joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Bugesera FC

Bugesera Football Club arba trumpai Bugesera FC bei Bugesera – futbolo klubas iš Njamatos, Ruandoje, kuris rungtyniavo Premjer lygoje. Šio klubo spalvinė gama – juoda ir oranžinė.

Istorija 
Klubas įkurtas ? m. 2019/20 m. sezone žaidė Premjer lygoje. Čempionatas buvo sustabdytas dėl pandemijos. Tuo metu ekipa užėmė aštuntą vietą pirmenybėse.

Stadionas 
Namų rungtynes žaidžia „Bugeseros“ stadione () Njamatoje, kuris talpina 10 tūkst. žiūrovų.

Titulai 
 Ruandos čempionai (—): 
 ? 

 Ruandos taurės laimėtojai (?): 
 ?

Sezonai

Ruandos varžybos 
 Pastarųjų metų sezonai.

Komandos sudėtis 
Atnaujinta: 2020 m. spalio 24 d.
<...>

Šaltiniai

Nuorodos 
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 RSSSF duomenų bazė
 Globalsportarchive
 Transfermarket

Bugesera FC
Gasogi United FC

Gasogi United Football Club arba trumpai Gasogi United FC bei Gasogi United – futbolo klubas iš Kigalio, Ruandoje, kuris dalyvauja šalies Premjer lygos pirmenybėse.

Istorija 
Klubas įkurtas ? m. 2018/19 m. tapo Antrojo diviziono nugalėtojais ir pateko į elito divizioną.

2019/20 m. sezone žaidė Premjer lygoje. Čempionatas buvo sustabdytas dėl pandemijos. Tuo metu ekipa užėmė devintą vietą pirmenybėse.

Stadionas 
Namų rungtynes žaidžia Stade Régional Nyamirambo Kigalyje; šio stadiono talpa – 22 000 žiūrovų.

Aprangos ir jų pokyčiai 
Šio klubo spalvinė gama – juoda, oranžinė ir balta. Namuose žaidžia oranžiniais marškinėliais, juodais šortais, o kojinės gali būti juodos arba oranžinės. Svetur gali žaisti žaliomis aprangomis su baltais žymenimis.
Sportinių aprangų gamos pokyčiai
 Namuose žaidžia juodomis–oranžinėmis aprangomis.

Titulai 
 Ruandos čempionai (0): 
 Devinta vieta: 2019/20
 Antrasis divizionas (1):
 Nugalėtojai: 2018/19.
 Ruandos taurės laimėtojai (0): 
 
 Ruandos Supertaurė (0):

Sezonai 
 Pastarųjų metų sezonai.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Facebook paskyra
 Twitter paskyra
 instagram paskyra
 SOCCERWAY 
 SOFASCORE
 RSSSF duomenų bazė
 YouTube platforma
 Globalsportsarchive

Gasogi
Valeria Marini

Valerija Marini (g. 1967 m. gegužės 14 d. Romoje) – italų modelis, aktorė ir dizainerė.

Biografija 
Karjerą pradėjo nuo nedidelio vaidmens filme „Cronaca nera“ 1987 m. 1991 m. pasirodė teatro scenoje, spektaklyje „I ragazzi irresistibili“. Dar po metų ji buvo pakviesta į TV šou „Luna di miele“ , o vėliau kitame šou pakeitė aktorę Pamela Prati. Išgarsėjusi televizijoje, Valerija 1997 m. buvo pakviesta kaip viena iš muzikos festivalio Sanreme vedėjų. 

2000-aisiais ji išbandė drabužių dizainerės darbą, dalyvavo populiariuose realybės šou „Reality Circus“, „L‘isola dei Famosi“ (išgyvenimo šou), „Notti sui ghiaccio“ (dailiojo čiuožimo šou) ir „Grande Fratello VIP“ (įžymybių realybės šou).

Asmeninis gyvenimas 
Ilgus metus susitikinėjo su prodiuseriu Vittorio Cecchi Gori.

2013 m. ištekėjo už Giovanni Cottone, tačiau po metų išsiskyrė.

Filmografija

Kinas 
 Crack (1991)
 Un orso chiamato Arturo (1992)
 Gole ruggenti (1992)
 Abbronzatissimi 2 - Un anno dopo (1993)
 Bambola (1996)
 Incontri proibiti (1998)[32]
 Corazón de bombón (2000)
 Buñuel y la mesa del rey Salomón (2001)
 In questo mondo di ladri (2004)
 Somewhere (2010)
 I Want to Be a Soldier (2010)
 Operazione vacanze (2012)
 E io non pago - L'Italia dei furbetti (2012)
 La mia mamma suona il rock (2013)
 Auksinis berniukas (2014)
 Siamo tutti Alberto Sordi? (2020, dokumentinis)
 Cecchi Gori - Una famiglia italiana (2020, dokumentinis)

Televizija 
 Un inviato molto speciale (1992, serialo 1 epizodas)
 Cronaca nera (1992, filmas)
 Sorellina e il principe del sogno (1995, miniserialas)
 The Seventh Scroll (1998, miniserialas)
 Pepe Carvalho (1998, serialas)
 La palestra (2003, filmas)
 Piper (2008, serialas)
 Così fan tutte (2011-2012, situacijų komedija)

Nuorodos 

 IMDb profilis
 Oficiali svetainė

Šaltiniai

Italijos aktoriai
Italijos modeliai
Italijos laidų vedėjai
Space Launch System

Space Launch System (SLS) – dviejų pakopų, itin masyvių krovinių kosminė raketa, nuo 2011 m. gaminama įmonės NASA. Ši raketa bus naudojama NASA ateities misijoms į Mėnulį ir Marsą. SLS pirmieji skrydžiai numatyti ne anksčiau nei 2021 m. lapkritį.

Pirmasis iš dviejų SLS blokas į Žemės orbitą galės iškelti iki 95 t krovinio. Antrasis blokas galės iškelti iki 130 t krovinio ir bus naudojamas misijoms į Marsą. Skrydžių paleidimams SLS naudos Kenedžio kosminių skrydžių centrą.

Krovinių svoris

Šaltiniai 

Kosminiai aparatai
Roaring Lions FC

Roaring Lions FC – Angilijos futbolo komanda iš Stouni Graundo. Ekipa žaidžia AFA Senior League, aukščiausiame šalies divizione.

Roaring Lions FC yra daugiausia titulų laimėjęs Angilijos futbolo klubas.

Pasiekimai 
Čempionai: 8
 2000–2001, 2001–2002, 2002–2003, 2005–2006, 2009–2010, 2013–2014, 2016–2017, 2020

Sezonai 
 Pastarųjų metų sezonai.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Facebook paskyra
 [ Soccerway] (Apie klubą)
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 Globalsportachive
 footaball.fandom
 Transfermarkt
 Playmakerstats

Angilijos futbolo klubai
Wiliete SC

Wiliete Sport Clube de Benguela, o sutrumpintai Wiliele SC – Angolos futbolo klubas; nacionalinės futbolo lygos (Girabola) dalyvis.

Istorija 
Įkurtas 2018 m. rugsėjo 14 d. Bengelos mieste.

2018/19 m. sezone Segundona pirmenybėse (antroje pakopoje) buvo ketvirti, tačiau aukštesnę vietą užėmęs klubas buvo nušalintas nuo dalyvavimo Girabola ir ekipa pateko į elito divizioną. 2019/20 m. Girabola pirmenybės buvo sustabdytos dėl pandemijos. Tuo metu ekipa užėmė devintą vietą. Visi sezono pasiekimai neturi reikšmės, nes čempionatas laikomas nėvykusiu.

Stadionas 
Namų rungtynes žaidžia Estádio Nacional de Ombaka arba Ombakos nacionaliniame stadione, kuris talpina 35 tūkst. žiūrovų.

Sezonai

Girabola ir taurės turnyras 

|}
Šaltiniai:

Šaltiniai

Nuorodos 
 Facebook paskyra
 Globalsportsarchive
 Zerozero.pt (Apie klubą)
 Soccerway (apie klubą)
 RSSSF (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF (Taurės turnyras)

Angolos futbolo klubai
CD Ferroviário do Huambo

Clube Desportivo Ferrovia do Huambo, o sutrumpintai Ferroviário do Huambo bei žinomas kaip Ferrovia do Huambo – Angolos futbolo klubas. 

Ankstesniais metais žaidė nacionalinėje futbolo lygoje (Girabola). Klubo spalvinė gama – žalia ir balta.

