joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Misisipė (upė)

Misisipė (; vietinių indėnų kalba – „didžioji upė“) – didžiausia Šiaurės Amerikos ir viena didžiausių pasaulio upių. Ilgis 3950 km, o nuo Misurio ištakų – 6420 km. Prasideda nedideliame ežerėlyje Minesotoje. Kerta JAV iš šiaurės į pietus. Teka Centrinėmis lygumomis ir Meksikos įlankos žemuma. Įteka į Atlanto vandenyno Meksikos įlanką; suformuoja deltą (plotas 32 tūkst. km²) Luizianoje. Žemupyje apsaugai nuo potvynių upės krantai sutvirtinti dambomis.

Didžiausi intakai:
 dešinieji: Minesota, De Moinas, Misūris, Arkanzasas, Raudonoji upė;
 kairieji: Viskonsinas, Ilinojus, Ohajas.

Baseino plotas – 3268 tūkst. km² (40 % JAV teritorijos, neskaitant Aliaskos). Baseinas nusidriekęs tarp Uolinių ir Apalačų kalnų. Pavasario potvyniai ir audringi vasaros poplūdžiai sukelia katastrofinius užtvindymus. Aukštupyje žiemą užšąla. Vidutinis debitas 19 tūkst. m³/s (didžiausias – 50-80 tūkst. m³/s, minimalus – 3-5 tūkst. m³/s). Per metus Misisipė nuneša 360 mln. tonų nešmenų.

Upės vanduo smarkiai užterštas pramoniniais teršalais. Laivybiniais kanalais Misisipės baseinas sujungtas su Didžiaisiais ežerais. Upinė laivyba vykdoma nuo Sent Polio (3000 km nuo žiočių), jūrinė – nuo Baton Ružo. Misisipės sistemos laivybinių kelių ilgis – apie 25 tūkst. km. Upės potencinė energija – 27,5 GW. Svarbiausia hidroelektrinė pastatyta ties Kiokako miestu. Svarbiausi pakrančių miestai ir uostai: Mineapolis, Sent Polas, Davenportas, Sent Luisas, Memfis, Baton Ružas, Naujasis Orleanas.

Šaltiniai 

JAV upės
Dziangsu

Dziangsu () – provincija rytinėje Kinijos dalyje. Plotas – 102 600 km², 76,7 mln. gyventojų (2009). Sostinė – Nankinas.

Administracinis suskirstymas 
Dziangsu provincija padalinta į 13 prefektūrų lygmens administracinių vienetų (prefektūrų lygmens miestų):

 Nankinas (Nandzingas) (南京市 Nánjīng Shì)
 Siudžou (徐州市 Xúzhōu Shì)
 Lianjungangas (连云港市 Liányúngǎng Shì)
 Sučianas (宿迁市 Sùqiān Shì)
 Huai-anas (淮安市 Huái'ān Shì)
 Jančengas (盐城市 Yánchéng Shì)
 Jangdžou (扬州市 Yángzhōu Shì)
 Taidžou (泰州市 Tàizhōu Shì)
 Nantongas (南通市 Nántōng Shì)
 Džendziangas (镇江市 Zhènjiāng Shì)
 Čangdžou (常州市 Chángzhōu Shì)
 Usis (无锡市 Wúxī Shì)
 Sudžou (苏州市 Sūzhōu Shì)

Šie vienetai dalijami į 106 apskričių lygmens vienetus (54 rajonus, 27 apskričių lygmens miestus, 25 apskritis). Šie – į 1488 savivaldybių lygmens vienetus (1078 miestus, 122 savivaldybes, 1 etninę savivaldybę ir 287 porajonius).

Geografija 
Dziansu – labai lygi, neaukštai virš jūros lygio esanti provincija. Lygumos užima 68 % teritorijos, 18 % – vanduo. Visoje Dziansu gerai išplėtota irigacinė sistema. Sudžou miestas dėl gausybės kanalų vadinamas „Rytų Venecija“. Kiaurai Dziansu eina Didysis Kinijos kanalas. Upė Jangdzė kerta provinciją pietuose ir įteka į Rytų Kinijos jūrą. Aukščiausias provincijos taškas – Juntai (Yuntai) kalnas (625 m). Didžiausias ežeras – Taihu.

Dziansu keturi metų laikai ryškūs. Sausį vidutinė temperatūra -2–4 °C, liepą 26–30 °C. Pavasarį ir vasarą gausūs lietūs, vasaros pabaigoje ir rudens pradžioje pasitaiko taifūnų. Per metus kritulių iškrinta vidutiniškai 800–1200 mm (daugiausia vasarą).

Kultūra 
Dziansu kultūros įvairovė didelė. Šiaurinės teritorijos artimesnės Šandongui ir Henanui, pietinės – Džedziangui ir Šanchajui.

Dziansu kalbama dviejų pagrindinių kinų kalbos grupių – mandarinų ir u (wu) – atmainomis. Mandarinų dialektais kalbama didžiojoje dalyje šiaurinės ir centrinėje Dziansu, taip pat kai kur pietuose (pavyzdžiui, provincijos sostinėje Nankine). U dialektai vyrauja pietinėje Dziangsu dalyje (Sudžou, Usi, Čangdžou).

Vietinė kinų operos atmaina vadinama Kunčiu (Kunqu), taip pat yra atmainos Sidziu (Xiju), Huaidziu (Huaiju). Taip pat populiarus istorijų sekimas pritariant muzika, vadinamas Pingtan. Skiriamos trys Pingtan rušys: Suzhou Pingtan, Yangzhou Pingtan ir Nanjing Pingtan.

Sudžou garsina vietinis šilkas, siuviniai, jazminaičių arbata, akmeniniai tiltai, pagodos, klasikiniai sodai. Isingas žymus arbatos indais, Jangdžou – lako ir jaspio dirbiniais, Usi – persikais.

Nankinas buvo kelių Kinijos dinastijų sostinė. Čia yra įvairių istorinių vietų: Sun Jatseno mauzoliejus, Ming laikų miesto siena ir vartai, Siuan-u ežeras, Dziming šventykla, Nankino Konfucijaus šventykla ir kt.

Nuorodos 
 Žemėlapis 

Kinijos provincijos
Shelbourne FC

Shelbourne FC – Airijos futbolo klubas iš Dublino.

Istorija 
Klubas įkurtas 1895 m. Daugkartiniai šalies čempionai ir taurės laimėtojai. 

2006 m. laimėjo Airijos čempionatą, tačiau dėl finansinių problemų buvo perkelta į žemesnį Airijos lygos divizioną.

Pastaraisiais metais buvo iškritę į Pirmą divizioną, kurį 2019 m. laimėjo ir gavo teisę žaisti Premjer divizione.

Pasiekimai

Sezonai 

|}
 Pastaba: 0.Q - prelimanarusis etapas
 Šaltiniai:

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetatinė
 SOCCERWAY
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)
 RSSSF duomenų bazė (Klubų įkūrimo datos)

Shelbourne
GNK Dinamo Zagreb

Zagrebo „Dinamo“ – Kroatijos futbolo klubas iš Zagrebo.

Istorija 
Įkurtas 1945 m. birželio 9 d. po Jugoslavijos komunistų partijos atliktos sporto reformos, kai ankstesni klubai buvo likviduoti. Į jį pateko geriausi Gradanski Zagreb ir HASK Zagreb klubų žaidėjai. Klube dirbo „Građanski“ treneris Marton Bukovi, pagrindinėje sudėtyje žaidė „Građanski“ žaidėjai: Ratko Kacian, Željko Čajkovski, Svetozar Peričić ir Dragutin Lojen. „Dinamo“ taip pat perėmė ir „Građanski“ klubo spalvas, o nuo 1969 m. klubo emblema tampa labai panaši į „Građanski“ klubo emblemą.

{{fkp|1945|Dinamo Zagreb|1991|HAŠK-Građanski Zagreb (nuo vasaros)|1993|Croatia Zagreb|2000|Dinamo Zagreb}}

 Sezonai 

|}

 Pasiekimai 

 Balkanų taurės laimėtojas (1977 m.)

 Sudėtis 
Atnaujinta: 2022 m. liepos 10 d.''

