joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Parlamentas

Parlamentas (iš  'kalbėti'; kildinama iš tikrinio Anglijos parlamento pavadinimo Parliament) – nacionalinė, federacijos subjektų arba didelio administracinio vieneto atstovų sudaryta įstatymų leidybos institucija. Respublikose ir konstitucinėse monarchijose – pagrindinė įstatymų leidžiamosios valdžios institucija. Demokratinėse šalyse parlamentas sudaromas rinkimų būdu. Parlamentas Anglijoje viduramžiais tai Anglijos įstatymus leidžiantis dvasininkų, bajorų ir miestiečių luomų atstovų susirinkimas.

Parlamentas gali būti sudarytas iš vienerių arba dviejų rūmų. Konkrečios šalies parlamentai paprastai turi vietinį pavadinimą:
 Austrijoje – Parlamentas (Nacionalinė ir Federalinė Taryba);
 Belgijoje – Parlamentas (Atstovų Rūmai ir Senatas);
 Estijoje – Valstybės Asamblėja;
 Italijoje – Parlamentas (Deputatų Rūmai ir Respublikos Senatas);
 Islandijoje – Altingas (Aukštieji ir Žemieji Rūmai);
 Ispanijoje – Generaliniai kortesai (Deputatų kongresas ir Senatas);
 Izraelyje – Knesetas;
 Japonijoje - Kokkai
 JAV – Kongresas (Senatas ir Atstovų Rūmai);
 Jungtinėje Karalystėje – Parlamentas (Lordų Rūmai ir Bendruomenių Rūmai);
 Juodkalnijoje – Asamblėja;
 Latvijoje – Saeima
 Lenkijoje – Tautos Susirinkimas (Seimas ir Senatas);
 Lietuvoje – Seimas;
 Nyderlanduose – Generaliniai Luomai (Pirmieji Rūmai ir Antrieji Rūmai);
 Norvegijoje – Stortingas;
 Pietų Korėjoje – Nacionalinis Susirinkimas;
 Portugalijoje – Respublikos Susirinkimas;
 Prancūzijoje – Parlamentas (Nacionalinis Susirinkimas ir Senatas);
 Rusijoje – Federalinis susirinkimas (Federacijos taryba ir Valstybės Dūma);
 Švedijoje – Riksdagas;
 Šveicarijoje – Jungtinis Federacijos Susirinkimas (Kantonų Taryba ir Nacionalinė Taryba);
 Ukrainoje – Aukščiausioji Rada;
 Vokietijoje – Bundestagas (žemieji rūmai) ir Bundesratas, federalinių žemių (atstovų) rūmai (anksčiau parlamentas vad. Reichstagas); žemių parlamentai – landtagai;

Valdymo formos
Šakotis

Šakotis – aukštas šakotas tuščiaviduris konditerijos kepinys. Tradicinis lietuvių patiekalas, vienas dažniausių vestuvėms ruošiamų desertų.

Šakotis yra vokiečių kulinarinio gaminio baumkucheno atmaina, kartais vadinamas Bankuchenu nuo šio vokiško kepinio pavadinimo.

Šakočio forma primena eglutę, o jo spygliukai atstoja šakeles. Padarius skersinį pjūvį galima suskaičiuoti, kiek kartų pilta tešla. Kepami įvairaus dydžio. Jie yra švelnaus skonio, malonaus aromato.

Be tradicinio šakočio egzistuoja ir trapusis šakotis, kur kiaušinių naudojama dar daugiau.

Istorija 
Jau XV a. buvo žinoma apie šakočio kepimą Europoje. Jį kepdavo vienuoliai, o receptus laikė didelėje paslaptyje. Viso žinoma apie 60 šakočių receptų. Vadintas  ('medis – pyragas').

Manoma, kad į Lietuvą šakotis atkeliavo XX a. pradžioje ir pradėtas kepti vienuolynuose.

Gamyba 
Šakočio tešlai reikia labai daug kiaušinių (30-50 kiaušinių 1 kilogramui miltų), margarino arba sviesto, miltų, cukraus arba medaus ir grietinės.

Pirmiausia su cukrumi išsukamas margarinas (sviestas), po to dedami kiaušiniai, miltai, grietinė ir viskas išplakama. Specialioje krosnyje ant besisukančio pagrindo arba ant sukamo iešmo varvinama tešla, kuri čia pat, veikiama krosnies skleidžiamo karščio, stingsta ir skrunda, o likučiai byra ant apačioje esančios skardos. Kepamas 40-45 minutes, po to apipjaustomas.

