joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kaljao

Kaljao (, ) – miestas centrinėje Peru Kostoje, Limos uostamiestis. Sudaro regioną ir jame esančią vienintelę Konstitucinę Provinciją. Įeina į Limos metropolinę teritoriją.

Istorija 
Kaljao įkurtas 1537 m., praėjus dvejiems metams po Limos įkūrimo. Netrukus tapo vienu iš svarbiausių Amerikos uostų Ramiojo vandenyno pakrantėje. Per Kaljao uostą buvo gabenami kroviniai iš visos Peru Vicekaralystės. 1746 m. miestas smarkiai nukentėjo nuo cunamio ir žemės drebėjimo. 1836 m. miestui suteiktos išskirtinės sąlygos – sudaryta atskira provincija. 1857 m. prezidentas Ramón Castilla miestui suteikė Konstitucinės Provincijos (Provincia Constitucional) statusą. Nepaisant to, miestas išliko labai priklausomas nuo Limos. 1866 m. gegužės 2 d. įvyko Kaljao mūšis, tarp pozicijas siekusių susigrąžinti ispanų ir peruiečių. 2002 m. prezidentas Alejandro Toledo sudarė Kaljao regioną.

Apygardos 
Kaljao miestas suskirstytas į 6 apygardas (distrito), kurias valdo alkaldai (alcaldos).
 Beljavista
 Kaljao (žemutinis miestas)
 Karmen de la Legva Reinosas
 La Perla
 La Punta
 Ventanilija

Miestui taip pat priklauso gretimos San Lorenso, El Frontono ir Kavinsaso salos.

Išsidėstymas ir ekonomika 
Miestas susikūrė aplink La Puntos pusiasalį. Miesto istorinis centras – Castillo de Real Felipe tvirtovė stovi priešais krantinę. Krantinėje įsikūręs jūrų uostas ir karinio laivyno bazė. San Lorenso saloje taip pat yra karinė bazė, o El Frontono saloje seniau buvo kalėjimas. Kavinsaso saloje veisiasi jūrų paukščiai. Mieste yra Kaljao universitetas.

Per Kaljao uostą vykta 75 % šalies importo ir 25 % eksporto. Spalvotosios metalurgijos, tekstilės, chemijos, žuvies, laivų statybos pramonė. Yra tarptautinis oro uostas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė 
 Kaljao universitetas

Peru miestai
Brotherhood of Man

Brotherhood of Man – 70-ųjų britų popgrupė, kurios nariais buvo – Sandra Stevens, Nicky Stevens, Lee Sheridan ir Martin Lee. Dainos Angelo ir Figaro buvo užėmusios Jungtinės Karalystės populiariausių dainų sąrašo pirmąją vietą.

1976 m. su daina Save your kisses for me grupė laimėjo Eurovizijos dainų konkursą. Daina parašyta grupės ABBA dainų stiliumi.
2005 m. spalį Brotherhood of Man pasirodė jubiliejiniame Eurovizijos dainų konkurso renginyje „Congratulations“.

Nariai 
 Nicky Stevens (g. 1951 gruodžio 3 d., Karmatenas, Velsas).
 Sandra Stevens (g. 1949 lapkričio 23 d., Lidsas, Jorkšyras).
 Martin Lee (g. 1949 lapkričio 26 d., Sarėjus).
 Lee Sheriden (g. 1949 balandžio 11 d., Bristolis).

Singlai 
 United we stand
 Kiss Me, Kiss Your Baby
 Where are you going to my love
 Save your kisses for me
 My sweet Rosalie
  Oh boy (the mood I'm in)
 Angelo
 Figaro
 Beautiful lover
 Middle of the night
 Lighting flash

Nuorodos 

 Oficiali grupės svetainė

|-

Jungtinės Karalystės atlikėjai
Pop atlikėjai
Eurovizijos nugalėtojai
Jungtinės Karalystės atstovai Eurovizijoje
1976 m. Eurovizijos dalyviai
Kachamarka

Kachamarka (, ) – miestas šiaurės vakarų Peru, Vakarų Kordiljeros pašlaitėje, 2700–2800 m aukštyje. Kachamarkos regiono administracinis centras. Apie 153 tūkst. gyventojų.

Geografija 
Miestas išsidėstęs Kachamarkos upės slėnyje. Klimatas ekvatorinis; švelnus, šiltas ir saulėtas. Nepaisant to, manoma, kad pavadinimas Kachamarka kilo iš kečujų žodžio Cassamalca „šalta vieta“. Apylinkėse trykšta mineralinės versmės. Derlingi dirvožemiai.

Istorija 
Kachamarka – vienas iš svarbiausių Peru istorijoje miestų. Prieš 3000 m. miesto apylinkėse klestėjo Čavino kultūra (Cumbe Mayo ir Kuntur Wasi vietovėse išlikę šios kultūros architektūrinių paminklų). Tarp 1463 m. ir 1471 m. Tupak Inka užkariavo miestą ir prijungė jį prie Inkų imperijos. 1532 m. Kachamarka tapo Inkų kultūros žlugimo liudininke. 170 Fransisko Pisaro vadovaujamų konkistadorų atvyko aplankyti imperatoriaus Atahualpos. Ceremonijos metu ispanų vyskupas Vinsentė de Valverdė valdovui įdavė į rankas Evangeliją. Šiam ją

metus ant žemės, konkistadorai tūkstantinės inkų armijos akivaizdioje paimė į nelaisvę Atahualpą. Indėnai, siekdami išpirkti savo valdovą, užpildė kambarį, kuriame jis buvo įkalintas, auksu ir sidabru. Gavę pasakiškus turtus, ispanai nužudė Atahualpą ir, gavę pasitiprinimą iš Limos, įveikė indėnus.

Nuo 1855 m. – Kachamarkos departamento administracinis centras.

Ekonomika 
Svarbiausia ūkio šaka – kalnakasyba. Janakočos aukso telkinys yra vienas didžiausių Lotynų Amerikoje. Taip pat išgaunamas sidabras, cinkas, varis ir švinas. Maisto (ypač sūrių ir kitų pieno produktų), odos apdirbimo, tekstilės pramonė. Derlingose pievose ganomi galvijai. Apylinkėse auginamos bulvės, kviečiai, miežiai, kukurūzai. Amatai. Yra technikos universitetas. Netoli miesto – tarptautinis oro uostas.

Turizmas 

Kadagi miestas turi turtingą istorinę praeitį, čia galima išvysti daug istorinių pastatų. Vyrauja XVII-XVIII a. barokinė architektūra. Svarbiausi objektai:
 Santa Katalinos katedra – pastatyta XVII a. iš vulkaninių medžiagų. Jos viduje galima išvysti vertingų dailės paminklų.
 Santa Apolonijos kalva – nuo jos atsiveria įspūdingas vaizdas į miestą. Čia pastatyta Švč. Fatimos Mergelės koplyčia. Į ją galima pakilti 300 laiptelių laiptais nuo Ginklų aikštės.
 Išpirkos kambarys – neišvaizdus namelis, kuriame 1532 m. buvo įkalintas imperatorius Atahualpa, ir kuris buvo užpildytas auksu ir sidabru per ištiestą valdovo ranką.
 Ginklų aikštė (Plaza de Armas) – miesto centrinė aikštė, išlikusi nuo inkų laikų. Viena didžiausių šalies aikščių. Joje į nelaisvę buvo paimtas imperatorius Atahualpa.
 Inkų pirtis – mineralinių vandenų šaltiniai, kuriuose maudėsi inkų imperatoriai.
 Beleno bažnyčia – įspūdingas XVII a. barokinis statinys. Iki įsikuriant ligoninei, čia buvo jėzuitų ligoninė.
 Rekoletos bažnyčia
 San Fransisko bažnyčia
 El Quinde prekybos aikštė – aplink ją išsidėstę bankai, restoranai, supermarketas ir net 70 parduotuvėlių.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Turistinė informacija 

Peru miestai
Inkai
Paita

Paita () – miestas šiaurės vakarų Peru, Piuros regione, 57 km į šiaurės vakarus nuo Piuros; uostamiestis Ramiojo vandenyno pakrantėje. Provincijos centras. 97,5 tūkst. gyventojų (2003 m.).

