joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Pasakų parkas

Pasakų parkas – miesto parkas, esantis Vilniaus vakarinėje dalyje, Karoliniškėse ir Lazdynuose, netoli RIMI prekybos centro, Karoliniškių muzikos mokyklos. Parke stovi skulptūros, simbolizuojančios įvairius pasakų bei mitologinius personažus. Stotelėje „Pasakų parkas“, įrengtoje Loretos Asanavičiūtės gatvėje, stoja troleibusai (Nr. 1, 3 ir 9).

Istorija 
„Pasakų parkas“ buvo įkurtas 1986 m., o atidarytas 1987 m. gegužės 26 d. Parko projekto autorius – kraštovaizdžio architektas Romualdas Jurgilis.
Įrengus parką, buvo pakeistas ankstesnis prie parko esančios stotelės pavadinimas („Žiedas“) į „Pasakų parkas“.

1987 m. parkas buvo papuoštas medinėmis pasakų motyvų bei mitologinėmis statulomis. Parkas pretendavo tapti viena pagrindinių miesto žaliųjų oazių.

Praėjus keletui metų po nepriklausomybės atkūrimo, parkas tapo apleistas, buvo prišiukšlintas, vandalai suniokojo medines parko dekoracijas. Jame suvešėjo neprižiūrima žaluma, įsikūrė benamiai. Jis tapo nesaugia vieta: vaikų pamėgtame parke buvo įvykdytas ne vienas sunkus nusikaltimas, siautėjo net maniakas. Bendradarbiaujant su policijos komisariatu, vienu metu parke budėjo raitoji policija. Savivaldybės pagalba buvo atnaujinti suoliukai, kortų mėgėjams buvo įrengta stoginė. 
 
2003 m. Mokytojų namų direktorė Zita Žepnickienė, tuometinė Karoliniškių seniūnė Danutė Bekintienė, Lazdynų seniūnas Algis Strelčiūnas ir Vilniaus savivaldybės atstovai Pasakų parke įgyvendino iniciatyvą „Atgaivinkime Pasakų parką!“. Jos metu buvo surinktos ir išvežtos tonos šiukšlių, išretinti medžiai, sutvarkyti suoliukai, šiukšliadėžės, laiptai, iššluotas parkas.

2004 m. Pasakų parke Karoliniškių seniūnija surengė Joninių šventę bei koncertą. Jame pasirodė ir Stasys Povilaitis.

2005–2008 m. paskutinį gegužės sekmadienį Pasakų parke vykdavo tradicinė sekmadienio šventė.

2013 m. UAB „Vilniaus vandenys“ kirto medžius, tvarkydami plotus, esančius nuotekų tinklų apsaugos zonose.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

 Parkas (Wikimapia)

Vilniaus skulptūrų parkai
Karoliniškės
Lazdynai
Elfvinas

Elfvinas (; 661–679) – Osviu ir jo trešios žmonos Enfledos sūnus. Indigų dinastijos atstovas.

Biografija 

Gavęs Nortumbrijos sostą, Elfritas paskyrė jaunesnįjį brolį Elfviną Deiros karaliumi. Elfvinas buvo dar vaikas ir neturėjo realios valdžios. Jis valdė Deirą ir klausė vyresniojo brolio. 679 metais jis ir Egfritas stojo prieš Mersiją, kurios karaliumi tuo metu buvo Etelredas I. Mūšis tarp jų įvyko prie Trento. Nortumbriečiai jame patyrė pralaimėjimą. Toje kovoje žuvo Elfvinas.

Išnašos 

Anglosaksoniškų karalysčių karaliai
Sleda

Sleda () – Esekso karalystės valdovas, valdęs 571–604 metais.

Jis vedė Rikolą, Etelberto I seserį. 591 metais Sleda sutriuškino Kevliną, kuris patyrė pirmą pralaimėjimą savo gyvenime mūšyje prie Vodesbergo. 597 metais buvo sumuštas Keolas. Sledos dukra, Sigevisa, tapo Redvaldo žmona. 604 metais Sleda mirė ir karaliumi tapo Sabertas.

Nuorodos

Literatūra 
 Yorke, Barbara. «The Kingdom of the East Saxons.» Anglo-Saxon England 14 (1985): 1-36.
 E. B. Fryde et al. (Hrsg.):Handbook of British Chronology (Royal Historical Society Guides and Handbooks), Cambridge University Press, 1996, ISBN 978-0-521-56350-5, S. 9.
 Beda: HE 2,3
 Medieval Lands: England, Anglo-Saxon Kings

Anglosaksoniškų karalysčių karaliai
Sigeredas

Sigeredas () – Esekso karalius (798–812 m.).

Sigeriko, Esekso valdovo sūnus, Sigeredas 798 metais pats įžengė į sostą. 812 metais Mersijos kariai užpuolė Eseksą ir nuvertė Sigeredą, kuris, tačiau, tapo vietininku Londone. 825 metais Veseksas užpuolė Eseksą ir užėmė jį. Sigeredas tapo Esekso grafu, kuriuo buvo iki savo mirties. 830 metais Esekso grafu tapo Sigerikas, Sigeredo sūnus.

Nuorodos

Literatūra 
 Michael Lapidge, John Blair, Simon Keynes, Donald Scragg (Hrsg.): The Blackwell Encyclopaedia of Anglo-Saxon England. Wiley-Blackwell, Oxford u.a. 2001, ISBN 978-0-631-22492-1.
 John Cannon, Anne Hargreaves: The Kings and Queens of Britain, Oxford University Press, 2009 (2. überarb. Aufl.), ISBN 978-0-19-955922-0, S. 28.
 Simon Keynes: Kings of the East Saxons, In: Lapidge et al (Hrsg.): The Blackwell Enzyclopaedia of Anglo-Saxon England, S. 510–511. und Sigered 4 in Prosopography of Anglo-Saxon England (PASE)
 B. A. E. Yorke: The Kingdom of Essex, In: Lapidge et al (Hrsg.): The Blackwell Enzyclopaedia of Anglo-Saxon England, S. 174–175.
 Tom Williamson: The Origins of Hertfordshire, University of Hertfordshire Press, 2010, ISBN 978-1905313952, S. 95.

Anglosaksoniškų karalysčių karaliai
Malavis olimpinėse žaidynėse

Malavis olimpinėse žaidynėse kaip nepriklausoma valstybė dalyvavo devynis kartus. Šalis nei karto nelaimėjo medalio ir nei karto nėra pasirodžiusi žiemos olimpinėse žaidynėse.

Istorija 
Pirmą kartą šalis debiutavo 1972 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.

1976 m. Malavis boikotavo 1976 m. vasaros olimpines žaidynes. Boikoto priežastis buvo TOK atsisakymas neleisti Naujajai Zelandijai dalyvauti olimpiadoje. Ažiotažas kilo dėl šalies regbio komandos gastrolių tais pačiais metais Pietų Afrikos Respublikoje.  PAR buvo uždrausta dalyvauti olimpinėse žaidynėse nuo 1964 m. dėl vykdomos apartheido politikos.

1980 m. Malavis prisidėjo prie masinio boikoto 1980 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, kurios vyko Maskvoje, Sovietų Sąjungoje. Po dviejų boikotų šalis į olimpines žaidynes grįžo tik 1984 m.

Sporto šakos 
Dažniausiai Malavio sportininkai dalyvauja lengvosios atletikos varžybose. Be šios sporto šakos, Malavis yra pasirodęs bokso, dviračių sporto varžybose, o nuo 2004 m. šaliai atstovauja ir plaukikai.

Šaltiniai 

Malavio sportas
Šalys olimpinėse žaidynėse
Masamune Shirow

Masamunė Širo (, tikrasis vardas – Masanori Ota; g. 1961 m. lapkričio 23 d.) – japonų manga kūrėjas, iliustruotojas. Geriausiai žinomas kaip „Ghost in the Shell“ manga autorius. M. Širo taip pat žinomas savos kūrybos erotiniais meno kūriniais.