Ruošiant didelei šventei, vestuvėms, šakotis apglaistomas šokoladu, papuošiamas gėlių girliandomis.

Šakočiai kitose šalyse 
Į šakočius panašius kepinius kepa ir kitose šalyse: Latvijoje, Baltarusijoje, Lenkijoje, Vokietijoje, Rumunijoje, Vengrijoje, Portugalijoje, Švedijoje, Japonijoje.

Nuo lietuviško šakočio lenkiškas ir vokiškas Baumkuchenas skiriasi tik forma, o kepimas yra panašus. Baltarusiško – bukesni rageliai, puošiamas dideliu cukraus pudros kiekiu.

Lietuvoje šakočių gamyba garsėja Strigailiškio kaimas Ignalinos rajone.

Taip pat skaityti 
 Baumkuchenas

Nuorodos 

 Legendomis apipintas pyragas

Kepiniai
Lietuviška virtuvė
Kiaušinių valgiai

fr:Gâteau à la broche
zh:年輪蛋糕
Tulpė

Tulpės (Tulipa) – lelijinių augalų (Liliaceae) gentis. Joms būdingi dideli šešių žiedlapių žiedai. Iš viso yra apie 100 rūšių, Lietuvoje auginamos tik kaip dekoratyviniai augalai, laukinės neauga. Tulpės kilusios iš pietų Europos, Šiaurės Afrikos ir Azijos (nuo Anatolijos ir Irano iki Kinijos ir Japonijos). Daugiausia genties rūšių Pamyro ir Hindukušo kalnuose bei Kazachstano stepėse.

Tulpė yra nacionalinė Irano ir Turkijos gėlė, tulpių motyvai dažni persų ir turkų liaudies mene.

Yra išvesta daugybė dekoratyvinių veislių. Tulpės laikomos „tradicinėmis“ dovanojamomis gėlėmis kartu su rožėmis, lelijomis, orchidėjomis ir bijūnais.
Lietuvoje auga:
 Darželinė tulpė (Tulipa gesneriana)
 Girinė tulpė (Tulipa sylvestris)
 Smailioji tulpė (Tulipa acuminata)
 Vėlyvoji tulpė (Tulipa tarda Regel).

Lelijiniai
Dekoratyviniai augalai

kk:Сепкілгүл
Gyvatėdžiai

Gyvatėdžiai (Circaetinae) - vanaginių paukščių (Accipitriformes) pošeimis. Jam priklauso Lietuvoje paplitusi rūšis - gyvatėdis.

Gyvatedžių pošeimio paukščiai dažniausiai minta gyvatėmis, driežais. Paplitę šiltesniuose Senojo Pasaulio kraštuose.

Sistematika 

Sudaro 4 gentys ir 13 rūšių.

 Gentis Circaetus
 Gyvatėdis, C. gallicus
 Juodakrūtis gyvatėdis, C. pectoralis
 Rudasis gyvatėdis, C. cinereus
 Pietinis juostuotasis gyvatėdis, C. fasciolatus
 Vakarinis juostuotasis gyvatėdis, C. cinerascens
 Gentis Spilornis
 Kryžiuotasis gyvatėdis, S. cheela
 Nikobarinis gyvatėdis, S. minimus
 Kalninis gyvatėdis,S. kinabaluensis
 Sulavesinis gyvatėdis, S. rufipectus
 Filipininis gyvatėdis, S. holospilus
 Andamananinis gyvatėdis, S. elgini
 Gentis Eutriorchis
 Madagaskarinis gyvatėdis, E. astur
 Gentis Terathopius
 Erelis juokdarys, T. ecaudatus

Vanaginiai paukščiai
Vapsvaėdžiai (gentis)

Vapsvaėdžiai (Pernis) – vanaginių (Accipitridae) šeimos paukščių gentis. Gentyje 3 rūšys. Lietuvoje gyvena viena rūšis – vapsvaėdis (Pernis apivorus), kuri įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Vanaginiai paukščiai
Vapsvaėdis

Vapsvaėdis (Pernis apivorus) – vanaginių (Accipitridae) šeimos paukštis, priklausantis vapsvaėdžių (Pernis) genčiai.

Spalva labai įvairuoja. Patino galva pilka, patelės kiek išmarginta. Kūno viršutinė dalis rusva. Uodegos pamate dvi, o gale viena plačios skersinės juostos. Apatinė kūno pusė dažniausiai balta su retomis skersinėmis dėmėmis, kartais visa skersai raiba. Pilvinė dalis dar esti gelsva ar ruda, nedėmėta arba su balsvomis dėmėmis. Kaktoje ir aplink akis nėra šerelių, o plunksnos labai trumpos, primena žvynus. Snapas juosvas. Kojos geltonos, nagai juodi.