Miestas išsidėstęs prie Čiros upės žiočių, nedideliama pusiasalyje, Paitos įlankos pakrantėje. 1578–1588 m. Paita buvo ispanų administracinis centras šiaurės vakarų Peru. Tačiau dėl dažnų britų piratų ir korsarų antpuolių, administracija perkelta į Piurą. Mieste gimė Simono Bolivaro žmona Manuela Sáenz. 1875 m. nutiestas geležinkelis tarp Piuros ir Paitos, tačiau karo su Čile metu sugriautas ir vėl atstatytas 1884 m. Šiuo metu Paita – 5 pagal svarbą šalies uostas. Naftos eksportas. Chemijos pramonė. Žvejyba. Poilsis vandenyno pakrantėje.

Peru miestai
Moksliniai tyrimai ir eksperimentinė plėtra

Moksliniai tyrimai ir eksperimentinė plėtra (, R&D) – moksliniai tyrimai , produktyviųjų mokslo žinių kūrimas ir jų panaudojimas  inovacijų kūrimui, atitinkama veikla. 
Mokslinius tyrimus atlieka, mokslo produktyviasias žinias taiko, jas plėtoja tiek pavieniai individai, tiek ir jų grupės, kolektyvai, organizacijos (pvz., universitetai, moksliniai institutai, mokslinės laboratorijos). Mokslinių tyrimų ir mokslo plėtojimo padalinius turi ir kai kurios aukštųjų technologijų bendrovės (pvz., elektronikos, biotechnologijų ,telekomunikacijos, farmacijos ir kt.

Inovatika
Moksliniai tyrimai
Danijos vyrų futbolo rinktinė

Danijos vyrų futbolo rinktinė () – Danijos Karalystei atstovaujanti futbolo komanda. Laimėjo daug titulų. Reikšmingiausias – 1992 m. Europos čempionai. Taip pat danai yra laimėję olimpines žaidynes (1906 m.), Konfederacijų taurę (1995 m.).

Dalyvavimas Europos čempionatuose 
 1960 – neįveikė atrankos
 1964 – 4 vieta
 1968 – 1980 – neįveikė atrankos
 1984 – pusfinalis
 1988 – I etapas
 1992 – 1 vieta
 1996 – I etapas
 2000 – I etapas
 2004 – ketvirtfinalis
 2008 – neįveikė atrankos
 2012 – I etapas
 2016 – neįveikė atrankos
 2020 – pusfinalis

Dalyvavimas pasaulio čempionatuose

Garsiausi pastarųjų dešimtmečių žaidėjai 

 Ivan Nielsen
 John Sivebæk
 Michael Laudrup
 Kim Vilfort
 Henrik Andersen
 Lars Olsen
 Flemming Povlsen
 Brian Laudrup
 Peter Schmeichel
 Jan Heintze
 Stig Tøfting
 Ebbe Sand
 Thomas Gravesen
 Jon Dahl Tomasson
 Dennis Rommedahl
 Christian Eriksen

Treneriai 
  Charles Williams (1908–1910 m.)
  Axel Andersen Byrval (1913–1915, 1917–1918 m.)
  Arne Sørensen (1956–1961 m.)
  Poul Petersen (1962–1966 m.)
  Rudi Strittich (1970–1975 m.)
  Kurt „Nikkelaj“ Nielsen (1976–1979 m.)
  Sepp Piontek (1979–1990 m.)
  Richard Møller Nielsen (1987–1988, 1990–1996 m.)
  Bo Johansson (1996–2000 m.)
  Morten Olsen (2000–2015 m.)
  Åge Hareide (2016–2020 m.)
  Kasper Hjulmand (2020– m.)

Nuorodos 

 Oficiali rinktinės svetainė 

Europos vyrų futbolo rinktinės
Vyrų rinktinė
Danijos sporto rinktinės
Rumunijos vyrų futbolo rinktinė

Rumunijos futbolo rinktinė – Rumunijos Respublikai atstovaujanti futbolo komanda. Tiek pasaulio, tiek Europos čempionatuose aukščiausia pasiekta riba – ketvirtfinalis. Rumunija – viena iš nedaugelio komandų (su Brazilija, Belgija ir Prancūzija), kuri dalyvavo 3 pirmuose (prieškariniuose) pasaulio čempionatuose.

Dalyvavimas Europos čempionatuose 
 1960 – 1980 – neįveikė atrankos
 1984 – I etapas
 1988 – neįveikė atrankos
 1992 – neįveikė atrankos
 1996 – I etapas
 2000 – ketvirtfinalis
 2004 – neįveikė atrankos
 2008 – I etapas
 2012 – neįveikė atrankos
 2016 – I etapas

Dalyvavimas pasaulio čempionatuose

Svarbiausi žaidėjai 
(pastarojo laikotarpio, pagal sužaistų rungtynių sk.)
 Dorinel Munteanu
 Cosmin Contra
 Bogdan Lobonţ
 Adrian Mutu
 Cristian Chivu
 Ionel Ganea
 Mirel Rădoi
 Florentin Petre
 Răzvan Raţ

Nuorodos 

 Rinktinės svetainė
 Daugiausiai sužaidę ir įvarčių įmušę žaidėjai

Europos vyrų futbolo rinktinės
Rumunijos futbolas
Rumunijos sporto rinktinės
Kenterberio arkivyskupas

Kenterberio arkivyskupas – dvasinis Anglikonų bažnyčios vadovas. Jo vyskupo sostas – Kenterberio katedra. Dabartiniu Kenterberio arkivyskupu yra paskirtas Džastinas Velbis (anglų: Justin Welby).

Arkivyskupo pareigos:
 vyskupas, Kenterberio diecezija;
 Kenterberio bažnytinės provincijos metropolitas;
 Visos Anglijos primas;
 Dvasinis lordas (lordas vyskupas), Lordų rūmų narys;
 Anglikonų Bažnyčios vadovas.

Anglikonų bažnyčia
Boney M

Boney M – Vokietijos pop - disko grupė, susikūrusi 1975.

Nariai 
 Claudja Barry, vokalas (1975-1976)
 Marcia Barrett, pagrindinis ir pritariamasis vokalas (1976 -)
 Liz Mitchell, pagrindinis ir pritariamasis vokalas (1976 -)
 Bobby Farrell, vokalas, šokėjas (1976-1982, 1984 -2010)
 Maizie Williams, šokėja (1976 -)
 Reggie Tsiboe, pagrindinis ir pritariamasis vokalas (1982–1990)
 Madeleine Davis, vokalas (1989-91)

Diskografija

Albumai 
 Take The Heat Off Me (1976)
 Love For Sale (1977)
 Nightflight To Venus (1978)
 Oceans Of Fantasy (1979)
 The Magic Of Boney M (1980)
 Boonoonoonoos (1981)
 Christmas Album (1981)
 Ten Thousand Lightyears (1984)
 Kalimba De Luna (1984)
 Eye Dance (1985)
 The Best Of 10 Years (1986)
 20 Greatest Christmas Songs (1986)
 Greatest Hits Of All Times – Remix (1988)
 Greatest Hits Of All Time – Remix Vol 2 (1989)
 Gold (1992)
 The Most Beautiful Christmas Songs Of The World (1992)
 More Gold (1993) su Liz Mitchell
 20th Century Hits (1999)
 Their Most Beautiful Ballads (2000)
 The Magic Of Boney M, (2006) su Liz Mitchell

Singlai 
 „Baby Do You Wanna Bump?“
 Daddy Cool"
 „Sunny“ (Bobby Hebb koveris)
 „Ma Baker“
 „Belfast“
 „Rivers of Babylon“/„Brown Girl in the Ring“
 „Rasputin“
 „Mary's Boy Child“
 „Little Drummer Boy“
 „Painter Man“ (koveris)
 „Hooray Hooray It's A Holi-Holiday“
 „El Lute“
 „I'm Born Again“
 „I See A Boat On The River“
 „My Friend Jack“
 „Children Of Paradise“
 „Felicidad“
 „We Kill The World (Don't Kill The World)“
 „Little Drummer Boy“/„Boney M On 45“
 „Going Back West“
 „Jambo Hakuna Matata“
 „Exodus“
 „Kalimba De Luna“
 „Happy Song“
 „Young Free And Single“
 „My Cherie Amour“
 „Bang Bang Lulu“
 „Daddy Cool“ Remix '86
 „Megamix“
 „The Summer Megamix“
 „Malaika“
 „Stories“, 1990 – kartu su. Liz Mitchell
 „Boney M Megamix“, 1992
 „Brown Girl in the Ring (Remiksas)“, 1993
 „Ma Baker (Remiksas 93)“, 1993
 „Papa Chico“, 1994 – kartu su. Liz Mitchell
 „Ma Baker (Boney M. vs. Sash!)“, 1999
 „Daddy Cool '99 (kartu su Mobi T)“, 1999
 „Sunny“ (Boney M. 2000), 2000
 „Daddy Cool 2001“, 2001

Nuorodos 
 

Vokietijos atlikėjai
Pop atlikėjai
Henrikas Daktaras

Henrikas Daktaras (pravardės – Henytė, Hena, g. 1957 m. gruodžio 12 d. ) – Lietuvos nusikaltėlis, nuteistas kalėti iki gyvos galvos.