Žymūs žaidėjai

Kroatai 

 August Lešnik
 Ico Hitrec
 Ratko Kacian
 Franjo Glaser
 Franjo Wölfl
 Ivica Horvat
 Željko Čajkovski
 Aleksandar Benko
 Drago Vabec
 Slaven Zambata
 Rudolf Belin
 Stjepan Lamza
 Dražan Jerković
 Mladen Ramljak
 Krasnodar Rora
 Snješko Cerin
 Marijan Vlak
 Marko Mlinarić
 Stjepan Deverić
 Borislav Cvetković
 Zvjezdan Cvetković
 Velimir Zajec
 Srećko Bogdan
 Zlatko Kranjčar
 Goran Vlaović
 Davor Šuker
 Zvonimir Boban
 Dražen Ladić
 Igor Cvitanović
 Mario Stanić
 Zvonimir Soldo
 Dario Šimić
 Robert Prosinečki
 Ardian Kozniku 
</div>

Užsieniečiai 
  Željko Adžić
  Mark Viduka
  Branko Strupar
  Jens Nowotny

Garsiausi treneriai 
  Artur Gaskel
  Márton Bukovi
  Milan Antolković
  Branko Zebec
  Vlatko Marković
  Miroslav Blažević
  Otto Barić
  Velimir Zajec
  Zlatko Kranjčar
  Josip Kuže
  Marijan Vlak
  Osvaldo Ardiles

Lietuviai 
 Gražvydas Mikulėnas, puolėjas 1999–2000

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 Facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 Globalsportsarchive

Kroatijos futbolo klubai
Zagrebas
Portadown FC

Portadauno FC – Šiaurės Airijos futbolo klubas iš Portadauno.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1924 m.

Apranga 
Sportinių aprangų gamos pokyčiai – 1) namuose, 2) svetur

Emblema

Pasiekimai

Sezonai

Šiaurės Airijos pirmenybėse 

|}
Šaltiniai:

Žymūs žaidėjai 
 Mickey Keenan
 Vinny Arkins
 Gary Hamilton
 Ryan Harpur

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt

Portadown
Airijos Nacionalinė lyga

Airijos futbolo asociacijos Nacionalinė lyga (FAI Nacionalinė lyga; iki 2007 m. Airijos futbolo lyga), () – aukščiausioji Airijos futbolo lyga, sudaryta iš dviejų divizionų. Premier divizione, dar vadinamu SSE Airtricity lygos Premier divizionu nuo 2018 metų sezono žaidžia 10 klubų – 9 iš Airijos Respublikos bei 1 iš Šiaurės Airijos.

Istorija 
Airijos futbolo lyga įkurta 1922 metais. Tuomet žaidė 8 klubai, o per 40 metų klubų skaičius išaugo iki 22. 

1985 m. pakeista lygos struktūra, lyga padalinta į du divizionus – aukštesnį Premier ir žemesnį pirmąjį. 

Iki 2003 m. pirmenybės vykdavo rudens-pavasario sistema, po to pereita prie pavasario-rudens sezono. 

2006 m. futbolo lyga susijungė su Airijos futbolo asociacija ir persivadino į FAI Nacionalinę lygą. 

Lygoje žaidė 12 klubų, o 2018 m. klubų skaičius buvo sumažintas iki 10.

Komandos 
2022 m. Premjer diviziono ekipos

Pastaba. (N) – Premjer diviziono naujokai;

Prizininkai

Taip pat skaitykite

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė

Nacionalinė lyga
UEFA šalių pirmenybės
Prva HNL

Prva HNL (Prva hrvatska nogometna liga) – aukščiausioji Kroatijos futbolo lyga, įkurta [[1991 m.[[ Ilgą laiką vadinta Pirma lyga, tačiau po lygų reorganizacijos, nuo 2022–2023 m. vadinta SuperSport lyga. 

Lygoje žaidžia 12 stipriausių Kroatijos futbolo komandų. Sezonas prasideda liepos-rugpjūčio mėnesiais, kovo mėnesį komandos pagal rezultatus suskirstomos į dvi atskirai besivaržančias grupes po 6 komandas – stipriųjų grupę ir silpnųjų grupę. Paskutinę vietą užėmusi komanda iškrenta į Antrą lygą. 

Lygos laimėtojai patenka į UEFA Čempionų lygos atranką, o antrąją vietą užėmusi komanda – į UEFA taurės varžybas.

Komandos 
 2021–2022 m. sezono dalyviai 
 Gorica  Koprivnicos „Slaven“  Osijek  Pulos „Istra 1961“   Rijeka  Splito „Hajduk“  Zagrebo „Dinamo“  Zagrebo „Lokomotiva“  HNK Šibenik  NK Hrvatski Dragovoljac

Prizininkai

Taip pat skaitykite

Nuorodos 
 Lygos svetainė
 RSSSF: čempionai
 RSSSF: lentelės
 Foot.dk archyvas
 Soccerway
 The-sports.org

Kroatijos futbolo varžybos
UEFA šalių pirmenybės
Džedziangas

Džedziangas () – provincija rytų Kinijoje. Plotas – 101 tūkst. km², 51,2 mln. gyventojų (2009). Sostinė – Hangdžou.

Administracinis suskirstymas 
Džedziangas padalytas į 11 prefektūrų lygmens miestų:

 Hangdžou (杭州市 Hángzhōu Shì)
 Hudžou (湖州市 Húzhōu Shì)
 Dziasingas (嘉兴市 Jiāxīng Shì)
 Džoušanas (舟山市 Zhōushān Shì)
 Ningbo (宁波市 Níngbō Shì)
 Šaosingas (绍兴市 Shàoxīng Shì)
 Čiudžou (衢州市 Qúzhōu Shì)
 Dzinhua (金华市 Jīnhuá Shì)
 Taidžou (台州市 Tāizhōu Shì)
 Vendžou (温州市 Wēnzhōu Shì)
 Lišui (丽水市 Líshuǐ Shì)

Geografija 
Džedziangas ribojasi su Dziangsu provincija ir Šanchajaus miesto teritorija šiaurėje, Anhujaus provincija šiaurės vakaruose, Dziangsi vakaruose ir Fudzianu pietuose. Rytuose provincijos krantus skalauja Rytų Kinijos jūra.

Apie 70 % teritorijos užima kalvos. Aukščiausias taškas – Huangjadzianas (Huangyajian, 1921 m). Aplink Hangdžou, Dziasingo, Hudžou miestus – lygumos. Šiaurėje yra Didžiojo Kinijos kanalo atkarpa. Didžiausios upės – Čiantangas (Qiantang) ir Oudziangas (Oujiang). Garsus Hangdžou Vakarinis ežeras (Sihu).

Palei krantą rikiuojasi daugiau nei trys tūkstančiai salų. Didžiausia jų – Džoušanas (trečia pagal dydį Kinijoje).

Klimatas drėgnas subtropinis, ryškūs keturi metų laikai. Vidutinė metinė temperatūra nuo 15 iki 19 °C, krituliai – 1000–1900 mm. Daugiausia lyja vasaros pradžioje, o pabaigoje Džedziange būna taifūnų.

Ekonomika 
Provincija tradiciškai žinoma kaip „žuvies ir ryžių“ kraštas. Džedziangas yra Kinijos žuvininkystės centras, o svarbiausi provincijos maistiniai augalai – ryžiai ir miežiai.

Džedziangas pirmauja tarp Kinijos provincijų arbatos gamyba. Kiti svarbūs produktai – medvilnė ir šilkas.

Kinijos provincijos
Kinų virtuvė

Kinų virtuve apibendrintai vadinamos Kinijoje esančios Tolimųjų Rytų virtuvės, išskiriant jas nuo japoniškos, korėjietiškos ir vietnamietiškos. Iš tiesų tai yra keletas savarankiškų virtuvinių tradicijų, kurios su kitomis Rytų Azijos virtuvėmis dalijasi daug bendrų produktų, prieskonių, taip pat filosofija ir maisto apdorojimo metodais, tačiau turi ir savo specifinių bruožų.

Paprastai pasaulio restoranuose dažniausiai yra paplitusi Kantono virtuvė, todėl daugumai pasakymas „kinų virtuvė“ asocijuojasi būtent su ja.