Jaunikliai dažniausiai visai rudi. Jų galva, kaklas ir sparnai dėmėti; galva kartais balsva ir tamsiai dėmėta. Apatinė kūno pusė balta su rudomis dėmėmis. Pagrindinis vapsvaėdžių maistas – vapsvos, kiti vabzdžiai ir jų lervos, žiogai, varlės, smulkūs paukščiai.

Gyvena miškuose, jų pakraščiuose. Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Vanaginiai paukščiai
Ceris

Ceris – cheminis periodinės elementų lentelės elementas, žymimas Ce (), eilės numeris 58. Tai labai retas metalas, randamas kai kuriuose mineraluose (pvz., monacite).

Savybės 
Ceris yra sidabrinės (pilkos) spalvos metalas, priklausantis  lantanoidų grupei. Šaltame vandenyje lėtai, šiltame – greitai oksiduojasi. Tai labai aktyvus metalas, ore greitai tamsėja, šildomas lengvai reaguoja su deguonimi, sudarydamas cerio oksidą (CeO2), smulkios dalelės ore savaime užsiliepsnoja. Reaguoja su halogenais, o šildomas – su vandeniliu, siera, anglimi, fosforu, azotu ir kitais elementais. Su dauguma metalų sudaro lydinius (pvz., CeAl, CeMg3, CeCu ir kt.). Šiam elementui būdingas fizikinių savybių (tankio, virimo bei lydymosi temperatūros, specifinės garavimo šilumos) antrinis periodiškumas.  Lengvai reaguoja su rūgštimis. Šarmuose netirpsta.

Panaudojimas 
Šis metalas pritaikomas metalurgijoje – kaip pagerinantis metalo lydinių mechanines savybes, dėl vertingų dielektrinių bei puslaidininkinių savybių naudojamas radiotechnikoje ir elektronikoje, atominėje energetikoje.

Istorija 
Šį cheminį elementą 1803 m. atrado švedų ir vokiečių mokslininkai W. Von Hisinger, J. Berzelius, M. Klaproth. Cerio pavadinimas kilęs nuo Cereros asteroido pavadinimo, atrasto dvejais metais anksčiau nei atrastas šis elementas.

Šaltiniai 

Cheminiai elementai
Laisvoji programinė įranga

Laisvoji programinė įranga (laisvos programos,  bet ne Freeware) – tai programinė įranga, kurios naudotojai turi keturias laisvės rūšis:

 laisvė paleisti programą bet kuriam tikslui
 laisvė analizuoti kaip veikia programa ir pritaikyti ją savo reikmėms (būtina sąlyga – atviras kodas)
 laisvė platinti programos kopijas (kad galėtume padėti draugui ar kaimynui)
 laisvė tobulinti programą ir viešai platinti nuosavus pataisymus, kad kiekvienas galėtų jais pasinaudoti (būtina sąlyga – atviras kodas).

Laisvosios programinės įrangos judėjimas 
Laisvosios programinės įrangos sąvoką sukūrė Richard Stallman, kuris GNU Projekto rėmuose įkūrė Free Software Foundation (FSF). 

Laisvas programas dažnai vadina atviro kodo programomis, tačiau tai nėra visiškai tapačios sąvokos. Atviro kodo programos akcentuoja priėjimą prie programos išeities tekstų (programos kodo) bei pabrėžia kūrimo modelio atvirumą. Laisvos programos akcentuoja programų laisvę.  Visos laisvos programos yra atviro kodo programos, bet ne visos atviro kodo programos yra laisvos. FSF kritikuoja atvirojo kodo judėjimą be kita ko ir už tai, kad atvirojo kodo judėjimo tikslai yra vien techniniai ir nesiremia jokiais socialiniais ar etiniais kriterijais. Judėjimo nariai tvirtina, jog laisvoji įranga
 Naikina dirbtinai sukurtą barjerą tarp programuotojų ir programuoti mokančių vartotojų.
 Skatina natūralią tarpusavio kooperaciją, žmonių tarpusavio bendradarbiavimą.
 Mažindama įėjimo barjerą, prisideda prie realaus laisvosios rinkos idealų įgyvendinimo, kuomet imtis savo verslo gali iš tiesų kiekvienas.