Vadovavo 1978 m. Kaune įkurtai nusikalstamai grupuotei „Daktarai“. Jos byloje sukaupta apie 200 nusikaltimų, tarp jų – grasinimai nužudyti, turto prievartavimas, sprogdinimai, virš 30 nužudymų. Pirmąsyk įkalintas sulaukęs 19 m. H. Daktaras nuteistas už daugybę nusikaltimų: dėl turto prievartavimo, kūno sužalojimų, žmogžudysčių. Spėjama, kad jis nužudė savo pusbrolį, kitus nepaklususius gaujos narius. Žiniasklaidoje kartais vadinamas nusikalstamo pasaulio autoritetu.

Teistumai 
1997 m. vasario 13 d. Vilniaus apygardos teismas H. Daktarui skyrė 7,5 m. Laisvės atėmimaslaisvės atėmimo bausmę. Ji skirta už tarpininkavimą išperkant vogtus automobilius ir grasinimus buvusiam bendrovės „Agora“ apsaugos vadovui (buvusiam Kriminalinės policijos biuro vadovo pavaduotojui) Jurijui Milevskiui, jeigu šis, liudydamas teisme, atpažins Darių Mačianską, kuris buvo pagrobęs jo automobilį.

2001 m. spalį H. Daktaras iš Vilniaus 2-osios griežto režimo pataisos darbų kolonijos paleistas į laisvę už gerą elgesį, atlikęs tris ketvirtadalius bausmės.

2008 m. gruodžio 20 d. pabėgo iš policijos apsupto vienkiemio Šilų kaime. Sodybą kratę pareigūnai tvirtino, kad joje ant sienų kabėjo Hitlerio ir Stalino paveikslai. 

2009 m. vasarį paskelbta H. Daktaro tarptautinė paieška. Rugsėjo 4 dieną Bulgarijos policijos spec. pajėgų sulaikytas netoli Varnos. Sulaikant H. Daktaras tyčia nualpo. Spalio 6 d. Varnos apeliacinis teismas paskelbė galutinį ir neskundžiamą sprendimą išduoti H. Daktarą Lietuvai. Spalio 9 d. H. Daktaras buvo parskraidintas į Lietuvą.

2013 m. birželio 14 d. Klaipėdos apygardos teismas nuteisė H. Daktarą kalėti iki gyvos galvos. Lietuvos Aukščiausiasis Teismas nuosprendį paliko nepakeistą. Pasak LAT, H. Daktaras nepripažįsta nusikaltimų (išskyrus disponavimą suklastotais dokumentais), todėl jam visiškai svetimas bendražmogiškų socialinių elgesio normų laikymasis, kritiškas savo elgesio vertinimas ir pagarba prigimtinei vertybei – žmogaus gyvybei.

2022 m. Lietuvos apeliacinis teismas atmetė H. Daktaro skundą dėl Kauno apygardos teismo nutarties, kuria nebuvo tenkintas Pravieniškių pataisos namų teikimas kalėjimą iki gyvos galvos pakeisti terminuota laisvės atėmimo bausme.

Išnašos 

Daktaras, Henrikas
Nosvė

Nosvė (arba Nasvė) – upė rytų Lietuvoje, Utenos ir Anykščių rajonuose; Šventosios dešinysis intakas. Ištakos yra tik 2,5 km nuo Šventosios, prie Norvaišių kaimo, tačiau upelis teka priešinga kryptimi lygiagrečiai Šetekšnos aukštupiams, teka per Noniškio ežerą ir tik aukščiau Vilučių, pasukęs į pietus, pradeda tekėti lygiagrečiai Šventajai. Dar vieną posūkį į vakarus Nosvė padaro, kai į ją įteka Upius. Pratekėjusi pietiniu Vilkabrukių kaimo pakraščiu, pasiekia Šventąją (138 km nuo žiočių) ties Šventupio kaimu.

Nosvės aukštupio tėkmės kryptis yra poledynmetyje vykusių Šventosios ir Nemunėlio baseinų perskirstymo atspindys. Kadaise Nemunėlio baseinui priklausęs Nosvės aukštupys stipriai užpelkėjo, todėl, melioruojant žemes, 6,5 km ilgio upelio atkarpa buvo ištiesinta. Toks pat likimas ištiko ir 9 km ilgio vidurupio ruožą aukščiau Upiaus žiočių. Tik žemupys išliko natūralus. Čia vaga giliau įsirėžusi (nuolydis apie 0,3 %).

Upėvardį bandoma sieti su žodžiu nosis, nors ši etimologija gana neaiški.

Šaltiniai 

Anykščių rajono upės
Utenos rajono upės
Vilnamedis

Vilnamedis ( – dedešvinių (Malvaceae) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso vienametės ir daugiametės žolės, rečiau krūmai. Iš tų augalų gaunamas pluoštas arba pūkai vadinami medvilne, aliejus – vilnamedžio aliejus.

Gentyje yra apie 50 rūšių. Savaime auga Afrikoje, Amerikoje, Australijoje ir Azijoje, tropinėse ir subtropinėse srityse. Auginamos kelios kultūrinės rūšys:

 Žolinis vilnamedis (Gossypium herbaceum)
 Plaukuotasis vilnamedis (Gossypium hirsutum) – labiausiai auginama rūšis.
 Krūminis vilnamedis (Gossypium arboreum)
 Barbadosinis vilnamedis (Gossypium barbadense)

Šaltiniai 

Dedešviniai
Pluoštiniai augalai

fr:Cotonnier
la:Xylon
Amudarja

Amudarja (, , , senovėje: Oxus, Jayhun, Dgihun) – upė Vidurinėje Azijoje. Ilgis 1415 km (su Piandžu 2540 km). Prasideda Tadžikistano ir Afganistano pasienyje, susiliejus Vachšo ir Piandžo upėms, prasidedančioms Pamyre. Teka į vakarus ir šiaurės vakarus Uzbekijos-Afganistano, Turkmėnijos-Afganistano sienomis, toliau per Turkmėniją, dalį teritorijos Turkmėnijos-Uzbekijos siena ir likusią dalį per Uzbekiją. Seniau įtekėjo į Aralo ežerą ir sudarė deltą (dabar beveik nebepasiekia).

Upės baseiną galima skirstyti į dvi dalis: kalnų ir lygumų. Lyguminis baseinas driekiasi Karakumų ir Kyzylkumo dykumomis. Daug kur keičia vagą. Istoriniai šaltiniai mini, kad Amudarja tekėdavo į Kaspijos jūrą, arba ir į Kaspiją, ir į Aralą.

Didžiausi intakai: Kafirniganas, Surchandarja (dešinieji), Kundūzas (kairysis).

XX a. antrojoje pusėje upės debitas ties Kerkiu buvo apie 2000 m³/s (didžiausias – 9060 m³/s, minimalus – 420 m³/s). Pavasarį patvinsta. Vanduo pasižymi dideliu drumstumu (3,3 kg/m³). Žemupys didžiąją metų dalį sausas (dėl to senka Aralo ežeras), o žiemą užšąla. Laivyba nuo Čardžou.