Istorija 
Įkurtas 1930 m. gruodžio 1 d. Huambo mieste.

2018/19 m. sezone Segundona pirmenybėse (antroje pakopoje) buvo pirmi, tapo šios lygos nugalėtojais ir ekipa pateko į elito divizioną.

2019/20 m. Girabola pirmenybės buvo sustabdytos dėl pandemijos. Tuo metu ekipa užėmė keturioliktą vietą.

2020/21 m. liko 16 vietoje iš 16 dalyvių ir iškrito iš Girabola.

Stadionas 
Namų rungtynes žaidžia Estádio do Ferroviário arba Ferroviário stadione, kuris talpina 10 tūkst. žiūrovų.

Sezonai

Girabola ir taurės turnyras 

|}
Šaltiniai:

Šaltiniai

Nuorodos 
 [ Facebook paskyra]
 Girabola lygos svetainė
 Globalsportsarchive
 Zerozero.pt (Apie klubą)
 Soccerway (apie klubą)
 RSSSF (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF (Taurės turnyras)

Angolos futbolo klubai
Sport Lubango e Benfica

Sport Lubango e Benfica, o sutrumpintai Benfica do Lubango – Angolos futbolo klubas; buvęs nacionalinės futbolo lygos (Girabola) dalyvis.

Istorija 
Įkurtas 1932 m. Lubango mieste. Asociaciją 1932 m. vasario 27 d. Įkūrė naujakuriai iš Portugalijos. „Benfica do Lubango“ buvo 37-asis Portugalijos klubo Lisabonos „Benfica“ padalinys.

Vykdant antikolonijinę politiką šalyje, po Angolai tapus nepriklausoma valstybe 1975 m., klubas buvo pavadintas „Clube Desportivo da Chela“. Po 1989 m. sezono pavadinimą susigražino.

„Benfica do Lubango“ nėra iškovojusi nė vieno šalies titulo. Savo laiku buvo nuolatinis aukščiausios Angolos lygos - „Girabola“ - dalyvis. Būta eilės iškritimų iš eilito diviziono. 2006 m. komanda pasiekė ketvirtąją vietą Giraboloje, o 2008 m. sezoną baigė 14-oje, paskutinėje tuo metu vietoje, o tai reiškė dar vieną iškritimą. Pakilo į Girabola 2009 m., o iškrito 2010 m. 

Klubas 2013 m. vėl pateko į Girabola, bet kitą sezoną buvo 15-oje vietoje ir vėl buvo perkeltas į antrą divizioną.

2018/19 m. sezone Segundona pirmenybėse (antroje pakopoje) buvo antri, tačiau klubas buvo nušalintas nuo dalyvavimo Girabola.

Stadionas 
Namų rungtynes žaidžia Estádio Nossa Senhora do Monte, kuris talpina 21 tūkst. žiūrovų.

Sezonai

Girabola ir taurės turnyras 

|}
Šaltiniai:

Šaltiniai

Nuorodos 
 [ Facebook paskyra]
 Girabola
 Zerozero.pt (Apie klubą)
 Soccerway (apie klubą)
 Globalsportsarchive
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyras)

Angolos futbolo klubai
G. Kirkilo ministrų kabinetas

Gedimino Kirkilo ministrų kabinetas – 14-asis Lietuvos Respublikos Vyriausybės kabinetas nuo nepriklausomybės atkūrimo 1990 m.

Istorija 
2006 m. birželio 1 d. Algirdas Mykolas Brazauskas atsistatydino iš 13-osios Vyriausybės Ministro Pirmininko pareigų. Po šio įvykio Tėvynės sąjunga (TS), Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdis (LRLS) ir Naujoji sąjunga (socialliberalai) (NS (S)) bandė sudaryti valdančiąją „Proveržio koaliciją“, tačiau nepavykus Vyriausybę bandė formuoti Lietuvos socialdemokratų partija (LSDP) ir Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga (LVLS), įtraukdamos Pilietinės demokratijos partiją (PDP) kartu su Liberalų ir centro sąjunga (LICS).

Į Ministro Pirmininko pareigas buvo deleguojamas Seimo narys, buvęs Algirdo Brazausko ministrų kabinetų susisiekimo ir finansų ministras Zigmantas Balčytis, tačiau 2006 m. birželio 20 d. jam nepavyko surinkti pakankamo palaikymo Seime, todėl Prezidentas Valdas Adamkus parlamentui pateikė ir jo pritarimo sulaukęs dekretu 2006 m. liepos 4 d. patvirtino Seimo nario Gedimino Kirkilo kandidatūrą. 

14-asis kabinetas savo įgaliojimus gavo ir darbą pradėjo liepos 18 d.

Vyriaysybė darbą pradėjo kaip mažuma. Dauguma ji tapo tik 2008 m. sausį, kai NS (S) po kelias savaites trukusių derybų prisijungė prie valdančiosios koalicijos.

Kabinetas dirbo iki 2008 m. gruodžio 9 d. Įgaliojimus gavo Andriaus Kubiliaus (II) ministrų kabinetas.

Kabinetas 
   

 

Šie ministrai dirbo keturioliktajame ministrų kabinete:

Išnašos 

Lietuvos ministrų kabinetai
A. M. Brazausko (II) ministrų kabinetas

Algirdo Mykolo Brazausko (II) ministrų kabinetas – 13-asis Lietuvos Respublikos Vyriausybės kabinetas nuo nepriklausomybės atkūrimo 1990 m.

Istorija 
Lietuvos socialdemokratų partijos lyderis Algirdas Mykolas Brazauskas 2001 m. vadovavo 12-ajam ministrų kabinetui. Tuometinė koalicija „Dirbame Lietuvai“ 2004 m. spalio mėn. rinkimuose užėmė antrąją vietą, po laimėjusia populistine Darbo partija. Radus sutarimą, Prezidentas Valdas Adamkus 2004 m. lapkričio 29 d. Brazauską vėl paskyrė Ministru Pirmininku. 13-asis kabinetas savo darbą pradėjo 2004 m. gruodžio 14 d., kai Seimas pritarė jo programai.

Vyriausybė sugriuvo 2006 m. Balandį Naujoji sąjunga (socialliberalai) paliko koaliciją, o gegužę Prezidentas Adamkus pareiškė nepasitikėjimą kultūros ministrui Vladimirui Prudnikovui ir sveikatos apsaugos ministrui Žilvinui Padaigai, kuriuos delegavo Darbo partija. Ši kritika privertė Darbo partijos tarybą atšaukti ministrus ir tai paskatino Brazauską atsistatydinti. Kol buvo sudarytas naujasis kabinetas, kuriam vadovauti turėjo Gediminas Kirkilas, šis pareigas ėjo laikinai, o jam vadovavo finansų ministras Zigmantas Balčytis.

Kabinetas 
   

Šie ministrai dirbo tryliktajame ministrų kabinete:

Išnašos 

Lietuvos ministrų kabinetai
A. M. Brazausko ministrų kabinetas

Algirdo Mykolo Brazausko ministrų kabinetas – 12-asis Lietuvos Respublikos Vyriausybės kabinetas nuo nepriklausomybės atkūrimo 1990 m.

Istorija 
Lietuvos socialdemokratų partijos lyderį Algirdą Mykolą Brazauską Ministru Pirmininku paskyrė Prezidentas Valdas Adamkus 2001 m. liepos 4 d., atsistatydinus ankstesniam Rolando Pakso ministrų kabinetui. 12-asis kabinetas savo įgaliojimus gavo ir darbą pradėjo 2001 m. liepos 12 d., kai Seimas pritarė jo programai. 

Vyriausybė dirbo iki aštuntojo Seimo kadencijos pabaigos ir 2004 m. lapkričio 15 d., po spalį vykusių rinkimų, įgaliojimus grąžino. Kol buvo sudarytas naujasis kabinetas, kuriam vadovauti irgi turėjo Algirdas Mykolas Brazauskas, šis pareigas ėjo laikinai.

Kabinetas 
  

 

Šie ministrai dirbo dvyliktajame ministrų kabinete:

Išnašos 

Lietuvos ministrų kabinetai
R. Pakso (II) ministrų kabinetas

Rolando Pakso (II) ministrų kabinetas – 11-asis Lietuvos Respublikos Vyriausybės kabinetas nuo nepriklausomybės atkūrimo 1990 m.

