joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Strumica

Strumica − miestas pietryčių Makedonijoje. Vyraujanti makedonų dauguma (90 %). Strumicos miesto vardas kilęs nuo pro ja pratekančios upės Strumicos upės vardu. Strumicos savivaldybės  centras.

Istorija

Pavadinimo kilmė 
Miestas pirmą kartą paminėtas II amžiuje prieš mūsų erą, senuoju graikišku vardu Ἀστραῖον (Astraîon). Vėliau buvo žinomas lotynišku pavadinimu − Tiveriopolis. Dabartinį pavadinimą gavo iš slavų naujakurių. Šiuolaikine graikų kalba miestas žinomas, kaip Στρώμνιτσα (Strómnitsa). Vardas turkų kalba yra žinomas, kaip Ustrumca.

Sportas
 Akademija Pandev (futbolo klubas) - nuo 2017 m. elito lygoje rungtyniaujanti komanda.
 FK Belasica Strumica (futbolo klubas).
 2017 m. rugpjūčio 3 d. Strumicos miesto stadione įvyko UEFA Europos lyga rungtynės tarp  Tetovo "Škendija" iš Makedonijos ir FK Trakai iš Lietuvos.

Šiaurės_Makedonijos miestai
Šalpirčiai

Šalpirčiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 9 km į vakarus nuo Bubių, prie kelio Gilvyčiai–Arvydiškė–Šemetiškiai. Smėlio telkinys.

Istorija 
Kaimo rytinėje dalyje buvusi senovės gyvenvietė. TSRS okupacijos metais kaimas priklausė Bubių apylinkės Gilvyčių tarybiniam ūkiui. Į pietryčius nuo kaimo stūkso Girnikų piliakalnis.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šiaulių rajono savivaldybės gyvenvietės
Martyna Jatkauskaitė

Martyna Jatkauskaitė (g. 1984 m. liepos 7 d. Kaune) – Lietuvos pianistė, atlikėja.

Biografija 
Pianinu pradėjo groti nuo penkerių metų. Mokėsi vaikų muzikos mokykloje. Baigusi keturias klases įstojo į Kauno Juozo Naujalio muzikos gimnaziją, mokėsi pas pedagogę Birutę Kumpikienę. 2003 m. įstojo į Lietuvos muzikos ir teatro akademiją, studijavo pas profesorę Veroniką Vitaitę.

2005 m. laimėjo Baltijos šalių mokslų stipendiją ir išvyko studijuoti į Guildhall School of music and Drama menų mokyklą Londone. Studijavo pas profesorę Joan Havill. Yra daugelio tarptautinių pianistų konkursų laimėtoja ir prizininkė.

Laimėjimai 
 Tarptautinis Karlo Cherni konkursas, Čekija (4 vieta)
 Tarptautinis pianistų konkursas Konzerteum 98, Graikija (1 vieta)
 Tarptautinis pianistų konkursas La Muse, Italija (3 vieta)
 Tarptautinis konkursas Roma 2000, Italija (1 vieta)
 Tarptautinis Stasio Vainiūno pianistų konkursas, Lietuva (1 vieta)
 Tarptautinis konkursas Pro-Piano Romania, Rumunija (1 vieta)
 2006 m. vykusiame Tunbridge Wells tarptautiniame jaunųjų artistų konkurse tarp 80 įvairiausių specialybių atlikėjų apdovanota Grand Prix
 2007 m. laimėjo Dudley tarptautinį pianistų konkursą ir gavo prizą Margaret Allen atminti
 2007 m. laimėjo I vietą prestižiniame Oksfordo muzikos festivalyje
 2007 m. apdovanota Londono filharmonijos orkestro stipendija, kuri leido surengti solo rečitalį vienoje didžiausių Londono salių – Royal Festival Hall
 Dalyvavo garsių atlikėjų ir pedagogų – John Lill, Jerome Lowenthall, Paul Lewis, Stephen Kovacevich, Mūzos Rubackytės – meistriškumo kursuose
 2007 m. Jack Samuel pianistų konkurso nugalėtoja, pakviesta surengti rečitalius Italijoje
 2008 m. lapkričio mėn. surengė debiutinį solo rečitalį Wigmore Hall salėje Londone
 2009 m. koncertavo su London Festival orkestru Cadogan salėje Londone

Nuorodos 
 http://www.martynapiano.com/
 Martyna Jatkauskaitė: artėja didelių koncertų metas 

Lietuvos pianistai
Skrepas

Skrepas. kitaip dar skrepbukingas (, iš  'skiautė' +  'knyga, albumas') - rankdarbių rūšis, nuotraukų albumų dekoravimo technika. Tai ir asmeninės, šeimos istorijos saugojimo metodas fotografijų, įvairių spaudinių, užrašų ir kitų smulkmenų pavidalu, visą tai sudėjus į albumus, papuošus juos įvairiais dekoravimo elementais. Tai ne tik momentinė nuotrauka, bet kartu ir istorija, įspūdžiai, palinkėjimai susiję su nuotraukose įamžintomis akimirkomis.

Skrepo technikomis dekoruotas fotografijų albumas susideda iš atskirų popieriaus lapų, kurių kiekvienas perteikia atskirą užbaigtą mintį, išreikštą nuotraukų koliažu. Paprastai albumas būna dedikuotas tam tikrai vienai temai: vestuvėms, krikštynoms, jubiliejui, ir pan.

Nuorodos 
 Apie skrepą (www.menotechnika.lt) 
 www.skrebink.lt 

Menas
Popieriaus rankdarbiai
Dmitrijus Polianskis

Dmitrijus Polianskis (, g. 1917 m. liepos 11 d. Lugansko srityje, Ukraina – 2001 m. spalio 8 d. Maskvoje) – TSRS partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.

Biografija 
1939 m. baigęs Charkovo žemės ūkio institutą, pradėjo dirbti komjaunimo Charkovo srities komiteto valstiečių jaunimo skyriaus vedėju. 1940 m. pradėjo tarnybą Raudonojoje Armijoje. Nuo 1942 m. iki 1945 m. buvo partinis funkcionierius Altajaus krašte, nuo 1945 m. – VKP(b) CK aparate.

Nuo 1949 m. iki 1952 m. – TSKP Krymo srities komiteto antrasis sekretorius, 1953–1955 m. – pirmasis sekretorius. Nuo 1952 m. iki 1953 m. dirbo Krymo srities vykdomojo komiteto pirmininku.

Nuo 1955 m. – TSKP Orenburgo srities, nuo 1957 m. – Krasnodaro krašto pirmasis sekretorius.

Nuo 1958 iki 1962 m. buvo Rusijos TSFR Ministrų tarybos pirmininkas. Nuo 1962 m. – TSRS Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas, nuo 1965 m. – pirmasis pavaduotojas.

1973–1976 m. buvo TSRS žemės ūkio ministru. Vėliau – diplomatinėje tarnyboje: nuo 1976 m. – TSRS ambasadorius Japonijoje, 1982–1987 m. – Norvegijoje.

TSRS Aukščiausiosios Tarybos 4–9 šaukimų deputatas. TSKP CK narys (1956–1981 m.), Nuo 1958 m. buvo kandidatas į TSKP CK Politinio biuro narius, 1960–1976 m. – Politinio biuro narys.

D. Polianskis 1962 m. su grupe TSRS vadovybės narių buvo atvykęs į Novočerkaską malšinti gyventojų nepasitenkinimo valdžia ir pritarė šaunamųjų ginklų panaudojimui prieš demonstrantus. Būdamas Krymo srities vadovu 1954 m. pritarė Krymo perdavimui iš Rusijos Ukrainai.

Nuorodos 
Biografija: 1, 2

TSRS politikai
TSRS ambasadoriai
Sintra

Sintra () – miestas Portugalijoje, Lisabonos ir Težo slėnio regione.

Geografija 
Miestas įsikūręs už 25 kilometrų nuo Lisabonos, 270 kilometrų nuo Porto, 130 kilometrų nuo Evoros, 10 kilometrų nuo Uolos kyšulio ir 240 kilometrų nuo Faro. Miestas yra prie kalnų, todėl kartais klimatas Sintroje gali skirtis nuo Lisabonos.