Labai intensyviai naudojama medvilnės laukų drėkinimui. Nuo Amudarjos atsišakoja Karakumų kanalas – drėkinantis visą pietų Turkmėnistaną. Amu Bucharos kanalas drėkina centrinį Uzbekistaną. Maitina Sarykamyšo ežerą. Svarbiausi pakrančių miestai: Termezas, Nukusas (Uzbekija), Kerkis, Čardžou (Turkmėnija).

Šaltiniai 

Afganistano upės
Tadžikijos upės
Turkmėnijos upės
Uzbekijos upės
INXS

INXS (tarimas angl. „In Excess“) – viena sėkmingiausių Australijos roko grupių nuo AC/DC laikų. Ji yra įkurta 1977 Perte ir iš pradžių dainavo funkroką. Daug pasirodymų Michael Hutchence TV kanale MTV privedė iki to, kad ketvirtas grupės albumas – The Swing 1984 m. tapo bestseleriu Australijoje ir už jos ribų. Paskesni albumai – Listen Like Thieves 1985 m. ir Kick 1987 m. – parduotas milijoniniu tiražu JAV ir Europoje.

Nariai 
 Michael Hutchence (1960–1997, nusižudė) – vokalas
 Andrew Farriss – gitara, klavišiniai ir armonikėlė
 Tim Farriss – gitara
 Jon Farriss – būgnai
 Garry Gary Beers – bosinė gitara
 Kirk Pengilly – saksofonas ir gitara
 J. D. Fortune (2005–2011) – vokalas
Ciaran Gribbin – vokalas

Diskografija

Studijiniai albumai 
 1980 – INXS
 1981 – Underneath the Colours
 1982 – Shabooh Shoobah
 1984 – The Swing
 1985 – Listen Like Thieves
 1987 – Kick
 1990 – X 
 1992 – Welcome to Wherever You Are
 1993 – Full Moon, Dirty Hearts
 1997 – Elegantly Wasted
 2005 – Switch

 Albumai iš gyvai atliktų dainų 
 1991 – Live Baby Live 2004 – INXS: Live At Barker Hangar Kompiliaciniai albumai 
 1982 – INXSIVE 1994 – The Greatest Hits 2001 – Shine Like It Does: The Anthology 1979–1997
 2002 – Definitive INXS/The Best of INXS
 2002 – The Years 1979–1997
 2002 – Stay Young 1979–1982
 2004 – INXS²: The Remixes

EP’ai 
 1983 – Dekadance
 2004 – Bang The Drum

Nuorodos

Oficialios svetainės 
 Oficiali svetainė 
 Oficiali Michael’o Hutchence’o svetainė 
 Oficiali INXS foto svetainė 
 Oficiali EP'ų svetainė

Fanų svetainės 
 HARDSTAR-INXS  
 INXS.PL Lenkų INXS svetainė  
 Prancūzų INXS svetainė 
 Michael’o Hutchence’o fan'ų forumas  
 fortune448.com 

Australijos roko atlikėjai
Alahabadas

Alahabadas (arba Ilahabadas, Prajagradžas) – miestas Indijoje, Utar Pradešo valstijoje, prie Gangos ir Jamunos upių santakos. 1,07 mln. gyventojų (2005). Išvystyta maisto pramonė.

Svarbus hinduizmo religinis centras, gaminama daug religinio kulto atributų. Yra vienas svarbiausių šalyje Alahabado universitetas. Mieste gimė Indijos nepriklausomybės veikėjas Džavaharlalas Neru.

Pavadinimo kilmė 

Iki XVII a. miestas buvo vadinamas Prajaga (), kas sanskrito kalba reiškia „aukojimo vieta“ (manoma, aukojimas susijęs su Brahma). 1583 m. mogolų imperatorius Akbaras pavadino miestą Alahabadu, tačiau pavadinimas kilęs ne nuo Alacho dievo vardo, bet nuo Akbaro sukurtos religijos Din-Ilahi, todėl indai miestą vadina Ilahabadu. -ābād persiškai reiškia „vietovė, gyvenvietė“. Prajagos pavadinimas šiuo metu dažnai vartojamas kasdienėje kalboje.

2018 m. spalį Alahabadas oficialiai pervadintas Prajagradžu.

Religinė reikšmė 

7 km atstumu nuo Alahabado miesto yra Jamunos (dar vadinama Džamnos upe) ir Gangos upių santaka, kuri vadinama Triveni Sangam Prayag (Allahabad). Tai vieta, kurioje susitinka trys upės: Gangas, Jamuna ir (hinduizmo mitologijos) mitinė Sarasvatės upė. Čia vyksta Kumbha mela ritualinės maudynės. Triveni Sangama („trilypė santaka“) yra ypatingai šventa vieta – hinduizmo mitologija teigia, būtent šioje vietoje išsiliejo keletas amritos lašų iš ąsočio, kurį savo rankose laikė Dievas ir todėl kiekvienas žmogus, išsimaudęs šioje šventoje vietoje, iškart nuplauna visą savo blogą karmą. Į šią šventą vietą plūsta daugybė piligrimų tam, kad galėtų pasinert į šventą vandenį. Hinduizmo mitologija teigia, kad būtent šitoje vietoje Brahma atliko prakrišta jadžną, ir būtent šitoje vietoje lankėsi Rama, kai jis buvo tremtyje. Būtent šioje šventoje vietoje buvo išbarstyti Indijos nacionalinių didvyrių pelenai, tarp jų ir Mohando Gandžio 1948 metais.

Hinduistiniuose dharmašastrų tekstuose teigiama, kad jei žmogus nusiskandins Jamunos ir Gangos upių santakoje (Triveni Sangam Prayag), tai toks žmogus iškart pasieks mokšą ir galutinai išsivaduos iš samsaros rato (gimimo ir mirčių rato). Hinduizmo mitologija teigia, kad geriausia yra nusiskandinti nušokant nuo švento medžio banjano šakų į Gangos upę toje vietoje, kur į Gangą įsilieja Jamuna. Šalia Alahabado miesto po šiai dienai yra išlikę tūkstantmečiai banjano medžiai, kurių storos šakos yra nusidriekusios virš Gango upės. Kaip senovėje, taip ir po šiai dienai, nuo šių banjano šakų šoka į vandenį ir skandinasi žmonės, kurie nori galutinai išsivaduot iš samsaros rato.

Šaltiniai 

Milijoniniai miestai
Utar Pradešo miestai
Hinduistų piligriminės vietos
ACC

ACC () – spalvų kodavimo sistema. Ji buvo užpatentuota 1938 m. 

ACC pagrindą sudaro trys parametrai:
 Spalva – raudona, oranžinė, violetinė ir pan.
 Sodrumas – atspalvio intensyvumas ir kontrastas lyginant jį su kitais atspalviais.
 Šviesumas – nurodo kiek konkretus atspalvis yra šviesus ar tamsus. 

Šią sistemą galima suprasti naudojant trimatį cilindro modelį, kuriame atspalviai išdėstyti pagal visus tris jų parametrus.

Sistemos privalumas yra galimybė labai paprastai rodyti ja užkoduotą spalvotą vaizdą tik pilkus atspalvius atvaizduoti sugebančiame ekrane. Šviesumo signalas paliekamas „kaip yra“ – „juodai balti“ televizoriai jį tiesiogiai priima ir be jokių pakeitimų gali rodyti nespalvotą vaizdą. Spalvoti televizoriai priima ir kitus du signalus, pateikdami taip pat ir spalvas.

Šaltiniai 

Spalvų sistemos
Žirgėnai

Žirgėnai (anksčiau Marivilis) – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Vištyčio, rytiniame Vištyčio ežero krante, kelių  ir  sankryžoje. Kaime yra kempingas „Pušelė“.

Istorija 
XIX a. pab. Žirgėnų vietoje buvo Marviliaus (Maravilės) palivarkas (Vištyčio valsčius ir parapija).