Kinijos virtuvių klasifikacija 
Paprastai kinų virtuvė yra skirstoma į keturias arba aštuonias didžiąsias tradicijas:

Keturios didžiosios virtuvės:
 Pekino virtuvė (Lucai) – paplitusi Šiaurės Kinijoje
 Šanchajaus virtuvė (Huayangcai) – paplitusi Huanghe upės baseine.
 Sičuano virtuvė (Chuancai) – paplitusi Vakarų Kinijoje (Sičuano ir Hunano provincijose)
 Kantono virtuvė (Yuecai)) – paplitusi Pietų Kinijoje

Aštuonios mažosios virtuvės:
 Shandong virtuvė (Lucai) – sutampa su Pekino virtuve iš keturių didžiųjų virtuvių
 Jiangsu virtuvė (Sucai) – viena Šanchajaus virtuvės atmainų, paplitusi Jiangsu provincijoje.
 Anhui virtuvė (Huicai) – viena Šanchajaus virtuvės atmainų, paplitusi Anhui provincijoje.
 Zhejiang virtuvė (Zhecai) – viena Šanchajaus virtuvės atmainų, paplitusi Zhejiang provincijoje.
 Kantono virtuvė (Yuecai) – šiuo atveju apima tik Guangdong provinciją.
 Fujian virtuvė (Mincai) – paplitusi Fujian provincijoje.
 Sičuano virtuvė (Chuancai) – šiuo atveju apima tik Sičuano provinciją.
 Hunan virtuvė (Xiangcai) – viena Sičuano virtuvės atmainų, paplitusi Hunan provincijoje.

Tautinės Kinijos virtuvės 
Be šių virtuvių Kinijoje dar yra žinomos kai kurios tautinės, specifinės virtuvės, kurios į tradicinę klasifikaciją neįeina. Tarp jų yra:
 Hakka virtuvė – hakka tautos virtuvė, viena Kantono virtuvės atmainų.
 Chiuchou virtuvė – viena Kantono virtuvės atmainų aplink Chaozhou miestą.
 Junanio virtuvė – Junanio provincijos virtuvė, stipriai įtakota vietinių tautų. Jai būdingas aštrus maistas ir gausus grybų vartojimas.
 Makao virtuvė, paplitusi Makao mieste, kiniškų ir portugališkų tradicijų mišinys.
 Shanxi virtuvė (Qincai) įtakota uigūrų ir kitų musulmoniškų tautų virtuvių.
 Mandžiūrų virtuvė – šiaurės Rytų Kinijoje paplitusi tradicija, įtakota vietinių mandžiūrų, korėjiečių, japonų, rusų tradicijų.
 Musulmoniška kinų virtuvė (Qingzhencai) – paplitusi tarp kinų musulmonų, ypač hui, gyvenančių Vakarų Kinijoje.
 Honkongo virtuvė – pasižymi įvairių kiniškų ir vakarietiškų virtuvių mišiniu.

 
Nacionalinės virtuvės
Rudaminos Švč. Mergelės Marijos, Gerosios Patarėjos, bažnyčia

Rudaminos Švč. Mergelės Marijos, Gerosios Patarėjos, bažnyčia – bažnyčia, stovinti Rudaminos kaime, 12 km į pietus nuo Vilniaus. Istoristinė, turi neogotikos ir neoklasicizmo bruožų. Pamaldos - lenkų ir lietuvių kalbomis.

Parapijoje veikia Juodšilių Palaimintojo Mykolo Sopočkos bažnyčia, Skaidiškių Dievo Gailestingumo apaštalės Šv. Faustinos koplyčia.

Istorija 

Iki 1500 m. Rudaminoje įkurta parapija, pastatyta bažnyčia. 1525 m. jos rektoriumi buvo Jonas Domanovskis, vėliau Žemaičių vyskupas. 1528 m. Rudaminos bažnyčia prijungta prie Vilniaus Šv. Jono bažnyčios. Jos klebonas Juozapas Marševskis 1730 m. Rudaminoje vietoj senosios bažnyčios pastatė naują. 1781 m. minima parapinė mokykla. Mykolas Tiškevičius 1832 m. bažnyčią suremontavo. Apie 1835 m. Rudaminos apylinkėse apgyvendintos kelios stačiatikių šeimos. 1866 m. 603 katalikai užrašyti stačiatikiais, bažnyčia paversta Viešpaties Atsivertimo stačiatikių cerkve. 1876 m. pastatyta nauja mūrinė cerkvė.

1907–1909 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. 1921 m. atkurta parapija.

Architektūra 

Bažnyčia istoristinė, turi neogotikos ir neoklasicizmo bruožų, kryžminio plano, su 2 nevienodo aukščio bokštais, žemesne ir siauresne trisiene apside. Vidus 3 navų, atskirtų kolonomis. Yra 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Galerija

Nuorodos 

 Rudaminos Švč. Mergelės Marijos, Gerosios Patarėjos, parapija 
 Rudaminos Švč. M. Marijos, Gerosios Patarėjos bažnyčia

Rudamina (Vilnius)
Vilniaus rajono bažnyčios
Rudaminos Švč. Trejybės bažnyčia

Rudaminos Švč. Trejybės bažnyčia – bažnyčia, stovinti Rudaminos miestelyje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Lazdijų, prie kelio . Pastatyta po 1757 m. Ankstyvojo baroko stiliaus.

Istorija 

Grigalius Masalskis ir Marija Masalskienė netoli Rudaminos dvaro 1592 m. pastatė bažnyčią ir dovanojo jai Beviršių kaimą. 1674 m. minima apleista mūrinė bažnyčia. Rudaminos dvaro savininkas Mikalojus Turčinavičius Sušickis pradėjo statyti dabartinę mūrinę bažnyčią. 1757 m. pradėtos gaminti čerpės stogui uždengti, ieškomas architektas bokšto projektui parengti. 1777 m. minima parapinė mokykla. 1797 m. bažnyčia perstatyta.

1803 m. į Rudaminą paskirtas klebonas Augustinas Polikarpas Marcejevskis (1761–1827 m.), vėliau Seinų pavyskupis, jis konsekravo bažnyčią; palaidotas Rudaminoje), rengė jaunuolius į kunigų seminariją. Vikaras Jurgis Dailidė (1838–1864 m.) bažnyčioje perskaitė 1863 m. sukilėlių manifestą, todėl areštuotas ir nuteistas mirti (1864 m. balandžio 1 d. sušaudytas).

1906 m. įsikūrė „Žiburio“ draugijos skyrius (pirmininkas kunigas P. Andriulis). 1907 m. įsteigta biblioteka – skaitykla. Klebonas Jonas Giedraitis (mirė 1910 m.) pastatė mūrinę kleboniją. Klebono Jurgio Zieniaus rūpesčiu bažnyčia 1913 m. padidinta. 1985 m. pradžioje paskirtas klebonas Juozas Zdebskis (1929–1986 m.) bažnyčią suremontavo. Jis 1986 m. vasario 5 d. žuvo automobilio katastrofoje; palaidotas Rudaminoje, bažnyčios šventoriuje.

Architektūra 
Bažnyčia ankstyvojo baroko stiliaus, lotyniško kryžiaus plano, dvibokštė, su prieangiu. Vienanavė, dengta cilindriniu skliautu. Joje 5 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Nuorodos 
 Parapijos puslapis 
 Bažnytiniai dokumentai

Galerija 

Lazdijų rajono bažnyčios
Rudamina (Lazdijai)
Rudiškių Šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčia

Rudiškių Šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Rudiškių kaime, prie Joniškio-Gruzdžių kelio.

Istorija 

Rudiškiuose 1671 m. pastatyta pirmoji koplyčia. Vėlesnė medinė koplyčia pastatyta 1770 m. Jai popiežius Pijus VI 1786 m. rugsėjo 6 d. bule paskelbė šv. Pilypo ir Jokūbo atlaidus. 1836 m. paskirtas kunigas. XIX a. viduryje veikė parapinė mokykla.

Parapijiečių lėšomis 1868 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. 1922 m. Rudiškiuose įkurta pavasarininkų kuopa.

Bažnyčios vargonai 6 registrų, pastatyti apie 1870 m. Instrumento meistru laikomas latvis Karlas Hermanas.

