia įsigijo buvusį Kauno konditerijos fabriką. Iki 2008 m. „Estrella“ priklausė „Kraft Foods“. Lietuvoje tebeišlaikė „Manija“ prekės ženklą. Anksčiau turėjo „Karūna“, „Princas“ prekės ženklus, kuriuos pakeitė užsienietiški produktai.

Išnašos 

JAV įmonės
Maisto pramonės įmonės
Kazys Kupčiūnas

Kazys Kupčiūnas (1890 m. gegužės 15 d. Dobilė, Pakuonio valsčius, Kauno apskritis, Rusijos imperija – 1959 m. Kanada) – Lietuvos pedagogas, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1903 m. baigė Panemunės pradžios mokyklą. 1904–1907 m. mokėsi Veiverių kunigų seminarijoje, 1909 m. baigė „Saulės“ kursus.

1910–1914 m. mokytojavo Žemaičių Kalvarijos pradžios mokykloje. 1914–1919 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, buvo patekęs į vokiečių nelaisvę.

1919–1920 m. Telšių apskrities švietimo komisijos pradžios mokyklų instruktorius. Bendradarbiavo žurnale „Mokykla ir gyvenimas“.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas IV (Telšių) rinkimų apygardoje, priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai, LVS ir LSLDP frakcijų blokui.

1923–1926 m. Kauno pradžios mokyklos mokytojas, 1927–1929 m. Kauno miesto pradžios mokyklų instruktorius, 1930–1936 m. pradžios mokyklos mokytojas. 1937–1940 m. dirbo bendrovėje „Amlit“. 1944 m. pasitraukė į Vakarus, apsigyveno Kanadoje.

Literatūra 
 Kupčiūnas Kazys, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 30.
 Kupčiūnas Kazys, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1957, t. 10, p. 369.
 Tamošaitis M., Kupčiūnas Kazys, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 199–202.

Šaltiniai 

Seimo atstovai
Lietuvos pedagogai
Povilas Kuzminskis

Povilas Kuzminskis (1881 m. sausio 3 d. Degučiai, Rietavo valsčius, Telšių apskritis, Rusijos imperija – po 1941 m. Laukuva) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1896 m. baigė Rietavo liaudies mokyklą. Nuo 1900 m. dalyvavo gimtojo valsčiaus darbuose. 1910-1914 m. Raseinių žemės tvarkymo komisijos narys. 1912 m. įsteigto Rietavo valsčiaus banko iždininkas. Nuo 1918 m. lapkričio 18 d. Rietavo valsčiaus ir Telšių apskrities tarybos narys, apskrities tarybos komiteto pirmininkas.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas IV (Telšių) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos ir LVS frakcijų blokui. Aktyviai dalyvavo Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos veikloje, jos Centro komiteto narys. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo ir 1926 m. birželio 2 d. – 1927 m. balandžio 12 d. Trečiojo Seimo atstovas. Bendradarbiavo leidiniuose „Ūkininkas“ ir „Lietuvos žinios“.  Po 1926 m. gruodžio 17 d. valstybės perversmo nusišalino nuo partijos reikalų, atsisakė ir 1932 m. dalyvauti bandymuose atgaivinti partijos veiklą. Ūkininkavo.

Literatūra 
 Kuzminskis Povilas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 30.
 Kuzminskas Povilas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1958, t. 13, p. 452.
 Stakeliūnaitė D., Kuzminskas Povilas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 203–206.
 Stakeliūnaitė D., Kuzminskas Povilas, Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, sud. Aivas Ragauskas, Mindaugas Tamošaitis, Vilnius, 2007, p. 336–340.

Šaltiniai 

Seimo atstovai
Aguadulsė

Aguadulsė () – miestas vidurio Panamoje, Koklės provincijoje, šalia Ramiojo vandenyno (Paritos įlankos) kranto. Pro miestą eina Panamerikos plentas. Verčiamasi žemės ūkiu, ypač cukranendrių auginimu. Taip pat garinama druska, perdirbama žuvis. Veikia bažnyčia, muziejus.

Istorija 

Miesto pavadinimas ispanų kalba reiškia „gėlas vanduo“. Oficialiai įkurtas 1848 metais. 1901 m. vasario 23 d. prie miesto vyko Aguadulsės mūšis tarp Didžiosios Kolumbijos liberalų ir konservatorių.

Panamos miestai
Samuelis Landau

Samuelis Landau (g. 1886 m. rugsėjo 29 d. Panevėžys, Rusijos imperija – 1940 m. Kaunas) – Lietuvos bankininkas, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1906 m. baigė Jekaterinoslavo gimnaziją, studijavo Kijevo komercijos institute.

Grįžęs į Panevėžį nuo 1908 m. dirbo miesto bankinėse įstaigose. Pirmojo pasaulinio karo metais gyveno Rusijoje. Po karo grįžo į Lietuvą, gyveno ir dirbo Panevėžyje, Kaune. Dirbo žydų bendruomenėje, Panevėžio žydų liaudies banko valdybos narys, taip pat Centrinio Lietuvos žydų banko kooperacijai remti ir Žydų liaudies banko sąjungos valdybų narys.