Architektūra 

Miestas žymus savo unikalia architektūra ir yra įtrauktas (1995 m.) į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Sintroje yra sena maurų pilis. Ši pilis buvo pastatyta maurų IX amžiuje, tačiau buvo užkariauta karaliaus Alfonso Henriko 1147 metais. 

Penos rūmai primena arabišką stilių. Jie yra netoli Monseratės rūmų. Penos rūmai yra spalvoti, turi sodą, aptverti tvora. Rūmuose įrengtas muziejus.

Monseratės rūmai yra netoli Penos rūmų. Tai viena iš Sintros įžymybių.

Altos kryžius yra aukščiausioji Sintros kalvų vieta. Jis stovi 529 metrų aukštyje. Jis pastatytas XVI amžiuje.

Taip pat mieste yra Nacionaliniai rūmai. Rūmuose yra virtuvė iš kurios eina kūginiai kaminai.

Istorija 

Monseratės rūmai prasidėjo nuo koplyčios, kuri buvo pastatyta 1540 metais. Ji priklausė Lisabonos Visų Šventųjų ligoninei. 1601 m. šis turtas priklausė Melo e Kastro (angl. Mello e Castro) šeimai. 1755 m. per Lisabonos žemės drebėjimą buvo sugriauta koplyčia. 1790 m. Gerardas de Vismas (angl. Gerard de Visme) tapo rūmų šeimininku ir ant liekanų pastatė neogotikinius rūmus. 1793 m. rūmus turėjo Viljamas Bekfordas (angl. Wiliam Beckford), kuris gimė 1760 metais, o mirė 1844 metais. Jis pastatė aplinkinius rūmų pastatus, pradėjo sodą. Nuo 1856 m. rūmus turėjo Francis Kukas (angl. Francis Cook), kuris įkūrė rūmų sodą.
Penos rūmai prasidėjo tada, kai XII amžiuje buvo padaryta koplyčia Penai. 1503 metais Penos bažnyčia buvo paaukota karaliui donui Manueliui I. 1755 metais per žemės drebėjimą buvo sugriautas vienuolynas. 1838 karalius Fernandas II pastatė toje vietoje rūmus. 1842–1854 metais buvo daryta rekonstrukcija kurią darė dona Marija II ir baronas Von Esčvegas. 1889 metais buvo padarytas sodas. 1910–1912 metais buvo padarytas muziejus, o 1995 m. Penos rūmai, drauge su kitomis miesto įžymybėmis buvo įtraukti į UNESCO paveldą.

Miestai partneriai 

  Omura, Japonija
  Honolulu, JAV
  Asilahas, Marokas
  Džadida, Marokas
  Trindadas, San Tomė ir Prinsipė
  Bisau, Bisau Gvinėja
  Havana, Kuba
  Lobitas, Angola
  Nova Sintra, Žaliojo Kyšulio Salos
  Namača, Mozambikas
  Petropolis, Brazilija

Galerija

Nuorodos 
 
 
 Sintra  
 

Portugalijos miestai
2009 m. Turkijos Grand Prix

2009 m. Turkijos Grand Prix septintasis FIA rengiamo Formulės 1 2009 m. sezono etapas. Lenktynės vyko birželio 5-7 dienomis Stambulo trasoje.

Felipe Massa čia nugalėjo 2006, 2007 ir 2008 m. Pirmose lenktynėse šioje trasoje 2005 m. nugalėjo suomis Kimi Raikkonenas, tuo metu su McLaren ekipa.

Penktadienio treniruotės 
Pirmose penktadienio treniruočių dalyje greičiausias buvo Nico Rosbergas iš Williams (1:28.952 min.). Jis aplenkė Lewisą Hamiltoną su McLaren (1:29.263) ir Jarno Trulli su Toyota (1:29.271).

Antrojoje dalyje greičiausią ratą nuvažiavo suomis Heikki Kovalainenas (1:28.841). Antras liko ispanas Fernando Alonso (1:28.847), kuris aplenkė Robertą Kubicą (1:29.056).

Šeštadienio treniruotės 
Šeštadienį greičiausias visų treniruočių metu buvo brazilas Felipe Massa iš Ferrari (1:27.983). Antras buvo J. Trulli (1:28.022), trečias jo ekipos draugas Timo Glockas (1:28.094).

Kvalifikacija

Lenktynės

Kita 
 Šiose lenktynėse pirmą kartą sezone ir komandos istorijoje nefinišavo Brawn GP bolidas.

Išnašos

Nuorodos

Įskaita po lenktynių 
Pilotų įskaita

Komandų įskaita

 Pateikti tik penki geriausi rezultatai.

Formulės 1 Grand Prix
Stambulas
Luangnamta

Luangnamta () – miestas Laose ir to paties pavadinimo provincijos sostinė. Pro miestą teka Ta upė (lao Nam Tha), kuri lietingu sezonu patvinsta ir gali susijungti su Mekongu. 6 km nuo miesto yra Luangnamta oro uostas, kuris aptarnauja šį miestą. Miestą dažnai lanko turistai, nes iš čia organizuojami turistiniai žygiai po aplinkinių kalnų kaimelius.

Laoso miestai
Rosė

Rosė () – upė vidurio Ukrainoje; Dniepro dešinysis intakas. Prasideda Padnieprės aukštumoje, Vinycios srities rytuose. Teka rytų kryptimi Kijevo, Čerkasų sritimis. Įteka į Kremenčiugo tvenkinio šiaurinį galą.

Didžiausi intakai: Roska (dešinysis), Gorochuvatka, Rostavicia, Kamjanka, Rosava (kairieji). Vidurupyje upės slėnis 3 km pločio, vaga 50 m pločio. Vietose, kur Rosė kerta kristalinių uolienų ruožus, upės slėnis susiaurėja iki 100–150 m, vagoje atsiranda slenksčių. Upė užšąla gruodį, atitirpsta kovą. Ant upės įrengtos dvi hidroelektrinės. Prie Rosės įsikūrę miestai: Pohrebyščė, Bila Cerkva, Bohuslavas, Ševčenkos Korsunė.

Pagal kai kurias istorines teorijas, nuo Rosės upės kildinamas Rusios ir drauge Rusijos pavadinimas.

Šaltiniai 

Ukrainos upės
Ntloi Motsamai

Ntloi Motsamai (g. 1963 m.) – Lesoto politikė, Nacionalinės Lesoto asamblėjos pirmininkė. Ntlhoi Motsamai į asamblėją išrinkta 1995 m., 1999 m. tapo asamblėjos pirmininke, o 2002 m. perrinkta.

Nuorodos 
 Biografija.

Lesoto politikai
Antanas Staniukynas

Antanas Staniukynas (1865 m. gegužės 4 d. Saltininkų kaime, Krosnos parapija – 1918 m. gruodžio 15 d. Čikagoje, JAV) – Romos katalikų kunigas, teologijos mokslų daktaras, JAV lietuvių bendruomenės veikėjas ir publicistas.

Biografija 
Mokėsi pradinėje mokykloje Krosnoje, vėliau Marijampolės gimnazijoje. Baigė Seinų kunigų seminariją ir 1889 m. birželio 15 d. buvo įšventintas kunigu. Paskirtas į vieną neturtingiausių vyskupijos parapijų. Per trijų mnesių vikaravimą Berznyko Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo bažnyčioje įtikino kleboną Tomą Kedį lietuviškus pamokslų reikalingumu. Nors lietuviški pamokslai buvo sakomi kas antrą sekmadienį, bet ir tai nepatiko daliai tikinčiųjų, kuriems tai atrodė grįžimas pagonybėn. Po daugkartinių lenkų katalikų skundų vyskupui, Staniukynas turėjo palikti parapiją. Suvalkų gubernijos žandarų valdybos viršininkas pulkininkas Fiodoras Ivanovičius Leontjevas savo viršininkui tada rašė: Parapijiečiai lenkai neleido šiam kunigui [A. Staniukynui] pamaldų metu įvesti giedojimą kai kurių maldų lietuvių kalba ir šiam poelgiui pasipriešino taip energingai, kad kunigas jų iniciatyva buvo perkeltas į kitą parapiją. 