Architektūra 

Bažnyčia stačiakampio plano, halinė, vienos navos. Jai unikalumo teikia trijų bokštų kompozicija. Bažnyčia liaudiškos architektūros formų su neogotikos ir neobaroko elementais. Išsiskiria trimis kvadratiniais, neišsikišusiais bokšteliais su piramidiniais stogeliais, pūstais šalmais. Presbiterija trisienė, pristatyta keturkampė apsidė – zakristija. Sienos apkaltos lentomis vertikaliai. Langai neogotikiniai su strėline arka. Vidaus erdvė vientisa. Sienos sutvirtintos stulpeliais. Lubos šiek tiek įlenktos. Grindys lentų. Vargonų choras ant dviejų neorderinių kolonų su tekintų boliustrų turėklu. Šonuose balkonėliai su aklinais turėklais. Vargonų choras stilizuotų formų, puoštas kiaurapjūvio ornamento drožiniais ir yra vienoje linijoje su ažūrine choro sienele. Navos gale, šalia vargonų choro, įrengtos pakeltos nuo grindų ložės. Įrengti 5 mediniai barokiniai altoriai.

Šios bažnyčios interjeras ir puošyba yra vieni iš gražiausių Joniškio rajone. Bažnyčioje išliko religinio meno kūrinių bei kulto reikmenų: 1865 m. žalvarinis varpas, geležinis ornamentuotas XIX a. kryžius, paveikslas „Šv. Kazimieras", medinės skulptūros „Mykolas Arkangelas", „Švč. Mergelė Marija", altorėlis su šv. Jokūbo ir šv. Pilypo bareljefu.

Nuorodos 

 Rudiškių Šv. Apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčia (ziemgala.lt)
 Antano Krištopaičio medinių bažnyčių akvarelės 

Joniškio rajono bažnyčios
Rudiškiai
Rūdiškių Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia

Rūdiškių Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia – bažnyčia, stovinti Rūdiškių mieste, 16 km į pietus nuo Trakų, prie Vilniaus–Marcinkonių geležinkelio. Istoristinė, turi neoromaninių ir neogotikinių bruožų. Pamaldos vyksta lietuvių ir lenkų kalbomis.

Istorija 
Valdžia 1908 m. leido Rūdiškėse statyti bažnyčią, Trakų parapijos filiją. 1909 m. į Rūdiškes paskirtas kunigas A. Žemaitis gyvenamajame name įrengė altorių ir pradėjo laikyti pamaldas. 1913 m. įsikūrė „Ryto“ draugijos skyrius. 1921 m. įkurta parapija. Kunigas J. Jurkevičius su parapijiečiais 1925–1932 m. pastatė dabartinę mūrinę bažnyčią. Ji 1980 m. remontuota. 2010 m. parapija šventė 100-ąsias metines.

Architektūra 
Bažnyčia istoristinė, turi neoromaninių ir neogotikinių bruožų, lotyniško kryžiaus plano, vienabokštė, su bokšteliu. Vidus 3 navų. Šventorius apmūrytas.

Trakų rajono bažnyčios
Rūdninkų Švč. Trejybės bažnyčia

Rūdninkų Švč. Trejybės bažnyčia – bažnyčia, stovinti Rūdninkų kaime, 3,5 km į pietryčius nuo Baltosios Vokės gyvenvietės, Merkio dešiniajame krante. Pamaldos laikomos lenkų ir lietuvių kalbomis.

Istorija 
Rūdninkuose 1511 m. įkurta parapija, pastatyta bažnyčia. Jai 1614 m. paskirtas palivarkas su valstiečiais ir smuklė. Karo su Maskva metu, 1655 m. bažnyčia sudeginta. 1713 m. minima be stogo, išdaužytais 4 langais bažnyčia. Klebonija be krosnių, langų ir stogo. Rūdninkuose nelikę nė vieno valstiečio namo. Bažnyčią 1775 m. sugriovė audra. Pamaldos laikytos bernardinų palivarko koplyčioje.

1790 m. bažnyčia atstatyta, atkurta parapija. 1835 m. kulto pastatas remontuotas. Iš uždarytos Trakų bernardinų bažnyčios 1845 m. atvežtas altorius. 1884 m. bažnyčia perstatyta. Tų pačių metų valdžios surinktais duomenimis Rūdninkų parapijoje 87 proc. gyventojų kalbėjo lietuviškai, tačiau pamaldos laikytos ir pamokslai sakyti tik lenkų kalba.

Nuo 1964 m. klebonavo Leonas Lavcevičius (1895–1981 m.), Sibiro tremtinys, palaidotas šventoriuje.

Architektūra 
Bažnyčia stačiakampio plano, su prieangiu, bokšteliu. Šventoriuje stovi medinė varpinė.

Šalčininkų rajono bažnyčios
Rudnios Švč. Mergelės Marijos, Nuolatinės Globėjos, bažnyčia

Rudnios Švč. Mergelės Marijos, Nuolatinės Globėjos, bažnyčia – bažnyčia, stovinti Pušyno g. 16, Rudnios kaime, 17 km į pietryčius nuo Varėnos.

Istorija 

Kunigo St. Mincevičiaus rūpesčiu 1910 m. įkurta parapija, pastatyta medinė bažnyčia. Lenkijos okupacijos metais persekiota lietuviška veikla. Nuo 1927 m. lietuviškai giedoti bažnyčioje leista kas antrą sekmadienį (iki tol lenkiškai negiedota).

1933 m. per Kalėdas policija įsiveržė į bažnyčią ir sukėlė muštynes. 7 maldininkai sužeisti, 4 suimti. 1931 m. įsteigtam Šv. Kazimiero draugijos skyriui uždrausta veikti. 1962–1970 m. klebonavęs Napoleonas Norkūnas pats išdažė bažnyčią. Bažnyčia 2014 m. restauruota.

Architektūra 

Bažnyčia istoristinio stiliaus, stačiakampio plano, dvibokštė, vienos navos, su prienaviu, daugiasiene apside, šoniniame fasade įkomponuota zakristija ir zakristija-koplyčia kitame. Pastato fasadai apkalti medinėmis vertikaliomis lentomis, bokštai – horizontaliomis, dvišlaitis pastato, daugiašlaitis apsidės stogas bei bokštų šalmai dengti skardos lakštais.

Galerija

Šaltiniai 

Varėnos rajono bažnyčios
Rukainių Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia

Rukainių Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Rukainių kaime, 17 km į pietryčius nuo Vilniaus, prie Vilniaus–Medininkų kelio. Turi baroko bruožų. Pamaldos laikomos tik lenkų kalba.

Istorija 

Iki 1440 m. Zigmantas Kęstutaitis Rukainius paskyrė Vilniaus arkidiakonui (vyskupo padėjėjui). Vilniaus vyskupas Paulius Algimantas Alšėniškis Rukainiuose 1538 m. pastatė medinę bažnyčią ir įkūrė parapiją. Bažnyčia žemės valdų neturėjo, kleboną išlaikė arkidiakonas. Parapija minima ir 1744 m. XVIII a. pabaigoje veikė parapinė mokykla. Prancūzijos kariuomenė 1812 m. sudegino bažnyčią ir kleboniją.

1818–1823 m. bažnyčia atstatyta. Ją Rusijos valdžia atėmė ir pertvarkė į stačiatikių cerkvę. Cerkvė 1889 m. rekonstruota. Rukainiuose klebonavo ir mirė prelatas Povilas Ksaveras Bžostovskis (1739–1827), „Pavlovo respublikos“ organizatorius (ant bažnyčios sienos 2014 m. atidengta atminimo lenta). Vidaus reikalų ministras 1907 m. leido toliau nuo cerkvės statyti mūrinę bažnyčią, bet iš pradžių pasistatyti laikiną, medinę.

1909 m. įrengta laikina bažnyčia, kurioje 1910 m. leista laikyti pamaldas. 1912 m. pastatyta nauja medinė. 1918 m. pamaldos perkeltos į grąžintą mūrinę. Administratorius kunigas Alfonsas Tamulaitis (1928–1990), (Rukainiuose nuo 1961 m.) bažnyčią 1968 m. suremontavo ir išdažė.