Gyventojai

Galerija 
 Metalo statulos kempinge Pušelė

Nuorodos 
 Kempingo svetainė

Šaltiniai 

Vilkaviškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Žalioji

Žalioji – taip vadinama daug Lietuvos kaimų:

 Alytaus rajone;
 Anykščių rajone:
 Kavarsko seniūnijoje;
 Svėdasų seniūnijoje;
 Traupio seniūnijoje;
 Biržų rajone;
 Ignalinos rajone;
 Kazlų Rūdos savivaldybėje;
 Kėdainių rajone;
 Šalčininkų rajone;
 Trakų rajone;
 Ukmergės rajone;
 Vilkaviškio rajone;
 Vilniaus rajone.
Panevėžio lėlių vežimo teatras

Panevėžio lėlių vežimo teatras – vienintelis Europoje lėlių vežimo teatras. Įsikūręs Panevėžyje, Respublikos g. 30. 

Kiekvieną vidurvasarį šio teatro aktoriai su vežimais, traukiamais dviejų arklių, išvyksta gastrolių po Lietuvos miestus ir kaimelius. Apie teatrą sukurtas dokumentinis filmas „Kelionių magija“ (režisierė Janina Lapinskaitė).

Veikla 
Teatras įkurtas 1986 m. Panevėžyje direktoriaus ir režisieriaus Antano Markuckio iniciatyva.

Kasmet parodo apie 300 spektaklių, įvyksta 3-4 premjeros. Spektaklius režisuoja ne vien A. Markuckis, bet ir R. Driežis (Vilnius), J. Stepankienė (Panevėžys), D. Armanavičius (Kaunas), Rusijos nusipelnęs artistas, „Auksinės kaukės“ laureatas S. Železkinas (Rusija). Daugelis spektaklių sukurta lietuvių liaudies pasakų motyvais, pagal K. Kubilinsko, S. Gedos, U. Lėjaus, A. Gudelio, J. Radzevičiaus, V. Rabadano, A. Popesku kūrybą. Kai kurių pjesių ar inscenizacijų autoriai – panevėžiečiai E. Mezginaitė, E. Matulaitė, R. Žilevičius. Lėles spektakliams kuria V. Mazūras, R. Driežis, Rusijos dailininkės N. Zabrodina, E. Beresneva. Po kiekvieno spektaklio teatro fojė vyksta tradicinis vaikų piešinių konkursas „Mano matyti herojai“.

Šiltuoju sezonu Panevėžio centre veikia pramoginis teatro traukinukas.

Kas dvejus metus organizuojamas tarptautinis lėlių teatrų festivalis „Lagaminas“, į kurį susirenka lėlininkai iš daugelio valstybių. Teatras yra gastroliavęs Nyderlanduose, Danijoje, Rusijoje, Estijoje. Kasmet teatro patalpose vyksta vaikų lėlių teatrų šventė „Molinuko teatras“. Prieš trejus metus teatro bazėje atsirado lėlių teatro aktorių ir režisierių kursas – jie mokosi Jaroslavlio valstybiniame teatro institute, kurį baigė ir režisierius A. Markuckis.

Teatras dalyvavo tarptautiniuose festivaliuose Lietuvoje, Rusijoje, Estijoje, Švedijoje, Danijoje, Nyderlanduose, Vokietijoje, Lenkijoje, kur tapo laureatu.

Apdovanojimai 
Už lietuvių dramaturgijos propagavimą režisierius Antanas Markuckis apdovanotas Boriso Dauguviečio premija. Tais pačiais metais jis buvo išrinktas Lietuvos lėlininkų asociacijos pirmininku.

2003 m. balandžio mėnesį Danijoje Antanui Markuckiui įteikta H. K. Anderseno pirmoji premija už šio rašytojo kūrybos puoselėjimą ir propagavimą.

Nuorodos 
 Teatro internetinė svetainė

Lietuvos lėlių teatrai
Panevėžio teatrai
Eiður Guðjohnsen

Eiduras Gudjonsenas (Eiður Guðjohnsen, dažnai transkribuojama Eidur Gudjohnsen; 1978 m. rugsėjo 15 d.) – Islandijos futbolininkas. Žaidžia saugo arba puolėjo pozicijoje.

Kaip profesionalas debiutavo vos 15 metų Islandijos lygos Reikjaviko „Valur“ klube. Eiduro tėvas Arnór taip pat buvo garsiu futbolininku. Netrukus jaunasis islandų talentas persikėlė į Olandijos PSV klubą, bet ten neįsitvirtino. 1996 m. balandžio 24 d. Eiduras debiutavo nacionalinėje rinktinėje, mače su Estija. Jis pasirodė po keitimo (pakeitė savo tėvą). Tai vienintelis atvejis futbolo istorijoje, kai rinktinėje žaidė ir tėvas ir sūnus.
1996 metų pabaigoje patyrė kulkšnies traumą, kurios gydymas dėl nediagnozuoto sąnario uždegimo užtruko ir PSV atsisakė futbolininko paslaugų. Tik po dvejų metų Gudjonsenas grįžo į futbolą – trumpai žaidė Reikjaviko „KR“, vėliau perėjo į Aglijos pirmajame divizione žaidžiantį Boltono Wanderers klubą. 2000 m. už 4 mln. £ parduotas Chelsea FC klubui. Čia jis praleido net 6 sezonus, bet atsiradus talentingesnių puolėjų, 2006 m. persikėlė į Barcelona, kur pakeitė komandą palikusį švedą Henriką Larsoną.

2009 m. rugpjūčio 1 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Monako klubu.

2010 m. rugpjūčio 31 d. pasirašė sutartį su Stoko prie Trento klubu. 2010 m. sausio 28 d. buvo išnuomotas Tottenham „Hotspur“ klubui iki sezono pabaigos.

Pasiekimai 

 Olandijos taurė: 1996
 Olandijos super taurė: 1996
 Eredivisie lyga: 1997
 Anglijos lygos taurė: 2005
 Premier League: 2005, 2006
 Anglijos FA Community Shield: 2005
 Ispanijos supertaurė: 2006
 La Liga: 2009
 Copa del Rey: 2009
 UEFA Čempionų Lyga: 2009

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Nuorodos 
 Statistika

Guðjohnsen, Eidur
Pandžabas (Indija)

Pandžabas (, ) – valstija Indijos šiaurėje. Ribojasi su Pakistanu vakaruose, Džamu ir Kašmyru šiaurėje, Himačal Pradešu šiaurės vakaruose, Harjana pietuose ir pietryčiuose, Čatisgarchu pietuose ir Radžastanu, pietvakariuose. Valstijos sostinė Čandigarchas taip pat yra ir Harjanos sostinė, tačiau nepavaldus nei vienai iš šių valstijų.

Pandžabo teritorijoje buvo vienos ankstyviausiųjų pasaulyje, Indo slėnio civilizacijos, šerdis.

Daugiau negu pusė Pandžabo gyventojų yra sikhai.

Religijos 
 sikhizmas – 63,6 %
 hinduizmas – 34 %
 islamas – 1,57 %
 krikščionybė – 1,2 %

Didžiausi miestai 
 Ludiana – 1395,0 tūkst. gyv. (2001 m.)
 Amritsaras – 975,7
 Džalandharas – 701,2
 Patiala – 302,9

Indijos valstijos
Pandžabas
Kang Youwei

Kang Youwei (; 1858 m. kovo 19 d. – 1927 m. kovo 31 d.) – vienas iš XIX a. pab. reformatoriško judėjimo Kinijoje lyderių ir Šimto dienų reformų iniciatorių.

Biografija 
Kang Youwei gimė 1858 m. netoli Guangzhou, intelektualų šeimoje. Jaunystėje įgijęs konfucianistinį išsilavinimą, vėliau jis nusigręžė nuo klasikinio mokymo ir susidomėjo daoizmu bei budizmu. Skaitydamas daug istorinių ir geografinių knygų, Kang Youwei ėmė domėtis Vakarais ir tyrinėti Vakarų civilizaciją. Po pralaimėto Kinijos-Prancūzijos karo 1884–1885 m. Kang pirmąkart kreipėsi į imperatorių, siūlydamas reformas administracijoje, tačiau laiškas imperatoriaus greičiausiai nepasiekė. 1891 m. Guangzhou mieste Kang Youwei įkūrė mokyklą, kurioje be klasikinio lavinimo buvo dėstomos tokios modernios vakarietiškos disciplinos kaip matematika ar karinė parengtis.