Po devynerių metų pastoracinio darbo Suvalkų gubernijoje išvyko į Šveicariją, kur Fribūro universitete studijavo vienerius metus. Vėliau įstojo į Jeruzalės Biblijos insitutą, kurį 1901 m. baigė teologijos mokslų daktaro laipsniu. Vyskupas Antanas Baranauskas norėjo jį paskirti Seinų kunigų seminarijos profesoriumi, bet netikėta mirtis sutrukdė tai padaryti. Dėstyti buvo pakviestas prelatas J. Antanavičius, o teologijos daktaras Stasiukynas vėl paskiriamas kunigauti, per trejus metus buvo keliamas net po septynias parapijas.

1904 m. emigravo į JAV, kur tęsė sielovados veiklą: buvo Mt. Carmel Šv. Kryžiaus lietuvių parapiją klebonu ir Šamokino Šv. Mykolo misijos globėju. 1907 m. kartu su Motina Marija Kaupaite įsteigė Šv. Kazimiero seserų vienuoliją, o 1909 m., atsisakęs klebono pareigų, persikėlė į Čikagą ir vadovavo vienuolyno statybos darbams. Buvo vienas iš Amerikos Kunigų Vienybės organizatorių ir keletą metų šios draugijos pirmininku. Jo pastangų dėka katalikiško „Draugo“ laikraščio leidybą iš Vilks Bario (Pensilvanijos valstija) buvo perkelta į Čikagą, arčiau gausesnių lietuviškų parapijų. Redakcija pradėjo dirbti A. Staniukyno pastatytoje kapelionijoje, kur įsikūrė ir į Ameriką atvykę lietuvių vienuoliai marijonai.

Aktyviai reiškėsi lietuviškoje spaudoje, parašė keletą religinio pobūdžio knygų. Mirė nuo tuberkuliozės, sulaukęs 53 metus.

Išnašos

Bibliografija apie Antaną Stasiukyną 
 Antanas Kučas. Kunigas Antanas Stasiukynas. Lietuvių katalikų mokslo akademija, Roma, 1965

Lietuvos kunigai
JAV lietuviai
Lietuvos publicistai
Lietuvos teologai
Pitbulterjeras

Pitbulis, arba pitbulterjeras () - šunų veislė. Kilmės šalis - JAV. Šiuo pavadinimu taip pat dažnai klaidingai vadinami ir kitų, turinčių panašias fizines savybes, veislių šunys: amerikiečių Stafordšyro terjeras, Stafordšyro bulterjeras ir kai kurie kiti.

Kilmė 
XIX amžiuje Anglijoje, bandant išveisti kovinius šunis, pradėta poruoti buldogus su terjerais. To rezultatas - šunys, pasižymintys jėga, drąsa ir švelnumu artimiesiems. Imigrantai pasiėmė šiuos buldogų ir terjerų mišrūnus į JAV. Amerikiečių pitbulterjerų talentai neliko nepastebėti fermerių ir rančų savininkų, kurie naudojo šiuo šunis pusiau laukinių galvijų ir meitėlių gaudymui, medžioklei, galvijų varymui ir, žinoma, kaip šeimos kompanionus. Taip pat jie auginti ir kovoms. 
Tai buvo labai populiarūs šunys, vaizduoti plakatuose, reklamose ir vaidinę filmuose. 

1898 m. įkurtas United Kennel Club (UKC, antrasis pagal dydį šunų klubas JAV šiais laikais), tada patvirtintas veislės standartas. 1909 metais įkurta American Dog Breeders Association (ADBA), dar viena organizacija, parengusi pitbulterjerų standartą. Abi organizacijos gyvuoja ir šiais laikais, tačiau jų parengti standartai šiek tiek skiriasi. Oficialiajame Amerikos kinologų klube AKC pitbulterjerai užregistruoti amerikiečių Stafordšyro terjerų vardu ir nuo tada veislės atsiskyrė.

Išvaizda 
Amerikiečių pitbulterjeras vidutinio dydžio, tvirtas, liesokas, ryškiais, apibrėžtais raumenimis. Kailis trumpas, blizgantis. Ausys būna apkarpytos arba neapkarpytos. Priimtinos visos kailio spalvos. Priimtinos nosies spalvos - juoda, mėlyna, šokolado ir raudona.

Elgesys ir charakteris 
Auginami kaip kompanionai ir sportiniai šunys. Visiškai netinka apsaugai.  
Švelnūs su artimaisiais, labai džiugūs, pasitiki savimi, domisi aplinka. Galima agresija šunims ar kitiems gyvūnams, tačiau skirtingų individų ji skirtingo laipsnio. Agresija žmogui negalima, ją (kaip ir baimę) parodę šunys neturi būti veisiami.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Amerikiečių pitbulterjerų augintojams
 Apie amerikiečių pitbulterjerus

Šunų veislės
Vaikų stovykla

Vaikų stovykla - vaikų, paauglių poilsio organizavimo forma; stovykla. Stovyklaujama atskirose stovyklavietėse arba specialiuose stovyklaviečių kompleksuose (pvz., Artekas, Ukraina).

Rūšys 
Stovyklos gali būti:
Sezoninės: veikia mokinių atostogų metu (vasaros, žiemos, rudens arba pavasario)
Nuolatinės: vyksta ištisus metus.
Dienos: ryte atvykstama, vakare grįžtama į namus.

Pionierių stovykla 

Pionierių stovyklos paplito sovietiniais metais visoje TSRS. Organizuotos kaip ideologizuotos vaikų poilsio organizavimo formos. Dabar tokių stovyklų jau nėra.

Programa 
Visos stovyklos pagal savo režimą gali labai skirtis. Įprastas aktyvumo ir poilsio ritmas (kėlimasis, laisvalaikis, maitinimasis, poilsis, miegas). Paprastai vyksta renginiai (olimpiada, žaidimai, varžybos), šventės (atidarymas ir uždarymas, valstybinės ar tautinės šventės), gali būti rengiamos ekskursijos, išvykos, turistiniai žygiai, kelionės. Stovyklos gali būti įvairių tematinių profilių: kalbų mokymo, karinio parengimo, sportinės, išgyvenimo, kūrybinės, lyderystės, muzikinės ir pan.

Maitinimas 
Valgiaraštis įvairiose stovyklose skiriasi. Paprastai stovykloje yra nuosavas virėjas (kepėjas-konditeris). Maistas vaikų stovykloje paprastai tiekiamas bent 4 kartus (pusryčiai, pietūs, pavakariai, vakarienė, kartais ir antra vakarienė arba naktipiečiai).

Maistas tiekiamas įvairiai: gali būti švediškas stalas arba maitinimas porcijomis. Kiekviena iš šių rūšių turi savo pliusus ir minusus. Švediškas stalas suteikia vaikams galimybę rinktis sau tinkamą maistą, kurio paprastai nebūna bendrojo (viešojo) maitinimo atveju. Tačiau vaikai dažnai patys negali sudaryti produktų, kurių reikia jų aktyviai besivystančiam organizmui, sąrašo. Todėl naudingi, tačiau vaikams mažiau skanūs patiekalai būna išbraukiami iš vaikų raciono stovykloje. Porcijinio meniu atveju mityba yra subalansuota ir atitinka visus standartus. Po adaptacijos laikotarpio vaikai paprastai pripranta prie tokio maitinimo, nors ir pradžioje nevalgo (arba valgo tik iš dalies). Švediškas stalo kartais gali būti nereikalinga prabanga, bet gali būti naudojamas kai kuriais atvejais.

Lietuvoje 
Lietuvoje žinomos stovyklavietės - Giruliai (Klaipėda), Berčiūnai, Panevėžio rajonas (ateitininkų stovyklos). Mokyklose rengiamos dieninės vasaros stovyklos.