Istorija 
Po spalį vykusių rinkimų, Lietuvos liberalų sąjungos lyderį Rolandą Paksą Prezidentas Valdas Adamkus Ministru Pirmininku paskyrė 2000 m. spalio 27 d. Paksas į šias pareigas paskirtas ne pirmą kartą – jis vadovavo ir 9-ajam kabinetui. Ši Vyriausybė, susidedanti iš Liberalų sąjungos ir Naujosios sąjungos (socialliberalų), gavo savo įgaliojimus ir darbą pradėjo 2000 m. lapkričio 9 d., kai Seimas pritarė jos programai. Nuo 1992 m., tai buvo pirmasis kabinetas, kurtas be Demokratinės darbo partijos ar Tėvynės sąjungos.

Iki pradedant darbą, Valdymo reformų ir savivaldybių reikalų ministerija buvo sujungta su Vidaus reikalų minsterija.

Vyriausybė, vadovaujama Rolando Pakso, dirbo mažiau nei metus ir atsistatydino 2001 m. birželio 20 d. dėl nesutarimų koalicijoje. Kol buvo sudarytas naujasis kabinetas, kuriam vadovauti turėjo Algirdas Brazauskas, šis pareigas ėjo laikinai, o jam vadovavo ūkio ministras Eugenijus Gentvilas.

Kabinetas 
Šie ministrai dirbo vienuoliktajame ministrų kabinete:

Išnašos 

Lietuvos ministrų kabinetai
A. Kubiliaus ministrų kabinetas

Andriaus Kubiliaus ministrų kabinetas – 10-asis Lietuvos Respublikos Vyriausybės kabinetas nuo nepriklausomybės atkūrimo 1990 m.

Istorija 
1999 m. lapkričio 3 d. Prezidentas Valdas Adamkus Ministru Pirmininku paskyrė Tėvynės sąjungos atstovą Andrių Kubilių. Kubilius buvo trečiasis Ministras Pirmininkas, kuris buvo deleguotas septintojo Seimo kadencijos metu.

Didelė dalis kabineto narių liko ir tęsė darbą, be Ministro Pirmininko pakito tik trys – Finansų, Ūkio ir Vyriausybės reformų ir savivaldybių ministrai. Vyriausybė gavo savo įgaliojimus ir 1999 m. lapkričio 11 d. pradėjo savo darbą, kai Seimas pritarė jos programai.

2000 m. pavasarį buvo suformuota nuosaikių konservatorių parlamentinė grupė, kurios gretas papildė prieštaraujantys Tėvynės sąjungai nariai (įskaitant buvusį Ministrą Pirmininką Gediminą Vagnorių). Dėl to Vyriausybė prarado daugumą Seime.

Kabinetas dirbo iki Seimo kadencijos pabaigos ir grąžino savo įgaliojimus 2000 m. spalio 19 d. po rinkimų į Seimą.

Kabinetas 
Šie ministrai dirbo dešimtajame ministrų kabinete:

Išnašos 

Lietuvos ministrų kabinetai
R. Pakso ministrų kabinetas

Rolando Pakso ministrų kabinetas – 9-asis Lietuvos Respublikos Vyriausybės kabinetas nuo nepriklausomybės atkūrimo 1990 m.

Istorija 
Tėvynės sąjungos atstovą Rolandą Paksą Prezidentas Valdas Adamkus Ministru Pirmininku paskyrė 1999 m. birželio 1 d., atsistatydinus ankstesniam Vagnoriaus kabinetui. Vyriausybė gavo įgaliojimus ir 1999 m. birželio 10 d. pradėjo savo darbą, kai Seimas pritarė jos programai.

Kabinetas dirbo mažiau nei penkis mėnesius, jį sugriovė nesutarimai dėl privatizavimo. Vyriausybė atsistatydino 1999 m. spalio 27 d. ir kol buvo sudarytas naujasis kabinetas, kuriam vadovauti turėjo Andrius Kubilius, šis pareigas ėjo laikinai, o jam vadovavo socialinės apsaugos ir darbo ministrė Irena Degutienė.

Kabinetas 
Šie ministrai dirbo devintajame ministrų kabinete:

Išnašos 

Lietuvos ministrų kabinetai
G. Vagnoriaus (II) ministrų kabinetas

Gedimino Vagnoriaus (II) ministrų kabinetas – 8-asis Lietuvos Respublikos Vyriausybės kabinetas nuo nepriklausomybės atkūrimo 1990 m.

Istorija 
Tėvynės sąjungai ženkliai laimėjus 1996 m. spalį vykusius rinkimus, į Ministro Pirmininko grįžo Gedimino Vagnorius (prieš tai jis vadovavo 3-ajam ministrų kabinetui (1991–1992)). Prezidentui Algirdui Mykolui Brazauskui patvirtinus pateiktą kabineto sudėtį, Vagnoriaus Vyriausybė gavo įgaliojimus ir 1996 m. gruodžio 10 d. pradėjo savo darbą.

1998 m. ministerijų (ir ministrų) skaičius buvo sumažintas (nuo 17 iki 14). Pramonės ir prekybos ministerijos, Energetikos ministerija ir Ūkio ministerijos buvo sujungtos į Ūkio, Statybos ir urbanistikos, Žemės ūkio ir Aplinkos apsaugos ir Miškų – į Aplinkos ministeriją.

Po kritikos dėl negebėjimo suvaldyti 1998 m. Rusijos ekonominės krizės ir Vagnoriaus bei Tėvynės sąjungos lyderio Vytauto Landsbergio nesutarimų, kabinetas, išdirbęs beveik trejus metus, 1999 m. gegužės 4 d. atsistatydino. Pareigas iki 1999 m. birželio 10 d. ėjo laikinai, po to įgaliojimus gavo Rolando Pakso ministrų kabinetas.

Kabinetas 

Šie ministrai dirbo aštuntajame ministrų kabinete:

Išnašos 

Lietuvos ministrų kabinetai
A. A. Abišalos ministrų kabinetas

Aleksandro Algirdo Abišalos ministrų kabinetas – 4-asis Lietuvos Respublikos Vyriausybės kabinetas nuo nepriklausomybės atkūrimo 1990 m.

Istorija 
Aukščiausioji Taryba Aleksandrą Algirdą Abišalą Ministru Pirmininku paskyrė 1992 m. liepos 21 d., kai po vidinių konfliktų atsistatydino Gedimino Vagnoriaus ministrų kabinetas.

Vyriausybė dirbo nuo 1992 m. liepos mėn. 23 d. iki 1992 m. spalio mėn. rinkimų, kuriuos laimėjo buvusi komunistinė Demokratinė darbo partija.

Abišalos kabinetas prisimenamas dėl nepopuliarių sprendimų - valstybės išlaidų mažinimo, nustatytų atlyginimų ir didėjančių komunalinių paslaugų išlaidų.

Kabinetas 
Šie ministrai dirbo ketvirtajame ministrų kabinete:

Išnašos 

Lietuvos ministrų kabinetai
Botola

Botola Pro 1 – Maroko futbolo čempionatas, kuris buvo įkurtas 1956 m. po šalies nepriklausomybės paskelbimo.

Komandos 
Čempionatuose dalyvauja 16 komandų. 
 2020–2021 m. sezono dalyvės

Istorija 
Maroke čempionatai vyko ir tuo metu, kai šalį buvo pasidalinusios Prancūzija ir Ispanija. 

Paskelbus nepriklausomybę, nuo 1956 m. vyksta Maroko futbolo čempionatai. 

Aukščiausias divizionas vadinamas Botola Pro 1 arba tiesiog Botola.
 
2019–2020 m. Botolos kovos turėjo baigtis 2020 m. birželio 1 d., tačiau dėl pandemijos jos finišavo 2020 m. spalio 11 d.

Lygos nugalėtojai 
 Čempionų sąrašas (nuo 1999/2000 m. sezono)
 Wydad Casablanca net 22 kartų tapo šalies čempionais. Tai – Maroko rekordas.
 Raja Casablanca laimėjo 12 kartų.

Šaltiniai

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)

Afrikos futbolo lygos
Maroko futbolas
Raja Casablanca

Kasablankos „Radža“, o angliškuose šaltiniuose žinomas kaip Raja Club Atlhetic, o trumpai tiesiog Raja CA – profesionalus futbolo klubas, žaidžiantis aukščiausioje Maroko lygoje. Klubas įsikūręs Kasblankoje. Klubo spalvinė gama – žalia ir balta.

Istorija 
Klubas įkurtas 1949 m. kovo 20 d. Per savo gyvavimo istoriją dvylika kartų tapo šalies čempionais ir šešis kartus iškovojo šalies futbolo taurę.