Biografija 
Gimė Kobėje, Hiogo prefektūroje, Japonijoje. Apie 1985–90 m. mokėsi dailės aukštojoje mokykloje. Studijavo Osakos menų universitete tapybą aliejiniais dažais. Mokydamasis universitete, susidomėjo manga, ko pasekoje pats ėmė rašyti komiksus. Pirmasis jo užbaigtas kūrinys „Black Magic“ buvo išleistas manga fenzine „Atlas“. Jo darbas patraukė leidyklos „Seishinsha“ prezidento Harumichi Aoki dėmesį ir šis pasisiūlė išspausdinti jo kūrinius. Iš to išplaukė „Appleseed“, vieno tomo, gilaus siužeto drama, kurios veiksmas vyksta neaiškioje ateityje. Kūrinys tapo sensacija ir 1986 m. pelnė Seiun geriausios mangos apdovanojimą.

Po „Black Magic“ perleidimo ir antrojo „Appleseed“ tomo M. Širo išleido „Dominion“. Vėliau autorius sukūrė bene žymiausią savo kūrinį – „Ghost in the Shell“.

2007 m. jis bendradarbiavo su animacijos studija „Production I.G“ kuriant anime televizijos serialą „Shinreigari/Ghost Hound“. 2008 m. dalyvavo „Production I.G“ serialo „Real Drive“ kūrime.

Manga 
 Black Magic (1983 m.)
 Appleseed (1985 m.)
 Dominion (1986 m.)
 Ghost in the Shell (1991 m.)
 Orion (1991 m.)
 Dominion: Conflict 1 (No More Noise) (1995 m.)
 Ghost in the Shell 2: Man-Machine Interface (2001 m.)
 Ghost in the Shell 1.5: Human-Error Processor (2003 m.)

Išnašos 

Manga kūrėjai
Baš Ljobregatas

Baš Ljobregatas (Baix Llobregat) yra komarka Barselonos provincijoje, Katalonijoje (Ispanija). Komarkos plotas 487,86 km², 694 646 gyv. (2009 m.).

Katalonija
Andrius Petrovas

Andrius Petrovas (g. 1972 m. lapkričio 22 d.) – Lietuvos konkūrinio jojimo raitelis.

Biografija 
Dalyvauja tarptautinėse žirginio sporto varžybose nuo 1990 m. Lietuvos rinktinės narys nuo 1998 m. 

2014 m. Vidurio Europos lygoje užėmė antrąją vietą ir iškovojo kelialapį į Pasaulio taurės finalines varžybas. Pasaulio taurės finale raitelis užėmė paskutinę 40-ą vietą.

2014 m. balandį raitelis buvo pakilęs į 155 vietą pasaulio reitinge. 2014 m. gruodį Poznanėje pagerino Lietuvos šuolio su žirgu rekordą pasiekęs 215 cm rezultatą.

2015 m. birželio 25 d. FEI paskelbė diskvalifikuojanti Petrovą 10-iai mėnesių, kadangi raitelio žirgo organizme rasta dopingo pėdsakų.

2022 m. pasaulio taurės finale užėmė 14-ą vietą.

Nuorodos 
 FEI profilis

Šaltiniai 

Lietuvos sportinio jojimo raiteliai
Sonoma trasa

Sonoma trasa () – automobilių sporto trasa Kalifornijoje, JAV. Šioje trasoje vyksta AMA Superbike, Pasaulio kėbulinių automobilių, Indy Racing League ir Sprint Cup čempionatų lenktynės.

Automobilių sporto trasos
JAV sporto statiniai
Ridvedas Vrichas

Ridvedas Strazdanotas (; g. 435 – m. 480) – Poviso karalius, valdęs trečiajame V amžiaus ketvirtyje.

Ridvedas buvo Vortigerno sūnaus Kategirno sūnus. Ridvedas paveldėjo Poviso sostą po Kadelo mirties. Nieko išsamaus apie Ridvedo valdymą nežinoma. Po jo mirties Poviso karaliumi tapo jo sūnus Kasanautas.

Šaltiniai 
  
 
  
 
 

Velso monarchai
Leon Somov ir Jazzu

Leon Somov ir Jazzu − Lietuvos elektronikos/pop/eksperimentinės muzikos grupė.

Grupė 
 
2008 m. prodiuseris Leonas Somovas ir vokalistė Justė Arlauskaitė – Jazzu pradėjo koncertuoti su grupe, kurią sudaro 5 muzikantai: būgnai, bosinė ir akustinė gitaros, klavišiniai, nešiojamas kompiuteris, fX ir vokalistė. Grupė daug koncertuoja Lietuvoje, Didžiojoje Britanijoje, Vokietijoje, Belgijoje, Danijoje, Nyderlanduose, Airijoje. Koncertuose jie atlieka savo didžiausius hitus, tokius kaip „Score“, „Phantoms of the Lake“, „Song about Love“, „You don’t know my name“ ir naujus kūrinius „Pretender“, „You and me“, „Lower than the Ground“. 

2017 m. pabaigoje duetas pranešė, jog grupė išsiskiria paskelbdami paskutinius koncertus.

Biografija 

Leonas Somovas kuria muziką daugiau nei 10 metų. Jis pripažintas garso inžinierius, prodiuseris ir elektroninės muzikos kompozitorius. Leono muzikinė karjera prasidėjo metalo grupėje. Vėliau jis tapo dueto „Leon Somov & Jazzu“ nariu. Šiuo metu dirba su žinomais Lietuvos menininkais, tokiais kaip Jurga Šeduikytė, Petras Geniušas. Dalyvauja šiuolaikinio meno projektuose, kuria muziką Eimunto Nekrošiaus ir Gyčio Ivanausko teatro spektakliams.

Justė Arlauskaitė-Jazzu pradėjo dainuoti džiazą nuo 13 metų. Kaip solistė ji pasirodydavo su grupėmis ir įvairiais džiazo projektais Lietuvoje ir užsienyje. 15-kos ji tapo garsios Lietuvos elektroninės grupės „Pieno lazeriai“ (dar žinomos kaip „Milky lasers“) vokaliste. Baigusi muzikos mokyklą ir Juozo Tallat-Kelpšos konservatoriją ji persikėlė į Londoną studijuoti dainavimo Thames Valley universitete. 2005 m. Jazzu sutiko prodiuserį Leoną Somovą ir įsitraukė į elektroninę muziką. Dabar Jazzu dirba ties savo soliniu albumu su garsia švedų muzikos agentūra „Mr. Radar“.

Diskografija 
 
 Offline (EP, 2007 m.)
 Offline Remixed (2008 m.)
 Updated (2009 m.)
 Score (2010 m.)
 Lees and Seas (2013 m.)
 Istorijos (2015 m.)
 Moments (2016 m.)
Game Over (2018 m.)

Apdovanojimai 

2009 m. „Leon Somov ir Jazzu“ laimėjo „Best Baltic Act” apdovanojimą MTV Europos muzikos apdovanojimai 2009. 2011 m. jie laimėjo „Geriausios elektroninės muzikos grupės“ apdovanojimą Lietuvos muzikos asociacijos apdovanojimuose (M.A.M.A.). 2011 ir 2012 m. Jazzu laimėjo „Geriausios atlikėjos“, o Leonas Somovas tapo „Metų prodiuseriu“ 2012. M.A.M.A. apdovanojimuose. 2013 m. „Leon Somov & Jazzu“ laimėjo net 3 apdovanojimus – „Geriausios elektroninės muzikos grupės“, „Metų albumo“ ir „Metų grupės“ – Lietuvos muzikos asociacijos apdovanojimuose (M.A.M.A.)

Koncertiniai turai

„Winter Is Coming“

„Game Over“ 
„Game Over“ – paskutinis grupės koncertinis turas prieš išsiskiriant ir sutelkiant dėmesį į savo solines karjeras.

Nuorodos 

 Dainos Lower Than The Ground klipas
 Official Leon Somov & Jazzu channel in Youtube.com 
 Official Leon Somov & Jazzu fans page in Facebook.com 
 Official Leon Somov & Jazzu channel in Soundcloud.com

Šaltiniai 

Lietuvos atlikėjai
Elektroninės muzikos atlikėjai
Vilniaus kolegijos Pedagogikos fakultetas

Vilniaus kolegijos Pedagogikos fakultetas (VK PDF)  Vilniaus kolegijos padalinys (fakultetas), rengiantis pedagogus. Per 70 gyvavimo metų parengė apie 8000 specialistų.

Adresas: Palydovo g. 29, LT-11107 Vilnius (Naujoji Vilnia).

Istorija 
1940 m. rugsėjo 1 d. Trakuose įkurta lietuviška Mokytojų seminarija.