Nuorodos 

 Didžiausias vaikų ir jaunimo stovyklų Lietuvoje ir užsienyje pasirinkimas 
 Vaikų stovyklų pedagogikos darbuotojų forumas

Stovyklavimas
Jaunimo kultūra
Vaikų kultūra
Bremas

Bremas () – tradicinis Balio salos ryžių vynas, gaminamas iš lipniųjų ryžių. Bremas būna raudonas ar baltas (priklauso nuo raudonųjų ryžių, naudojamų bremo gamyboje, kiekio), labai saldus ar pussaldis, alkoholio kiekis kinta nuo 5 iki 14 %. Bremas naudojamas religinėse apeigose.

Lipnieji ryžiai (balti, raudoni ar abiejų mišinys) išmirkinami, vanduo nupilamas. Tada jie 1 valandą plikinami garuose ir leidžiami ataušti. Atvėsę ryžiai užsėjami specialia tradicine mikrobų kultūra Ragi tape, dėl ko prasideda amilolizė. Fermentavimo indo dugne ima kauptis skystą medų primenantis ryžių sirupas. Amilolizė vyksta tris dienas, ryžių krakmolas virsta tirpiais cukrumis. Po to įdedama mielių, ir prasideda alkoholinis rūgimas, trunkantis apie dvi svaites.

Nuorodos 
 Pictorial of brem production at Dewi Sri  (Bremo gamyba nuotraukomis)
 Balinese Drinks 

Fermentuoti alkoholiniai gėrimai
Ricky Rubio

Rikardas „Riki“ Rubijo Vivesas (, g. ) – Ispanijos krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje besivaržančioje Klivlando „Cavaliers“ komandoje.  2009 m. Rubio naujokų biržoje buvo pašauktas penktu šaukimu į Minesotos „Timberwolves“, tačiau nusprendė likti Europoje ir pasirašė šešerių metų sutartį su Barcelonos „FC Barcelona“ klubu.

2011 m. Rubio prisijungė prie „Timberwolves“ ir Minesotoje praleido šešis sezonus, o 2017 m. birželį buvo išmainytas į Jutos „Jazz“. 2019 m. liepą jis pasirašė sutartį su Finikso „Suns“, o 2020 m. grįžo į Minesotą. 2021 m. rugpjūtį Rubio buvo išmainytas į Klivlando „Cavaliers“, tačiau gruodį patyrė sezoną baigiančią traumą.

Statistika

Eurolyga

NBA reguliarusis sezonas

NBA atkrintamosios rungtynės

Apdovanojimai 

 2007 m. ACB lygos kylanti žvaigždė
 2007, 2008 m. FIBA Europe jaunojo metų žaidėjo apdovanojimas
 2009 m. ACB lygos geriausiai besiginantis žaidėjas
 2009 ir 2011 m. Europos čempionas

Šaltiniai

Nuorodos 

 Oficialus žaidėjo puslapis 
 Ricky Rubio profilis „Basketball Reference“ 

Ispanijos krepšininkai
Ispanijos olimpiečiai
III Lietuvos TSR administracinio-teritorinio suskirstymo žinynas

Lietuvos TSR administracinio-teritorinio suskirstymo žinynas – enciklopedinis leidinys, išleistas 2 dalimis 1974 ir 1976 metais. Leido leidykla „Mintis“. Žinyno rengėjai Zigmuntas Noreika ir Vincentas Stravinskas. Pagrindiniai žinyno tikslai – pateikti tuometinį administracinį – teritorinį suskirstymą ir pateikti kuo tikslesnes vietovardžių formas. Tai pirmasis ir kol kas (2009 m. duomenimis) vienintelis Lietuvos gyvenviečių registras, kuriame pateikiami tiek geografiniai, tiek ir lingvistiniai visų to meto gyvenviečių (išskyrus miestų dalis) ypatumai.

Vietovardžių norminimą pateikė Lietuvos mokslų akademijos Lietuvių kalbos ir literatūros institutas. Šiam darbui vadovavo Aleksandras Vanagas.

I dalis 

Pirmojoje dalyje nurodomos visos LTSR gyvenvietės – miestai, miesto tipo gyvenvietės, miesteliai, kaimai, vienkiemiai, taip pat administraciniai vienetai – rajonai ir apylinkės (nurodant jų plotą, administracinius centrus, ūkio subjektus). Gyvenvietės nurodomos pagal administracinę priklausomybę, pateikiamas kirčiavimas ir atstumas iki administracinio centro.

Žinios pateikiamos remiantis LTSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsakais, žemės ūkio, automobilių transporto ir plentų ministerijų, rajonų komitetų ir geležinkelio apygardų duomenimis. Administracinis pavaldumas pateikiamas pagal 1972 m. spalio 1 d. būklę.

II dalis 

Antrojoje dalyje pateikiamas abėcėlinis visų gyvenviečių sąrašas, pateikiant jų kirčiavimą ir administracinį pavaldumą (apylinkė ir rajonas, pagal 1976 m. liepos 1 d. būklę).

Žinyno pabaigoje pateikiama LTSR AT Prezidiumo įsakų išrašai dėl tam tikrų gyvenviečių sujungimo ar išbraukimo iš apskaitos duomenų, taip pat informacija apie administracinius-teritorinius pokyčius nuo 1959 m. vasario 1 d. iki 1976 m. liepos 1 d.

Pirmojoje dalyje pastebėtos vietovardžių rašymo korektūros klaidos ir kiti netikslumai ištaisyti antrojoje dalyje.

Nuorodos 
 I Lietuvos TSR administracinio-teritorinio suskirstymo žinynas
 II Lietuvos TSR administracinio-teritorinio suskirstymo žinynas

Geografiniai žinynai
Srebrenikas (Bosnija)

Srebrenikas – miestas šiaurės rytų Bosnijoje ir Hercegovinoje, į šiaurės vakarus nuo Tuzlos. Gyventojų dauguma – musulmonai. Išlikusi XIV a. pilis.

Istorija 
Srebreniko priemiestyje yra geriausiai išsilaikiusi Bosnijos ir Hercegovinos viduramžių pilis (~1333 m.). Pilį, iki savo mirties 1353 m., buvo užėmęs Bosnijos banas Stefanas Kotromaničius.

Sportas 
 NK Gradina Srebrenik (futbolas)

Bosnijos ir Hercegovinos miestai
Korsikiečių kalba

Korsikiečių kalba (Corsu) – kalba, kuria kalbama Korsikoje, tačiau galima išgirsti ir kitose vietose. Korsikiečių kalba yra artima italų kalbos Toskanos dialektui. Korsikoje dažniausiai kelio ženkluose yra parašyta dviem kalbomis: prancūziškai ir korsikietiškai.

Tarimas 
Prancūzų ir korsikiečių kalbos šiek tiek skiriasi; pavyzdžiui, prancūziškai Korsika yra Corse, o korsikietiškai – Corsica, Portas prancūziškai yra Porto, o korsikietiškai – Portu, geografija prancūziškai yra géographie, o korsikietiškai – giugrafia, tačiau prancūzams susikalbėti Korsikoje nėra problema, nes Korsikoj taip pat kalbama ir prancūziškai.

Nuorodos 
 

Romanų kalbos
Korsika
Prancūzijos kalbos
Gradiška

Gradiška (taip pat Bosanska Gradiška) – miestas šiaurės vakarų Bosnijoje ir Hercegovinoje, dešiniajame Savos krante priešais Stara Gradišką (Kroatija), 45 km į šiaurę nuo Bania Lukos. Išsidėsčiusi Lijevčės lygumoje. Dauguma gyventojų – serbai.

Istorija 
Vietovė apgyvendinta dar romėnų laikais ir vadinosi Municipium Servicium.