Pasiekimai 
 Botola: 12
 Nugalėtojai: 1987–88, 1995–96, 1996–97, 1997–98, 1998–99, 1999–2000, 2000–01, 2003–04, 2008–09, 2010–11, 2012–13, 2019–20
 Maroko futbolo taurė: 8
 Nugalėtojai: 1974, 1977, 1982, 1996, 2002, 2005, 2012, 2017

Sezonai 
 Pastarųjų metų pasiekimai Botola.

Šaltiniai:

Klubo emblemos ir spalvinė gama

Spalvinė gama ir aprangų pokyčiai 
Komandos spalvos – žalia ir balta. Klubo įkūrėjai pasirinko žalią spalvą, nes ji simbolizuoja viltį ir augimą. Žalia spalva laikoma tradicine islamo spalva. Be to, žalia yra viena iš Maroko vėliavos spalvų. Balta yra Kasablankos spalva. Šios spalvos buvo naudojamos nuo pirmųjų komandos rungtynių 1949 m.

Ilgą laiką (1968–1980 m.) aprangas siuvo vokiečių „Adidas“ firma, o nuo 1995 m. juos pakeitė „Puma“. 1990 m. klubas sudarė pirmąjį rėmimo susitarimą su „Chimicolor“, todėl jis tapo pirmuoju Maroko klubu, ant kurio marškinėlių atsirado rėmėjų pavadinimas. Vėliau rėmėjais tapo Maroko Afrikos ir Rytų bankas (BMAO) ir ODEP, šiandien žinomas kaip „MarsaMaroc“. Nuo 1995 iki 1999 metų klubą vienerius metus remdavo „Danone“ ir „Lavazza“, tačiau klubas po kiekvieno sezono pasikeisdavo aprangos gamintojus: „Adidas“, „Uhlsport“, „Umbro“ ir vėl sugrįžta prie „Adidas“. Po pergalės 1999 m. CAF Čempionų lygoje klubas pasirašė sutartį su „Hummel“ sutartį, galiojančią iki 2002 m. Tuo metu ant marškinėlių būta „Western Union“, „Fiat“, „Café ASTA“ ir „Coca-Cola“ emblemų ir reklamų. „Transatlas Sports Management“ (TSM) pavertė „Radžos“ futbolo klubą vienu iš pirmųjų klubų Afrikoje, turinčiu rinkodaros ir reklamos komisiją. Pasibaigus suarčiai su danų gamintojais „Hummel“, klubas šešerius metus bendradarbiavo su italų „Kappa“, bei pasirašė sutartį su Siera, kuri iki šiol lieka pagrindine rėmėja. Nuo 2008 iki 2013 m. kita italų firma „Lotto“ tiekdavo aprangas. 2013 m. „Adidas“ vėl tapo klubo aprangų gamintojais, kol 2017 m. pasirašyta sutartis su Italijos aprangų gamintojais „Legea“.

Šaltiniai

Nuorodos 

 SOCCERWAY (apie klubą)
 Transfermarkt (apie klubą)
 Globalsportsarchive (apie klubą)
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrų istorija)

Maroko futbolo klubai
Wydad AC

Vidado futbolo klubas, o angliškuose šaltiniuose žinomas kaip Wydad Atlhetic Club, o trumpai tiesiog Wydad AC – profesionalus futbolo klubas, žaidžiantis aukščiausioje Maroko lygoje. Klubas įsikūręs Kasblankoje. Klubo spalvinė gama – raudona ir balta.

Istorija 
Klubas įkurtas 1937 m. kovo 8 d. Per savo gyvavimo istoriją dvidešimt kartų tapo šalies čempionais ir devynis kartus iškovojo šalies futbolo taurę.

Pasiekimai 
 Botola: 22
 Nugalėtojai: 1948, 1949, 1950, 1951, 1955, 1957, 1966, 1969, 1976, 1977, 1978, 1986, 1990, 1991, 1993, 2006, 2010, 2015, 2017, 2019, 2021, 2022
 Maroko futbolo taurė: 9
 Nugalėtojai: 1970, 1978, 1979, 1981, 1989, 1994, 1997, 1998, 2001

Sezonai 

|}
Šaltiniai:

Šaltiniai

Nuorodos 
 Facebook paskyra
 Instagram paskyra
 SOCCERWAY (apie klubą)
 Transfermarkt (apie klubą)
 Globalsportsarchive (apie klubą)
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrų istorija)

Maroko futbolo klubai
RS Berkane

Renaissance Sportive de Berkane arba Nahdato futbolo klubas, o angliškuose šaltiniuose žinomas kaip Nahdat Berkane arba RS Berkane – profesionalus futbolo klubas, žaidžiantis aukščiausioje Maroko lygoje. Klubas įsikūręs Berkane. Klubo spalvinė gama – oranžinė ir žalia. 

Namų rungtynes klubas žaidžia Berkano miesto savivaldybės stadione, kuris talpina 15 tūkst. žiūrovų.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1938 m. Tuo metu vadinosi Association Sportive de Berkane. 

1953 m. pakito klubo pavadinimas, nuo tada buvo žinomas kaip Union Sportive Musulmane de Berkane.

1966 m. vėl pakito klubo pavadinimas; persivadino ir tapo Union Sportive de Berkane. 

Tais pačiais metais (1966 m.) buvo įkurtas Chabab Riadhi de Berkane.
 1971 m. Renaissance Sportive de Berkane atsiradimas 
1971 m. abu klubai susijungė, o naujadaras pavadintas Renaissance Sportive de Berkane dar žinomas kaip Nahdat Berkane. Šis klubas vėliau pakilo į pirmą divizioną. Per savo gyvavimo istoriją nė karto netapo šalies čempionais (arčiausiai titulo buvo 1983 m., kai liko antroje vietoje); 2018 m. iškovojo šalies futbolo taurę.

2020 m. spalio mėn. klubas pelnė pirmą titulą CAF Konfederacijos taurės finale, kai rezultatu 1:0 nugalėjo Pyramids FC iš Egipto.

Pasiekimai 
 Botola: 0
 Nugalėtojai: 
 Antrioji vieta: 1983
 Maroko futbolo taurė: 1
 Nugalėtojai: 2018
 Finalininkai: 1987, 2014

 CAF Konfederacijos taurė
 Nugalėtojai: 2020
 Finalininkai: 2019

Sezonai 

Šaltiniai:

Treneriai 
 Bertrand Marchand (2012 –2013)
 Umberto Barberis (2013)
 Youssef Lemrini (2013 –2017)
 Mounir Jaouani (2017 –2019)
 Tarik Sektioui (2019 –iki šiol)

Žinomesni žaidėjai 
 Ayoub El Kaabi
 Mamadou Soro Nanga
 Abdelkader El Brazi
 Mohammed Aziz
 Adil Serraj

Šaltiniai

Nuorodos 
 Facebook paskyra
 Instagram paskyra
 Globalsportsarchive
 SOCCERWAY (apie klubą)
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrų istorija)
 Transfermarkt (apie klubą)
 BBC (Klubo 2020 m. triumfas Konfederacijų taurėje)

Maroko futbolo klubai
Safis

Safis () – Maroko miestas vakarinėje šalies dalyje, Atlanto vandenyno pakrantėje, 140 km į vakarus nuo Marakešo ir 100 km į šiaurę nuo Saviros. Safis yra Maroko Dukalo-Abdo regiono sostinė.

Safi yra pagrindinis Maroko sardinių žvejybos ir fosfatų, tekstilės, keramikos eksporto uostas. Laivų statyba, chemijos (fosforitų perdirbimo), statybinių medžiagų (cemento), tekstilės, maisto (žuvų apdorojimo) pramonė. Dailieji keramikos amatai. Safio apylinkėse auginama javai (daugiausia miežiai), alyvmedžiai, veisiama galvijai, avys, ožkos.

Istorija 

1942 m. lapkričio 8 d. operacijos „Fakelas“ metu Safio uostas buvo vienas iš sąjungininkų išsilaipinimo vietų.

1488 m. Safį užėmė portugalai ir iki 1541 m. miestas vadinosi Safimu.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Safi – keramikos sostinė 

Maroko miestai
Berkanas

Berkanas (, ) – miestas šiaurės rytų Maroke, įsikūręs Tarifos lygumoje, prie Viduržemio jūros, netoli sienos su Alžyru.