1957 m. Mokytojų seminarija perkelta į Vilnių ir 1958 m. pavadinta Vilniaus pedagogine mokykla.

1991 m. mokykla buvo reorganizuota į Vilniaus aukštesniąją pedagogikos mokyklą.

2002 m. mokykla reorganizuota į Vilniaus kolegijos Pedagogikos fakultetą.

Studijos 

Studentai priimami į šias pirmosios pakopos profesinio bakalauro studijų programas (suteikiamas kvalifikacinis laipsnis, profesinė kvalifikacija):
Lietuvių gestų kalbos vertimas: 	Gestų kalbos profesinis bakalauras;
Pradinio ugdymo pedagogika: 	 	Pradinio ugdymo pedagogikos profesinis bakalauras, pedagogas;
Socialinė pedagogika: 	 	Socialinės pedagogikos profesinis bakalauras, pedagogas; Specializacijos - Kultūrinių renginių organizavimas, Darbas su rizikos grupės vaikais.

Nuorodos 
Fakulteto puslapis

Naujoji Vilnia
Fakultetai
Lietuvos pedagogika
All This Bad Blood (Bastille albumas)

All This Bad Blood – išplėsta Bastille debiutinio albumo „Bad Blood“ versija. Ji buvo išleista 2013 m. lapkričio 25 d. kaip dviejų dalių albumas, į kurį įeina anksčiau negirdėtos bei perdainuotos dainos. Pagrindinis albumo singlas „Of the Night“ 2013 m. spalio 11 d. buvo išleistas skaitmeniniu formatu.

Apie albumą

Albumo dainos

Šaltiniai 

2013 albumai
Of The Night (Bastille daina)

„Of the Night“ – britų alternatyvaus roko grupės Bastille daina, išleista 2013 m. spalio 11 d. kaip pagrindinis singlas iš „All This Bad Blood“, debiutinio grupės albumo „Bad Blood“ perleistos versijos. Kūrinys debiutavo antroje UK Singles Chart topo vietoje ir pakilo į topus keliose kitose šalyse.

Dainos priešistorė ir išleidimas 

„Of the Night“ yra dviejų XX a. 9-ojo dešimtmečio šokių aikštelės hitų, italų Eurodance grupės Corona 1993 m. kūrinio „The Rhythm of the Night“ ir 1992 m. Vokietijos Eurodance grupės Snap! dainos „Rhythm Is a Dancer“, mišinys. Pirmąkart takelis buvo įtrauktas į Bastille perdainuotų dainų rinkinį „Other People’s Heartache“, kuris nemokamam atsisiuntimui buvo išleistas 2012 m.

Vėliau „Of the Night“ buvo panaudota reklaminiame ITV šou „Dancing on Ice“ 8 sezono klipe. Pirmąsyk dainą per radiją 2013 m. spalio 9 d. pagrojo Huw Stephens BBC Radio 1 laida, o skaitmeniniu formatu ji buvo išleista 2013 m. spalio 11 d. 2013 m. lapkričio 15 d. pasirodė „Of the Night“ EP, į kurį įėjo trys dainos remiksai ir gyvo garso „Oblivion“ įrašas.

Kritikų vertinimas 

Idolator tinklaraštininkas Mike Wass rašė, jog iš dviejų šokių aikštelės hitų mišinio tikėjosi „optimistiško vakarėlio hito“, tačiau Bastille „perkonstravo dainas į grėsmingą vidurnakčio lopšinę“. Jis užbaigė teigdamas, kad „Of the Night“ yra „tamsus ir susimąstyti priverčiantis brangakmenis“.

Click Music žurnalistas Paul Leake įvertino kūrinį penkiomis iš penkių žvaigždučių ir pavadino jį „vienu iš labiausiai įkvepiančių perdainuotų dainų versijų“, pridėdamas, kad jis pažadina „naivią nostalgiją 90-ųjų šokių muzikos tyrumui“ ir „laviruoja tarp niūrios širdgėlos ir tylaus intensyvumo“.

Digital Spy Robert Copsey rašė: „Ant popieriaus, Dan Smith ir Ko. rūškanos ir niūrios įrašų melodijos primena karjeros savižudybę, bet kadangi taip tikrai nėra, šitoks drąsus sprendimas parodo, jog visas jų sunkus darbas pamažu pradeda atsipirkti ir leidžia pamažu išlįsti iš savo nišos“.

Komercinė sėkmė 
Nors pagal savaitės vidurio topo rodmenis daina galėjo tapti pirmuoju grupės singlu numeris vienas, kūrinys debiutavo antroje UK Singles Chart topo vietoje, pardavęs 80 257 kopijas per pirmąją savo savaitę, – vos 660 kopijų mažiau nei Lily Allen „Somewhere Only We Know“ versija. Tai buvo arčiausios 2013 m. rungtynės dėl pirmosios vietos Didžiosios Britanijos topuose.

Vaizdo klipas 

Oficialus dainos vaizdo klipas YouTube tinklapyje buvo išleistas 2013 m. spalio 9 d. Jį režisavo Dave Ma (kuris anksčiau dirbo su Foals, Ghostspoet ir Delphic). Klipe kaip pagrindinis veikėjas, policijos detektyvas, lankantis nusikaltimų vietas, pasirodo amerikiečių aktorius James Russo (vaidinęs filmuose „Once Upon a Time in America“, „Django Unchained“). Vaizdo klipe taip pat galima pamatyti dainuojančius lavonus. Idolator žurnalistas Mike Wass pavadino klipą „ko gero niūriausiu metų vaizdo klipu“.

EP dainos

Riboto leidimo vinilinė plošktelė 
2013 m. lapkričio 18 d. „Of the Night“ buvo išleista 1000 kopijų riboto leidimo viniliniu formatu.

Šaltiniai 

2013 singlai
Bastille singlai
Jean-Samuel Pauly

Žanas Samuelis Paulis (Jean-Samuel Pauly; 1766-1821), tikroji pavardė Samuel Johann Pauli – šveicaras, Prancūzijos ginklų konstruktorius ir išradėjas. Išrado pirmus unitarinius šovinius ir pirmus šaulių ginklus unitariniams šoviniams.

Biografija 
1798 m., būdamas 32 m., Paulis buvo artilerijos seržantas Šveicarijos armijoje ir jos sudėtyje kariavo už respublikonų Prancūziją vadovaujant būsimam maršalui Andre Masenai. 
Kariaudamas, 1799 m., Paulis parašė vadovą, kaip naudoti šaunamuosius ginklus. 

1802 m. Paulis persikelia į Prancūziją, kur konstravo dirižablius, palaikė ryšius su ginklų gamykla Sent Etjene. 
1804 m. Paulis konstravo automatinį tiltą. Po to įkūrė ginklų dirbtuves, kur tobulino gyvsidabrio fulminato naudojimą šaulių ginkluose kaip degimo iniciatorių. 
1809 m. savo dirbtuvėse įdarbino būsimą garsų vokiečių ginklų konstruktorių Johaną Draizę.

Unitarinio šovinio išradimas 
Paryžiuje, bendradarbiaudamas su prancūzu ginklininku Fransua Prelo (François Prélat), Paulis sukūrė unitarinį šovinį. Šis šovinys buvo kartoninis cilindras, užpildytas rutuliška kulka, dūminiu paraku ir kalio chloratu (Bertoleto druska, pagrindinė Paulio naujovė). 
Paulis toliau tobulino savo šovinį ir 1812 m. rugsėjo 26 d. gauna patentą šiam šoviniui. Patobulintame variante šovinio tūtelė buvo visiškai metalinė ar iš kartono ir metalo, o tūtelės dugne buvo įtaisoma kapsulė. Tai buvo pirmasis centrinio dūžio unitarinis šovinys.

Šautuvas unitariniams šoviniams 
1812 m. rugsėjo 29 d. Paulis užpatentavo pirmą pasaulyje pro drūtgalį užtaisomą šautuvą unitariniam šoviniui, tuo beveik penkiasdešimčia metų aplenkdamas likusį pasaulį. 
Konstrukcijoje buvo numatyta slankiojama ar atverčiama spyna, automatinis kovinės spyruoklės užvedimas pertaisant, tūtelių ekstrakcijos sistema. 
1813 m. sausio 3 d. šautuvą išradėjas pademonstravo Prancūzijos policijos ministrui, kartu parodydamas puikius rezultatus. To meto per žiotis užtaisomus titnaginius šautuvus šaudymo toliu ir glaustumu pranoko du kartus.  