Laisvoji įranga dažnai platinama su GPL ar LGPL licencijomis, tačiau taip būna ne visada – šias keturias laisves leidžiančių licencijų yra daug daugiau. Kiekviena laisvoji programa pagal apibrėžimą taip pat yra ir atviro kodo programa.

Skirtumai tarp laisvosios įrangos ir atviro kodo yra gana subtilūs. Dažniausiai šie judėjimai skiriami daugiau pagal autorių motyvus ir ideologiją. Laisvosios įrangos judėjimas yra senesnis ir labiau orientuotas į socialinių problemų sprendimą. Būtent jam priklauso GNU/Linux ir daugelis kitų stambių projektų. Atviro kodo šalininkais save vadinanti grupė nuo jo atskilo vėliau. Nors ir skatinami skirtingų motyvų, šie judėjimai iš esmės užsiima tuo pačiu ir neretai bendradarbiauja tarpusavyje.

Nuorodos 
 Laisvosios programinės įrangos apibrėžimas 
 Laisvos programinės įrangos apibrėžimas  
 Kodėl programinė įranga neturi turėti savininkų 
 Kodėl „Laisva programinė įranga“ geriau negu „atviras kodas“ 
 Atviroji ir Laisvoji programinė įranga
Žalioji pečialinda

Žalioji pečialinda (Phylloscopus sibilatrix) – devynbalsinių (Sylviidae) šeimos paukštis, priklausantis pečialindų genčiai.

Išvaizda
Žalioji pečialinda didžiausia iš pečialindų, bet mažesnė už naminį žvirblį. Nuo kitų pečialindų skiriasi švaria geltona ir balta kūno apačia. Patino ir patelės viršutinė kūno dalis gelsvai žalia, antuodegis ryškus. Antakis, gerklė, pagurklis ir kūno šonai geltoni. Pilvas baltas. Snapas juosvai rudas. Kojos gelsvos. Jauniklių viršutinė kūno dalis gelsvo atspalvio. Tik išsiritusių jauniklių galva ir pečiai apaugę ilgais, retai balsvai pilkais pūkais.

Paplitimas

Arealas suskaidytas. Eurazijoje paplitusi nuo Skandinavijos iki Uralo. Šiaurėje arealas siekia Botnijos įlanką, Kareliją, Kamos aukštupį, pietuose tęsiasi iki pietinio Uralo, Volgos vidurupio, Moldavijos, Dunojaus deltos, Balkanų, Apeninų pusiasalio. Izoliuotos arealo dalys yra Pirėnų pusiasalyje, Krymo, Kaukazo kalnuose. Žiemoja Afrikoje.

Lietuvos giriose gana dažna.

Biologija

Laikosi juodalksnynuose, juosiančiuose aukštaūgius eglynus su drebulių, beržų ir pušų priemaiša. Gausi nešlapiuose beržynuose, drebulynuose, ąžuolynuose, uosynuose ir mišriuose miškuose. Peri paupių šlaitų giriose, kartais mėlyniniuose pušynuose, retkarčiais – brukniašiliuose. Keliaudamos užklysta į laukų giraites, sodus, miestų želdinius.

Dienomis maitinasi ir keliauja. Vikriai straksi, skraido tarp medžių šakų. Dažnai, virpančiai plevendama sparnais cipsena ore, čiulba medžių lajos pavėsyje. Lizdą įsiruošia tarp kiškiakopūsčių, medučių, šalmučių, miškinių pataisų. Gūžtas suka ne arčiau kaip 40 metrų atstumu viena nuo kitos. Vienoje dėtyje paprastai būna 5–7 kiaušiniai, kuriuos patelė peri apie 14 dienų. Perėti pradeda padėjusi ketvirtą kiaušinį. Kas pusvalandį išlekia trumpam palesti. Išsiritusius paukščiukus maitina abu porelės nariai. Šeštą dieną jaunikliai praregi, septintąją jiems pradeda kaltis plunksnos.

Besiplunksnuojančius jauniklius dažniau maitina patelė. Gūžtą paukščiukai palieka po 12–13 dienų, šakomis kyla aukštyn ir keliauja toliau. Tik vėliausiai išsiritęs jauniklis dar laikosi prie žemės. Per vasarą išveda vieną vadą.

Gaudo skraidančius uodus, naktinius drugius, muses, vikšrus, amarus. Žalioji pečialinda yra naudingas paukštis, nes sulesa daug medžio kenkėjų.