Architektūra 
Bažnyčia turi baroko bruožų, stačiakampio plano, dvibokštė. Vidus bazilikinis, 3 navų, atskirtų pilioriais. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Nuorodos 

 Rukainių Šv. arkangelo Mykolo parapija 

Vilniaus rajono bažnyčios
Rukainiai
Rukų šv. Antano Paduviečio parapija

Rukų Šv. Antano Paduviečio parapija – katalikų parapija, priklausanti Telšių vyskupijos Šilutės dekanatui. Įsikūrusi Rukų kaime, 8 km į šiaurės vakarus nuo Pagėgių, prie Šilutės - Pagėgių kelio, Eisros ir Kamonos santakos.

Parapijos tikintieji savų maldos namų neturi, naudojasi Rukų evangelikų liuteronų bažnyčios patalpomis pagal 2010 m. birželio 22 d. pasirašytą bažnyčios panaudos sutartį, kuria bažnyčia buvo perleista Romos katalikų parapijos žinion 30-ies metų laikotarpiui. Šia sutartimi katalikų parapija įsipareigoja prižiūrėti ir remontuoti bažnyčią, derinti pamaldų grafiką su evangelikų liuteronų parapija. Rukų bažnyčioje skamba dviejų konfesijų maldos. Iš pradžių aukojamos mišios katalikams, o vėliau vyksta evangelikų liuteronų pamaldos. Evangelikų liuteronų bendruomenei buvo sunku išlaikyti bažnyčią, mat šios konfesijos tikinčiųjų likę tik 48, o katalikų Rukų parapijoje yra daugiau – per du tūkstančius.

Šaltiniai 

 

Telšių vyskupija
Pagėgių savivaldybė
Rumbonių Švč. Trejybės bažnyčia

Rumbonių Švč. Trejybės bažnyčia – bažnyčia, stovinti Rumbonių kaime, už 8 km į šiaurę nuo Alytaus, Nemuno kairiajame krante. Liaudies architektūros formų, turi klasicizmo elementų.

Istorija 
Rumbonių dvaro savininkas Barnabas Kživkovskis 1741 m. pastatydino medinę bažnyčią, 1742 m. įkūrė altariją. 1745 m. įkurta parapija. Varšuvos apeliacinio teismo pirmininkas, Rumbonių dvarininkas Simas Vyšniauskas 1795 m. pastatydino dabartinę medinę bažnyčią.

1823 m. pamokslai lietuviškai sakyti tik 2 kartus per metus. Po 1863 m. į Rumbonis paskirtas klebonas Augustinas Radzinskas (buvo iki mirties 1895 m.) katekizmo mokė ir pamokslus sakė lietuviškai. Vikaro, vėliau klebono Juozo Karužos (Rumbonyse 1895–1922 m.) rūpinimusi lenkų kalba bažnyčioje panaikinta. Giedota lietuviškai. Jis suremontavo bažnyčią, sutvarkė kapines. Bažnyčią 1913 m. puošė skulptorius Kazys Kriščiukaitis ir dailininkas Antanas Žmuidzinavičius.

Architektūra 
Bažnyčia liaudies architektūros formų, turi klasicizmo elementų, bebokštė, stačiakampio plano, halinė, su šešių kolonų portiku. Vidus trijų navų. Šventoriuje stovi XIX a. medinė varpinė. Bažnyčios kompleksui priklauso ir gretima kapinių koplyčia.

Galerija

Nuorodos 

 Parapijos svetainė 
 Rumbonių bažnyčia

Alytaus rajono bažnyčios
Salamiesčio Šv. Antano Paduviečio bažnyčia

Salamiesčio Šv. Antano Paduviečio bažnyčia – bažnyčia, stovinti Salamiesčio miestelyje, 10 km į pietryčius nuo Vabalninko.

Istorija 
Pirmoji Salamiesčio katalikų bažnyčia ar koplyčia pastatyta 1690 m. 1732 m. minima maža, šiaudais dengta bažnyčia. Buvo tik grafų Morikonių išlaikomas kapelionas. Nuo 1798 m. pradėtos rašyti gimimo metrikų knygos. Tada ji tapo Vabalninko parapijos filija ir turėjo nuolatinį kunigą.

Kunigo Mykolo Dirvianskio rūpesčiu, grafienės Konstancijos Morikonienės ir parapijiečių lėšomis 1815–1820 m. pastatyta dabartinė akmenų mūro bažnyčia. Filialistas Antanas Vasiliauskas 1868 m. apmūrijo šventorių, išmūrijo varpinę. 1889 m. įrengti 6 registrų vargonai. 1891 m. pastatytas didysis altorius. 1904 m. bažnyčia išdažyta, įdėtos naujos lubos. Per Pirmąjį pasaulinį karą į Rusiją išvežti 3 varpai. Klebono J. Kirnos iniciatyva 1924 m. nuliedintas varpas dingo per Antrąjį pasaulinį karą.

1925 m. bažnyčia apdengta skarda, padarytas naujas bokštelis. Klebono Kazimiero Pukenio rūpesčiu 1938 m. perdažytas bažnyčios vidus. Po Antrojo pasaulinio karo Salamiestis tapo parapija.

Architektūra 
Bažnyčia klasicistinė, stačiakampio plano (26 × 12,6 m), su pusapskrite apside, vienanavė. Joje 3 altoriai. Originalūs aukšti šventoriaus tvoros vartai su 3 angomis varpeliams.

Nuorodos 
 Salamiesčio Šv. Antano Paduviečio parapija
 Salamiesčio Šv. Antano Paduviečio bažnyčios panoraminių fotografijų katalogas

Kupiškio rajono bažnyčios
Salamiestis
Salantų Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia

Salantų Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia (valstybės saugoma kultūros vertybė ) stovi Salantuose, Salanto (Minijos dešiniojo intako) kairiajame krante.

Parapijoje veikia Gargždelės Šv. Barboros ir Gaidžio kalno koplyčios.

Istorija 
Skilandžiuose (taip XVII a. pirmojoje pusėje buvo vadinami Salantai) 1630 m. Zigmanto Vazos arklininkas Mikalojus Pasamovskis pastatė bažnyčią. Jai dovanoti Ablingos, Laigių, Ližių kaimai. Vyskupas Merkelis Giedraitis įkūrė parapiją. 1667 m. paskirtas sklypas mokyklai.

1724 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia (veikė iki XIX a. pabaigos). Ji buvo su gotiškų proporcijų penkiasiene apside ir bokšteliu. 1902 m. patvirtintas architekto Karlo Eduardo Strandmano mūrinės bažnyčios projektas. Ji pastatyta 1906–1911 m. Statyba rūpinosi draudžiamos lietuviškos spaudos bendradarbis, klebonas Pranciškus Urbonavičius (1868–1941, palaidotas šventoriuje). Darbus prižiūrėjo architektas Nikolajus Andrejevas.

1909–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybes draugijos skyrius. Salantų klebonas Pranciškus Šatkus (1901–1986, palaidotas šventoriuje), 1945–1954 m. Sibiro tremtinys, 1963–1973 m. bažnyčią išdažė.

Architektūra 
Bažnyčia neogotikinė, lotyniško kryžiaus plano, bazilikinė, su trisiene apside, dvibokštė. Navų ir transepto sandūroje kyšo bokštelis. Vidus 3 navų, dengtų kryžminiais skliautais. Yra 5 mediniai altoriai.

Literatūra 
 Salantų bažnyčia: istorija, meno vertybės ir žmonės: Salantų bažnyčiai – 100 metų: straipsnių rinkinys (sud. Povilas Šverebas). – Vilnius: Vilniaus dailės akademijos leidykla, 2011. – ISBN 978-609-447-016-5

Nuorodos 
 Parapijos istorija

Galerija 

Kretingos rajono bažnyčios
Salantų regioninio parko paveldas
Salantai
Neogotika Lietuvoje
Saldutiškio Šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia

Saldutiškio Šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia – bažnyčia, stovinti Saldutiškio miestelyje, 1,5 km į pietus nuo kelio .