Apie naujovę buvo pranešta imperatoriui Napoleonui, kuris labai susidomėjo ir liepė detaliai išbandyti šautuvą. Tačiau netrukus Prancūzijos imperija žlugo, ir Napoleonas prarado sostą. Šautuvas liko neįdiegtas. 
Toliau unitarinius šovinius tobulino prancūzas ginklininkas Kazimiras Lefoše (Casimir Lefaucheux), sukūręs smeiginius šovinius, ir vokietis ginklininkas Johanas Draizė, sukūręs popierinį „adatinį“ šovinį. 1814 m. balandžio 5 d. Draizį išvyko į Prūsiją, o Paulis – į Londoną, kur tęsė šaulių ginklų kūrimo darbus remiamas ginklininko Durso Ego (Durs Egg). 

1817 m. Paulis sukonstravo šautuvą su tiems laikams nauju skeliamuoju mechanizmu su kovine spyruokle ir strypiniu daužikliu. Tokia konstrukcija vėliau imta naudoti praktiškai visuose šaulių ginkluose. Šią idėją perėmė ir savo adatiniame šautuve panaudojo Draizė. 

Nežiūrint į Paulio sukurtų ginklų privalumus, jie taip ir liko neįdiegti, o pats Paulis mirė likdamas praktiškai nežinomas.

Nuorodos 

 Pistols: an illustrated history of their impact by Jeff Kinard
 Самюэль Паули в Энциклопедии вооружения

Ginklų konstruktoriai
Basim

Anisas Basimas Mudžahidas (; geriau žinomas kaip Basim; g. 1992 m. liepos 4 d.) – Danijos dainininkas ir dainų autorius. Atlikėjas yra kilęs iš Maroko, tačiau gyvena Høje Gladsaxe, Kopenhagos pakraštyje. Būdamas vos 15-os metų, dalyvavo danų „X Factor“, tačiau iškrito ketvirtfinalio etape. Po dalyvavimo „X Factor“, pradėjo solo karjerą. Šiuo metu išleido du albumus – 2008 m. „Alt det jeg ville have sagt“ ir 2009 m. „Befri dig selv“. Basim atstovavo Danijai 2014 m. Eurovizijos konkurse Kopenhagoje.

Diskografija

Albumai 
 2008: Alt det jeg ville have sagt
 2009: Befri dig selv

EP 
 2013: 5

Singlai 
 2008: Alt det jeg ville have sagt
 2008: Jeg vil
 2009: Baby, jeg savner dig
 2009: Lad ikke solen gå ned (Basim & Lis Sørensen)
 2009: Befri dig selv
 2011: Ta’ mig tilbage
 2014: Cliché Love Song
 2014: Picture In a Frame
 2015: Kostbar

Nuorodos 

 Oficiali svetainė

|-

Danijos atlikėjai
Danijos atstovai Eurovizijoje
2014 m. Eurovizijos dalyviai
Karališkių Švč. Dievo Motinos globos sentikių cerkvė

Karališkių Švč. Dievo Motinos globos cerkvė – buvusi sentikių ir stačiatikių cerkvė Karališkiuose (Kurklių sen.), Anykščių rajone, paribyje su Molėtų rajonu.

Vietos sentikių bendruomenė (Королишкcкая община) gyvavo nuo 1742 m. Tai viena įdomesnių ir retesnių Lietuvos teritorijoje egzistavusių sentikių bendruomenių, praėjusi ilgą transformacijos kelią iš sentikystės į vientikystę (единоверие) ir iš vientikystės į stačiatikybę. Išlikusios rusų stačiatikių kapinės, kuriose laidojama.

Istorija 

Į Karališkius ir jo apylinkes pirmieji sentikiai atsikėlė XVIII a. viduryje. Pagrindiniame sentikių istoriografijos dokumente „Degučių metraštyje“ minima, kad čia maldos namai įkurti 1742 m., o juos palaimino Gudiškių vienuolyno dvasios tėvas Naumas Saveljevičius. 1765 m. minimos tik 6 rusų sodybos, po 1782–1784 m. čia gyveno 335 bogomolai (dar taip vadinti sentikiai).

1813 m. pro Karališkius vykdamas Rusijos caras Aleksandras I lankėsi ir meldėsi vietos cerkvėje. Tuometis caras atrodė palankus Lietuvos ir Rusijos sentikiams. Netgi gavo nustebusio dvasios tėvo palaiminimą. Tačiau tai buvo pirmas ir paskutinis kartas, kai Rusijos imperatorius lankėsi sentikių maldykloje. Rusijos valdovu tapus Nikolajui I, vėl sugrįžo skaudi sentikių persekiojimo sistema, priimti sentikius diskriminuojantys įstatymai.

1869–1872 m. religinės reformos metu dalis Karališkių sentikių bendruomenės tikinčiųjų su sentikių dvasiškiu Vasilijumi Darendovu prisijungė prie Stačiatikių bažnyčios. 1873 m. Karališkių sentikių bendruomenė buvo performuota į vientikių parapiją. Maldykloje 1871 m. įrengta ir iki XX a. vidurio veikė Karališkių Švč. Dievo Motinos Globėjos cerkvė. Nuo 1894 m. prie cerkvės įsteigta pradžios mokykla. Joje mokėsi ir lietuvių, ir rusų vaikai. Lietuvius mokė daraktoriai, o rusų vaikus – šventikas Kaštalianovas.

1888–1926 m., iki gyvenimo pabaigos, joje religines apeigas organizavo vientikių klebonas Jakovas Ankudinovas. Jam mirus, nebepavyko rasti sentikių apeigas mokančio stačiatikių dvasininko, todėl parapiją aptarnavo Ukmergės klebonas, o nuo 1937 m. – jerovienuolis Agafangelas (Fiodorovas), tuo metu parapijoje buvo 273 tikintieji. Po II pasaulinio karo bendruomenėje liko apie 180 tikinčiųjų, dvasininko nebuvo, tik retkarčiais atvažiuodavo Inturkės stačiatikių popas. 1964 m. maldos namai dėl avarinės būklės uždaryti, o 1968 m. religinė bendruomenė užregistruota kaip sunykusi. Buvusi cerkvė perstatyta į „Anykščių vyno“ gamyklai priklausančius poilsio namus (šalia – Karališkių ežeras).

Išlikęs Karališkių cerkvės bažnytinės knygos įrašas apie žinomo archeologo Petro Tarasenkos gimimą 1892 m. ir krikštą. Jis užregistruotas stačiatikiu, nors jo protėviai sentikiai.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
 Karališkių sentikių bendruomenė (Королишкcкая община) 
 Karališkių kaimo istorija

Lietuvos sentikių cerkvės
Nebeegzistuojančios cerkvės
Anykščių rajono bažnyčios
Audra (paveikslas)

„Audra“ – italų renesanso dailininko Džordžonės (apie 1477–1510) paveikslas. Apibūdinamas vienu reikšmingiausių renesanso dailės peizažų. Saugomas Akademijos galerijoje Venecijoje.

Istorija 
Paveikslą „Audra“ Marcantonio Michiel 1530 m. matė Venecijos įtakingo aristokrato Gabriele Vendramin kolekcijoje. Jis jį aprašė taip: „mažas peizažas su audra ir čigone su kareiviu“. Šis paaiškinimas vėlesnių interpretuotojų buvo atmestas kaip labai paprastas. Atkreipiamas dėmesys, kad vyras yra ne kareivis, o moteris − ne čigonė. Kita vertus, paveikslas galbūt visai neturi jokios konkrečios temos. Džordžonė jį sukūrė tikriausiai prieš pat savo mirtį 1510 m. Jis buvo vienas pirmųjų dailininkų vakarietiškame mene, kuris įtaigumo siekdavo paveikslo nuotaika, o ne konkretaus turinio pavaizdavimu. Tyrimai rodo, kad vietoj kareivio figūros pradiniame eskize Džordžonė buvo nutapęs nuogą moterį. Tai gali rodyti, kad paveikslas iš pat pradžių neturėjo aiškaus plano ir dailininkas daug improvizavo jį tapydamas.