Galerija

Šaltiniai
 Lietuvos fauna: paukščiai, 2 knyga. Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1991.
Devynbalsiniai
Atranka

Atranka tyrimui () – tai tyrimo imties sudarymas. Ruošiantis atlikti tyrimą, atranka reikalinga dėl to, kad paprastai nėra galimybės (dėl techninių ir finansinių kliūčių) arba nėra racionalu apklausti ar ištirti visus dominančios populiacijos ar generalinės aibės elementus, pvz., apklausti visus miesto gyventojus. Tyrimui yra atrenkama tik tam tikra populiacijos dalis, o ne visa populiacija. Pagal tai, kokiu principu yra atliekama atranka, tyrimams yra sudaromos atsitiktinės arba neatsitiktinės imtys.

Epidemiologija
Statistika
Sociologija

da:Stikprøve
fi:Otanta
fr:Échantillon (statistiques)
he:מדגם
hu:Statisztikai mintavétel
it:Campionamento statistico
pt:Base de sondagem
simple:Sample (statistics)
Sistema

Sistema ( 'sustatyta, sudėliota') – susijusių elementų aibė, kuri objektyviai iš aplinkos išsiskiria tuo, kad sistemos elementų ryšiai stipresni ar kokybiškai kitokie nei už sistemos ribų. Sistema pasižymi savybėmis, kurių paskiri ją sudarantys elementai neturi.   Sistemos elementas neprivalo būti susijęs su visais kitais šios sistemos elementais, tačiau elementas, nesusijęs nė su vienu, paprastai nelaikomas tos sistemos dalimi.

Sistemoms būdinga hierarchija, jų elementai dažniausiai patys yra sistemos, ir visa sistema yra kokios nors didesnės sistemos elementas.  Pavyzdžiui, žmogaus ląstelė susideda iš molekulių (atomų sistemų), pati yra sistema ir taip pat yra organizmo elementas. Techninėms, biologinėms sistemoms taip pat būdingas tikslas, funkcija, kuriai atlikti ji sukurta ar išsivystė bei kurios jos elementai paskirai atlikti negali. 

Sistema gali būti tiek materiali (pvz., Saulės sistema), tiek nemateriali (pvz., bioetinių pažiūrų sistema).

Šaltiniai 

  

Informacija
Valpurgijos naktis

Valpurgijos naktis – senovės germanų pavasario šventė. Iki šiol ji ypač triukšmingai švenčiama Vokietijoje, Harco regione. Naktį iš balandžio 30-osios į gegužės 1-ąją persirengėliai (raganos ir velniai) triukšmaudami eina Harco regiono miestelių gatvėmis, o nakčiai lipa į Brokeno kalną, kur iki ryto kūrena laužus. Buvo tikima, kad šią naktį raganos išteka už velnių, kad tai jų vestuvių puota.
	
Šventė skirta prikelti pavasarį. Tuo ji siejasi su lietuvių pagonių švente Užgavėnėmis, kai persirengėliai savo veiksmais veja žiemą, sveikina pavasarį. Per Valpurgijos naktį taip pat deginamos šiaudinės raganos, primenančios mūsų Morę.

Tikroji Valpurgijos naktis švenčiama paskutinę balandžio naktį, tačiau šventės pavadinimas pradėtas vartoti ir plačiau. Pvz., Lietuvoje moterys, gebėjusios burti ir vadinamos raganomis, naktimis rinkdavosi ant Šatrijos kalno. Tokie jų susibūrimai buvo vadinami Valpurgijos naktimis.

Valpurgijos pavadinimas siejamas su anglų misionierės Šventosios Valpurgos vardu (710 – 779 m.). Ji kaip misionierė su broliu buvo atvykusi į Vokietiją. Manoma, kad ji mirė naktį iš balandžio 30 į gegužės 1 d.

Religinės šventės
Germanų mitologija
Elžbieta II

Elžbieta II (Elizabeth II, g. Elizabeth Alexandra Mary Windsor, 1926 m. balandžio 21 d. – 2022 m. rugsėjo 8 d.) – buvusi Jungtinės Karalystės karalienė, valdžiusi 1952–2022 m. Ji taip pat buvo Antigvos ir Barbudos, Australijos, Bahamų, Belizo, Kanados, Grenados, Jamaikos, Naujosios Zelandijos, Papua Naujosios Gvinėjos, Sent Kitso ir Nevio, Sent Lusijos, Sent Vinsento ir Grenadinų, Tuvalu, Saliamono Salų karalienė. Karalienės Elžbietos II valdymas truko 70 metų ir 214 dienų – ilgiausiai iš visų britų monarchų.