Kandidatavo į Steigiamąjį Seimą Panevėžio rinkimų apygardoje, bet nebuvo išrinktas. Mirus N. Fridmanui 1921 m. rugsėjo 20 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas. Priklausė Lietuvos žydų frakcijai.

Šaltiniai 

Seimo atstovai
Lietuvos bankininkai
Žydų politiniai veikėjai
Peliksas Lesauskas

Peliksas Lesauskas (Feliksas Liasauskis, 1892 m. gegužės 31 d. Žeberiai, Tverų valsčius, Telšių apskritis, Rusijos imperija – 1945 m. Drobūkščiai) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Baigė Tverų pradžios mokyklą. Mokėsi savarankiškai, vėliau ūkininkavo tėvų ūkyje Drobūkščiuose, Kvėdarnos valsčius, Tauragės apskritis. Įsijungė į vietos bendruomenės visuomeninę, kultūrinę veiklą. Pirmojo pasaulinio karo metais tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. Dirbo sanitaru.

1919 m. Kvėdarnos valsčiaus miškų komisijos narys, 1919-1920 m. sandūroje valsčiaus viršaitis, vėliau jo pavaduotojas.

1920 m. gegužės 15 d. – 1921 m. lapkričio 22 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas III (Kėdainių) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. Iš Seimo pasitraukęs grįžo į savo ūkį. 

Bendradarbiavo žurnale „Kardas“. 1944 m. jo ūkyje slapstėsi Petras Klimas.

Literatūra 
 Lesauskas Peliksas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 32.
 Lesauskas Feliksas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1958, t. 14, p. 478.
 Bukaitė V., Lesauskas Feliksas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 217.

Šaltiniai

Nuorodos 
 LESAUSKIS Feliksas (1892–1945), lrs.lt

Seimo atstovai
Lietuvos viršaičiai
Bronislovas Liausas

Bronislovas Liausas (, 1872 m. sausio 31 d. Papilio dvaras, Zarasų apskritis, Rusijos imperija – 1941 m. lapkričio 1 d. Kaunas) – Lietuvos kunigas, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1881–1888 m. mokėsi Mintaujos gimnazijoje, 1888–1892 m. – Kauno kunigų seminarijoje. 1892–1896 m. studijas tęsė Peterburgo dvasinėje akademijoje.

1896–1920 m. dogmatinės teologijos ir lotynų kalbos dėstytojas Kauno dvasinėje akademijoje. 1907–1920 m. Žemaičių vyskupijos Dvasinės konsistorijos narys. 1915–1918 m. gyveno Rusijoje, 1918 m. grįžo į Lietuvą.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, priklausė lenkų frakcijai. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo atstovas. 

1930–1936 m. Kauno Adomo Mickevičiaus gimnazijos mokytojas.

Literatūra 
 Liaus Bronislovas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 34.
 Liaus, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1958, t. 14, p. 478.
 Stravinskienė V., Liausas Bronislavas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 218–200.
 Stravinskienė V., Liausas Bronislavas, Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, sud. Aivas Ragauskas, Mindaugas Tamošaitis, Vilnius, 2007, p. 357–358.
 Mieczysław Jackiewicz, Polacy na Litwie 1918–2000, Warszawa 2003
 Krzysztof Buchowski, Polacy w niepodległym państwie litewskim 1918–1940, Białystok 1999.

Šaltiniai 

Seimo atstovai
Lietuvos kunigai
Lietuvos lenkų politinių organizacijų veikėjai
Juozas Liekis

Juozas Liekis (Lėkis, 1887 m. balandžio 27 d. Angladegiai, Skaudvilės valsčius, Tauragės apskritis – 1955 m. gruodžio 7 d. Kruopiai, dab. Akmenės raj.) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1902 m. baigė Skaudvilės pradžios mokyklą, iki 1910 m. gyveno tėvų ūkyje. 1910–1914 m. buvo išvykęs į JAV, gyveno Čikagoje.

Grįžęs į Lietuvą, 1919 m. tapo Skaudvilės valsčiaus komiteto pirmininku, vėliau viršaičiu, nepriklausomybės kovų metu organizavo Skaudvilės Šaulių sąjungos skyrių. Įsitraukė į Lietuvos valstiečių sąjungos veiklą.

1920 m. spalio 20 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, mandato atsisakius Jonui Valiui. Priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai. 

Apie 1922 m. įsigijo Kruopių dvarą. Turėjo 44,77 ha žemės. 1935 m. dvaras parduotas varžytinėse, po poros metų jis sudegė. J. Liekis dirbo Papilės valsčiuje, 1940 m. – Vilniuje. Po II Pasaulinio karo gyveno Kruopiuose. Nuo 1951 m. kalintas už naminės pardavinėjimą, bet J. Paleckio rūpesčiu paleistas anksčiau termino. 