Berkanas vadinamas Maroko citrusinių vaisių pramonės sostine. Aukštos kokybės šviežių vaisių ir daržovių gausu ištisus metus. Miesto centre yra didelė apelsino statula. Šalia Berkano yra populiarus Viduržemio jūros kurortas Saidija. Miesto komercinėje ir verslo zonoje yra daugybė kavinių ir juvelyrinių dirbinių parduotuvių.

Vietiniai gyventojai kilę iš berberų genčių, tačiau atvykėliai iš kitų šalies vietų, dažniausiai yra arabų kilmės. Miesto pavadinimas vietinių berberų amazighų kalba reiškia juodasis.

Istorija 
Iki prancūzams užimant Maroką, tai buvo maža gyvenvietė. 1917 m. čia gyveno vos 368 žmonės. Okupacinė valdžia siekė, kad kalnuose gyvenančios gentys įsikurtų mieste, todėl visaip skatino jo augimą. Dėl palankios geografinės padėties ir pelną nešančios citrusinių vaisių pramonės miestas augo. 1936 m. jame gyveno 3 600 žmonių ir dėl migrantų antplūdžio vis augo. 1960 m. šis skaičius viršijo 20 tūkst., 1982 m. jau buvo daugiau nei 60 tūkst.

Sportas 
 RS Berkane (futbolo klubas); futbolo ekipa žaidžia Botola pirmenybėse.
 Berkano miesto savivaldybės stadionas, kuro talpa 15 tūkst. žiūrovų;

Šaltiniai 

Maroko miestai
Ittihad Tanger

Ittihad Riadi Tanger arba Tanžero IR klubas, o angliškuose šaltiniuose žinomas kaip Ittihad Riadi Tanger arba IR Tanger – profesionalus futbolo klubas, žaidžiantis aukščiausioje Maroko lygoje. Klubas įsikūręs Tanžere. Klubo spalvinė gama – mėlyna ir balta. Klubas turi ne tik futbolo ekipą, bet ir krepšinio, tinklinio ir regbio komandas.

Namų rungtynes klubas žaidžia Tanžero didžiąjame stadione, kuris vadinamas ibn Batuto stadionu (); talpina 45 tūkst. žiūrovų.

Istorija 
Klubas įkurtas 1919  m., kai susijungė Renaissance de Tangier ir FC Iberia. 

2014/15 m. tapo antros pakopos nugalėtojais ir pateko ė Botola. 2017/18 m. tapo šalies čempionais. tai vienintelis klubo titulas per visą klubo istoriją.

Pasiekimai 
 Botola: 1
 Nugalėtojai: 2017/18
 Antrioji vieta: 
 Maroko futbolo taurė: 0
 Nugalėtojai: 0
 Finalininkai: 0

Sezonai 

Šaltiniai:

Šaltiniai

Nuorodos 
 Facebook paskyra
 Instagram paskyra
 SOCCERWAY (apie klubą)
 Transfermarkt (apie klubą)
 Globalsportsarchive (apie klubą)
 RSSSF (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF (Taurės turnyrų istorija)

Maroko futbolo klubai
Togo Pirmasis divizionas

Togo nacionalinės pirmenybės – Togo futbolo čempionatas, kuris buvo įkurtas 1961 m. po šalies nepriklausomybės paskelbimo.

Komandos 
Čempionatuose būdavo 14 ekipų, o 2021 m. dalyvavo 16 komandų.

2021 m. sezono dalyvės

Istorija 
Paskelbus nepriklausomybę, nuo 1961 m. vyko Togo futbolo čempionatai.
 
2019/20 m. dėl pandemijos buvo sustabdytas ir nebeatnaujintas.

Nugalėtojų sąrašas 
Čempionais yra tapę šie klubai: 

1961 : Étoile Filante (Lomé)
1962 : Étoile Filante (Lomé)
1963 : nežinoma, kas tapo čempionais
1964 : Étoile Filante (Lomé)
1965 : Étoile Filante (Lomé)
1966 : Modèle Lomé
1967 : Étoile Filante (Lomé)
1968 : Étoile Filante (Lomé)
1969 : Modèle Lomé
1970 : Dynamic Togolais (Lomé)
1971 : Dynamic Togolais (Lomé)
1972 : Modèle Lomé
1973 : Modèle Lomé
1974 : Lomé 1
1975 : Lomé 1
1976 : Lomé 1
1977 : nevyko
1978 : AC Semassi (Sokodé)
1979 : AC Semassi (Sokodé)
1980 : OC Agaza (Lomé)
1981 : AC Semassi (Sokodé)
1982 : AC Semassi (Sokodé)
1983 : AC Semassi (Sokodé)
1984 : OC Agaza (Lomé)
1985 : ASFOSA (Lomé)
1986 : ASFOSA (Lomé)
1987 : Doumbé (Sansanné-Mango)
1988 : ASKO Kara (Kara)
1989 : ASKO Kara (Kara)
1990 : Ifodje (Atakpamé)
1991 : nevyko
1992 : Étoile Filante (Lomé)
1993 : AC Semassi (Sokodé)
1994 : AC Semassi (Sokodé)
1995 : AC Semassi (Sokodé)
1996 : ASKO Kara (Kara)
1997 : Dynamic Togolais (Lomé)
1998 : nevyko
1999 : AC Semassi (Sokodé)
2000 : čempionatas nebaigtas
2001 : Dynamic Togolais (Lomé)
2002 : AS Douanes (Lomé)
2003–04 : Dynamic Togolais (Lomé)
2004–05 : AS Douanes (Lomé)
2005–06 : Maranatha (Fiokpo)
2006–07 : ASKO Kara (Kara)
2007–08 : nevyko
2009 : Maranatha (Fiokpo)
2010 : nevyko
2011–12 : Dynamic Togolais (Lomé)
2013 : Anges (Notsè)
2014 : AC Semassi (Sokodé)
2015 : nevyko
2016–17 : AS Togo-Port
2017–18 : US Koroki (Tchamba)
2018–19 : ASC Kara (Kara)
2019–20 : ASKO Kara (Kara)
2021 : ASKO Kara (Kara)
2021–22 : ASKO Kara (Kara)

Lygos nugalėtojai 
 Čempionų sąrašas (nuo 1961. sezono)
 AC Semassi FC (Sokodé) net 10 kartų tapo šalies čempionais. Tai yra Togo rekordas.
 Dabartiniai čempionai (2021–2022 m.) ASKO Kara FC, kurie laimėjo 7 kartus.

Šaltiniai

Nuorodos 
 FTFTOGO svetainė
 SOCCERWAY

Afrikos futbolo lygos
Togo futbolas
ASKO Kara FC

Karos ASKO futbolo klubas arba ASKO, o angliškuose šaltiniuose žinomas kaip Association Sportive de la Kozah Football Club arba ASKO – profesionalus futbolo klubas, žaidžiantis aukščiausioje Togo lygoje. Klubas įsikūręs Karoje. Klubo spalvinė gama – geltona ir juoda.

Namų rungtynes klubas žaidžia Karos savivaldybės stadione (); talpina 10 tūkst. žiūrovų.

Istorija 
Klubas įkurtas 1974 m. 2019/20 m. pirmavo čempionate ir dėl pandemijos jį sustabdžius, buvo paskelbti čempionais.

Pasiekimai 
 Pirmasis divizionas: 7
 Nugalėtojai: 1988, 1989, 1996, 2007, 2020, 2021, 2021–2022.
 Togo futbolo taurė: 4
 Nugalėtojai: 1975, 1976, 1987, 199

Sezonai 

Šaltiniai:

Šaltiniai

Nuorodos 
 Facebook paskyra
 Soccerway (apie klubą)
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrų istorija)

Togo futbolo klubai
ASC Kara

Karos ASC futbolo klubas arba ASC, o angliškuose šaltiniuose žinomas kaip Association Sportive des Conducteurs de Kara arba ASC – profesionalus futbolo klubas, žaidžiantis aukščiausioje Togo lygoje. Klubas įsikūręs Karoje. Klubo spalvinė gama – mėlyna ir balta.

Namų rungtynes klubas žaidžia Karos savivaldybės stadione (); talpina 10 tūkst. žiūrovų.

Istorija 
2016/17 m. tapo Antrojo diviziono nugalėtojais ir kitą sezoną jau žaidė Pirmame divizione.

2018/19 m. ekipa tapo šalies čempionais.  2019/20 m. čempionatas dėl pandemijos buvo sustabdytas, tuo metu ASC buvo trečioje vietoje.