Elžbieta gimė Londone, kaip pirmoji Jorko hercogo ir hercogienės (vėliau karaliaus Jurgio VI ir karalienės Elžbietos) atžala. Jos tėvas į sostą atėjo 1936 m., kai jo brolis karalius Eduardas VIII atsisakė būti karaliumi, to pasakoje Elžbieta tapo sosto įpėdine. Ji mokėsi privačiai namuose ir antrojo pasaulinio karo metu pradėjo vykdyti viešąsias pareigas, tarnaudama moterų savanoriškoje tarnyboje. 1947 m. lapkritį ji ištekėjo už Filipo, buvusio Graikijos ir Danijos kunigaikščio, jų santuoka truko 73 metus iki jo mirties 2021 metų balandį. Jie turėjo keturis vaikus: Čarlzą, Aną, Endriu ir Edvardą.

Kai jos tėvas mirė 1952 m. vasarį, Elžbieta, kuriai tada buvo 25 metai, tapo septynių nepriklausomų Tautų Sandraugos šalių karaliene: Jungtinės Karalystės, Kanados, Australijos, Naujosios Zelandijos, Pietų Afrikos, Pakistano ir Šri Lankos, taip pat kitų britų kolonijinių šalių vadove. Elžbieta visą laiką karaliavo kaip konstitucinė monarchė. Jos valdomų teritorijų skaičius laikui bėgant mažėjo, nes kai kurios teritorijos įgijo nepriklausomybę, o šalys tapo respublikomis. Jos valdymo metu pasikeitė 15 ministrų pirmininkų, 14 JAV prezidentų, ji susitiko su 5 popiežiais. Per visą savo gyvenimą parama monarchijai Jungtinėje Karalystėje išliko nuolat didelė, kaip ir jos asmeninis populiarumas.

2006 m. spalio 16–18 dienomis Jungtinės Karalystės karalienė Elžbieta II kartu su vyru princu Filipu lankėsi Lietuvoje oficialaus vizito metu. Ji susitiko su prezidentu Valdu Adamkumi, aplankė Antakalnio kapines, kur pagerbė sausio 13-tosios aukas, sveikino miestiečius Vilniaus rotušės aikštėje. Vėliau ji tęsė vizitą Latvijoje ir Estijoje. 

2015 m. rugsėjo 9 d. karalienė Elžbieta II tapo ilgiausiai valdžiusiu britų monarchu. Karalienė Elžbieta II mirė 2022 m. rugsėjo 8 d. Balmoralo pilyje, Škotijoje. Po jos mirties, soste ją iškart pakeitė vyriausias sūnus Karolis III.

Išnašos 

Vytauto Didžiojo ordino kavalieriai
Vindzorai
Jungtinės Karalystės valdovai
Anglijos karalienės
Skirstinys

Skirstinys (tikimybinis pasiskirstymas ar pasiskirstymo dėsnis; ) – funkcija, aprašanti požymio reikšmių (atsitiktinių dydžių) ir jų tikimybių tarpusavio ryšį. Vieni dažniausiai taikomų skirstinių – binominis bei normalusis (arba Gauso).

Skirstinių pavyzdžiai 
 Normalusis skirstinys
 Binominis skirstinys
 Puasono skirstinys
 Stjudento skirstinys
 Eksponentinis skirstinys
 Trikampio skirstinys

Įvadas 

Norint apibrėžti tikimybių skirstinius paprasčiausiems atvejams, reikia atskirti diskrečius ir tolydžius atsitiktinius dydžius. Diskrečiuoju atveju lengvai priskiriamos tikimybės kiekvienai galimai reikšmei, pvz., kai metamas lošimo kauliukas, kiekviena reikšmė nuo 1 iki 6 turi tikimybę 1/6. Priešingai yra, kai atsitiktinis dydis yra tolydus, tada tikimybės yra nelygios nuliui tik tada, jei jos apima baigtinius intervalus, pvz., kokybės kontrolėje galima leisti, kad „500 g“ paketas svertų tarp 490 g ir 510 g, t. y. tikimybė nemažiau 98 %.
Normalusis skirstinys

Normalusis skirstinys () arba Gauso skirstinys (Gaussian distribution) – tai tolydžiųjų požymių reikšmių skirstinys (pasiskirstymo dėsnis), priklausantis normaliųjų skirstinių šeimai.