Paveikslo paskirtis nežinoma. Iš paveiksle esančių detalių neįmanoma nuspėti ar jis mitologinis, ar religinis, ar skirtas kuriai progai. To meto paveiksluose įvairios detalės turėjo simbolinę, metaforinę prasmę, tačiau Džordžonės kūrinyje jos yra tik spėjamos įvairių interpretuotojų. Paveiksle vaizduojama upė, miestas, kareivio ir nuogos moters su kūdikiu figūros pirmajame plane. Tolumoje vaizduojami artėjantys audros debesys, kuriuos iliuminuoja žaibas. Pirmojo plano žmonių figūros ramios, atsipalaidavusios. Ryšiai tarp kareivio ir moters su kūdikiu neaiškūs. Tarp įvairių scenos spėjimų: mitinis Apolono gimimas, Džordžonės šeima, Bokačo novelės herojai, biblijinė Mergelės Marijos ir Juozapo kelionė į Egiptą, bei daugelis kitų.

Šaltiniai

Nuorodos 
 wga.hu
 smarthistory

Giorgione paveikslai
Peizažai
Mikroelementas

Mikroelementas – mitybos mineralas, kuris reikalingas organizmo biocheminėms reakcijoms palaikyti itin mažais kiekiais tam, kad kūnas galėtų:
 augti
 bręsti
 vystytis
 organizmo fiziologijai palaikyti

Jie gali būti parduodami kaip maistas, maisto papildas ar vartojami su vaistais (jų yra vaistų sudėtyje).

Biochemija
Geochemija
Kofija

Kofija (, iš  'skrybėlė') – bebrylė žemo cilindro formos vyriška skrybėlė plokščiu viršumi, būdinga suahilių kalba kalbančioms tautoms. 

Kofijos paprastai nešiojamos vilkint spalvingus afrikietiškus marškinius dašikį (dashiki), kurie kai kuriuose Rytų Afrikos regionuose vadinami kitengė. Kenijoje vietiniai musulmonai kofijas nešioja komplekte su baltu rūbu kanzu. Neseniai Kenijoje kanzu ėmė dėvėti ir daug vietinių krikščionių. Ugandoje kofijos su kanzu vilkimi neformaliomis progomis.   

Pirmasis Kenijos prezidentas Jomo Kenyatta daugelyje nuotraukų nufotografuotas su kofija. Kofijos populiarios ir Prancūzijos departamente netoli Mozambiko Majote.  

Tradicinės kofijos paviršius nusėtas smulkiomis skylutėmis, pro kurias vyksta oro cirkuliacija. 

Rytų Afrikoje kofijas nešioja musulmonai. Vakarų Afrikoje panašios kepurės vadinasi kufiai (kufi).

Nuorodos

Galvos apdangalai
Svahilių civilizacija
Nagų įaugimas

Onichokriptozė ( „nagas“ + κρυπτός „slaptas“), nagų įaugimas () – skausminga būklė, kai nago kraštas ar kampas, praduria nago krašto odą arba viršūnę. Dažniausiai įaugantis nagas yra kojos ar rankos nykščio. Tokia būklė dažnai gali komplikuotis uždegimu, tuomet yra taikomas chirurginis gydymas.

Priežastys 
 Netinkamas nagų karpymas
 Per siaura avalynė
 Genetinis polinkis
 Traumos

Profilaktika 
Itin svarbu pasirūpinti tinkama avalyne – ne ankšta ir patogia. Taip pat svarbus tinkamas nagų kirpimas – neužapvalintas, tiesus, nepaliekant aštrių kampų. Taip pat svarbu saugoti pėdą nuo traumų. Pastebėjus įaugantį nagą svarbu skubiai imtis gydymo.

Gydymas 
Liaudies medicinos priemonės – arbatmedžio aliejus ir kitos antibakterinės vonelės bei kompresai gali padėti ligos pradžioje. Visgi, būklei sunkėjant, gali būti taikomas ir chirurginis gydymas – įaugusio nago operacija. Šiuo metu yra naudojamos ir specialios priemonės, tokios kaip ortoniksija – nago plokštelės koregavimas specialiomis sąsagomis. Šiais prietaisais neoperaciniu būdu nagas yra ištiesinamas, išnyksta skausmas.

Išnašos 

Odos ligos
Karveliškių kapinės

Karveliškių kapinės – kapinės Vilniaus rajone, Zujūnų seniūnijoje, Karveliškių kaime, netoli Neries dešiniojo kranto, 5 km į vakarus nuo Vilniaus (Pilaitės). Tai didžiausios aktyviai naudojamos Vilniaus kapinės. Kapinių plėtros pabaiga numatyta 2016–2018 m.. Kapinių teritorijoje įrengti privažiavimai prie kapų. Šalia kapinių stovi medinis kryžius, veikia gėlių turgus. Kapines aptarnauja 63 maršruto autobusas.

Žymūs žmonės 
 Zigmantas Kupliauskis (1943–1987) – fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras
 Justinas Mikutis (1922–1988) – filosofas
 Česlovas Kudaba (1934–1993) – geografas, gamtininkas, signataras
 Povilas Šilas (1908–1993) – teisininkas, politinis veikėjas, rezistentas
 Antanas Lyberis (1909–1996) – kalbininkas, humanitarinių mokslų daktaras
 Vytautas Šumakaris (1933–1999) – Seimo narys
 Borisas Efrosas (1914–2001) – chirurgas, medicinos mokslų daktaras
 Pranas Stepulis (1913–2007) – kanklininkas, meno kolektyvų vadovas
 Gediminas Astrauskas (1932–2008) – poetas satyrikas, vertėjas, žurnalistas
 Stasys Gaidamavičius (1947–2008) – inžinierius, esperantininkas
 Leonas Pranulis (1940–2008) – vargonininkas, chorvedys
 Petras Pečiūra (1927–2012) – publicistas, pedagogas, etnologas
 Gražina Miniotaitė (1948–2013) – filosofė, politologė
 Vytautas Skripka (1943–2013) – poetas
 Ričardas Kazlauskas (1927–2014) – zoologas, mokslininkas, profesorius
 Algis Julius Matulevičius (1934–2014) – žurnalistas, redaktorius, sporto komentatorius
 Bitė Vilimaitė (1943–2014) – rašytoja
 Regina Paliukaitytė (1940–2015) – aktorė, pedagogė
 Algimantas Vilkas (1936–2016) – nusipelnęs Lietuvos lengvosios atletikos treneris
 Gražina Konstancija Remeikaitė (1934–2020) – teatro ir kino dailininkė
 Gintautas Akelaitis (1949–2020) – kalbininkas, humanitarinių mokslų daktaras
 Domas Smaliukas (1936–2020) – biologas
 Albertas Lukša (1934–2021) – žurnalistas, redaktorius
 Algirdas Audzijonis (1935–2021) – fizikas
 Vytautas Česnulis (1936–2022) – žurnalistas, redaktorius, istorikas
 Regina Parnarauskienė (1934–2022) – gydytoja, rezistencijos dalyvė
 Vidmantas Puplauskis (1940–2022) – žurnalistas, scenaristas, režisierius

Šaltiniai 

Vilniaus kapinės
1919 m. Lietuvos Prezidento rinkimai

1919 m. Lietuvos Prezidento rinkimai buvo pirmieji rinkimai nepriklausomoje Lietuvoje. Jie vyko 1919 m. balandžio 4 d. Kaune.

Šiuose rinkimuose rinkikais buvo Lietuvos Valstybės Tarybos nariai (28 asmenys). Buvo renkamasi iš vieno kandidato – Antano Smetonos. Už jį balsavo 25 Tarybos nariai ir A. Smetona tapo pirmuoju Lietuvos Respublikos Prezidentu. Išrinktasis prezidentas prisiekė ir pradėjo eiti pareigas 1919 m. balandžio 6 d.

Prezidentas valdė trejus metus iki antrųjų rinkimų 1922 m.

Šaltiniai 

Lietuvos prezidento rinkimai 1918-1940 m.
1919 metai
1922 m. Lietuvos Prezidento rinkimai

1922 m. Lietuvos Prezidento rinkimai buvo antrieji prezidento rinkimai nepriklausomoje Lietuvoje. Jie vyko 1922 m. gruodžio 21 d. Kaune.