J. Liekis propagavo laisvamanybę. 1926 m. skyrė žemės įkurti Kruopių laisvamanių kapinėms, kuriose po mirties ir pats palaidotas. Jis rėmė neturtingus miestelio gyventojus, rengė gegužines ir koncertus, muzikantų iš Šiaulių ir Kauno pasirodymus.

Literatūra 

 Liekis Juozas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 34.
 Lėkis Juozas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1958, t. 14, p. 478.
 Stakeliūnaitė D., Liekis Juozas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 221–223.

Šaltiniai 

Seimo atstovai
Lietuvos viršaičiai
Šaulių sąjungos nariai
Jonas Lingė

Jonas Lingė (1896 m. sausio 30 d. Gipėnų vienkiemis, Dusetų valsčius, Zarasų apskritis, Rusijos imperija – 1987 m. balandžio 29 d. Kaunas) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Mokėsi Dusetų dviklasėje mokykloje, vėliau Šiaulių gimnazijoje, 1917 m. baigė į Voronežą perkeltą Vilkaviškio berniukų gimnaziją. Tais pačiais metais įstojo į Charkovo universiteto Medicinos fakultetą.

1918 m. grįžo į Lietuvą, išrinktas į Dusetų valsčiaus komitetą. 1919 m. persikėlė į Kauną, dirbo Žemės ūkio ir valstybės turto ministerijos Žemės ūkio departamente. Tais pačiais metais pašauktas Lietuvos kariuomenėn, tarnavo karo valdininku. Vėliau suteiktas atsargos jaunesniojo leitenanto laipsnis.

1922 m. sausio 18 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas mandato atsisakius J. Galvydžiui-Bykauskui. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai.

1923 - 1927 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje, 1928 m. specializavosi Latvijos Mikrobiologijos institute. 1929 - 1987 m. dirbo Kaune, Pieno raugų laboratorijoje, po Antrojo pasaulinio karo – Kaune veikusiame sviesto ir sūrių tyrimo institute. Rašė mokslinius straipsnius žurnalams, išleido knygą "Kultūriniai raugai" (1968 m. kartu su Z. Beržiūnu ir V. Lazausku).

Literatūra 
 Lingė Jonas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 34.
 Lingė Jonas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1958, t. 14, p. 478.
 Veilentienė A., Lingė Jonas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 224–225
Lietuvos kariuomenės karininkai, 2005, V tomas. psl. 73 - 74.

Šaltiniai 
2. LCVA, f. 930, ap. 2, byla 139, f. 561, ap.2, byla 1682

Seimo atstovai
Lietuvos inžinieriai
Pulgis Lumbis

Fulgendas (Pulgis, Pranas) Lumbis (Lumbė, 1891 m. vasario 16 d. Žadavainiai, Daugailių valsčius, Utenos apskritis, Rusijos imperija – 1953 m. kovo 31 d. Krivošenskio rajonas, Tomsko sritis, Rusijos federacija. Palaikai perlaidoti Daugailiuose) – Lietuvos pedagogas, karininkas, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Iki 19 metų – lauko darbininkas. 1912 m. Kaune baigė „Saulės“ mokytojų kursus.

1913–1914 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. Grįžęs vadovavo Daugailių vartotojų bendrovei, 1915–1917 m. mokytojavo Utenos apylinkių Rybninkų ir Šnieriškių pradžios mokyklose. 1917–1918 m. studijavo Kauno dvasinėje akademijoje, kurios nebaigė, 1918 m. tapo Lietuvos kariuomenės savanoriu. 1919 m. tarnavo kavaleristu, tais pačiais metais baigė Kauno karo mokyklą. 1920 m. rudenį prie Seinų kovose su lenkais buvo patekęs į nelaisvę, iš kurios pabėgęs vėl dalyvavo kovose.

1919 m. dalyvavo Lietuvos darbo federacijos steigimo darbe. 1922 m. liepos 25 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas. Priklausė Lietuvos darbo federacijos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo ir 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo atstovas.

Po 1926 m. dirbo pedagoginį darbą, 1932–1939 m. Kauno miesto savivaldybės policijos nuovados viršininkas. 1939–1941 m. mokytojas. 1941 m. birželio 14 d, su šeima ištremtas į Tomsko sritį. Mirė tremtyje, perlaidotas Daugailiuose.

Įvertinimas 
 1923 liepos 17d m. Pirmo laipsnio Vyties kryžiumi Nr.1347

Literatūra 
 Lumbis Pulgis, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 36.
 Lumbis, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1958, t. 16, p. 519.
 Gasperaitis A., Pulgis Lumbis (Lumbė), Utenos krašto enciklopedija, Utena, 2002.
 Veilentienė A., Lumbis Pulgis, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 229–230.
 Veilentienė A., Lumbis Pulgis, Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, sud. Aivas Ragauskas, Mindaugas Tamošaitis, Vilnius, 2007, p. 361–363.