Vienmačiai normalieji skirstiniai 
Normalieji skirstiniai pasižymi šiomis savybėmis:
 vidurkio (), modos ir medianos reikšmės sutampa,
 skirstinio tikimybių pasiskirstymo kreivė yra dvipusiai simetriška, o simetrijos ašis yra ties vidurkiu,
 skirstinio kreivės padėtis priklauso nuo vidurkio vietos skaičių ašyje,
 skirstinio tikimybių pasiskirstymo kreivės plotis ir amplitudė priklauso nuo standartinio nuokrypio (),
 pagal normalųjį skirstinį besibarstančių atsitiktinių dydžių suma taip pat yra dydis, besibarstantis pagal normalųjį skirstinį.

Normaliojo skirstinio tikimybių tankio funkcija yra
 

Pagal normalųjį skirstinį dažniausiai barstosi dydžiai, kuriems turi įtakos labai daug nepriklausomų veiksnių, kurių kiekvienas prideda arba atima tam tikrą vertės pokytį. Šie pokyčiai gali barstytis pagal bet kokį skirstinį, nebūtinai normalųjį.

Normaliojo skirstinio nuosavieji parametrai:
 aritmetinis vidurkis μx,
 vidutinis kvadratinis nuokrypis (standartinis nuokrypis) σx.
Normalusis skirstinys žymimas N(μx; σx). Standartinis normalusis skirstinys žymimas N(0; 1)

Normalusis dėsnis labai dažnai taikomas praktikoje. Nustatyta, kad jis gerai apibūdina daugelį reiškinių: ūgį, svorį, vidutinę oro temperatūrą, matavimo paklaidas ir t. t. Tai idealizuotas matematinis modelis, taikomas analizuojant duomenis, kurie pasiskirstę apytikriai normaliai.

N skirstinys aprašomas varpo formos kreivė, vadinama normaliąja kreive (arba gausoide). Kreivė išsidėsčiusi virš x ašies. X ašis yra šios funkcijos grafiko asimptotė. Kreivė simetriška per vidurkį einančios statmenos tiesės atžvilgiu. Duomenų reikšmė, atitinkanti šį tašką yra ir skirstinio vidurkis, ir mediana. Tai, kad mediana ir vidurkis sutampa, yra normaliosios kreivės simetriškumo pasekmė.

Funkcija įgyja didžiausią reikšmę vidurkio taške μx. Taškai μx-σx ir μx+ σx yra grafiko persilenkimo taškų abscisės.

Normalioji kreivė turi šias savybes:
 atsitiktinio normaliai pasiskirsčiusio dydžio patekimo į intervalą [μ – σ; μ + σ] tikimybė yra 0,68;
 patekimo į intervalą [μ – 2σ; μ + 2σ] tikimybė yra 0,95;
 patekimo į intervalą [μ – 3σ; μ + 3σ] tikimybė yra 0,995.
Viena iš svarbių išvadų yra ta, kad praktiškai visas plotas (99,5 %) po normaliąja kreive yra ±σx nuo centro (aritmetinio vidurkio) ribose. Taigi, jei kintamojo skirstinys normalus, tai praktiškai visos kintamojo reikšmės yra ne daugiau kaip 3σ atstumu nutolusios nuo centro.

Dvimačiai normalieji skirstiniai 

Skirstiniai
Heksogenas

Heksogenas (R.D.X, ciklotrimetilentrinitraminas, ciklonitas, T4, pagal IUPAC 1,3,5-trinitroperhidro-1,3,5-triazinas) – sprogstamoji medžiaga. Cheminė formulė: C3H6N6O6.

Detonacijos greitis: 8300 m/s esant tankiui 1,0g/cm³

Išrastas 1898 m. Iš pradžių jį naudojo kaip vaistą. Tai smulkiakristalė baltos spalvos medžiaga. Lyginamasis svoris 1,8 t/m³. Heksogenas neturi kvapo ir skonio, nehigroskopiškas, vandenyje netirpsta. Lydosi +202 ± 1°C. temperatūroje. Chemiškai neaktyvus, su metalais nereaguoja. Deginant daugiau kaip 1 kg heksogeno jis gali detonuoti. Dega energingai, balta liepsna. Mechaniniam poveikiui mažiau jautrus už teną. Peršaunamas gali sprogti. Švarus heksogenas naudojamas detonatorių gamyboje. Pridedant specialių plastifikatorių – gaunami plastikiniai sprogmenys (C1, C2, C3, C4).