Gyventojai

Sportas 
 FK Kozara Gradiška (futbolas)

Miestų partnerystė 
  Kavala, Graikija, nuo 1994 m.
  Čuprija, Serbija, nuo 1994 m.
  Negotinas, Makedonija, nuo 2006 m.
  Boleslavecas, Lenkija nuo 2015 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficialioji svetainė
 www.gradiska.com
 www.gradiska.ba 
 Gradiška TV

Serbų respublikos miestai
Oskaras Briusevitcas

Oskaras Briuzevitcas (g. 1929 m. gegužės 30 d. Vilkyčiuose, Mažoji Lietuva – m. 1976 m. rugpjūčio 22 d.) – Rytų Vokietijos liuteronų pastorius. Susidegino Ceice protestuodamas prieš tikėjimo laisvės suvaržymus Rytų Vokietijoje.

Išnašos 

Briusevitcas
Kunigai
Andrelėnai

Andrelėnai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Griškiškės. 

Yra nedidelės kapinės.

Istorija 
XX a. pr. įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Vidžių valsčius).

Tarybiniais metais priklausė Šiūlėnų apylinkei. Andrelėnuose gyveno beveik visi lenkų tautybės žmonės. 1980 metais gyveno 43 gyventojai, 2003 metais – 6 gyventojai.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Kazys Trukanas, filosofijos mokslų daktaras, kunigas (g. 1892 m.)

Šaltiniai 

Ignalinos rajono savivaldybės gyvenvietės
Guobinis uodeguotis

Guobinis uodeguotis (Satyrium w-album) – melsvių (Lycaenidae) šeimos drugys. Randamas ąžuolynų ar lapuočių miškų pakraščiuose, rečiau mišriuose miškuose, kur gausiai auga guobos, daug saulės.

Patino ir patelės viršutinė pusė vienspalvė – tamsiai ruda. Nuo kitų uodeguočių skiriasi tuo, kad turi dvi uodegėles. Apatinėje sparnų pusėje balti taškeliai sudaro raidę W. Vikšras šviesiai žalias su dviguba eile mėsingų spygliukų. Gyvena gegužės – birželio mėnesiais ant įvairių guobų. Lėliukė šviesiai ruda, gausiai nusėta šereliais.

Paplitimas 
Paplitęs didžiojoje Europos dalyje (pietų ir vidurio Europoje, įskaitant Skandinaviją), taip pat Azijoje, įskaitant ir Japoniją. Randamas visame Pabaltijy, bet labai negausiai ir lokaliai. Lietuvoje reta rūšis. Šiaurės Amerikoje nėra.

Melsviai
Flora

Flora (pagal romėnų deivės Floros vardą) – istoriškai susiformavusi kurios nors teritorijos augalų rūšių, augančių dabar arba augusių tam tikrame Žemės istorijos etape, visuma. Flora – svarbi sudėtinė geografinės aplinkos dalis. Manoma, kad augalų rūšių gali būti apie 390 900 (2016 m. duomenimis).

Didžiausias geografinis padalinys, kuris turi savitą florą, vadinamas floros sritimi. Taip pat išskiriama tam tikro geologinio laikotarpio flora (pvz., mezozojinė, ledynmečio), tam tikros terpės flora (pvz., žarnyno mikroflora, dirvožemio flora).

Mokslas, tiriantis (aprašantis tam tikros teritorijos augalų rūšis) florą, vadinamas arealogine (floristine) augalų geografija.

Flora natūraliomis sąlygomis kinta lėtai. Atitinkamų teritorijų florą sparčiai keičia žmonių ūkinė veikla (statybos, melioracija, kova su piktžolėmis, miškų kirtimas). Dalis augalų rūšių išnyksta arba tampa itin retos, kitos aklimatizuojamos, auginamos kultūrinėse biogeocenozėse. Florai saugoti bei gausinti steigiami nacionaliniai parkai, rezervatai, draustiniai, draudžiamas arba ribojamas augalų (pavyzdžiui, vaistažolių) rinkimas, nykstančios rūšys įtraukiamos į Raudonąją knygą, reaklimatizuojamos (Lietuvoje, pvz., kukmedis, agaras).

Šaltiniai

Nuorodos 
 Moksliniai lotynų kalba augalų pavadinimai, sinonimai per theplantlist.org,  ipni.org, tropicos.org, kew.org svetaines, Anglų k.
 Gamtos tyrimų centras Botanikos institutas (botanika.lt) , Miškų buveinės 
 Vilniaus universiteto botanikos sodas (botanikos-sodas.vu.lt) ir lietuviški augalų pavadinimų sąrašai

Augalai
Žagarės II-oji Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia

Žagarės II Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia pastatyta ant Barboros kalnelio. Bažnyčia garsėja Barboros Umiastauskaitės (1628–1648) atminimu.

Istorija 

Dvarininkui Mikalojui Syrevičiui fundavus apie 1495 m. Senojoje Žagarėje pastatyta pirmoji bažnyčia. Pasak Žemaičių vyskupo Motiejaus Valančiaus, 1605 m. medinė Senosios Žagarės bažnyčia sudegė. 1523 m. gegužės 4 d. Mikalojaus Syrevičiaus žmona Marijona Syrevičienė dovanojo bažnyčiai žemės ir netrukus buvo pastatyta nauja. 1655 m. bažnyčia dar kartą degė per švedų karą. Po 1712 metų gaisro buvo pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia iš plytų ir kalkakmenio. Ją fundavo Žagarės dvarininkas Albrechtas Umiastovskis.
1963 m. Senosios Žagarės bažnyčia sovietų valdžios buvo uždaryta ir Barboros Žagarietės palaikai išvežti ir nežinia kur padėti. Iš pradžių joje buvo įrengtas grūdų sandėlis, vėliau Šiaulių „Aušros“ muziejaus filialas kaimo buities rakandams laikyti. 1994 m. po restauracijos Senosios Žagarės bažnyčia vėl atidaryta. 1994 m. rugsėjo 24 d. Kauno arkivyskupas Sigitas Tamkevičius ją pašventino. Buvo sutvarkyta bažnyčios kripta ir joje atkurtas simbolinis Barboros Žagarietės karstas.
2003 m. per šv. Petro ir Povilo atlaidus Senosios Žagarės bažnyčioje buvo pašventintas naujas centrinio altoriaus paveikslas, vaizduojantis Šventąją Barborą.

Architektūra 

Senosios Žagarės bažnyčia yra renesanso stiliaus, stačiakampė, halinė, trijų navų, atskirtų dviem mediniais profiliuotais stulpais. Presbiterija siauresnė už halę, suplokštinta apsidė. Prieangis taip pat siauresnis. Jis statytas 1844 m. Bažnyčios sienos storos, tinkuotos. Langai su segmentine arka. Kairėje bažnyčios pusėje nuo įėjimo yra dvejos durys: vienos iš bažnyčios vidaus, kitos į šventorių. Bažnyčios lubos lentinės. Priekinį fasadą puošia trys arkinės nišos. Stogas gotikinis, aukštas, dengtas skarda. Priekyje – bokštelis varpeliui. Bažnyčios išorė gana santūrių, monumentalių renesanso formų. Yra restauruotas tik didysis bažnyčios altorius, įterpiant į jį naujos pušinės medienos. Išlikusi architektūrinė altoriaus dalis. Sakykla tradiciškai įrengta kairėje bažnyčios pusėje, prie zakristijos sienos. Vargonų choras medinis, paremtas dviem paprastais stulpais ant akmeninių postamentų. Viršuje jie puošti pjaustinėtais, stilizuoto žiedo ornamentais. Bažnyčioje yra vertingas sakraliniu ir meniniu aspektu procesijų altorėlis. Jis medinis, baroko stiliaus. Šiuolaikiškai tapyti arba pertapyti ant presbiterijos sienų šv. Petro ir šv. Pauliaus atvaizdai. Bažnyčia pirmiausia vertinga savo autentiška architektūra. Altorius, sakykla, procesijų altorėlis vertingi meniniu aspektu, nes parodo baroko raidą Lietuvoje.

Šv. Mišios
Šventosios Mišios aukojamos sekmadieniais 10 val.

Šaltiniai 

 Ernestas Vasiliauskas, Rita Regina Trimonienė, NAUJOSIOS ŽAGARĖS PARAPIJOS ARCHYVAS, Žiemgala 2016/2.