Šaltiniai 

Seimo atstovai
Lietuvos krašto apsaugos savanoriai
Lietuvos pedagogai
Lietuvos policininkai
Ukmergės rajono apylinkės teismas

Ukmergės rajono apylinkės teismas – bendrosios kompetencijos apylinkės teismas, nagrinėjantis civilines ir baudžiamąsias bylas bei jo kompetencijai įstatymų priskirtas administracinių teisės pažeidimų bylas. 6 teisėjai. Teritorija – Ukmergės rajono savivaldybė. Adresas: Vytauto g. 109, Ukmergė.

Istorija 

Ukmergės rajono apylinkės teismas po gyvsidabrio skandalo išsikėlė į Ukmergės rajono policijos komisariato patalpas. Nuo 2012 m. gruodžio iki 2013 m. kovo tuometiniame Ukmergės rajono teismo pastate per kelis kartus surinkti beveik 3 kg gyvsidabrio. Į sienas įsigėrusių nuodingų garų koncentracija leistinas normas viršijo tūkstančius kartų. 40 čia dirbančių teisininkų nustatytas lengvo laipsnio lėtinis apsinuodijimas gyvsidabriu. Valstybė išmokėjo vienkartines pašalpas prokurorams, advokatams, teisėjams ir teismo darbuotojams. Buvę ir esami teismo darbuotojai 2015 m. valstybei pateikė 7 mln. eurų ieškinį dėl patirtos žalos.

Vadovybė 
 Teismo pirmininkė Edita Zarambienė

Šaltiniai

Nuorodos 
 Rajono apylinkės teismo inf. („Infolex“ tinklavietė)

apylinkės teismai
Ukmergės rajono savivaldybė
Lietuvos teismai
Jonas Masiulis

Jonas Masiulis (1870 m. Čiornaja Padina, Samaros gubernija, Rusijos imperija – 1942 m. Kazachstanas) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Gimė garsiame Čiornaja Padina kaime, į kurį jo tėvą Mataušą Masiulį su žmona Konstancija Putrimaite ir dukrele Rozalija už dalyvavimą 1863 m. sukilime caro žandarai buvo ištrėmę iš Traidžiūnų kaimo (Užpalių valsčius).Tremtyje jiems gimė vaikai Alfonsas, Jonas ir Marijona.Tėvų išsiųstas į Lietuvą, 1884–1889 m. mokėsi Panevėžio realinėje mokykloje. 1897 - 1899 m. Naujoje Aleksandrijoje, Liublino gubernijoje įgijo agronomo ir girininko specialybes. Baigęs mokslus 1900 - 1907 m. dirbo miškų taksatoriumi Vilniaus, Kauno gubernijose, urėdu Minsko gubernijoje, administravo įvairius miškus Voluinės gubernijoje (Ukraina). 1907 - 1918 m. gyveno Vilniuje, dirbo agronomu Žemės tvarkymo komisijoje, 1910 m. buvo komandiruotas pievų ir balų kultūrai studijuoti Austrijoje, Bavarijoje, Švedijoje, Danijoje, o Bremene - durpių bandomoje stotyje. Aktyviai reiškėsi tautinėje veikloje, Vilniuje įkūrė „Rūtos“ draugiją, 1909 m. jos pirmininkas. Nuo 1907 m. Lietuvos mokslo draugijos narys. Dalyvavo steigiant cemento gamybos bendrovę.

Nuo 1918 m. pradžios dirbo Miškų departamente Vilniuje ir Kaune.

1920 m. gegužės 15 d. – 1920 m. liepos 6 d. Steigiamojo Seimo atstovas, priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai. Seimo mandato atsisakė, nes "Steigiamajam Seimui pradėjus vilkinti Žemės reformą per telegrafą, pasijutau esąs ne savo vietoje". 1920 - 1923 m. vertėsi miškų prekyba. Dalyvavo Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos veikloje. Vėlesniais metais dirbo žemės ūkio draugijose (1923 m. įkurtoje Lietuvos žemės ūkio kooperatyvų sąjungoje), ilgametis Lietuvos banko valdybos narys. 1940 m. TSRS okupavus Lietuvą iš šios veiklos buvo pašalintas, grįžo į savo 176 ha ūkį Gudiškio dvare, Kamajų valsčius.

1941 m. gegužės mėn. Kamajų liaudies teismo už „sabotažą“ nuteistas 10 m. kalėjimu. 1941 m. gegužės 30 d. ištremtas į lagerį Kazachstane. 

Jonas Masiulis su žmona Sofija Stauskaite užaugino vaikus; Vytautą (1914 - 1944), Tomą (gim. 1921 m. Kaune) ir Danutę.

Apdovanotas; LDK Gedimino III laipsnio ordinu (1928 05 15), Lietuvos Nepriklausomybės 10 - čio medaliu (1928)

Literatūra 
 Masiulis Jonas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1959, t. 17, p. 445.
 Lietuvos gyventojų genocidas, 1939–1941, Vilnius, 1992, t. 1, p. 541.
 Stakeliūnaitė D. Masiulis Jonas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 241–242.