Šiuose rinkimuose rinkikais buvo I Seimo nariai, iš viso 78 asmenys. Šio Seimo sudėtis buvo labai įvairi, tad ir prezidento rinkimams prireikė net trijų bandymų. Iš viso kandidatais buvo paskelbti trys asmenys – Aleksandras Stulginskis, Ernestas Galvanauskas ir Antanas Smetona. Paskutinio balsavimo metu buvo renkamasi tik iš vieno kandidato – A. Stulginskio. Jis ir tapo antruoju Lietuvos Respublikos Prezidentu.

Išrinktasis prezidentas prisiekė ir pradėjo eiti pareigas 1922 m. gruodžio 21 d.

Šaltiniai 

Lietuvos prezidento rinkimai 1918-1940 m.
1922 metai
1926 m. birželio mėn. Lietuvos Respublikos Prezidento rinkimai

1926 m. Lietuvos Respublikos Prezidento rinkimai buvo treti prezidento rinkimai nepriklausomoje Lietuvoje. Jie vyko 1926 m. birželio 7 d. Kaune.

Šiuose rinkimuose rinkikais buvo III Seimo nariai, iš viso 85 asmenys. Kandidatais į prezidentus buvo paskelbti keturi asmenys: Kazys Grinius, Antanas Smetona, Felicija Bortkevičienė ir Gabrielė Petkevičaitė. 50 balsų gavo K. Grinius, 2 – A. Smetona, po 1 Bortkevičienė ir G. Petkevičaitė, tad trečiuoju Lietuvos Respublikos prezidentu tapo K. Grinius.

Išrinktasis prezidentas prisiekė ir pradėjo eiti pareigas 1926 m. birželio 8 d.

Šaltiniai 

Lietuvos prezidento rinkimai 1918-1940 m.
1926 metai
1926 m. gruodžio mėn. Lietuvos Respublikos Prezidento rinkimai

1926 m. gruodžio mėn. Lietuvos Respublikos Prezidento rinkimai buvo ketvirti prezidento rinkimai nepriklausomoje Lietuvoje. Jie vyko praėjus vos pusei metų po praėjusių rinkimų ir vyko 1926 m. gruodžio 19 d. Kaune. Šie rinkimai įvyko dėl perversmo, kurio metu buvo nuverstas anksčiau teisėtai išrinktas K. Grinius.

Šiuose rinkimuose po perversmo rinkikais buvo Trečiojo Seimo nariai, iš viso 85 asmenys. Kandidatu buvo tik vienas Antanas Smetona; už jį balsavus 38 Seimo nariams, jis tapo ketvirtuoju šalies vadovu.

Išrinktasis prezidentas prisiekė ir pradėjo eiti pareigas iš karto po rinkimų 1926 m. gruodžio 19 d.

Šaltiniai 

Lietuvos prezidento rinkimai 1918-1940 m.
1926 metai
1931 m. Lietuvos Respublikos Prezidento rinkimai

1931 m. Lietuvos Respublikos Prezidento rinkimai buvo penkti prezidento rinkimai nepriklausomoje Lietuvoje. Rinkimai įvyko 1931 m. gruodžio 11 d. Kaune.

Prieš šiuos rinkimus 1931 m. lapkričio 25 d. buvo paskelbtas šalies Prezidento rinkimų įstatymas. Remiantis juo Prezidentą rinko Ypatingieji Tautos atstovai. Šiuos atstovus išrinkdavo valsčių, apskričių ir miestų tarybos (vienas rinkikas atstovaudavo 20 tūkstančių gyventojų). Kaune susirinkę Ypatingieji Tautos atstovai rinkdavo Prezidentą. Kandidatą galėjo iškelti ne mažesnė kaip dvidešimties atstovų grupė.

Šiuose rinkimuose už vienintelį kandidatą Antaną Smetoną balsavo visi 116 rinkikų, taip jis tęsė savo vadovavimą šaliai.

Išrinktasis prezidentas prisiekė ir pradėjo eiti pareigas 1931 m. gruodžio 11 d.

Šaltiniai 

Lietuvos prezidento rinkimai 1918-1940 m.
1931 metai
1938 m. Lietuvos Respublikos Prezidento rinkimai

1938 m. Lietuvos Respublikos Prezidento rinkimai buvo šešti ir paskutiniai prezidento rinkimai iki nepriklausomybės praradimo 1940 m. Rinkimai įvyko 1938 m. lapkričio 14 d. Kaune.

Šiuose rinkimuose už vienintelį kandidatą Antaną Smetoną balsavo 118 iš 120 Ypatingų Tautos atstovų rinkikų. A. Smetona pratęsė savo trečią kadenciją iš eilės.

Išrinktasis prezidentas prisiekė ir pradėjo eiti pareigas 1938 m. gruodžio 12 d.

Šaltiniai 

Lietuvos prezidento rinkimai 1918-1940 m.
1938 metai
Kasungu

Kasungu () – miestas vidurio Malavyje, Centriniame regione, 130 km į šiaurės vakarus nuo Lilongvės. Rajono centras. Praeina Lilongvės–Mzuzu kelias. Svarbus Malavio tabako auginimo ir prekybos centras. 35 km į rytus nuo miesto prasideda Kasungu nacionalinis parkas.

Malavio miestai
Kūlidžo efektas

Biologijoje ir psichologijoje Kūlidžo efektas () – fenomenas, pastebimas žinduolių rūšyse, pagal kurį patinai (ir mažesnėmis apimtimis patelės) rodo pakartotiną seksualinį potraukį jei yra supažindinami su naujais seksualiai imliais partneriais, netgi po atsisakymo užsiimti seksu iš ankstesnių, bet vis dar prieinamų lytinių partnerių.

Pavadinimo kilmė 
Biheivoristinis endokrinologas Frank A. Beach pirmasis paminėjo frazę „Kūlidžo efektas“ publikacijoje 1955 m., akredituodamas vieną iš savo studentų, kuris ir pasiūlė taip pavadinti šį efektą vienos psichologijos konferencijos metu. Jis akreditavo pavadinimą. Pavadinimas kilo nuo 30-tojo JAV prezidento Calvin Coolidge.

Empiriniai įrodymai 
Originalūs eksperimentai su žiurkėmis buvo vykdomi tokia tvarka: patinas buvo patalpinamas į uždarą didelę dėžę su keturiomis ar penkiomis žiurkių patelėmis, kurios buvo lytiškai sujaudintos. Patinas netrukus pradėjo nuolat poruotis su visomis žiurkių patelėmis iki tol, kol galiausiai jo jėgos išseko. Patelės tęsė raginimus, bei laižymą, tačiau patinas neatsakė. Kai į dėžę buvo įdėta nauja patelė, patinas tapo budrus ir pradėjo poruotis dar sykį su naująja patele. Šis fenomenas nėra būdingas tik žiurkėms. Kūlidžo efektas yra dopamino kiekio padidėjimo ir po to sekančių efektų gyvūno limbinei sistemai paaiškinimas.

Vyrai po lytinių santykių patiria refrakcinį laikotarpį. Po ejakuliacijos vyrai dažniausiai praranda erekciją, galimai tam, kad išvengtų savo sėklos išstūmimo iš vaginos sueities (lytinio akto) metu. Vis dėlto šis poejakuliacinis atsparumo periodas yra sumažinamas ar pašalinamas, jei nauja patelė tampa prieinama. Kūlidžo efektas yra cituojamas evoliucijos biologų, kaip įrodymas, kad vyrai yra labiau linkę būti iš naujo sujaudinami naujos lytinių santykių partnerės (ir vyrams noras turėti lytinių santykių su didesniu partnerių skaičiumi ir įvairumu yra didesnis nei moterims).

Kūlidžo efektas įprastai pastebimas demonstruojamas vyrų, tai yra, vyrai rodo atsinaujinusį susijaudinimą naujomis moterimis, tačiau Lester ir Gorzalka sukūrė modelį, apibrėžiantį, ar Kūlidžo efektas taip pat būdingas ir moterims. Jų eksperimentas, kuriame buvo naudojami žiurkėnai vietoje žiurkių, atrado, kad šis efektas taip pat būdingas ir moterims, tačiau mažesniu mastu.