Po 1895 m. pralaimėto karo japonams Kang Youwei papiktino toks šalies pažeminimas, ir jis surinko 1200 parašų peticijai, reikalaujančiai nepasirašyti taikos sutarties ir tęsti karą, bet šis jo planas įgyvendintas nebuvo. Nepaisant to, kad pradžioje daugelis reformatoriškų Kang Youwei idėjų žlugo, visgi vėliau jis tapo autoritetingu žmogumi ir reformatoriško judėjimo Kinijoje lyderiu.
1897 m. Kang Youwei išsiuntė antrąjį laišką imperatoriui Guangxu, kuriame reikalavo reformų, įspėdamas, kad kitu atveju kinai visiškai išnyks kaip tauta. Kang rekomendavo imperatoriui imti pavyzdį iš Rusijos Petro I arba japonų imperatoriaus Meiji. Po šio laiško į imperatoriaus rūmus sekė didelė siunta knygų apie Japonijos ir Rusijos reformas. Jaunasis imperatorius buvo įtikintas. 1897 m. birželio mėn. imperatorius išleido dekretą, skelbiantį būsimųjų reformų programą. Po metų Kang Youwei netgi buvo suteikta audiencija imperatoriaus rūmuose, kurios metu buvo aptarti svarbiausi reformų etapai. Netrukus, remdamasis Kang Youwei ir kitų reformatorių rekomendacijomis, per 103 dienas imperatorius išleido 110 imperatoriškųjų įsakų, dėl ko dažnai šis reformatoriškas judėjimas vadinamas Šimto dienų reformomis. Reformos iki galo įgyvendintos nebuvo. Joms buvo pasipriešinta, imperatorius buvo išduotas, o Kang Youwei pasitraukė į Honkongą.

Nuorodos 
 Kang Youwei profilis
 Encyclopedia.com – Kang Youwei 

Kinijos asmenybės
Belzebubas

Belzebubas (arba Belzebulas; ) – dievybė, kuri buvo garbininima Palestinoje, Ekrono mieste, arba krikščionių mitologijoje demoniškos būtybės vaizdinys. Senesniuose tekstuose Belzebubas buvo tapinamas su Baalu, tačiau žydų tekstuose simbolizavo velnią. Ba'al Zebûb hebrajų kalboje reikštų 'Zebubo viešpats' arba 'Musių viešpats', tačiau Zebuvo vietovė nežinoma. Kitas žodis – Zebûb – vartojamas musėms vadinti arba veiksmažodžiui skraidyti, skristi. Taip pat hebrajai Belzebubo dievo reikšmę sumenkina iki musės, kuriai svarbiausias maistas mėšlas. Bendrai Belzebubas simbolizuoja piktąsias dvasias ar jų išvarymą.

Belzebubo vardą išgalvojo žydai, norėdami sumenkinti svarbiausią vietinę Kanaano žemės dievybę. Iš tikrųjų ligi tol hetitų dievas buvo vadinamas Baalzebubu (Baal – viešpats, valdovas + zebub – kunigaikštis). Apgalvotai pakeisdami antrąjį balsį (aa -> ee) žydai „Dievų kunigaikštį“ pavertė „Musių viešpačiu“. 

Evangelijoje yra pasakojama, kad fariziejai ir raštų aiškintojai vadinę Jėzų Kristų Belzebubu arba tvirtinę, kad jis „Belzebubo galia“ išvaro piktąsias dvasias (Mt 10:25; 12:24; Lk 11:15-19). Tačiau Kristus jiems atkirto: jei aš išvarau „Belzebubo galia“, tai kokia galia piktąsias dvasias „išvarinėjo“ jūsų mokytojai.

Išnašos 

Judaizmo istorija
Žydų mitologija
Parodija (biologija)

Parodija (Parodia) – kaktusinių (Cactaceae) šeimos augalų gentis. Dydis nuo kelių centimetrų iki 1 m.

Gentyje yra apie 50 rūšių:
Parodia aureicentra 
Parodia ayopayana 
Parodia chrysacanthion 
Parodia formosa 
Raudonžiedė parodija (Parodia haselbergii) 
Kabliuotoji parodija (Parodia maassii) 
Parodia mairanana 
Parodia microsperma 
Parodia mutabilis 
Snieguotoji parodija (Parodia nivosa) 
Parodia ocampoi 
Parodia penicillata 
Parodia procera 
Parodia saint-pieana 
Kraujažiedė parodija (Parodia sanguiniflora) 
Plokščiadyglė parodija (Parodia schwebsiana) 
Parodia taratensis 
Parodia tuberculata 
Parodia uebelmanniana   
ir kt.

Kaktusiniai
Šileikiškis

Šileikiškis – kaimas Kupiškio rajone, 2 km į rytus nuo Tatkonių. Melioruojant kaimas sunaikintas. Išliko keli ąžuolai ir senos kapinaitės, vadinamos kapeliais. Šileikiškis – žinomų medikų prof. Prano Mažylio ir prof. Jūratės Jankevičiūtės gimtinė.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kupiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Kopūstgalvis raukšlius

Kopūstgalvis raukšlius (Sparassis crispa) – kempiniečių eilės grybų šeima.

Vaisiakūniai gelsvi, senesni rudo atspalvio, apie 10-35 cm skersmens. Šakos susiraukšlėjusios arba susigarbanojusios. Iš tolo visas vaisiakūnis panašus į kalafioro galvą. Trama malonaus skonio ir kvapo. Auga rugpjūčio – rugsėjo mėn. apie spygliuočių medžių kamienus.

Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. 

Kempiniečiai
Džamu ir Kašmyras

Džamu ir Kašmyras (kašmyrų k. جۄم تٕہ کٔشِیر, , ) – Indijos sąjunginė teritorija. Ji ribojasi su Himačal Pradešu pietuose, Pakistanu vakaruose ir Kinijos Liaudies Respublika šiaurėje ir rytuose.

Valstija turi dvi sostines: Šrinagarą vasarą ir Džamu žiemą.

Ši valstija yra politinis vienetas, sudarantis dalį Kašmyro regiono. Likusioji regiono dalis priklauso Pakistanui (kur sudaro Gilgito-Baltistano ir Laisvojo Kašmyro administracinius vienetus). Maža dalelė yra atitekusi Kinijai, kur sudaro Aksai Čino administracinį vienetą. Nuo Indijos Nepriklausomybės paskelbimo 1947 m. šis regionas yra konfliktų šaltinis su Pakistanu ir Kinijos Liaudies Respublika. Dėl jo jau kilo keturi karai.

Istorija 
 Pagrindinis straipsnis – Kašmyro konfliktas, dar žiūrėti Kašmyro istorija, Džamu istorija, Ladako istorija.''

Iki XIX a. atskiros valstijos dalys: tibetiečių Ladakas, dogrų Džamu ir kašmyrų Kašmyro slėnis vystėsi atskirai ir savarankiškai. 1846 m. Džamu valdovai sukūrė Džamu-Kašmyro karalystę, kurios teritorija ir atitinka dabartinį Kašmyro regioną. 1947 m. ši karalystė buvo neteisėtai padalinta tarp Indijos ir Pakistano. Kadangi nė viena valstybė nepripažįsta karine jėga nustatytų sienų, Kašmyro konfliktas tęsiasi iki dabar.

2019 m. spalio 31 d. Džamu ir Kašmyras iš valstijos tapo sąjungine teritorija, be to, atskirtas Ladakas į savarankišką vienetą.

Kultūra 
Indijai priklausoma Kašmyro teritorija gali būti skirstoma į tris kultūrinius regionus: Džamu, Kašmyro slėnį ir Ladaką. Džamu dažnai vadinamas „šventyklų miestų“, į kurį nuolat plūsta hinduistų ir musulmonų piligrimai. Kašmyras žinomas dėl savo įspūdingo kalnų peizažo, o Ladakhas, dar vadinamas „Mažuoju Tibetu“, žymus savo budistine kultūra.

Geografija 

Didžioji Džamu ir Kašmyro dalis išsidėsčiusi Himalajų kalnyne.

Religijos 
 Islamas – 66,97 %,
 Hinduizmas – 29,63 %,
 Sikhizmas – 2,03 %,
 Budizmas – 1,36 %.