Pasiekimai 
 Pirmasis divizionas: 1
 Nugalėtojai: 2018/19.
 Antrasis divizionas: 1
 Nugalėtojai: 2016/17
 Togo futbolo taurė: 1
 Nugalėtojai: 2019

Sezonai 

Šaltiniai:

Šaltiniai

Nuorodos 
 [ Facebook paskyra]
 Soccerway (apie klubą)
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrų istorija)
 Globasportarchive (apie klubą)
 Flashscore (Klubo rezultatai)
 Sofascore (Apie klubą)

Togo futbolo klubai
AC Semassi FC

AC Semassi futbolo klubas arba AC Semassi, o angliškuose šaltiniuose žinomas kaip AC Semassi Football Club bei Semassi Football Club de Sokodé arba trumpai AC Semassi bei Semmasi FC – profesionalus futbolo klubas, žaidžiantis aukščiausioje Togo lygoje. Klubas įsikūręs Sokodėje. Klubo spalvinė gama – raudona, balta ir juoda.

Namų rungtynes klubas žaidžia Sokodės savivaldybės stadione (); talpina 10 tūkst. žiūrovų.

Istorija 
Klubas įkurtas 1978 m. Daugkartiniai šalies čempionai; šį titulą iškovojo net dešimt kartų, tai yra šalies rekordas.

2019/20 m. čempionatas buvo sustabdytas dėl pandemijos. Tuo metu ekipa buvo dešimtoje vietoje.

Pasiekimai 
 Pirmasis divizionas: 10
 Nugalėtojai: 1978, 1979, 1981, 1982, 1983, 1993, 1994, 1995, 1999, 2014.
 Togo futbolo taurė: 3
 Nugalėtojai: 1980, 1982, 1990

Sezonai 

Šaltiniai:

Šaltiniai

Nuorodos 
 Facebook paskyra
 Soccerway (apie klubą)
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrų istorija)
 Transfermarkt (Apie klubą)
 Clubworldranking (Apie klubą)

Togo futbolo klubai
US Koroki

US Koroki futbolo klubas arba US Koroki, o angliškuose šaltiniuose žinomas kaip 	Union Sportive Koroki Metete de Tchamba arba trumpai US Koroki – profesionalus futbolo klubas, žaidžiantis aukščiausioje Togo lygoje. Klubas įsikūręs Tčamboje. Klubo spalvinė gama – geltona, žalia ir balta.

Stadionas 
Namų rungtynes klubas žaidžia Maman N`Danida stadione (); talpina 5 tūkst. žiūrovų. Togo futbolo federacija buvo uždraudusi jame žaisti, nes klubas negalėjo užtikrinti saugumo žaidėjams ir sirgaliams.

Istorija 
Klubas buvo įkurtas Tčambos mieste. Tai vienintelis šio miesto klubas, kuris žaidė Pirmame divizione.

2015/16 m. Togo futbolo čempionatas nevyko; 2016/17 m. ekipa buvo ketvirtoje vietoje.

Šalies čempionais Korokio ekipa tapo 2017/18 m. sezone; 2018 m. kovojo Nepriklausomybės taurės finale, bet jame pralaimėjo, tačiau tais pačiais metais iškovojo Togo futbolo supertaurę.

Tarptautiniu lygiu klubas dalyvavo Afrikos žemyno turnyre, 2018–19 m. CAF Čempionų lygoje. Jau nuliniame etape juos iš tolimesnės kovos pašalino Senegalo „ASC Diaraf“ klubas. 2018 m. lapkričio 28 d. senegaliečiai namie nugalėjo rezultatu 1:0. O atsakomosios rungtynės 2020 m. gruodžio 4 d. Toge baugėsi šeimininkų pergale 1:0. Buvo mušami 11 m baudiniai, sėkmė lydėjo Senegalo ekipą, kuri pateko į tolimesnį etapą.

2019–2020 m. čempionatas buvo sustabdytas dėl pandemijos. Tuo metu ekipa buvo tryliktoje vietoje. Grėsė pašalinimas iš Pirmojo diviziono, tačiau Togo futbolo federacija nusprendė, kad nė viena komanda po sezono neiškris iš pirmenybių.

2020–2021 m. sezone Pirmame divizione tarp Šiaurės grupės ekipų liko aštuntoje, paskutinėje vietoje. Po sezono perkelti į žemesnį divizioną.

Pasiekimai 
 Pirmasis divizionas: 1
 Nugalėtojai: 2017/18 m.
 Togo futbolo taurė: 0
 Nugalėtojai:
 Finalininkai: 2018.
 Togo supertaurė: 1
 Nugalėtojai: 2018

Sezonai 

Šaltiniai:

Aprangos ir jų pokyčiai 
Sportinių aprangų gamos pokyčiai
 Namuose žaidžia žalios spalvos aprangomis su geltonais žymenimis.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Facebook paskyra
 Soccerway (apie klubą)
 Transfermarkt (apie klubą)
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrų istorija)

Togo futbolo klubai
K. D. Prunskienės ministrų kabinetas

Kazimiros Danutės Prunskienės ministrų kabinetas – 1-asis Lietuvos Respublikos Vyriausybės kabinetas nuo nepriklausomybės atkūrimo 1990 m.

Istorija 
Aukščiausioji Taryba – Atkuriamasis Seimas (AT-AS) 1990 m. kovo 17 d. pradėjo formuoti pirmąją Vyriausybę po nepriklausomybės atkūrimo paskelbimo 1990 m. kovo 11 d. Ministre Pirmininke tapo ekonomistė, signatarė ir deputatė Kazimira Danutė Prunskienė, pavaduotojais buvo paskirti deputatai Algirdas Mykolas Brazauskas ir Romualdas Ozolas. 

Pirmojo ministrų kabineto narių kandidatūras AT-AS Prunskienė pateikė dalimis, nuo 1990 m. kovo 23 d. iki 1990 m. balandžio 3 d. Apie du trečdaliai ministrų buvo deleguoti Sąjūdžio, likę – nuo TSKP atsiskyrusios Lietuvos komunistų partijos. Pilna sudėtis buvo patvirtinta ir Vyriausybė gavo savo įgaliojimus 1990 m. balandžio 11 d.

Po beveik metų palietusi ekonominė krizė ir kylančios kainos sukėlė nepasitenkinimą – 1991 m. sausio 8 d. nepatenkinta nepriklausomybės priešininkų (Jedinstvo) minia užgulė parlamento rūmus, rėkdama ir reikalaudama Vyriausybę atsistatydinti. Įsiaudrinę mitinguotojai raminti vandens čiurkšlėmis. Tą pačią dieną surengtame AT-AS posėdyje sprendimas didinti mažmenines kainas atšauktas, o Ministrė Pirmininkė su visu ministrų kabinetu atsistatydino, už tai balsavo dauguma – 72 deputatai.

Pirmasis kabinetas dirbo iki ir buvo atleistas 1991 m. sausio 10 d. Tą pąčią dieną paskirtas naujasis Ministras Pirmininkas Albertas Šimėnas, jo kabinete dirbo visi Prunskienės Vyriausybės nariai.

Kabinetas 
Šie ministrai dirbo pirmajame ministrų kabinete:

Išnašos 

Lietuvos ministrų kabinetai
A. Šimėno ministrų kabinetas

Alberto Šimėno ministrų kabinetas – 2-asis ir trumpiausiai dirbęs Lietuvos Respublikos Vyriausybės kabinetas nuo nepriklausomybės atkūrimo 1990 m.

Istorija 
1990 m. sausio 10 d. atsistatydinus Kazimirai Danutei Prunskienei ir jos ministrui kabinetui, Aukščiausioji Taryba – Atkuriamasis Seimas (AT-AS) tą pačią dieną paskyrė naująjį Ministrą Pirmininką – ekonomistą, signatarą ir deputatą Albertą Šimėną, ir patvirtino Vyriausybę, kurios sudėtis buvo identiška pirmąjam ministrų kabinetui.

Po trijų dienų Vilniuje vyko kruvini sausio įvykiai. Šimėnas nepasirodė tą dieną rengiamuose posėdžiuose ir niekas negalėjo jo rasti (vėliau paaiškėjo, kad jis paliko Vilnių ir naktį praleido Druskininkuose), todėl AT-AS iškart jį ir jo kabinetą atleido, o į Vyriausybės vadovo pareigas buvo paskirtas ekonomistas, signataras ir deputatas Gediminas Vagnorius.