Šaltiniai 

Seksologija
Psichologija
Depersonalizacija

Depersonalizacija (arba derealizacija) – pakitęs savęs suvokimas. Tai jausmas, subjektų apibūdinamas lyg sapno būsena, netikrumo jausmas, miglotumas ir atskirtumo nuo savo veiksmų jausmas. Nors tokį jausmą patiria dauguma žmonių, tačiau chroniška depersonalizacija vadinama depersonalizacijos sutrikimu, kuris klasifikuojamas, kaip disociacinis sutrikimas.

psichologija
Mčindžis

Mčindžis () – miestas Malavyje, Centriniame regione, 109 km į vakarus nuo Lilongvės, 12 km nuo Zambijos sienos. Rajono centras. Praeina Lilongvės–Čipatos kelias, geležinkelio atšaka į Zambiją. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (žemės riešutai, tabakas, soja). Alaus gamyba, statybinių medžiagų pramonė. Yra ligoninė, presbiterionų bažnyčia, vaikų prieglauda (iš kurios vieną vaiką įsivaikino dainininkė Madonna).

Istorija 

Kolonijiniais laikais miestas buvo žinomas kaip Fort Maningas (Fort Manning) – pavadintas pagal Njasalando gubernatorių William Manning. 1930 m. Fort Maningas pagarsėjo dėl liūto–žmogėdros antpuolių. 1989 m. Mčindžis nukentėjo nuo žemės drebėjimo.

Malavio miestai
Eglė Rakauskaitė

Eglė Rakauskaitė (g. 1967 m. Vilniuje) – Lietuvos menininkė.

Biografija 
1993 m. baigė tapybos studijas Vilniaus dailės akademijoje. Nuo 1994 m. aktyviai dalyvauja Lietuvos šiuolaikinio meno gyvenime. Savo darbus pristatė daugelyje meno parodų visame pasaulyje, 1999 m. kartu su Mindaugu Navaku atstovavo Lietuvai 48-ojoje Venecijos bienalėje.

Šaltiniai 

Lietuvos menininkai
Curtiss H-12

Curtiss H-12 buvo amerikiečių hidroplanas, naudotas Pirmajame pasauliniame kare. Pirmasis skrydis įvyko 1914 m. birželį.
Šių lėktuvų buvo pagaminta apie 500 vienetų.

Specifikacijos 
 Įgula: 4 žmonės
 Ilgis: 14,18 m
 Sparnų ilgis: 28,26 m
 Aukštis: 5,03 m
 Sparnų plotas: 113,0 m2
 Tuščio svoris: 3609 kg
 Didžiausias svoris su kroviniais:  5550 kg
 Varikliai: du Rolls-Royce Eagle I, kiekvienas 275 hp (205 kW) galios.
 Didžiausias greitis: 137 km/h
 Ištvermė: 6 valandos
 Didžiausias nuotolis: 3292 m
 Kėlimo greitis: 1,7 m/s
Ginkluotė:
 4 × .303 colių (7,7 mm) Lewis ginklai
 4 × 100 svarų (45 kg) arba 2 × 230 svarų (105 kg) bombos po sparnais

Karo lėktuvai
Ansaldo A.1 Balilla

Ansaldo A.1 Balilla buvo italų vienas iš nedaugelio naikintuvų, kuriuos jie naudojo per Pirmąjį pasaulinį karą. Sukurtas 1917 metais. Iš viso pagaminta apie 250 vienetų.

Specifikacijos 
 Įgula: vienas žmogus
 Ilgis: 6,84 m
 Sparnų ilgis: 7,68 m
 Aukštis: 2,53 m
 Sparnų plotas: 21,2 m²
 Tuščio svoris: 640 kg
 Didžiausias pakilimo svoris: 885 kg
 Variklis: 1 × SPA 6A stūmoklinis variklis, 164 kW (220 hp)

 Didžiausias greitis: 220 km/h
 Nuotolis: 660 km
 Didžiausias aukštis: 5000 m
 Pakilimo greitis: 2,7 m/s
Ginkluotė
 2 × sinchronizuoti .303 Vickers kulkosvaidžiai

Naikintuvai
Varškės sūris

Varškės sūris – Rytų Europos virtuvių minkštas sūris, kuris gaminamas iš spaustos varškės.

Varškės sūris tradiciškai pasižymi rūgštumu ir trapumu. Tačiau būna ir salstelėjusio skonio varškės sūris, kuris yra gaminamas is natūraliai saldaus pieno. Varškės sūrio gamyboje, skirtingai nuo kitų sūrių, nereikia šliužo fermento. Varškės sūris dažniausiai naudojamas sumuštiniams, salotoms, pyragams, taip pat valgomas ir su medumi. Lietuviškoje virtuvėje dažnai gaminamas su kmynais.

Istorija 

Lietuvoje nuo seno gaminamas nebrandintas varškės sūris iš karvės pieno. Šaltiniuose minimas nuo XVI a. Žemaitijoje ir Užnemunėje dažniausiai gaminamas saldus sūris (į pakaitintą saldų pieną dedama anksčiau pagamintos varškės, gauta masė slegiama; kartais dar įdedama kiaušinių, grietinėlės, prieskonių). Aukštaitijoje paplitęs rūgštus sūris, daromas iš surauginto pieno varškės, sunkiamas sūrmaišyje ir slegiamas sūrspaudžiu. Į jį dar gali būti dedama grietinės, kmynų. Toks sūris vėliau dar gali būti džiovinamas.

Pramoniniu būdu gaminamas nuo XIX a. pab.

Šaltiniai 

Sūriai
Varškė
Rytų Europos virtuvė
Magnalis

Magnalis () – aliuminio lydinys su magniu (1-13 % Mg) ir nedideliais kiekiais vario, nikelio ir alavo. Kai kurie variantai, skirti specialiam panaudojimui, gali turėti iki 50 % magnio, nors jų atsparumas korozijai prastas. Šie lydiniai naudojami inžinerijoje ir pirotechnikoje.

Savybės 
Lydiniai su mažai magnio (apie 5 %) pasižymi didesniu stipriu, didesniu koroziniu atsparumu ir mažesniu tankiu negu grynas aliuminis. Šiuos lydinius lengviau apdirbti ir suvirinti negu gryną aliuminį. Lydiniai su dideliais kiekiais magnio (apie 50 %) yra trapūs ir lengviau koroduojantys nei grynas aliuminis.

Panaudojimas 
Magnaliai su nedaug magnio yra brangesni už aliuminį, bet dėl didesnio stiprio, mažesnio tankio ir geresnio apdirbamumo naudojami orlaivių ir automobilių dalims gaminti.

Lydiniai su apie 50 % magnio trapūs ir lengvai koroduojantys, todėl inžinerijoje mažai kur tinkami. Tačiau paversti į miltelius jie yra degūs, atsparesni korozijai negu grynas magnis ir labiau reaguojantys negu grynas aliuminis, todėl naudojami pirotechnikoje kaip metalas kuras ir kibirkštims išgauti. Šio lydinio trapumas leidžia šio lydinio luitelius plaktuku sudaužyti į gabalėlius, kuriuos galima sumalti kavamale į miltelius, tinkamus pirotechnikai. Rutuliniu malūnu pramonėje magnalis į smulkius miltelius sumalamas per kelias valandas, o aliuminis – per kelias dienas. Magnalio milteliai dega su traškančiu garsu.

Magnalio milteliai yra efektyvesni už to paties smulkumo aliuminio miltelius. Su jais reikia elgtis taip pat atsargiai, kaip ir su magnio milteliais, pavojų kelia drėgmė, boro rūgštis, amonio junginiai.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Making Magnalium
 http://www.thegreenman.me.uk/pro/magnalium.html

Magnio lydiniai
Aliuminio lydiniai
Šarūnas Zenkevičius

Šarūnas Zenkevičius (g. 1990 m. kovo 28 d. Švenčionėliuose) – lietuvių teatro ir kino aktorius.

Biografija 
2008 m. baigė Švenčionėlių gimnaziją, 

2012 m. baigė aktorinio meistriškumo bakalauro studijas Lietuvos Muzikos ir Teatro akademijoje, 

2014 m. įgijo aktoriaus magistro laipsnį.