Šaltiniai 

Seimo atstovai
Lietuvos kooperatininkai
Romainių fortas

Romainių arba X fortas – Kauno tvirtovės dalis  antrajame fortų žiede, Šilainių seniūnijos vakariniame pakraštyje, Romainiuose. Nebaigtas  statyti objektas stūkso miške už 300 m nuo Kauno miškų urėdijos (Romainių g. 2), netoliese – Romainių tuberkuliozės ligoninė.

Istorija 
Fortas pradėtas statyti tvirtovės IV gynybiniame skyriuje prie Romainių palivarko. Buvo naudotasi 1909 m. tipiniu prof. Konstantino Veličkos projektu, patvirtintu 1913 m. balandžio 10 d. tvirtovės plėtros plane. Planuota panaudoti masyvias monolitinio betono ir gelžbetonio konstrukcijas, atsisakant puošybos elementų, įprastų mūriniuose fortuose. Fortas turėjo atlaikyti naujos kartos galingų artilerijos sviedinių atakas.

IV skyriaus gynybinėje sistemoje šiam fortui teko vienas iš pagrindinių vaidmenų. Jis aktyviai dalyvavo kare, vokiečiams pridarydamas tam tikrų nuostolių. Vykstant mūšiams dėl Kauno tvirtovės, forto komendanto įsakymu jį 1915 m. rugpjūčio mėn. susprogdino atsitraukiantys gynėjai.

Atlikti darbai 
1913 m. forto sklype atlikti statybinės aikštelės įrengimo ir aprūpinimo darbai. Taip pat įvykdyta 55% žemės darbų:  iškasti juosiantys gynybiniai 5,4 m, 4,8 m ir 2,5 m gylio grioviai, iki pusės suformuoti pylimai, tiesti keliai.

1914 m., gavus papildomų lėšų, žemės darbai sparčiai artėjo prie pabaigos. Išbetonuota centrinė slėptuvė. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, forto statyba vyko pagal mobilizacijos planą, todėl einamieji darbai buvo pristabdyti. Forto statybos planas radikaliai pakeistas.

Tolesni forto įrengimo darbai buvo maksimaliai orientuoti gynybiams tikslams: nepradėtų poternų angos užbetonuotos, šalia įrengtos papildomos slėptuvės, apkasų linijos, spygliuotos vielos užtvaros. Artilerijos baterijos buvo išdėstytos ne tik forto teritorijoje, bet ir 0,5 km spinduliu Nemuno slėnio link.

Dabartinė būklė 
Objektas įtrauktas į LR kultūros paveldo registrą ir jau 2020 m. pažymėtas informacinėmis rodyklėmis.  Miškingos teritorijos reljefas ardomas nekontroliuojamų motorizuotų lankytojų.

Pagrindinis statinys išlaikęs autentiškas formas, nors ir akivaizdžios sprogdinimo pasekmės: lūžęs pusiau, atskilę stambūs betoniniai fragmentai ir pan. Be to, jis yra tiesiogiai veikiamas gamtos faktorių, stovinčio vandens, užverstas šiukšlėmis. Metaliniai įtvirtinimai nuniokoti vandalų. Gretimų slėptuvių griuvėsius dengia tankūs krūmai. Išlikę apkasų fragmentai.

Šaltiniai

Literatūra 
 XX amžiaus fortifikacija Lietuvoje (projekto vadovas Vladimir Orlov). - Kaunas: Arx Baltica, 2008. - 20, 21 p.: iliustr. - ISBN 978-9955-39-024-4

Nuorodos 

 Romainių fortas  
 Požemių nardytojų įspūdžiai

10
Bavarų tarmė

Bavarų tarmė (austrų-bavarų tarmė) – vokiečių kalbos tarmė, vartojama Bavarijoje, Austrijoje, dalyje Italijos ir Čekijos. Priklauso vokiečių aukštaičių tarmėms, kilusioms iš germanų prokalbės. Tai nėra valstybinė kalba.

Nuorodos 

 

Vokiečių aukštaičių kalbos ir tarmės
Jonas Matulevičius (1869)

Jonas Matulevičius (g. 1869 m. Gulbiniškiai, Janavo valsčius, Marijampolės apskritis, Rusijos imperija – 1955 m.) – Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija 
Mokėsi Liudvinavo pradžios mokykloje, ruošėsi mokslams Marijampolės gimnazijoje, tačiau tėvams išsikėlus į Balsupių kaimą (Šunskų valsčius) bei dėl finansų mokslų nebetęsė.

Gyveno ir ūkininkavo tėvų ūkyje, garsėjo kaip nagingas ūkininkas, pats gaminosi ūkio padargus, Marijampolės ūkio parodoje buvo pristatyta jo pagaminta linų brukamoji mašina.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje, priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai, LSLDP IR LVS blokui.