Šis ministrų kabinetas – trumpiausiai dirbusi Lietuvos Respublikos Vyriausybė istorijoje.

Kabinetas 
Šie ministrai dirbo antrajame ministrų kabinete:

Išnašos 

Lietuvos ministrų kabinetai
Lietuvos Respublikos Vyriausybė
Enrico Montesano

Enrico Montesano (g. 1945 m. birželio 7 d. Romoje) – italų kino ir teatro aktorius, komikas.

Biografija 
Montesano gimė šeimoje, kurios kelios kartos susijusios su scena: jo prosenelis buvo komikas, senelis – dirigentas. 1966 m. debiutavo teatre, vėliau, patekęs į televiziją, išpopuliarėjo dėka savo komiko gebėjimų, tapdamas populiariu šio žanro aktoriumi šalyje. 

1985 m. Montesano pelnė David di Donatello apdovanojimą už geriausią režisūrinį debiutą (filmas „A me mi piace“).

Šeima 
Montesano  buvo vedęs 2 kartus ir turi 6 vaikus.

Dalinė filmografija 

 Boccaccio (1972)
 Nuogi ir be gėdos (1976)
 40 laipsnių po antklode (1976)
 Trys tigrai prieš tris tigrus (1977)
 Neronas (1977)
 Omaras pusryčiams (1979)
 Meilė pirmos klasės vagone (1980)
 Vagis (1980)
 Viešbučio kambarys (1981)
 Nesėkmių ruožas (1982)
 Universalinė parduotuvė (1986)
 Il volpone (1988)
 Visa pasaulio meilė (2010)

Apdovanojimai

Nuorodos 

 IMDb profilis

Šaltiniai 

Italijos aktoriai
Italijos kino režisieriai
Roger Ebert

Rodžeris Džozefas Ibertas (, 1942 m. birželio 18 d. Urbana, Ilinojus – 2013 m. balandžio 4 d. Čikaga, Ilinojus) – amerikiečių žurnalistas, rašytojas, kino istorikas ir kritikas. Nuo 1967 m. iki mirties 2013 m. „Chicago Sun-Times“ kino kritikas. 1975 m. R. Ibertas tapo pirmuoju kino kritiku, pelniusiu Pulicerio premiją už kritiką. „Los Angeles Times“ jį pavadino „žinomiausiu kino kritiku Amerikoje“.

Biografija ir karjera 
Gimė Urbanos mieste, Ilinojaus valstijoje. Baigė Ilinojaus ir Čikagos universitetus. R. Ibertas filmo kritiką pradėjo 1967 m. „Chicago Sun-Times“. 1975 m. jam buvo skirta Pulicerio premija už filmų kritiką. Tais pačiais metais R. Ibertas kartu su kitu filmo kritiku Žene Siskeliu pradėjo rengti kassavaitinę filmų įvertinimo laidą „Sneak Previews“ (1982 m. laida buvo pervadinta į „At the Movies With Gene Siskel & Roger Ebert“, o 1986 m. – į „Siskel & Ebert & the Movies“). Po Ženė Siskelio mirties 1999 m., jį pakeitė daugybė kviestinių svečių, įskaitant Martiną Skorsezę. 2000 m. kartu su Ibertu laidą pradėjo vesti kitas „Chicago Sun-Times“ žurnalistas, filmų kritikas Rikardas Rioperis. 2000 m. R. Ibertas paėmė interviu iš tuometinio JAV prezidento Bilo Klintono. 2005 m. tapo pirmuoju kino kritiku, gavusiu žvaigždę Holivudo šlovės alėjoje.

2002 m. R. Ibertui buvo diagnozuotas skydliaukės ir seilių liaukų vėžys. 2006 m. jam buvo pašalintas apatinis žandikaulis, dėl to jis negalėjo normaliai kalbėti ar valgyti. Tačiau jo gebėjimas rašyti išliko nepakitęs ir jis toliau dažnai skelbė internete filmų recenzijas iki pat savo mirties 2013 m. balandžio 4 d.

Kritika 
Vertindamas filmus, R. Ibertas rėmėsi keturių žvaigždučių sistema. Aukščiausios kokybės filmams jis skirdavo keturias žvaigždes, o žemiausių – paprastai pusę žvaigždutės, nebent manydavo, jog filmas yra „meniškai netinkamas ir moraliai atgrasus“, ir tokiu atveju filmas negavo žvaigždžių.

„Metacritic“ pastebėjo, kad R. Ibertas buvo linkęs suteikti švelnesnius reitingus nei dauguma kritikų. Jo vidutinis filmo įvertinimas buvo 71 %, palyginti su 59 % visoje „Metacritic“ svetainėje. Iš jo apžvalgų 75 % buvo teigiamos ir 75 % jo įvertinimų buvo geresni nei jo kolegų. 2008 m. R. Ibertas pripažino, kad jis vidutiniškai suteikė aukštesnius įvertinimus nei kiti kritikai, nors jis teigė, kad tai iš dalies dėl to, kad jis manė, kad 3 iš 4 žvaigždžių įvertinimas yra bendras slenkstis, norint gauti teigiamą įvertinimą. Nors R. Ibertas retai rašydavo ilgas recenzijas, jas rašydavo tiems filmams, kurie jam tikrai nepatiko, pavyzdžiui, 1994 m. filmas „North“.

R. Ibertas asmeniškai geriausiu filmu laikė 1941 m. filmą „Pilietis Keinas“ (), mėgstamiausiu aktoriumi – Robertą Mičemą, mėgstamiausia aktore – Ingrid Bergman. Mėgstamiausiais režisieriais jis laikė Basterį Kytoną, Robertą Altmaną, Vernerį Hercogą, Martiną Skorsezę.

Šaltiniai 

JAV žurnalistai
Kritikai
Skirmantas Malinauskas

Skirmantas Malinauskas (g. 1981 m. gegužės 7 d. Vilniuje) – Lietuvos visuomenės veikėjas, buvęs žurnalistas ir ministro pirmininko Sauliaus Skvernelio patarėjas. Šiuo metu kuria žurnalistinio pobūdžio laidas „Youtube“.

Biografija 
S. Malinauskas gimė 1981 m. gegužės 7 d. Vilniuje. Yra baigęs teisės bakalauro studijas Mykolo Romerio universitete. Ten pat įgijęs Tarptautinės žmogaus teisių apsaugos magistro laipsnį. Moka rusų ir anglų užsienio kalbas.

Dirbo žurnalistu ir rinkodaros specialistu „Respublikos leidinių grupėje“. Nuo 2014 iki 2016 m. dirbo verslo žurnalistu, naujienų redaktoriumi ir laidų vedėju „Žinių radijuje“. Iki 2017 m. dirbo redakcijos „15min“ tyrimų skyriuje.

2017 m. liepos 24 d. tapo Sauliaus Skvernelio patarėju kovos su korupcija, ryšių su parlamentu ir strateginės komunikacijos klausimais.

2020 m. pradžioje, šalyje prasidėjus Covid-19 pandemijai, tapo Ekstremalių situacijų valdymo centro Visuomenės informavimo grupės vadovu. 2020 m. kovo pradžioje, kilus nesutarimams su Sveikatos apsaugos ministru Aurelijumi Veryga dėl Covid-19 pandemijos valdymo, pasitraukė iš pareigų.

Laidos „Youtube“ 
Pasitraukęs iš politinės erdvės, ėmė kurti įvairių temų laidas „Youtube“ platformoje. Viena iš jo temų – septynis kartus teistas Tauragės verslininkas, Lietuvos futbolo federacijos (LFF) vykdomojo komiteto narys Arūnas Pukelis–Švinius, dėl S. Malinausko teiginių kartu su LFF keliais ieškiniais kreipęsis į teismą. Dalį ieškinių teismas jau atmetė. S. Malinauskas tai vadina strateginiais ieškiniais prieš visuomenės dalyvavimą (SLAPP).

Šaltiniai 

Lietuvos žurnalistai
Lietuvos valstybės tarnautojai
Malvydas Sakalauskas

Malvydas Sakalauskas (1949 m. rugsėjo 12 d. Varėnoje – 2013 m. balandžio 25 d. Kaune) – dailėtyrininkas, muziejininkas, tapytojas.