Joniškio rajono bažnyčios
Žagarė
Geologų duobė

Geologų duobė – karstinė smegduobė Biržų rajone, Karajimiškio kaime, Biržų regioniniame parke, šalia kelio , vos per kilometrą nutolusi nuo kitos garsios smegduobės – Karvės olos. Šalia Geologų įgriuvos, už 80 m yra Lapės Ola.

Geologų duobės plotis – apie 12 x 9,5 m, gylis – 5 m.

Įgriuvo 2003 m. balandžio 22 d. – kelios dienos prieš paskutinį balandžio savaitgalį švenčiamą Lietuvos geologų dieną. Todėl ir pavadinta tokiu vardu. 2004 m. gruodžio 13 d. už 1 metro nuo Geologų duobės šiaurės vakarinio krašto atsivėrė dar viena karstinė įgriuva. Ji buvo netaisyklingo piltuvo formos, jos skersmuo siekė 3,6 m, gylis – 4,95 m, sienelės buvo kabančios ir vertikalios. Viršutinėje karstinės įgriuvos dalyje matėsi moreninis priemolis, o po juo – viršutinio devono Tatulos svitos uolienos. 2005 m. pradžioje abi smegduobės susijungė ir dabar sudaro vieną karstinę įgriuvą.

Nuorodos 

 Geologų duobė (aplankyk.eu)
 Biržų smegduobės 

Karstinės reljefo formos
Lietuvos karstinės įgriuvos
Biržų rajono paveldas
Staidarai

Staidarai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, prisišliejęs prie pat Lazdijų miesto.

Istorija 

2001 m. kaimas priklausė Teizų seniūnijai.

Pavadinimas 
Įvairiuose senuose dokumentuose kaimo pavadinimas rašomas gana įvairiai. Minėtoje bažnytinėje knygoje rašoma – Stoydrewnisky, 1807 m. Rytų Prūsijos žemėlapyje – Steyderiszki, 1827 m. Lenkijoje išleistame žinyne – Slownik geograficznij – Steideryszki, 1923 m. vykdytos žemės reformos planuose – Staideriai, 1923 m. gyventojų surašymo lapuose – Staidarai. Dabartiniuose dokumentuose nustatytas kaimo vardas – Staidarai.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Staidaruose 1918 m. vasario 20 d. gimė Lietuvos partizanas, literatas Benediktas Labėnas.

Nuorodos 
 Kaimo svetainė

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Žimantas Pacevičius

Žimantas Pacevičius (g. 1963 m. lapkričio 5 d. Vilniuje) – Lietuvos teisininkas, buvęs Specialiųjų tyrimų tarnybos (STT) direktorius.

Biografija 
1984 m. baigė Saratovo industrinį pedagoginį technikumą. 1984–1990 m. Vilniaus 30-osios vidurinės profesinės technikos mokyklos darbuotojas.

1990–1991 m. Vilniaus miesto vidaus reikalų skyriaus Kriminalinės paieškos poskyrio operatyvinis įgaliotinis. 1991–1993 m. Lietuvos policijos akademijos Tarnybos skyriaus kuopos vadas, Akademinio skyriaus pagrindinių studijų vadas. 1993–1995 m. VRM Policijos departamento Kriminalinės policijos Ypatingų nusikaltimų tyrimo valdybos 1-ojo skyriaus vyr. inspektorius. 1996 m. Lietuvos policijos akademijoje baigė teisės studijas, teisės magistras. 1995–1997 m. Policijos departamento Kriminalinės policijos Organizuoto nusikalstamumo tyrimo tarnybos Smurtinių nusikaltimų tyrimo skyriaus komisaras inspektorius, komisaras. 

1997–1999 m. STT prie VRM Operatyvinės veiklos skyriaus poskyrio viršininkas, Operatyvinės veiklos skyriaus viršininko pavaduotojas. 1999–2000 m. STT prie VRM viršininko pavaduotojas, 2000–2007 m. STT direktoriaus pirmasis pavaduotojas, nuo 2007 m. spalio 17 d. iki 2012 m. spalio 17 d. STT direktorius.  Nuo 2012 m. gruodžio 28 d. iki 2014 m. lapkričio 7 d. vidaus reikalų viceministras, kuruojantis viešojo saugumo politikos sritį. Nuo 2014 m. gruodžio 11 d. iki 2015 m. lapkričio 13 d. Seimo pirmininkės Loretos Graužinienės sekretoriato vadovas.  Iš pareigų atsistatydino po įtarimų dėl kelių nemokamų apsilankymų Druskininkų sveikatingu­mo ir poilsio centre „Aqua“.

Šaltiniai 

Specialiųjų tarnybų vadovai
Lietuvos vidaus reikalų viceministrai
Lietuvos policijos komisarai
Salas (upė)

Salas () – upė Rusijoje, Kalmukijoje ir Rostovo srityje; Dono kairysis intakas. Prasideda aukštumose į vakarus nuo Elistos. Aukštupyje teka į šiaurę ir vadinama Džurak Salu. Toliau pasuka į vakarus ir teka sausomis stepėmis. Vaga smarkiai vingiuoja. Žemupyje Dono magistraliniu kanalu į Salą tiekiamas vanduo iš Cimliansko tvenkinio. Upė skaidosi į protakas ir įteka į Doną netoli Semikarakorsko.

Pagrindiniai intakai: Didysis Gašunas, Mažoji Kuberlė, Didžioji Kuberlė (kairieji), Kara Salas (dešinysis).

Aukštupyje ir vidurupyje vasara išdžiūsta nuo 8 iki 200 dienų laikotarpiui. Poplūdis vyksta kovo-balandžio mėnesiais. Salo vanduo naudojamas drėkinimui.

Šaltiniai 

Rusijos upės
Antanas Žievys

Antanas Žievys ( 1886 m. vasario 11 d. Kuodžių kaime, Sintautų parapija – 1949 m. rugpjūčio 30 d. Punske, Lenkija) – lietuvių kilmės Romos katalikų kunigas Lenkijoje ir Lietuvoje, Lenkijos kariuomenės karo kapelionas.

Biografija 
Mokėsi Kudirkos Naumiesčio pradinėje mokykloje, vėliau Marijampolės gimnazijoje. 1908 m. baigė Seinų kunigų seminariją, bet dėl jauno amžiaus buvo įšventintas tik diakonu, o 1909 m. vasario 11 d. Varšuvoje – kunigu. Nuo 1909 iki 1911 m. vikaravo Ilguvoje (1909–1912 m.), Teoline (1912–1915 m.), Silvanonyse (1915–1918 m.), Račkose (1918–1919 m.). Klebonavo Kapicėje (1919–1920 m.), Osovėce (1920–1925 m.), Rydzeve (1925–1929 m.). . Susikūrus Lenkijos kariuomenei, tarnavo joje karo kapelionu, jam buvo suteiktas majoro laipsnis. Išėjęs į atsargą, persikėlė į Punską, kur nuo 1936 iki 1949 m. buvo lietuviškos Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo bažnyčios klebonu. Antrojo pasaulinio karo metais vokiečiai bažnyčią uždarė, o vėliau miestelį užėmusi Raudonoji Armija kunigą ištrėmė į Rudaminos parapiją. Pokaryje Antanui Žieviui teko atlaikyti didelį Lomžos vyskupijos kurijos spaudimą panaikinti Punsko bažnyčioje lietuviškas pamaldas.

Jaunystėje buvo aktyvus laikraščio „Šaltinis“ bendradarbis ir rėmėjas.