Bendradarbiavo žemės ūkio tematikai skirtoje periodikoje.

Kartu su knygnešiu Vincu Bielskumi Balsupių kaime pastatė pradžios mokyklą. Buvo įtrauktas į tremiamųjų sąrašus, bet 1941 m. birželį buvo perspėtas apie gresiantį trėmimą ir spėjo išsigelbėti. Antrosios sovietinės okupacijos metais taip pat persekiotas, kaskart būdavo perspėjamas apie gresiantį trėmimą, dalį laiko slapstėsi Kaune. Vėliau dėl senyvo amžiaus ir ligų jo persekiojimas buvo sustabdytas, mirė savo namuose.

Literatūra 
 Matulevičius Jonas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 38.
 Matulevičius Jonas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1959, t. 17, p. 525.
 Tamošiūnas M., Matulevičius Jonas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 245–246.

Šaltiniai 

Seimo atstovai
Bankininkystė Šveicarijoje

Bankininkystės sektorius Šveicarijoje yra nepaprastai reikšmingas jos ekonomikai. Finansų sektorius sukūrė 15 % Šveicarijos BVP 2006 m.  Šveicarijos bankininkystės pramonės turto ir grynos vertės santykio (finansinio sverto) vidurkis 2008 m. siekė 29 prieš 1, o trumpalaikių įsipareigojimų suma sudarė 260 % Šveicarijos bendro vidaus produkto arba 1,273 % valstybės skolos.

Didžiausi bankai 
Didžiausi bankai Šveicarijoje, pagal prestižinio bankersalmanac puslapio ir tarptautinio bankinkystės informacijos biuro duomenis:

Privačioji bankininkystė 
Šveicarija pirmauja pasaulyje privačiosios bankininkystės srityje. Joje yra įsikūrę daugiau nei 500 bankai teikiantys turto valdymo paslaugas. Šiuo metu 30% viso pasaulio privačių ir institucinių klientų turto valdoma Šveicarijoje, todėl kad ten ypač palanki teisinė aplinka – Šveicarijoje nuo 1935 metų galioja Bankininkystės slaptumo aktas. Klasikiniai privatūs bankai Šveicarijoje atsirado XVIII amžiaus viduryje. Šveicarijoje galime išskirti tris privačios bankininkystės paslaugų teikėjų grupes. Pirmoji – didieji Šveicarijos bankai „UBS“ ir „Credit Suisse“. Tai yra tarptautinio lygio rinkų „žaidėjai“, galintys iš pirmųjų rankų pasiūlyti daugybę paslaugų ir produktų. Bet paslaugas teikia banko darbuotojai, kurie nėra savo verslo savininkai. Antroji grupė – buvę privatūs bankai, prieš kelis dešimtmečius tapę akcinėmis bendrovėmis. Čia galima paminėti ir Lietuvoje žinomus „Bank Julius Baer & Co Ltd.“ ar „Bank Vontobel Co Ltd.“ Šie bankai jau veikia kaip universalūs, bet dar yra išlaikę ir dalį privatiems bankams būdingų bruožų. Trečiąją grupę sudaro veikiantys privatūs bankai, tokie kaip dar 1741 metais įkurtas „Wegelin & Co.“ ar gerai už Šveicarijos ribų žinomi ir daugiau kaip 200 metų istoriją skaičiuojantys „Lombard Odier Darier Hentsch & Cie“ ar „Pictet & Cie“. Šie bankai yra išlaikę pagrindines privačiųjų bankų veiklos tradicijas ir principus. Beje, čia paminėti privatūs bankai yra gana dideli tarptautinio lygio investicijų valdytojai. Maždaug nuo praėjusio amžiaus vidurio Šveicarijos privačių bankų skaičius nuolatos mažėja. Nuo 1939 iki 2005 metų jų skaičius sumažėjo nuo 84 iki 14.

Išnašos 

Šv
Ilguvos dvaras

Ilguvos dvaras (anksčiau vadintas Panykių dvaru) – dvaras Šakių rajone, Ilguvos kaime.

Istorija 

1583 m. minimas karališkasis Panykių dvaras, pavadinimą gavęs nuo Nykos upės. XVIII a. pradžioje dvarą valdė broliai Skirmuntai, vėliau A. Prialgauskas, iš kurio už skolas 1758 m. dvarą su keliais palivarkais įsigijo Veliuonos klebonas ir dekanas, Medininkų katedros prelatas Viktoras Talko-Grincevičius-Ilgauskas, kuris čia įsirengė vasaros rezidenciją, o ant Nykos kranto 1765 m. pastatė bažnyčią (sudegė 1813 m.). Nuo tada Panykiai ir pavadinti Ilguva.

1794 m. Ilguva tapo savarankiška parapija, o dvaras netrukus (su Tvirbūtais, Misiūnais, Rukšionimis, Goniūnais ir Marapole) parduotas prelato brolio Pranciškaus sūnui Jonui Grincevičiui, karaliaus Stanislovo Augusto dvaro šambelionui (rūmų tvarkytojui). XVIII a. pabaigoje jis ir pastatė medinius dvaro rūmus.