Biografija 

1978 m. baigė LSSR Dailės institutą (nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademija). 1979–1988 m. Kauno paveikslų galerijos M. Žilinsko kolekcijos skyriaus vedėjas, 1988–1992 m. M. K. Čiurlionio dailės muziejaus direktorius. 1992–1995 m. „Kaunas plius televizijoje“ sukūrė 35 dokumentines laidas apie Lietuvos menininkus. Nuo 1994 m. dirbo dailės ir meno istorijos mokytoju Kauno „Varpo“ gimnazijoje.

Kūrybinė ir visuomeninė veikla 

1985 m. surengta pirmoji tapybos paroda Kauno „Santakos“ kino teatre su 23 autoriniais darbais. Nuo 1987 m. rengė parodas Kauno paveikslų galerijoje, Vilniaus banko Kauno filiale, Lietuvos švietimo istorijos muziejuje, dalyvavo M. K. Čiurlionio dailės muziejaus rengtose parodose. Nuo 1979 m. iki 1988 m. buvo M. Žilinsko (1904–1992) dovanotos kolekcijos skyriaus vedėjas Kauno paveikslų galerijoje, dalyvavo įrengiant nuolatinę ekspoziciją, buvo vienas iš kolekcijos katalogo „Kauno paveikslų galerija“ (1980 m.) sudarytojų. 1989 m. vadovavo Mykolo Žilinsko dailės galerijos statybai ir ekspozicijos įrengimui. 2008 m. Lietuvos dailės pedagogų konkursinės parodos „Valdovų rūmai amžių sandūroje“ laureatas – su paveikslu „Krivis aiškina valdovui sapną“ laimėjo II vietą. Per 30 kūrybinio darbo metų nutapė apie 500 paveikslų. Dalį jų įsigijo M. K. Čiurlionio dailės muziejus, taip pat gydymo įstaigos, mokyklos, bankai, privačios organizacijos ir kiti asmenys.

Šaltiniai 

Lietuvos dailėtyrininkai
Lietuvos muziejininkai
Lietuvos tapytojai
Amanda Ida Linnea Kass

Amanda Kass (g. 2002 m. rugpjūčio 8 d.) – suomių futbolininkė, gynėja.

Karjera 
Futbolą pradėjo žaisti gimtinėje.

IK Myran 
2019 m. atstovavo Suomijos moterų futbolo ekipą IK Myran. 

Naisten Liiga sužaidė 24 rungtynes ir pasižymėjo dviem įvarčiais.

FC Gintra 
2020 m. persikėlė rungtyniauti į Lietuvą. Atstovavo FC Gintra. Moterų A lygoje sužaidė šešerias rungtynes ir pasižymėjo vienu įvarčiu. Įvartį pelnė 2020 m. rugsėjo 16 d. rungtynėse prieš MFK Kauno Žalgiris. Pasirodė po keitimo 65 min., o 78 min. pelnė įvartį ir išplėšė šiaulietėms pergalę. (Rungtynės baigėsi rezultatu 2:1). 2020 m. tapo Lietuvos čempione. 

UEFA moterų čempionų lygos 2020–2021 m. pirmame kvalifikaciniame etape, kurio rungtynės įvyko 2020 m. lapkričio 5 d. Šiauliuose, „Gintra Universitetas“ susitiko su Slovakijos čempionėmis Bratislavos „Slovan“. Vieneriose rungtynėse sprendėsi, kuri komanda pateks į kitą etapą.  FC Gintra nugalėjo varžoves rezultatu 4:0 ir pateko į kitą etapą. Amandos įvartis buvo pirmasis šiose rungtynėse; po jo šiaulietės perėmė žaidimo kontrolę ir sutriuškino varžoves.

Pasiekimai 
FC Gintra
 Lietuvos čempionė: 2020, 2021 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 gintra.lt (Apie žaidėją)
 lietuvosfutbolas.lt (Gintra 2020 m. sezone)
 lietuvosfutbolas.lt (Statistika)
 Soccerway duomenų bazė (Apie žaidėją)

Suomijos futbolininkai
Abby Carchio

Ebė Karčio (g. 1997 m. rugsėjo 19 d.) – amerikiečių futbolininkė, saugė.

Karjera 
Futbolą pradėjo žaisti gimtinėje. Keturis sezonus žaidė NCAA studenčių lygoje; atstovavo Brauno universitetui.

FC Gintra 
2020 m. vasarą persikėlė rungtyniauti į Lietuvą. Atstovavo „Gintros“ klubui. Moterų A lygoje sužaidė dešimt rungtynių ir pasižymėjo aštuoniais įvarčiais. Debiutinį įvartį pelnė 2020 m. rugsėjo 16 d. rungtynėse prieš MFK Kauno Žalgiris. Tuo metu pirmavo kaunietės, o Ebė išlygino rezultatą. Sužaidė tik pirmą kėlinį, o rungtynės baigėsi rezultatu 2:1. 2020 m. spalio 7 d. rungtynėse prieš Utenos Utenis pelnė tris įvarčius per rungtynes. (Rungtynės baigėsi šiauliečių pergale 19:0.) 2020 m. tapo Lietuvos čempione. 

UEFA moterų čempionų lygos 2020–2021 m. pirmame kvalifikaciniame etape, kurio rungtynės įvyko 2020 m. lapkričio 5 d. Šiauliuose, „Gintra Universitetas“ susitiko su Slovakijos čempionėmis Bratislavos „Slovan“. Vieneriose rungtynėse sprendėsi, kuri komanda pateks į kitą etapą.  FC Gintra nugalėjo varžoves rezultatu 4:0 ir pateko į kitą etapą. Ebės įvartis buvo antrasis šiose rungtynėse; po jo šiaulietės galutinai perėmė žaidimo kontrolę ir sutriuškino varžoves.

Vėlesnė karjera 
2021 m. žaidėja persikėlė į Islandiją ir atstovavo Keflavík ÍF. Aukščiausioje lygoje sužaidė penkerias rungtynes.

Vėliau išvyko į Prancūziją. Atstovavo AS Saint-Étienne. 2022 m. kovo 12 d. debiutavo ekipoje prieš Lyonnes klubą.

Pasiekimai 
FC Gintra
 Lietuvos čempionė: 2020 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 FLASHSCORE
 gintra.lt (Apie žaidėją)
 Brauno universitetas (Apie žaidėją)
 lietuvosfutbolas.lt (Gintra 2020 m. sezone)
 lietuvosfutbolas.lt (Statistika)
 Soccerway duomenų bazė (Apie žaidėją)
 UEFA (Apie žaidėją)
 Globalsportsarchive

JAV futbolininkės
Ruvimbo Tracy Elizabeth Mucherera

Ru Mučerera (g. 1996 m. spalio 5 d.) – amerikiečių futbolininkė, puolėja

Karjera 
Futbolą pradėjo žaisti gimtinėje. Ru studijavo ir gynė Šiaurės Karolinos universiteto garbę NCAA studenčių futbolo lygoje.

FC Gintra 
2020 m. vasarą persikėlė rungtyniauti į Lietuvą. Atstovavo FC Gintra. Moterų A lygoje sužaidė dešimt rungtynių ir pasižymėjo septyniais įvarčiais. Debiutinį įvartį pelnė 2020 m. rugpjūčio 30 d. rungtynėse prieš Gargždų „Bangą“. Tuo metu pirmavo šiaulietės, o po Ru tikslaus smūgio rezultatas tapo 7:1. Sužaidė tik antrą kėlinį, o rungtynės baigėsi rezultatu 8:1. 2020 m. rugsėjo 13 d. rungtynėse prieš Utenos Utenis pelnė keturis įvarčius per rungtynes. (Rungtynės baigėsi šiauliečių pergale 20:0.) 2020 m. tapo Lietuvos čempione. 

UEFA moterų čempionų lygos 2020–2021 m. pirmame kvalifikaciniame etape, kurio rungtynės įvyko 2020 m. lapkričio 5 d. Šiauliuose, „Gintra Universitetas“ susitiko su Slovakijos čempionėmis Bratislavos „Slovan“. Vieneriose rungtynėse sprendėsi, kuri komanda pateks į kitą etapą.  FC Gintra nugalėjo varžoves rezultatu 4:0 ir pateko į kitą etapą. Ru Mučereros įvartis buvo trečiasis šiose rungtynėse.

Pasiekimai 
FC Gintra
 Lietuvos čempionė: 2020, 2021 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 gintra.lt (Apie žaidėją)
 lietuvosfutbolas.lt (Gintra 2020 m. sezone)
 lietuvosfutbolas.lt (Statistika)
 Soccerway duomenų bazė (Apie žaidėją)

JAV futbolininkės