Istorija 
Iš Rusijos 1922 m. į Paisetę II (3,5 km į pietus nuo Saldutiškio) grįžo kunigas Antanas Maciulevičius (1882–1968 m.). Saldutiškio dvarininkų Jaloveckių dvaro salėje jis įrengė koplyčią ir pradėjo laikyti pamaldas. 1923 m. kanauninkas Juozapas Kukta, 1922–1926 m. Vilniaus vyskupo Jurgio Matulaičio pavedimu valdęs Lietuvoje likusią Vilniaus vyskupijos dalį, įkūrė parapiją. 1924 m. į Saldutiškį paskirtas iš Rusijos grįžęs klebonas Stanislovas Švėgžda.

Žemės reformos komisija mūrinius Saldutiškio dvaro rūmus perdavė parapijai, juose įsikūrė klebonija. Bažnyčia pastatyta ant buvusio dvaro svirno pamatų, ant jų surentus medinę dalį su bokštais 1925–1928 m. 1938 m. vyskupas Juozapas Kukta Saldutiškio parapiją perdavė vienuoliams saleziečiams. Parapijos administratoriumi buvo paskirtas kunigas Juozapas Gustas (1906–1958 m.), kuris po Antrojo pasaulinio karo bolševikų suimtas ir mirė Krasnojarsko srityje.

Saldutiškyje iki 1985 m. klebonavo dekanas Juozapas Masalskas (1923–1985 m.; palaidotas šventoriuje). Jis suremontavo ir išdažė bažnyčią. Iki mirties Saldutiškyje vikaravo A. Maciulevičius – paprastas, paslaugus, altruistas; pokario metais ganė kolūkio gyvulius.

Architektūra 
Bažnyčios apatinė dalis akmenų mūro, viršutinė – medinė, stačiakampio plano. Šonuose, prie apsidės yra 2 žemos zakristijos. Bažnyčia turi 2 masyvius pagrindinio fasado bokštus, vienanavė, joje įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora medinė. Jo šiaurės rytų kampe stovi sandėliukas, rytuose – kryžius.

Saldutiškis
Utenos rajono bažnyčios
Saločių Šv. Juozapo bažnyčia

Saločių Šv. Juozapo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Saločių miestelyje, Mūšos upės kairiajame krante. Įrengta 1945 m.

Istorija 

1514 m. Barbora Pečkaitė įsteigė parapiją ir jai paskyrė žemės ir miško. Ji ir jos įpėdiniai Liutkai įsipareigojo išlaikyti kleboną, kasmet skirdami jam 5 kapas grašių. 1528 m. Albertas Kmita turtus padidino. Klebonas iš Saločių dvaro gaudavo įvairių privilegijų, už tai jis turėjo išlaikyti mokytoją arba klieriką. Pirmoji Saločių bažnyčia buvo maža, medinė. XVI a. antrojoje pusėje Biržų Radvilos atėmė katalikų parapijos turtus, bažnyčią sugriovė ir jos vietoje pastatė reformatų maldos namus.

1632 m. katalikai iškėlė Radvilai bylą ir po kurio laiko ją laimėjo. Apie 1644 m. pastatyta katalikų bažnyčia. Jai paskirtas Tauprių kaimas. Apie 1755 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia. 1835 m. atnaujinta.

1841 m. Saločiuose gyveno 4 kunigai, klebonas valdė 8 valakus žemės. Klebonas Konstantinas Orlauskas gavo Kauno gubernatoriaus leidimą remontuoti bažnyčią. Remonto pretekstu jis 1873 m. pastatė naują medinę. 1879 m. ją konsekravo pavyskupis Aleksandras Beresnevičius. Kauno gubernatorius 1887 m. leido apmūryti kapines. 1900 m. bažnyčia išdažyta.

1911 m. Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius įsteigė arbatinę. Klebonas Aleksandras Štombergas 1926–1928 m. bažnyčią atnaujino ir sutvirtino. 1944 m. liepos 26 d. ji ir varpinė sudegė, varpas išsilydė.

Architektūra 

Bažnyčia 1945 m. įrengta mūrinėje dviaukštėje klebonijoje (administratorių kunigų Kazimiero Pukenio ir Antano Balaišio rūpesčiu). Šventoriuje palaidotas klebonas Aleksandras Štombergas.

Galerija

Šaltiniai 
 Parapijos puslapis 

Saločiai
Pasvalio rajono bažnyčios
Santaikos Kristaus Karaliaus bažnyčia

Santaikos Kristaus Karaliaus bažnyčia – bažnyčia, stovinti Santaikos kaime, 10 km į rytus nuo Simno, prie kelio . Tradicinio gyvenamojo namo formos.

Istorija 

Vietos gyventojai nutarė statyti bažnyčią. 1928 m. įkurta parapija pavadinta Santaika. Santaikos parapijiečiai stokojo lėšų numatytai mūrinei bažnyčiai, todėl statėsi laikiną medinę. Varanausko kaimo lauke 1929 m. kunigas Antanas Žygas su parapijiečiais pastatė dabartinę medinę bažnyčią. Vietinių meistrų statyta kaip kaimo gyvenamieji namai, naudojant liaudiškos statybos metodus, atsisakius profesionalaus architekto paslaugų. Iki 1938 m. pastatyti parapijos namai. 

1937 m. kunigo Vinco Birbilo rūpesčiu pradėta statyti mūrinė bažnyčia. Bažnyčios projektą parengė inžinierius architektas Vytautas Trečiokas. Ji nedidelė, su vienu bokštu fasade, zakristija ir apšildoma koplyčia. 1940–1941 m. Santaikos parapijiečiai toliau statė bažnyčios sienas, rūpinosi gauti plytų, cemento, kitų statybinių medžiagų. Tačiau šiuos darbus sutrukdė Antrojo pasaulinio karo įvykiai. 1944 m. sudegė klebonija. Nebaigtą mūrinę bažnyčią atėmė sovietų valdžia ir pavertė sandėliu. 

Parapija po karo suremontavo medinę laikinąją bažnytėlę, šiek tiek pagražino jos priekinę dalį, pristatė porą mažų bokštelių ant šelmens, frontone įstatė pusapskritį langą. Tokia bažnyčia matoma ir šiandien. Laikinajai bažnyčiai tapus nuolatine, buvo pertvarkytas jos vidus – stačiakampė vidaus erdvė suskaidyta į tris navas (šoninės mažesnės už viduriniąją). Taip pat sukurti mediniai drožinėti altoriai su skulptūromis. Tačiau bažnyčioje taip ir nebuvo įrengti klauptai, iki šiol čia stovi kėdės.

Lietuvai atgavus nepriklausomybę, parapija galėjo vėl atsiimti nuniokotą mūrinį pastatą, bet pastaruoju metu sumažėjus žmonių nedidelėje parapijoje, pasilikta prie senosios medinės bažnyčios.

Architektūra 

Bažnyčia tradicinio gyvenamojo namo formos, stačiakampio plano, su 2 bokšteliais. Šventoriaus tvora medinių statinių. Jame stovi nedidelė, unikalių formų medinė varpinė.

Šaltiniai 

Alytaus rajono bažnyčios
Sartininkų Šv. Jurgio bažnyčia

Sartininkų Šv. Jurgio bažnyčia – katalikų bažnyčia, stovinti Sartininkų kaime, Tauragės rajone, šalia parapijos kapinių, 14 km į šiaurę nuo Pagėgių, Sartės (Kamonos kairiojo intako) kairiajame krante. Liaudies architektūros formų.

Istorija 

Bažnyčiai 1786 m. paskirtas valakas žemės. 1787 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. Buvo Vainuto, vėliau – Žygaičių parapijos filija. 1805 m. veikė parapinė mokykla. 1912 m. įkurta parapija.

Architektūra 

Bažnyčia liaudies architektūros formų, kryžminio plano, su bokšteliu. Joje yra 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame yra medinė varpinė, Kryžiaus kelio stotys (10 skulptūrinių grupių), čia palaidotas Sartininkų klebonas Alfonsas Škikūnas (1911–1981 m.).

Galerija

Nuorodos 

 Telšių vyskupija. Sartininkų Šv. Jurgio parapija

Tauragės rajono bažnyčios
Sartininkai
Saugų Šv. Kazimiero bažnyčia

Saugų Šv. Kazimiero bažnyčia – bažnyčia, stovinti Saugų kaime, prie kelio , šalia Saugų evangelikų liuteronų bažnyčios, 11 km į pietvakarius nuo Švėkšnos bažnyčios. Įrengta 1947 m.