1806 m. dvarą paveldėjo Jono sūnus Julijonas Talko-Grincevičius, o kitoje Nemuno pusėje buvusius palivarkus – kiti sūnūs. Viename iš palivarkų, Riukšionių dvare, 1850 m. gimė antropologas Julijonas Talko-Grincevičius.

Po Julijono mirties 1862 m. dvarą paveldėjo jo sūnus Henrikas Talko-Grincevičius, kuris su savo broliu Polikarpu rėmė 1863 m. sukilėlius, todėl Rusijos imperijos valdžios buvo suimti ir ištremti į Tobolsko guberniją. Polikarpas pakeliui susirgo ir mirė, o Henrikas po penkerių metų sugrįžo ir ėmėsi atstatinėti dvarą. Tuo metu Ilguvoje buvo ir koplyčia.

1895 m. Henriko vyriausioji dukra Ona ištekėjo už buvusio smuiko vunderkindo Emilio Mlynarskio (gimusio Kybartuose), kuris išgarsėjo Varšuvoje, ten įsteigė Varšuvos filharmoniją, buvo Varšuvos Didžiojo operos teatro ir muzikos instituto (konservatorijos) pirmuoju dirigentu ir direktoriumi.

Naujasis šeimininkas tapo Ilguvos išgarsėjimo kaltininku. XIX a. pab. – XX a. pr. dvare lankėsi ir kūrė smuikininkas Polis Kochanskis, dailininkas Mykolas Elvyras Andriolis, pianistas ir dainų autorius, vėliau tapęs Lenkijos premjeru, Ignacas Paderevskis, dailininkas Ferdinandas Ruščicas, kompozitorius Karolis Šimanovskis, kompozitorius Stasys Šimkus, Stefanas Žeromskis. Tarpukariu buvo atvykęs ypač garsus pianistas, Mlynarskių žentas Artūras Rubinšteinas, taip pat rašytojas Juozapas Albinas Herbačiauskas, dailininkas Kazys Šimonis, istorikai Jonas Totoraitis ir Antanas Tatarė, Peterburgo dvasinės akademijos prof. Justinas Pranaitis. Dvare vykdavo koncertai, buvo sukaupta apie 1000 vnt. knygų biblioteka. Petras Cvirka prisiminimuose rašęs, kad vaikystėje lyg užkerėtas klausydavo iš kito Nemuno kranto atsklindančios muzikos, kai pas Emilį Mlynarskį atvykdavo svečių.

1940 m. dvaras buvo nacionalizuotas, jame įrengta senelių prieglauda, po to psichoneurologinis internatas, vėliau tapęs psichoneurologiniu pensionatu. Apie 1995 m., minint Emilio Mlynarskio 120-ąsias gimimo metines, pagrindinis pastatas aptvarkytas, pakabinta memorialinė lenta.

Šaltiniai 
 Ilguva
 Ilguvos dvaro sodybos ir Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčios statinių kompleksas (Kultūros vertybių registras)
 Ilguvos dvaras (dvylikakedziu.lt)
 Ilguvos dvaras (iš žurnalo „Suvalkija“, 2009 m. 2(3) nr. 

Šakių rajono dvarai
Antanas Milčius

Antanas Milčius (1895 m. liepos 2 d. Aleksotas, Kaunas – (?) JAV) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Mokėsi Aleksoto liaudies mokykloje, 1906–1914 m. – Kauno berniukų gimnazijoje, dalyvavo ateitininkų veikoje. 1914–1918 m. Maskvos universiteto Teisės fakulteto studentas. 1926 m. vasario mėn. Karaliaučiaus universitete apgynė teisės daktaro laipsnį.

Dalyvavo 1917 m. Peterburgo lietuvių seime. 1918 m. rudenį grįžo į Lietuvą, nuo 1919 m. pradžios iki 1920 m. gegužės 15 d. Kauno apygardos teismo valstybės gynėjo padėjėjas.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas V (Panevėžio) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos darbo federacijos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. 1926 m. birželio 2 d. – 1927 m. balandžio 12 d. Trečiojo Seimo atstovas.

1926 m. gruodžio 20 d. – 1928 m. gegužės 7 d. valstybės kontrolierius,  A, Smetonos atleistas iš pareigų ir suimtas už nepaklusnumą. Vėliau advokatas. 1939–1944 m. Sedos vidurinės mokyklos direktorius. (?)

1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. išvyko į JAV. 1970 m. gegužės 15 d. minint Steigiamojo Seimo 50-metį, kartu su kitais 6 emigracijoje gyvenusiais buvusiais Steigiamojo Seimo nariais: E. Draugeliu, M. Galdikiene, M. Krupavičiumi, J. Pakalka, J. Pronckumi, K. Škirpa pasirašė kreipimąsi pasaulio Parlamentų, Senatų nariams ir kitoms demokratinėms šalių institucijoms dėl Lietuvos okupacijos.