Didžiausi miestai 
 Šrinagaras – 894,9 tūkst. gyv. (2001 m.),
 Džamu – 378,4,
 Anantnagas – 63,4,

Šaltiniai 

Indijos valstijos
Kašmyras
Utar Pradešas

Utar Pradešas (, ) – didžiausia gyventojų skaičiumi ir penkta plotu Indijos valstija. Ji ribojasi su Himačal Pradešu, Harjana, Deliu, Radžastanu, Madhja Pradešu, Čhatisgarchu, Džarkandu ir Biharu. Šiaurėje turi sieną su Nepalu.

Religijos 
 hinduizmas – 80 %,
 islamas – 18 %,
 sikhizmas, budizmas, krikščionybė ir kt. – 2 %.

Didžiausi miestai 
 Kanpuras – 2532,1 tūkst. gyv. (2001 m.),
 Laknau – 2207,3 tūkst.,
 Agra – 1259,9 tūkst.,
 Varanasis – 1100,7 tūkst.,
 Merutas – 1074,2 tūkst.,
 Alachabadas – 990,3 tūkst.,
 Gaziabadas – 968,5 tūkst.,
 Bareilis – 699,8 tūkst.

Indijos valstijos
Harjana

Harjana (, ) – valstija šiaurinėje Indijoje. Iki 1966 ji buvo Pandžabo valstijos dalis. Ribojasi su Radžastanu vakaruose ir pietuose, Himačal Pradešu ir Pandžabu šiaurėje bei Utarančalu ir Utar Pradešu rytuose, taip pat ir Delio teritorija pietuose. Sostinė Čandigarchas valstijai nepavaldi.

Religijos 
 Hinduizmas – 80 %
 Sikhizmas – 16 %
 Islamas – 4 %
 Krikščionybė – 0,1 %

Didžiausi miestai 
 Faridabadas – 1054,9 tūkst. gyv. (2001)
 Rohtakas – 286,8
 Panipatas – 261,7
 Hisaras – 256,8

Indijos valstijos
Himačal Pradešas

Himačal Pradešas (hindi: हिमाचल प्रदेश) – labiausiai kalnuota Indijos valstija. Šiaurėje ribojasi su Džamu ir Kašmyru, pietvakariuose su Pandžabu, pietuose su Harjana ir Utar Pradešu ir pietryčiuose su Utarančalu. Rytuose turi sieną su Tibetu.

Religijos 
 hinduizmas – 95 %
 sikhizmas, budizmas ir kt. – 5 %

Didžiausi miestai 
 Šimla – 142,2
 Solonas – 34,2
 Mandi – 26,9

Indijos valstijos
Pandžabas
Utarakhandas

Utarakhandas (, ) – viena šiaurės Indijos valstijų. 

Šiaurės vakaruose ribojasi su Himačal Pradešo, pietvakariuose su Utar Pradešo valstijomis. Šiaurės rytuose turi sieną su Tibetu (Kinijos Liaudies Respublikos okupuota ir prisijungta šalis), o pietryčiuose su Nepalu.

Atskira valstija Utarakhandas tapo tik nuo 2000 metų. Iki tol buvo Utar Pradešo dalis. 2000–2006 m. vadinosi Utaranačalas. 

Utarakhando pavadinimas yra kilęs nuo sanskrito žodžio „utara“ (उत्तर), reiškiančio šiaurė, o „khaṇḍa“ (खण्ड) reiškia šalis, kartu tai reiškia šiaurės šalis. Valstijos pavadinimas buvo paminėtas dar ankstyvoje hinduizmo literatūroje kaip Kedarkhandas, dabar tai Garvalio regionas, bei Manaskhand - Kumaono regionas. Utarakhandas taip pat yra puranų senovinis terminas, apibrėžiantis Indijos Himalajų kalnų regiono centrinę dalį.

Gyventojai 
Valstijos vietinės tautybės yra:
 Garvaliai - gyvena Garvalio regione.
 Kumaoniai - gyvena Kumaono regione.
 Džaunsariai - gyvena Čakrate ir Kalsyje (Dehraduno apygarda)
69,77 procentai gyventojų gyvena kaimų vietovėse. Didžiausią dalį valstijoje sudaro brahmanų luomas, jų apie 25-27 procentai, kiek mažiau - kšatrijų.

Kalba 
Oficiali Utarakhando kalba yra hindi, ja kalba 43 procentai gyventojų, ypač valstijos pietuose, taip pat ši kalba naudojama kaip lingua franca - bendravimo kalba. Sanskritas turi antros oficialios kalbos statusą. 

Valstijoje yra nemažai kalbančių urdu (4,2%), pandžabų (2,6%), bengalų (1,5%), nepalų (1,1%), bhodžpurių (0,95%) kalbomis.

Valstijoje yra trys vietinės, regioninės kalbos:
 Garvalių kalba - kalba apie 23 procentai gyventojų, daugiausia valstijos šiaurės vakaruose.
 Kumaonių kalba - kalba apie 20 procentų gyventojų valstijos pietryčiuose.
 Džaunsarių kalba - kalba apie 1,3 procentų gyventojų - Dehraduno apygardoje, esančioje valstijos vakaruose.

Religijos 
 Hinduizmas – 80 %
 Sikhizmas – 16 %
 Islamas – 4 %
 Krikščionybė – 0,1 %

Didžiausi miestai 
 Dehradunas – 578,4 tūkst. gyv. (2011 m.)
 Haridvaras – 175,0
 Haldvanis – 129,1
 Rurki – 97,1

Šaltiniai

Nuorodos 
 youtube.com / Tribes of Uttarakhand - A Documentary Movie (video medžiaga apie Utarakhando gyventojus (Hindi k.)
 youtube.com / Dev Bhoomi Uttarakhand | The Land of Gods | Hindi Documentary | Places to see in Uttarakhand (video medžiaga, ką galima pamatyti Utarakhande - (Hindi k.))

Utarakhandas
Biharas

Biharas (devanagari बिहार) – valstija rytinėje Indijoje. Šiaurėje turi sieną su Nepalu, ribojasi su Utar Pradešo, Vakarų Bengalija ir Džarkandu.

Valstijos teritorija buvo budizmo ir džainizmo lopšys.

Religijos 
 hinduizmas – 83,2 %
 islamas – 16,5 %
 krikščionybė, sikhizmas, džainizmas, budizmas ir kt. – 0,5 %

Didžiausi miestai 
 Patna – 1376,9 tūkst. gyv. (2001 m.)
 Gaja – 383,2
 Bhagalpuras – 340,3
 Muzafarpuras – 305,5
 Darbhanga – 266,8
 Biharas – 232,0
 Ara – 203,4
 Mungeras – 187,3
 Čhapra – 178,8
 Katiharas – 175,2
 Purnija – 171,2
 Sasaramas – 131,0
 Dinapuras – 130,3
 Saharsa – 124,0
 Hadžipuras – 119,3
 Dehris – 119,0
 Betija – 116,7
 Sivanas – 108,2
 Motiharis – 101,5

Indijos valstijos
Sedos Vytauto Mačernio gimnazija

Mažeikių rajono Sedos Vytauto Mačernio gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Sedoje (Mažeikių raj.), S. Dariaus ir S. Girėno 16, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190164331.

Istorija 
1538 m. Sedos miestelyje įkurta parapijinė mokykla. 1803 m. miestelyje atidaryta rusiškoji mokykla, 1836 m. pradeda veikti valdinė parapijinė mokykla. 1865 m. šioje mokykloje įkuriamas skyrius mergaitėms. 1903 m. atidaryta mokykla mergaitėms. 1915 m. rusiškoji mokykla miestelyje uždaryta.

1921 m. įkurta pirmoji vidurinė mokykla, bet 1935 m. uždaryta. 1939 m. vėl atidaryta dviejų skyrių vidurinė mokykla. 1947 m. išleista pirmoji abiturientų laida. 1961 m. mokykla persikėlė į dabartines patalpas.

2005 m. mokyklai suteiktas rašytojo Vytauto Mačernio (1921-1944) vardas. 2007 m. birželio mėn. mokyklai suteiktas gimnazijos statusas. Mažeikių rajono savivaldybės taryba 2007 m. liepos 27 d. sprendimu Nr. T1-235 ją pavadino Mažeikių rajono Sedos Vytauto Mačernio gimnazija. Sedos mokykla tapo ketvirtąja gimnazija Mažeikių rajone.