Istorija 

1844 m. įkurta evangelikų liuteronų parapija. 1857 m. pastatyta bažnyčia. Katalikų bažnyčia įkurta 1947 m. evangelikų liuteronų bažnyčios šventoriuje esančioje koplyčioje. Pasak istorinių šaltinių, iki II pasaulinio karo pabaigos Saugose organizuotos Romos katalikų bendruomenės ir jai priklausančios bažnyčios nebuvo.

2013 m. katalikų bažnyčia klebono Vytauto Tamašausko rūpesčiu buvo remontuojama. Nuardę lubas, darbininkai palėpėje rado senovinių daiktų: apeiginį karstą, tris skirtingų spalvų liturginius drabužius – arnotus.

Architektūra 
Bažnyčia žema, stačiakampio plano. Įrengti 3 altoriai.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Saugų Šv. Kazimiero parapija

Šilutės rajono bažnyčios
Šv. Kazimiero bažnyčios
Saugos
Senųjų Trakų Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai ir Šv. Benedikto bažnyčia

Senųjų Trakų Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai ir Šv. Benedikto bažnyčia – bažnyčia, stovinti Senųjų Trakų kaime, 5 km į pietryčius nuo Trakų, 1 km į pietus nuo geležinkelio stoties. Turi neogotikos bruožų. Pamaldos vyksta lietuvių ir lenkų kalbomis. Šalia įsikūręs Senųjų Trakų Viešpaties Apreiškimo vienuolynas.

Parapijoje veikia Skurbutėnų koplyčia.

Istorija 

Pirmąją bažnyčią 1405 m. pastatė Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas ir pilyje įsteigė benediktinų vienuolyną. Apie 1410 m. įkurta parapija. Iki 1577 m. atnaujinta bažnyčia, 1577 m. pastatytas vienuolynas. 1597 m. bažnyčia rekonstruota. 1639 m. vienuolynui dovanotas Pivašiūnų palivarkas su Jurkonių kaimu. Iš ankstesnių fundacijų 1799 m. priklausė Senųjų Trakų palivarkas su Vištelionių kaimu ir Kauno Vokės palivarkas su Volų kaimu. XVIII a. antrojoje pusėje pradėtas mūryti vienuolynas. 1799 m. pastatytas tik šiaurinis korpusas ir dalis vakarinio. Nebaigtas statyti vienuolynas 1845 m. uždarytas.

1799 m. vienuolyno bibliotekoje buvo 769 knygos. Bažnyčia 1757 m. sudegė. Kapinėse 1780 m. pastatyta laikina medinė. Ji 1838 m. gerokai remontuota. 1777–1845 m. veikė parapinė mokykla. Uždarytas vienuolynas atiteko klebonijai. Technikas A. Mikulskis parengė vienuolyno perstatymo į bažnyčią projektą.

1898–1899 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia, 1903 m. įrengti vargonai. Caro valdžios duomenimis, 1884 m. 87 proc. parapijos gyventojų buvo lietuviai, 12 proc. – baltarusiai, 1 proc. – lenkai. 1905 m. nugriauta laikina medinė bažnyčia. 1915 m. apgriauta mūrinė, išvežti varpai. 1921 m. bažnyčia suremontuota.

Po Antrojo pasaulinio karo ilgiausiai klebonavo Mykolas Tarvydis (1904–1980).

Architektūra 

Bažnyčia turi neogotikos bruožų, stačiakampio plano, su 4 bokštais. Vidus 3 navų, skliautuotas. Yra 3 koplyčios, 9 altoriai. Šventoriaus tvora mūrinė. Bažnyčia paskelbta architektūros paminklu.

Nuotraukos 

Trakų rajono bažnyčios
Senieji Trakai
Siesikų Šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia

Siesikų Šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia – bažnyčia, stovinti Siesikų miestelyje.

Istorija 
Pirmoji bažnyčia minima 1441 m. Siesikų (Daugailių) dvaro savininkai broliai Abraomas Siesickis, Melchioras Siesickis ir Stanislovas Siesickis 1537 m. pastatė dabartinę mūrinę bažnyčią. Siesickiams perėjus į reformaciją, nuo XVI a. vidurio iki 1607 m. bažnyčia priklausė evangelikams reformatams. Ją 1680 m. konsekravo Vilniaus pavyskupis Mikalojus Slupskis. Bažnyčioje įrengti 4 altoriai. Nuo 1777 m. veikė parapinė mokykla. Bažnyčia po gaisro XVIII a. rekonstruota.

Architektūra 
Bažnyčia renesansinė, halinė, stačiakampio plano, su trisiene apside, 2 šoninėmis zakristijomis. Bokštas prišlietas prie pagrindinio fasado. Tai mūrinė varpinė (XVIII a.) su varpais. Vidus 3 navų. Jas dengia kryžminiai skliautai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Miestelio pakraštyje, apie 1 km nuo bažnyčios, yra Siesikų kapinės su XVIII a. pabaigoje statyta klasicistine kapinių koplyčia.

Nuorodos 

 Siesikų parapija (dekanato inf.)
 Siesikai. Šv. Baltramiejaus Apaštalo parapija. Lietuvos bažnyčios / Bronius Kviklys. 1980-1987. - 6 t. 361, 362 p.

Ukmergės rajono bažnyčios
Lietuvos renesanso architektūra
Siesikai
Simno Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia

Simno Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia – bažnyčia, stovinti Simne. Bažnyčioje sumontuoti garsaus lietuvių meistro Jono Garalevičiaus pagaminti vargonai.

Istorija 

Simno valdytojas Jonas Zabžezinskas 1520 m. pastatė mūrinę bažnyčią. Rusijos kariuomenė 1655 m. ją gerokai apgadino. Po 1674 m. suremontuota: paaukštintas bokštas, pristatyta presbiterija, vėliau – 2 koplyčios, zakristija. 1730 m. suskliausta šiaurinė koplyčia, tarp 1764 ir 1776 m. – presbiterija. Nuo 1782 m. veikė parapinė mokykla. 1812 m. prancūzai bažnyčioje įrengė karo ligoninę.

1815 m. šventorius aptvertas pynučiais. Šiaudinis bažnyčios stogas 1823 m. pakeistas lentiniu. Po 1847 m. gaisro pažemintas bokštas, suskliaustos navos, paaukštinti bokšteliai. Po 1872 m. gaisro pažemintos grindys, užverstos kriptos. 1888 m. pristatyta zakristija. Nuo 1893 m. lietuviai prašė leisti bažnyčioje giedoti gimtąja kalba. 1896 m. pradėta giedoti lietuviškai. Lenkiškai kalbantys miestelėnai priešinosi, skundė valdžiai Simno kunigus. Lietuviškos giesmės nepanaikintos, riaušės liovėsi. Iki 1906 m. įsikūrė Gyvojo rožančiaus brolija. Ji įsteigė parapijos biblioteką.

1907 m. įsikūrė „Žiburio“ draugijos skyrius (pirmininkas kunigas Vincas Vaičiūnas). 1914 m. per susišaudymą apgadintas bažnyčios stogas, lubos, sudaužyti visi vitražai. Klebonas Vincas Šeškevičius bažnyčią suremontavo. 1919 m. pristatyti kontraforsai. 1938 m. rekonstruoti pamatai, sutvirtintos sienos ir skliautai.

1941 m. bomba sugriovė kleboniją. 1944 m. liepos 28 d. bažnyčia apdegė. Po gaisro uždengtas stogas. Kunigas Juozas Žemaitis 1958 m. bažnyčią atnaujino.

Architektūra 

Bažnyčia renesansinė, lotyniško kryžiaus plano, bazilikinė, vienabokštė, su penkiasiene apside, 2 zakristijomis ir 2 bokšteliais. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais, dengtų cilindriniais ir kryžminiais skliautais. Šventoriaus kampe stovi mūrinė varpinė. 

Alytaus rajono bažnyčios
Lietuvos renesanso architektūra
Sintautų Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia

Sintautų Švč. Mergelės Marijos Dangun Ėmimo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Sintautų miestelyje, 8 km į pietvakarius nuo Šakių, 0,5 km į pietryčius nuo Kudirkos Naumiesčio-Šakių kelio, Pentos (Novos upės baseino) dešiniajame krante. Šalia jos stovi buvusi laikina medinė bažnytėlė, kurioje įrengtas Antano Tatarės muziejus, kartais naudojama kaip šarvojimo salė.