Literatūra 
 Milčius Antanas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 40.
 Milčius Antanas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1959, t. 18, p. 459.
 Veilentienė A., Milčius Antanas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 255–256.
 Veilentienė A., Milčius Antanas, Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, sud. Aivas Ragauskas, Mindaugas Tamošaitis, Vilnius, 2007, p. 384–386.

Šaltiniai 

Seimo atstovai
Lietuvos teisininkai
Lietuvos pedagogai
Radisson Blu Hotel Lietuva

Radisson Blu Hotel Lietuva – keturių žvaigždučių viešbutis Šnipiškių mikrorajone, Naujajame Vilniaus miesto centre. Pirmasis dangoraižis Lietuvoje. Projekto autoriai – Algimantas Nasvytis ir Vytautas Nasvytis.

Istorija 

Dabartinio viešbučio pradžia – Inturisto viešbutis, suprojektuotas 1963 m. ir pagal projektą turėjo 20 aukštų. Statybos pradėtos 1966 m., tačiau 1967 m. dėl pasikeitusio projekto (atsirado dar 2 aukštai) ir pavadinimo jos buvo sustabdytos. Statybos atnaujintos 1972 m. ir užbaigtos 1983 m. Viešbutis gavo pavadinimą Lietuva.

1997 m. viešbutis privatizuotas. 2002–2003 m. viešbutis rekonstruotas, o pavadinimas pakeistas į Reval Hotel Lietuva. 2010 m. pasikeitus viešbučio valdytojui, viešbutis pervadintas į Radisson Blu Hotel Lietuva.

2017–2018 m. iš Konstitucijos prospekto pusės buvo pastatytas 8 aukštų priestatas.

Šaltiniai 

Lietuvos dangoraižiai
Lietuvos viešbučiai
Vilniaus pastatai
Ona Muraškaitė-Račiukaitienė

Ona Muraškaitė-Račiukaitienė (1896 m. vasario 15 d. Dobilaičiai, Virbalio valsčius, Vilkaviškio apskritis, Rusijos imperija – (?) – Lietuvos pedagogė, politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija 
Mokėsi Kybartų vokiečių pradžios mokykloje ir dviklasėje miesto mokykloje. 1912–1914 m. mokėsi Marijampolės „Žiburio“ progimnazijoje. Nuo 1914 m. pabaigos mokytojavo Ošiškių kaime (Trakų apskritis) „Ryto“ draugijos slaptoje liaudies mokykloje, organizavo valdžios draudžiamus vakarinius kursus suaugusiems. 1915 m. atvyko pas giminaičius į Vilnių, artėjant frontui persikėlė į Voronežą. 1918 m. Voroneže baigė Martyno Yčo gimnaziją, dalyvavo ateitininkų veikoje. 1917–1918 m. Voronežo liaudies universitete dėstė Lietuvos istoriją.

1918 m. pirmojoje pusėje grįžusi į Lietuvą, apsigyveno Kybartuose, nuo 1918 m. rugsėjo mėn. mokytojavo Marijampolės „Žiburio“ gimnazijoje, kurioje mokė lietuvių kalbos ir istorijos.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovė, išrinkta I (Marijampolės) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai. Pirmajame Seimo posėdyje – Seimo sekretorė.

Pasibaigus kadencijai dirbo pedagoginį darbą. Nuo 1922 m. rudens studijavo Lietuvos universiteto Humanitariniame fakultete, po to Teisės fakultete.

Literatūra 
 Račiukaitienė-Muraškaitė Ona, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 44.
 Račiukaitienė-Muraškaitė Ona, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1961, t. 24, p. 321.
 Tamošaitis M., Račiukaitienė Ona, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 294–296.

Šaltiniai 

Seimo atstovai
Lietuvos pedagogai
Motiejus Petrauskas

Motiejus Petrauskas (1890 m. rugpjūčio 10 d. Šetkaimys, Betygalos valsčius, Raseinių apskritis, Rusijos imperija – 1956 m. gegužės 29 d.) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Gimė pasiturinčio ūkininko šeimoje. 1907 m. išvažiavo į Čikagą, JAV, kur studijavo ekonomikos mokslus, dirbo dienraštyje „Naujienos“. 1918 m. grįžo į Lietuvą.

1920 m. gegužės 15 d. – 1920 m. birželio 23 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas III (Raseinių) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai (Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos ir Lietuvos valstiečių sąjungos blokas). Atsisakė mandato.

Netoli Šiaulių įsigijo 35 ha ūkį. Gyvendamas Šiauliuose dalyvavo visuomeninėje veikloje, palaikė ryšius su Valstiečiais liaudininkais.

1949 m. spalio 28 d. suimtas ir nuteistas dešimčiai metų kalėjimo, mirė lageryje.

Literatūra 
 Bukaitė V., Petrauskas Motiejus, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 266.

Šaltiniai 

Seimo atstovai