Direktoriai 

 1921 m. Alfas Mažonis
 1921 m. Vincas Kopka
 1922 m. Petras Micevičius-Misiūnas
 1925 m. Pranas Bajerčius
 1926 m. Petras Bimba
 1928 m. Julija Marija Žukauskaitė
 1928 m. Jurgis Košys
 1932 m. Petras Sūdžius
 1939 m. Antanas Milčius
 1944 m. Jurijus Kovryginas
 1951 m. Antanas Skiparis
 1953 m. Justinas Paulauskas
 1967 m. Albertas Stratas
 1973 m. Rimantas Labženkis
 1980 m. Danutė Petrušienė-Kontenienė
 1984 m. Domas Niūniava
 1988 m. Vidmantas Joneikis
 1993 m. Genoveita Gricienė
 2019 m. Aušra Kazlauskienė

Nuorodos 
 Mokyklos svetainė

Lietuvos gimnazijos
Mažeikių rajono savivaldybės mokyklos
Seda
Mažeikių Gabijos gimnazija

Mažeikių „Gabijos“ gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Mažeikiuose, Gabijos takas 1, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190176796.

Istorija 
1970 m. įkurta Mažeikių 2-oji vidurinė mokykla. 1974 m. pradedama dirbti kabinetine sistema, įrengti 27 mokomieji kabinetai, 1975 m. mokykloje įvestas sustiprintas chemijos mokymas. 1989 m. sustiprintai pradedama dėstyti anglų kalba, 1990 m. ir vokiečių kalba. 1994 m. vidurinei mokyklai suteiktas Gabijos vardas. 1995 m. pristatyta mokyklos vėliava ir emblema. 1998 m. suteikiamas realinės gimnazijos klasių statusas, 2001 m. patvirtinamas ir humanitarinis profilis. 2005–2009 m. mokykla išgryninta – tapo keturmete gimnazija. 2008 m. atlikta gimnazijos renovacija.

Direktoriai 
 1970–1997 m. Pranas Barvydas (rusų k.)
 1997–2001 m. Gediminas Gudas (matematika-fizika)
 2001–2017 m. Stasys Šiurkus (matematika)
 nuo 2017 m. Eduardas Vaičiulis

Žymūs mokytojai 
 Laima Prialgauskienė, direktoriaus pavaduotoja.
 Vaidilutė Barvydienė, Lietuvių literatūros ir gramatikos mokytoja

Žymūs mokiniai 
 Vitas Lingys (1960–1993), žurnalistas
 Robertas Dargis (g. 1960 m.), verslininkas, buvęs LRV kancleris

Literatūra 
 Mažeikių „Gabijos“ gimnazija (sud. Pranas Barvydas). – Vilnius: Andrena, 2010. – 160 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-37-059-8

Nuorodos 
 Mokyklos svetainė

Mažeikiai
Lietuvos gimnazijos
Mažeikių rajono savivaldybės mokyklos
Gulioniškė

Gulioniškė – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, kiek į rytus nuo Višakio Rūdos. Pro kaimą teka Judrės upelis.

Kariniai objektai
Į rytus ir pietryčius nuo kaimo plyti Kazlų Rūdos miškai, kur sovietų okupacijos metais buvo pastatyti itin įslaptinti TSRS kariniai objektai – vieni svarbiausių „Kauno placdarmo“ objektų: aerodromas, pušų apsuptyje išlikusi sovietinių generolų vila (buvo įrengta erdvi valgykla, biliardinė, pirtis, nedidelis baseinas). 800 m nuo vilos buvo sunkiai aptinkama požeminė vadavietė (dar vadinama Brežnevo bunkeriu – iš viso 1000 m² ploto): ant paprastos kalvelės buvo daržinę primenančios kareivinės, o iš jų siauri ilgi laipteliai veda į požemį, kur temperatūra lygi žiemą ir vasarą. Bunkeryje, glūdinčiame 10 m po žeme, buvo įrengtos visos komunikacijos, veikė autonominiai elektros generatoriai, ventiliacijos sistemos ir palydovinis ryšys, karių (daugiausia – ryšininkų ir šifruotojų) gyvenamosios patalpos, valgykla. Bunkeryje buvo patalpa su bėgiais, iš kur į lauką būdavo išstumiama galinga ryšio antena, per kurią buvo galimas tiesioginis ryšys su Maskva.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kazlų Rūdos savivaldybės gyvenvietės
Džharkhandas

Džharkhandas (, ) – valstija rytinėje Indijoje. Ribojasi su Biharu, šiaurėje, Utar Pradešu ir Čhatisgarhu vakaruose, Orisa pietuose ir Vakarų Bengalija rytuose.

Religijos 
 hinduizmas – 68,5 %
 islamas – 13,8 %
 animizmas – 13%
 krikščionybė – 4,1 %
 kitos – <1 %

Didžiausi miestai 
 Rančis – 846,4 tūkst. gyv. (2001 m.)
 Džamšepduras – 570,3
 Bokaras – 394,2
 Dhanbadas – 199,0
 Mangas – 166,1
 Hazaribagas – 127,2
 Aditjapuras – 119,2

Indijos valstijos
Sukubė

Sukubė ( – „meilužė, sugulovė“; sub- – „po, žemiau“ + cubāre – „gulėti“) – demonas krikščioniškoje mitologijoje, kuris įgauna gražios moters pavidalą ir sapnuose vilioja vyrus, ypač – vienuolius. Anot religinių tradicijų, pakartotinus lytinius santykius su sukube lydi prastėjanti fizinė ir psichinė sveikata, netgi mirtis. Demonai, įgyjantys vyrišką pavidalą ir gundantys moteris, vadinami inkubais. Vieningo išvaizdos apibrėžimo nėra: sukubė dažniausiai apibūdinama, kaip esybė, galinti suteikti sau labai gražios moters išvaizdą, tačiau pažvelgus iš arčiau gali pasimatyti tam tikros kūno deformacijos, kaip plėšraus paukščio nagai ar gyvatės uodega.

Žydų Zohare bei viduramžių Ben Siros tekstuose Lilita buvo Adomo pirmoji žmona, kuri vėliau tapo sukube. Palikusi Adomą ir turėjusi lytinių santykių su arkangelu Samaeliu, ši atsisakė grįžti atgal į Edeną. Zohare ir Kabaloje minimos keturios sukubės, su kuriomis Samaelis buvo intymus. Įvardijamos keturios demonų karalienės – Lilita, Eišeta, Agrata bei Nahema.

Per visą istoriją, kunigai ir rabinai, įskaitant Ben Dosą ir Abajų, siekė pažaboti sukubių galią. Tačiau ne visos sukubės buvo bloga linkinčios. Viduramžių anglų rašytojo Volterio Mepo (Walter Map) satyroje „Smulkmenos teismui“ (De Nugis Curialium) popiežius Silvestras II (999–1003) buvo susidėjęs su sukube vardu Meridijana, kuri šiam padėjo užimti aukščiausias pareigas Romos Katalikų Bažnyčioje. Prieš mirtį šis pripažino savo nuodėmes ir atgailavo.

Nuo XVI a. smuklės išorėje stovinti medinė sukubės statula ar sukubės formos papuošimai rodydavo, kad čia kartu yra ir viešnamis. Šiais laikais sukubės koncepcija plačiai paplitusi populiariojoje kultūroje, sutinkama knygose, filmuose, muzikoje, žaidimuose.

Išnašos 

Demonai
Krikščionybės mitologija

Literatūra 
 Mitologijos enciklopedija: 2 tomas. Vaga. Vilnius. 1999.
Lydymasis

Lydymasis – kietos medžiagos virsmas skysta medžiaga. Lydymosi temperatūra priklauso nuo medžiagos ir nuo išorinių veiksnių, tokių kaip slėgis.

Savitoji lydymosi šiluma – šilumos kiekis, kurio reikia norint 1 kilogramą kietos medžiagos išlydyti jo lydymosi temperatūroje. λ (tariama lemda) – savitoji lydymosi šiluma.

Q = λm – šilumos kiekis, reikalingas išlydyti bet kurios masės kūną lydymosi temperatūroje.

Būsenų kitimai