Išnašos 

Lenkijos dvasininkai
Lenkijos lietuvių bendruomenės veikėjai
Lietuvos kunigai
Rusijos Federacijos Federalinės saugumo tarnybos Operatyvinės informacijos ir tarptautinių ryšių tarnyba

Rusijos Federacijos FSB Operatyvinės informacijos ir tarptautinių ryšių tarnyba (Служба оперативной информации и международных связей) – buvusi Strateginio planavimo, prognozių ir analizės tarnyba (Служба анализа, прогноза и стратегического планирования). Ši tarnyba dar vadinama „Penktąja tarnyba“. Tarnyba atlieka pagrindines FSB analitines funkcijas. Ji atlieka tiek operatyvinės, tiek viešos informacijos analizę. Šios informacijos pagrindu rengiami strateginiai FSB veiklos planai, bei teikiamos analitinės pažymos FSB tarnybos ir Rusijos valstybės vadovybei. Šios tarnybos Operatyvinės informacijos departamentas vykdo ir koordinuoja FSB žvalgybinę veiklą regioniniuose padaliniuose. Tarnyba taip pat atlieka tarptautinio bendradarbiavimo funkcijas.

Vadovai 
 Oleg Michailovič Osobenkov (Олег Михайлович Особенков) – paskirtas 1997.
 Sergej Ivanov (Сергей Иванов) – paskirtas 1998 rugpjūtį.
 Viktor Ivanovič Komogorov (Виктор Иванович Комогоров) – paskirtas 1999.

Struktūra 
 Operatyvinės informacijos departamentas (Департамент оперативной информации; ДОИ) – iki 2004 metų FSB reformos vadinosi Operatyvinės informacijos koordinavimo valdyba (Управление координации оперативной информации; УКОИ).
 Analitinė valdyba (Aналитическое управление; ИАУ).
 Strateginio planavimo valdyba (Управление стратегического планирования).
 Atviros informacijos skyrius (Отдел открытой информации).
 Tarptautinio bendradarbiavimo valdyba (Управление международного сотруничества).
 Operatyvinio informavimo grupė (Группа оперативного информирования; ГОИ) – grupė rengia pažymas RF prezidentui.

Šaltiniai 
 Daugiau apie tarnybą  
 Operatyvinės informacijos departamentas 

FSB
Rusijos specialiosios tarnybos
2009 m. Europos moterų krepšinio čempionatas

2009 m. Europos moterų krepšinio čempionatas 2009 m. birželio 7-20 d. vyko Latvijoje.

Arenos 

Čempionatas vyko trijuose miestuose: Valmieroje, Liepojoje ir Rygoje

Dalyviai 

  Latvija - šeimininkė.
  Rusija - pateko į Europos moterų krepšinio čempionato 2007 geriausiųjų penketuką. 
  Ispanija - pateko į Europos moterų krepšinio čempionato 2007 geriausiųjų penketuką.
  Baltarusija - pateko į Europos moterų krepšinio čempionato 2007 geriausiųjų penketuką.
  Čekija - pateko į Europos moterų krepšinio čempionato 2007 geriausiųjų penketuką.
  Lietuva - įveikė Europos moterų krepšinio čempionato kvalifikacijos turnyrą.
  Izraelis - įveikė Europos moterų krepšinio čempionato kvalifikacijos turnyrą.
  Turkija - įveikė Europos moterų krepšinio čempionato kvalifikacijos turnyrą.
  Lenkija - įveikė Europos moterų krepšinio čempionato kvalifikacijos turnyrą.
  Prancūzija - įveikė Europos moterų krepšinio čempionato kvalifikacijos turnyrą.
  Slovakija - įveikė Europos moterų krepšinio čempionato kvalifikacijos turnyrą.
  Graikija - įveikė Europos moterų krepšinio čempionato kvalifikacijos turnyrą.
  Serbija - įveikė Europos moterų krepšinio čempionato kvalifikacijos turnyrą.
  Vengrija - įveikė Europos moterų krepšinio čempionato kvalifikacijos turnyrą.
  Ukraina - įveikė Europos moterų krepšinio čempionato kvalifikacijos turnyrą.
  Italija - įveikė Europos moterų krepšinio čempionato kvalifikacijos turnyrą.

Turnyras

Grupės

Grupė A

Grupė B

Grupė C

Grupė D

Atranka (grupė E)

Atranka (grupė F)

Atkrintamos varžybos

Ketvirtfinaliai

Pusfinaliai

Dėl trečios vietos

Finalas

Vietos 

|-style="background-color:gold;" |LIETUVA
! 
| 
|-style="background-color:silver;" |
! 
| 
|-bgcolor=cd853f |
! 
| 
|-style="background-color:lightblue;" |
! 4
| 
|-style="background-color:lightblue;" |
! 5
| 
|-style="background-color:lightblue;" |
! 6
| 
|-style="background-color:lightblue;" |
! 7
| 
|-style="background-color:lightblue;" |
! 8
| 
|-style="background-color:lightgreen;" |
! 9-12
| 
|-style="background-color:lightgreen;" |
! 
| 
|-style="background-color:lightgreen;" |
! 
| 
|-style="background-color:lightgreen;" |
! 
| 
|-style="background-color:pink;" |
! 13-16
| 
|-style="background-color:pink;" |
! 
| 
|-style="background-color:pink;" |
! 
| 
|-style="background-color:pink;" |
! 
| 
|}

Taip pat skaitykite 

Eurobasket 2009

Europos moterų krepšinio čempionatai
2009 sporte
Banfšyras

Benfširas yra tradicinis regionas šiaurės Škotijoje, tarp 1890 ir 1975 m. – grafystė. 1612 km² ploto. Administracinis centras – Benfas. Kalnuota (Grampiano kalnai), aukščiausia viršūnė Ben Muichdhui (1309 m). Svarbiausios upės: Spėjus, Eivonas ir Deveronas.

Škotijos sritys
FK Sevojno

Sevoino FK – buvęs Serbijos futbolo klubas iš Sevoino.

Istorija 

Įkurtas 1950 m. Kitados rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.

Prijungtas prie Sloboda Uzice klubo 2010 m.

Pasiekimai

UEFA varžybos

Nuorodos 
 SOCCERWAY

Sevojno
Novakas Džokovičius

Novakas Džokovičius (, g. 1987 m. gegužės 22 d.) – Serbijos tenisininkas, šiuo metu „Teniso profesionalų asociacijos“ (ATP) vyrų vienetų reitinge užimantis 1-ąją vietą. Jis yra laikomas vienu geriausių tenisininkų istorijoje. Jį treniruoja buvęs Slovakijos tenisininkas Marián Vajda.  

Su 20 didžiojo kirčio turnyrų titulų, jis užima 1-ąją vietą kartu su Rafaeliu Nadaliu ir  Rodžeriu Federeriu tarp daugiausiai jų pelniusių tenisininkų. Iš viso rekordiškai 330 savaites buvo 1-oje ATP reitingo vietoje ir šešis kartus užėmė ATP metų pabaigos 1-ąją vietą (kartu su Pete Samprasu). Džokovičius iškovojo devynis „Australian Open“, šešis „Vimbldono“, tris „US Open“ ir du „French Open“ titulą.  2016 m. jis tapo aštuntuoju tenisininku istorijoje, iškovojusiu karjeros didįjį kirtį, o laimėjęs 2016 m. „French Open“ tapo trečiuoju visų keturių pagrindinių titulų savininku vienu metu ir pirmasis tai padaręs ant skirtingų dangų.

Didžiojo kirčio turnyrų finalai: 30 (20-10) 

Pagrindinis straipsnis: Novak Djokovic career statistics

Šaltiniai

Nuorodos 

 Oficialus Novakas Džokovičius tinklalapis

Serbijos tenisininkai
Serbijos olimpiečiai
Meištų kapinės

Meištų kapinės – Šakių rajone, Kudirkos Naumiestyje, P. Mašioto g. esančios civilinės kapinės. Ši miestelio dalis ribojasi su Meištų kaimu. Kapinėse ilsisi šiam kraštui ir visai Lietuvai reikšmingų žmonių palaikai. 

Kapinėse stovi parapijos katalikų koplyčia ir koplyčia–mauzoliejus.