Vaidmenys teatre 
2019 ŽMOGUS IŠ PODOLSKO. Dmitrij Danilov. ŽMOGUS IŠ PODOLSKO. Rež. Oskaras Koršunovas  

2019 MARTYNAS. Ričardas Gavelis. VILNIAUS POKERIS. Rež. Alius Veverskis  

2019 KŪRĖJAS. Matas Vildžius. SAPIENS. Rež. Agnija Leonova  

2018 GIDAS. Birutė Kapustinskaitė. SIGNALAI. Rež. Paulius Markevičius  

2018 JONAS. Matas Vildžius. Y: ALISA. Rež. Agnija Leonova  

2016 HUFŠMITAS. Ingrid Lausund. BESTUBURIADA. Rež. Giedrė Kriaučionytė  

2016 PASIUNTINYS. Sofoklis, Aischilas, Euripidas. OIDIPO MITAS. Rež. Gintaras Varnas  

2014 PATRICIJUS. A. Camus. KALIGULA. Rež. Vidas Bareikis. 

2013 VĖLĖ. D. Alighieri. ROJUS. Rež. Eimuntas Nekrošius. 

2013 NIKOLAJUS ALEKSĖJEVIČIUS IVANOVAS. A. Čechovas. IVANOVAS. Rež. Silva Krivickienė.  

2012 VANI FUČIS. D. Alighieri. DIEVIŠKOJI KOMEDIJA. Rež.: Eimuntas Nekrošius. 

2011 FIODORAS PAVLOVIČIUS KARAMAZOVAS. F. Dostojevskis. BROLIAI KARAMAZOVAI. Rež. Silva Krivickienė.

Vaidmenys kine 

2020 Organizatorius - "BĖGIKĖ" (rež. Andrius Blaževičius)  

2020 Belaisvis A - "TVANO NEBUS" (rež. Marat Sargsyan)  

2020 Rokas - "TOBULAS PASIMATYMAS" (rež. Robertas Razma) 

2019 Seržantas Jurgelis - "PRATYBŲ PABAIGA" (trumpametražis, rež. Domas Vilčinskas) 

2019 Gediminas - "SENAS ŠAUTUVAS"  (rež. Jokūbas Vilius Tūras) 

2018 Viktoras - "PASKUTINIS SKAMBUTIS" (trumpametražis, rež. Gabrielė Urbonaitė) 

2018 The survivor - "SOBIBOR" (rež. Konstantin Khabenskiy) 

2018 Poilsiautojas - "IŠGYVENTI VASARĄ" (rež. Marija Kavtaradzė) 

2018 Rytis - "LIETUVIŠKI SVINGERIAI" (rež.: Tadas Vidmantas) 

2018 Partizanas - "PELĖDŲ KALNAS" (rež.: Audrius Juzėnas) 

2017 Savanoris - "ŠERKŠNAS" (rež.: Šarūnas Bartas) 

2017 Arnas - "MOTINOS DIENA" (trumpametražis; rež.: Kamilė Milašiūtė)

2016 Anton Avdeitch - "WINTER THAW" (rež.: Adam Thomas Anderegg)  

2016 Tadas - "NAMO" (trumpametražis; rež. Gabrielė Urbonaitė)   

2016 Tomas - „SUGRĮŽIMAS" (trumpametražis; rež. Domas Vilčinskas)  

2015 Elektrikas - "THE EICHMANN SHOW" (rež. Paul Thomas Williams)  

2015 Marius - „MES DAINUOSIM“ (rež. Robert Mullan)   

2013 Romka - „GATVĖS VAIKAI“ (trumpametražis; rež. Darius Šilėnas)  

2013 Andy - „STREIKAS“ (rež. Romas Zabarauskas)  

2013 Jaunuolis prie jūros - „LAIŠKAI SOFIJAI“ (rež. Robert Mullan)   

2013 Vokiečių seržantas - „GENERATION WAR (Episode 3: A Different Country)" (tv mini serialas; rež. Phillip Kadelbach)

Apdovanojimai 
 Vytauto Kernagio vardo stipendija už Ivanovo vaidmenį spektaklyje „Ivanovas“ (2013)

Nuorodos 

Vytauto Kernagio stipendija skirta vaidybos studentui Šarūnui Zenkevičiui
Aktorius Šarūnas Zenkevičius: yra žmonių kurie išjudina Visatą 

Lietuvos aktoriai
Mėlynialapis karklas

Mėlynialapis karklas (Salix myrtilloides) – gluosninių (Salicaceae) šeimos, gluosnių genties (Salix) krūmas. Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.

Paplitimas 
Pagrindinis jo paplitimo arealas yra Šiaurės ir Vidurio Europa, Šiaurės Azija bei Šiaurės Amerika.

Lietuvoje labai retas augalas, radimvietės susitelkusios rytuose ir pietryčiuose. Aptinkamas Vilniaus apylinkėse,Alytaus, Anykščių, Ignalinos, Kupiškio, Šiaulių, Švenčionių, Trakų, Utenos bei Varėnos rajonuose.

Augavietės 
Tarpinio tipo pelkės ir žemapelkės, aukštapelkių pakraščiai. Prieraišus pelkinės liūnsargės () bendrijoms. Auga nedidelėmis grupelėmis, visose radimvietėse negausus.

Biologija 
Tai žemas, 15-90 cm aukščio lapus metantis krūmas šliaužiančiu stiebu. Lapai ovaliai smailūs, 15-20 mm ilgio, su visai arba nedaug dantytais pakraščiais. Apatinė lapo dalis pilkšvai žalsvos ar neryškios violetinės spalvos, viršutinė tamsiai žalios. Žiedai yra 1-2 cm žirginiai.

Žydi pavasarį, tuo pačiu metu, kai atsiranda nauji lapai. Dažniausiai dauginasi sėklomis. Kryžminasi su kitais karklais – ausytuoju (), laplandiniu () ir kt.

Apsauga 
Įrašyta į saugomų augalų rūšių sąrašą 1962 m. Auga Čepkelių, Kamanų ir Žuvinto rezervatuose, Baranavos ir Kanio raisto botaniniuose-zoologiniuose draustiniuose. Būtina visų radimvečių apsauga, išlaikant optimalias hidrologines sąlygas. Augalai nyksta sausinant ir eksploatuojant pelkes.

Nuorodos 
 Mėlynialapio karklo mokslinis lotynų kalba pavadinimas ir sinonimai per theplantlist.org (anglų k.)''

Literatūra 
 Lietuvos raudonoji knyga. Red Data Book of Lithuania, Vilnius, 1992, 173 p.

Gluosniniai
Medžiai ir krūmai
Boriso Dauguviečio auskaras

Boriso Dauguviečio auskaras – apdovanojimas, skiriamas už novatoriškus ir originalius teatro sprendimus.

Istorija 
Apdovanojimas įsteigtas 2009 m. ir teikiamas kasmet tarptautinę teatro dieną. Iki 2013 m. apdovanojimą teikė Boriso Dauguviečio dukra Galina Dauguvietytė. Nuo 2013 m. teikimas patikėtas Dariui Meškauskui, B. Dauguviečio anūkui.

Laureatai

Šaltiniai 

Lietuvos teatro apdovanojimai
Fortūna (apdovanojimas)

Fortūna – aukščiausias Kauno profesionalaus teatro apdovanojimas, kuriuo apdovanojami geriausi sezono teatro darbai. Apdovanojimą 1996 m. įkūrė Lietuvos teatro sąjungos Kauno skyrius ir dienraštis „Kauno diena“. 1999 m. įsteigti „Fortūnos“ diplomai, skirti pažymėti ryškesniems teatro kūrėjų darbams. 2009 m. kartu su „Fortūnos“ statulėlėmis skirtos 1000 Lt premijos. Apdovanojimas teikiamas kasmet minint Tarptautinę teatro dieną. „Fortūnos“ statulėlių autorius – Stasys Žirgulis. Apdovanojimo komisiją ir vadovą tvirtina Lietuvos teatro sąjungos Kauno skyriaus valdyba.

Komisijos vadovai 
 1996 m. Vitalija Truskauskaitė
 1998 m. Bronius Vaškelis
 1999–2004 m. Vida Savičiūnaitė
 Nuo 2005 m. Elvyra Markevičiūtė

Laureatai

2007 m. 
 Režisierius Jonas Vaitkus
 Režisierius Alvydas Vizgirda
 Aktorė Aurelija Tamulytė
 Aktorius Vladimiras Jefremovas
 Aktorius Eimutis Kvoščiauskas
 Aktorius Robertas Vaidotas (apdovanojimas paskirtas po mirties)
 Solistė Eleonora Kliučiūtė
 Solistė Raminta Vaicekauskaitė
 Solistė ir režisierė Aldona Ragauskaitė
 Aktorius ir režisierius Stasys Ratkevičius

Šaltiniai 

Lietuvos teatro apdovanojimai