Istorija 

Veliuonos valdytojas Albertas Radvila 1641 m. pastatė koplyčią. Ją retkarčiais aptarnaudavo Naumiesčio karmelitai. Apie 1685 m. paskirtas nuolatinis kunigas, 1697 m. pradėtos rašyti metrikų knygos. 1703 m. minima maža bažnyčia, apipuvusiomis grindimis.

1788 m. ji sudegė, tais pačiais metais pastatyta nauja. Ją 1800 m. konsekravo Vygrių vyskupas Mykolas Pranciškus Karpavičius; įkurta parapija. Sudargo klebonas Petras Jucevičius 1822 m. paskyrė bažnyčiai 15 000 auksinų. XIX a. pirmojoje pusėje veikė parapinė mokykla. Sintautuose 1855–1863 m. klebonavo rašytojas Antanas Tatarė (1805–1889). Jis sutvarkė parapijos trobesius, apie 1860 m. suremontavo bažnyčią, įrengė 3 altorius, varpinę, nutapė paveikslų, nupirko varpą. A. Tatarė už 1863 m. sukilimo rėmimą ištremtas į Penzos guberniją. Amnestuotas be teisės grįžti į Lietuvą.

Bažnyčia 1907 m. sudegė. Nesulaukus valdžios leidimo, pradėta statyti laikina. Policija mėgino uždaryti be leidimo statomą maldyklą, tačiau gyventojai pasipriešino. Laikinoje bažnyčioje 1908–1909 m. neleista laikyti pamaldų (laikytos kapų koplyčioje). 1907 m. įsikūręs „Žiburio“ draugijos skyrius įsteigė biblioteką - skaityklą.
1909 m. pradėtos degti plytos naujai mūrinei bažnyčiai.

1913 m. pašventintas jos kertinis akmuo. Statybą sutrukdė karas. Kunigo Stanaičio rūpesčiu 1918–1922 m. bažnyčia pastatyta (pirmos pamaldos laikytos 1922 m. gruodžio 8 d.). 1920 m. įsikūrė pavasarininkų kuopa. 1944 m. rugpjūčio 13 d. vokiečių artilerija bažnyčią padegė ir stipriai apgriovė. Po Antrojo pasaulinio karo Sintautų klebonas Jonas Damijonaitis (1901–1949) areštuotas ir kalintas, mirė Vilniaus kalėjime.

Laikina bažnyčia 1950 m. įrengta parapijos namuose. Administratorius kunigas Antanas Maskeliūnas po 1971 m. ją suremontavo, 1977 m. pristatė bokštą, įvedė šildymą. 1989 m. gautas leidimas atstatyti mūrinę bažnyčią. 1990 m. kovo mėn. prelato Antano Maskeliūno iniciatyva pradėti bažnyčios atstatymo darbai. 1995 m. rugpjūčio 26 d. pašventinta atstatytoji bažnyčia.

Architektūra 

Bažnyčia dvibokštė. Bokštai 48,7 m aukščio: 26 m mūro, virš jų 20 m smailės ir po 2,7 m aukščio kryžiai.

Nuorodos 
 Švč. Mergelės Marijos ėmimo į dangų bažnyčia 

Šakių rajono bažnyčios
Sintautai
Skapiškio Šv. Hiacinto (Jackaus) bažnyčia

Skapiškio Šv. Hiacinto (Jackaus) bažnyčia – bažnyčia, stovinti Skapiškio miestelyje, prie  kelio. Turi klasicistinių bruožų.

Istorija 
Apie pirmąją Skapiškio bažnyčią – Skapiškio Šv. Lauryno kankinio bažnyčia.

Skapiškyje 1720–1740 m. klebonavo ir lietuviškus pamokslus sakė Vilniaus kanauninkas Juozapas Domininkas Puzinas. Netrukus jis tapo Livonijos vyskupu ir su broliu Mykolu 1750 m. įkurdino Skapiškyje dominikonus. Jų vienuolynui 1750 m. dovanoti 137 valakai žemės. 1752 m. pastatytas vienuolynas, 1756 m. – dominikonų bažnyčia. Nuo 1775 m. veikė parapinė mokykla. 1790 m. pradėtas mūryti vienuolynas. Jo statyba truko daugiau kaip 20 metų. Medinė dominikonų bažnyčia 1806 m. sudegė.

1819 m. dominikonai pasistatė dabartinę mūrinę bažnyčią. Dominikonams 1832 m. priklausė Skapiškio miestelis ir Kurklių palivarkas su Beštupio, Eičionių, Laibiškių ir Tvirų kaimais. Po 1831 m. sukilimo Rusijos valdžia 1832 m. vienuolyną uždarė, rūmus nusavino ir pertvarkė į kareivines. Bažnyčia paversta sandėliu. 

1856 metais tikinčiųjų pastangomis pavyko bažnyčią atgauti. Dalyvaujant vikarui kun. Mykolui  Skorupskiui bažnyčia sutvarkyta  ir  1858 metais birželio 8 dieną bažnyčią pašventino Žemaičių vyskupas Motiejus Valančius, Šv. Hiacinto bažnyčia tapo parpijine bažnyčia. Į naująją parapijinę bažnyčią iš senosios buvo perkeltas visas svarbesnis inventorius, o prie dominikonų bažnyčios buvusi medinė varpinė – sugriauta.

Po 1863 m. sukilimo suimtas klebonas Domininkas Žukas. Apie 1875 m., išsikėlus iš vienuolyno kareiviams, pastatas liko nenaudojamas, tik 1924 m. jame pradėjo veikti progimnazija.

Per Pirmąjį pasaulinį karą bažnyčia buvo apgriauta. Klebono Mykolo Prijalgausko rūpesčiu 1923 m. bažnyčia suremontuota, jos stogas apdengtas skarda. Klebonas Nikodemas Kasperiūnas 1936 m. išdažė bažnyčios vidų. Per Antrąjį pasaulinį karą sudegė klebonija, sužalota bažnyčia po karo suremontuota. Buvusio vienuolyno rūmai valdžios nurodymu nugriauti.

Architektūra 
Bažnyčia turi klasicistinių bruožų, stačiakampio plano, bebokštė. Vidus 3 navų. Centrinės navos skliautai cilindriniai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Šventoriuje pastatytas lurdas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Parapijos puslapis 
Skapiškio Šv. Hiacinto (Jackaus) bažnyčios panoraminių fotografijų katalogas

Kupiškio rajono bažnyčios
Skapiškis
Skardupių Švč. Mergelės Marijos, Krikščionių Pagalbos, bažnyčia

Skardupių Švč. Mergelės Marijos, Krikščionių Pagalbos, bažnyčia (iki 1955 m. buvusi Šv. Juozapo bažnyčia) stovi Skardupių kaime, 9 km į pietvakarius nuo Marijampolės, prie Kazlų Rūdos-Šeštokų geležinkelio.

Istorija 

1940 m. pabaigoje įkurta Skardupių parapija (iš Kalvarijos, Liudvinavo, Marijampolės parapijų dalies kaimų ir vieno Keturvalakių parapijos kaimo).

1941 m. vyskupo Antano Karoso pašventintoje naujoje bažnyčioje pradėtos laikyti Šv. Mišios. Vokietijos okupacijos metais ji baigta įrengti. Iš sugriautos Marijampolės žydų sinagogos pastatyta dviaukštė klebonija. Visas statybas organizavo klebonas Antanas Ylius, 1945 m. nuteistas 10 m. kalėti. Skardupiuose dirbo ir mirė buvęs kalinys, klebonas Vincas Gelgata (1905–1975) bei čia 1980–1989 m. klebonavęs Boleslovas Čegelskas (1922–1989).

Architektūra 

Projekto autorius – arch. Romanas Steikūnas (panaši jo suprojektuota Pamūšio bažnyčia).  Bažnyčia kryžminio plano, su siaura trisiene apside ir 3 bokšteliais. Šventoriaus tvora medinių statinių, su mūriniais vartais.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Skardupių parapija (dekanato inf.) 

Marijampolės savivaldybės bažnyčios