Įžymūs palaidoti žmonės 

 Juozas Bagdonas (1866–1956) – knygnešys.
 Vincas Kudirka. Naumiestyje gyveno 1895-1899 m. Nors ir sunkiai sirgdamas, redagavo „Varpą“, parašė satyrų, eilėraščių. 1898 m. – „Tautišką giesmę“. Mirė 1899 m. lapkričio 16 d. 1902 m. draugų rūpesčiu ant jo kapo iškilo paminklas, vaizduojantis nulaužto ąžuolo kamieną. Jame buvo vardas, pavardė, gyvenimo datos ir „Tautiškos giesmės“ paskutinis ketureilis. 1903 m. Naumiesčio policijos vadas šiuos žodžius įsakė iškapoti. 1990 m. jie atkurti granito plokštėje.

 Petronėlė Orintaitė-Janutienė. Gimė 1905 m. Liepalotuose. Baigusi Keturnaujienos pradžios mokyklą, mokėsi Naujamiestyje. Baigusi Kauno universitetą, mokytojavo. Išleido eilėraščių knygas „Vingių vingiai“ (1930), „Dirvonų dukterims“ (1939), romanus „Paslėpta žaizda“ (1934), „Duobiškės inteligentai“ (1937). 1944 m. pasitraukė į Vakarus, vėliau išvyko į JAV. Ten parašė ir išleido apsakymų, apybraižų, atsiminimų knygų, rašė vaikams ir jaunimui. Mirė 1999 m., o 2000 m. karstas su palaikais pervežtas į Kudirkos Naumiestį. Po metų pastatytas paminklas, kuriame iškalti poetės žodžiai.

 Justinas Zubrickas. Gimė 1868 m. Turčinuose. Peterburgo universitete baigė teisę. Tarnavo bankuose, buvo Lietuvos valstybės kontrolierius. Turčiniškio slapyvardžiu skelbė eilėraščius. Mirė Klaipėdoje 1925 m.

Nuorodos 

 Architektūros objektai. Vinco Kudirkos kapas 

Lietuvos kapinės
Kudirkos Naumiestis
Alfa skilimas

Alfa skilimas (arba alfa irimas) – radioaktyvaus skilimo tipas, kurio metu atomo branduolys išspinduliuoja alfa dalelę (identišką helio branduoliui), susidedančią iš dviejų protonų ir dviejų neutronų. Visos šios dalelės skrieja palyginus gana vienodu maždaug 15000 km/s greičiu, atitinkančiu apie 5 MeV kinetinę energija (5% šviesos greičio vakuume). Dėl sąlyginai didelės masės, +2 krūvio ir sąlyginai mažo greičio, alfa dalelės su didele tikimybe sąveikauja su kitais atomais ir praranda energiją, todėl net ir ore tenuskrieja kelis centimetrus.

Skilimo metu skylančio elemento atominis skaičius sumažėja dviem, o masės skaičius – 4, ir pastarasis virsta kitu cheminiu elementu. Pusėjimo trukmė t½ būna įvairi.
Alfa prigimtį 1928 m. išaiškino Georgijus Gamovas.

Alfa skilimo pavyzdžiai 

, t½ = 4,468 x 109 metų.

, t½ = 1,405 x 1010 metų.

, t½ = 24110 metų.

Čia  yra alfa dalelė ().

Didžioji dalis (apie 99 %) Žemėje sukuriamo helio yra požeminių mineralų telkinių, prisotintų urano ir torio, alfa skilimo rezultatas.

Taip pat skaitykite 

 Alfa dalelė
 Beta skilimas
 Jonizuojančioji spinduliuotė

Šaltiniai 

Radioaktyvumas
Cgačas Nekas

Cgačas Nekas – miestas pietų Lesote, esantis 2 kilometrai iki PAR sienos. Cgačas Nekas – Cgačas Neko rajono centras. Gyventojų – 8000 (2004). Mieste veikia vienintelė ligoninė rajone.

Klimatas 
Per metus mieste iškrenta 900 mm kritulių (daugiausiai iš visų Lesoto miestų). Mieste dažnas rūkas. Vidutinė vasaros temperatūra yra 17 °C.

Lesoto miestai
Gegužvabaliai

Gegužvabaliai (Meloe) – skaudvabalių (Meloidae) vabalų gentis. 

Lietuvoje žinomos 4 rūšys:
 Paprastasis gegužvabalis (Meloe proscarabaeus)
 Violetinis gegužvabalis (Meloe violaceus)
 Meloe brevicollis
 Meloe variegatus

Taip pat skaitykite 
 Skaudvabaliai

Nuorodos 
 Lietuvos Entomologų Draugija. 2009 metų vabzdys - gegužvabalis (Meloe)
 2009 metų vabzdys - gegužvabalis. Delfi video
 Kauno diena. Metų vabzdys – gegužvabalis

Galerija 

Vabalai
Skaudvabaliai
Supinatorius

Supinatorius ( – atlošiu, atverčiu atgal) – ortopedinis įdėklas (vidpadis), dedamas į paprastą ar ortopedinę avalynę. 

Naudojamas norint laikyti susilpnėjusį pėdos skliautą. Supinatorius padeda šalinti plokščiapėdystę, naudojamas norint išvengti jos po pėdos traumų. Esant išilginei plokščiapėdystei pakelia išilginį pėdos skliautą ir kulną, skersinei – skersinį. Gaminamas iš plastiko, odos, kamščio arba metalo.

Ortopedija
Lučizmas

Lučizmas, rajonizmas (, районизм) – originali ir įdomi, neilgai gyvavusi abstraktaus meno kryptis, kurios pradininkai yra rusų kilmės menininkai. Lučizmo pradžia siejama su dailininkais dizaineriais Michailu Larionovu ir Natalija Gončiarova. 1913 m. kovo mėnesį Maskvoje surengtoje parodoje pavadinimu „Taikinys“ buvo eksponuojami lučistų darbai, sukurti nuo 1911 m. 1913 m. balandį pasirodė lučistų manifestas: „Mes skelbiame mūsų dienų talentą turėti: kelnes, švarkus, renginius, tramvajus, autobusus, lėktuvus, geležinkelius, didingus laivus – kaip nuostabu…“.
 
Pasak M. Larionovo lučistų paveikslai vaizduoja ne pačius objektus, o nuo jų atsišviečiančių spindulių sankirtą. Kadangi spinduliai perteikiami dažais, lučizmas logiškai tampa „nuo realios formos nepriklausomu tapymo stiliumi“, kuriuo kuriama vadinamasis „ketvirtasis matavimas“. Dinamiškos linijos naudojimu siekiant pavaizduoti judesį, iškalbingu manifestu ir aistra techninei estetikai lučistai artimi italų futuristams.

Parodos ir kūryba 
Apie M. Larionovo ir N. Gončiarovos neoprimityvistinę ir lučistinę kūrybą, pasirodžiusią parodose, buvo plačiai diskutuojama žurnalų puslapiuose, ir ji greitai tapo žinoma ne tik Rusijoje, bet ir Europoje. 1912-1914 m. jų darbai buvo eksponuojami Londone, Berlyne, Romoje, Miunchene ir Paryžiuje. O didžiulė, daugiau nei 700 darbų autorinė N. Gončiarovos paroda, 1913 m. surengta Maskvoje, sulaukė plataus tarptautinio susidomėjimo. Prancūzų poetas bei kritikas Guillaume‘as Apollinaire‘as labai aukštai įvertino jų kūrybą, o rusų poetė Marina Cvetajeva N. Gončiarovos kūrybą apibūdino kaip „Vakarų ir Rytų, praeities ir ateities, žmonijos ir individo, darbo ir talento sankirtos tašką“.

Reikšmė 
Prieš 1917 m. Rusijos revoliuciją M. Larianovas ir N. Gončarova jau gyveno Paryžiuje ir lučizmą iškeitė į jiems artimesnį „primityvųjį“ stilių. Jų dėmesį patraukė šokiams skirtų kostiumų ir dekoracijų modeliavimas. Nors ir neilgai gyvavusi, lučistų kūryba bei teorija turėjo didelės įtakos kitai Rusijos avagardistų kartai, ypač K. Malevičiui ir suprematistams, ir apskritai abstrakčiojo meno raidai.

Modernizmas