Gavimas 
Gaunamas heksaminą nitruojant balta, rūkstančia (virš 90 %) azoto rūgštimi:

(CH2)6N4 + 4HNO3 → (CH2-N-NO2)3 + 3HCHO + NH4+ + NO3-

Nuorodos 
 Struktūra

Sprogstamosios medžiagos
Vidutinė gyvenimo trukmė

Vidutinė gyvenimo trukmė arba vidutinė numatomo gyvenimo trukmė () – tai vidutinis metų skaičius, liekantis gyventi asmenims nuo tam tikro amžiaus, esant dabarties mirtingumui. Šis rodiklis gali būti skaičiuojamas nuo gimimo () arba nuo tam tikro amžiaus ().

Žmonių vidutinė gyvenimo trukmė įvairiame amžiuje ir skirtingomis sąlygomis tiriama draudimo specialistų ir skaičiuojama remiantis istoriniais duomenimis.

Pavyzdžiui, jei 60 metų sulaukę asmenys tam tikroje šalyje vidutiniškai gyvena dar 10 metų, sakoma, kad 60 metų žmonių vidutinė gyvenimo trukmė yra 10 metų.

Gyvenimo trukmės kaita žmonijos istorijoje 

2016 m. apskaičiavimais, trumpiausia vidutinė žmonių gyvenimo trukmė (nuo gimimo) yra Čade – apie 50 metų, ilgiausia – 85-89 metai (Japonija, Monakas ir kt.). Pasaulio vidurkis apie 72 metus, Europos gyventojų – 80 metų. Ilgiausiai gyvenusiu žmogumi oficialiai laikoma Jeanne Calment, pragyvenusi 122 metus, nors manoma, kad buvo ir ilgaamžiškesnių žmonių. Įvairiose kultūrose yra pasakojimų apie žmogaus ilgaamžiškumą, siekiantį ir šimtus metų, tačiau tokie duomenys abejotini. Žemiau pateikiama lentelė su vidutine žmogaus gyvenimo trukme nuo gimimo įvairiais laikotarpiais, ignoruojant didelius skirtumus dėl žmonių socialinės klasės ir lyties.

Lietuva

Vidutinė tikėtina gyvenimo trukmė (,  ir kiti Statistikos departamento šaltiniai):

Tai tikimybinis rodiklis, rodantis, kiek vidutiniškai metų gyvens kiekvienas gimęs arba sulaukęs tam tikro amžiaus žmogus, jeigu visą būsimą tiriamosios kartos gyvenimą mirtingumo lygis kiekvienoje gyventojų amžiaus grupėje nekis. . Standartiškai gyvenimo trukmė pateikiama nuo 0, t. y. 2008 m. rodiklis rodo, kokia tikėtina gyvenimo trukmė bus 2008 m. gimusių vaikų, jeigu mirtingumo tendencijos bus tokios pačios kaip praėjusiais metais.

1896 m. Lietuvos gyventojų vidutinė gyvenimo trukmė siekė 32 m.

Taip pat skaitykite 
Sąrašas:Šalys pagal vidutinę gyvenimo trukmę

Šaltiniai 

Gyvenimo ciklas
Statistiniai rodikliai
Jokūbas Šernas (1888)

Jokūbas Šernas (1888 m. birželio 14 d. Jasiškiuose, Nemunėlio Radviliškio valsčius, Biržų apskritis –1926 m. liepos 31 d. Kaune) – Lietuvos nepriklausomybės akto signataras, teisininkas, visuomenininkas, žurnalistas.  

Brolis Lietuvos evangelikų reformatų kunigas Adomas Šernas.

Biografija 
Baigė Nemunėlio Radviliškio pradinę mokyklą. 1903 m. įstojo į Slucko gimnaziją. Iš jos pašalintas, 1910 m. baigė privačią Tartu gimnaziją. 1914 m. baigė teisę Peterburgo universitete.

1914 m. redagavo „Lietuvos žinias“, nuo 1914 m. Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti reikalų vedėjas, 1915-1918 m. Vilniaus lietuvių „Ryto“ gimnazijos istorijos mokytojas.

Tautos pažangos partijos narys. Aktyviai dalyvavo Evangelikų reformatų bažnyčios veikloje.

1917 m. rugsėjo 18–22 d. – vienas Lietuvių konferencijos Vilniuje organizatorių. Išrinktas į Lietuvos Tarybą, jos generalinis sekretorius. 1918 m. vasario 16 d. pasirašė Lietuvos Nepriklausomybės aktą. 1919 m. Ketvirtojoje Lietuvos Vyriausybėje buvo ministras be portfelio.

1923–1926 m. – žurnalo „Savivaldybė“ steigėjas ir redaktorius, nuo 1925 m. – Vidaus reikalų ministerijos Savivaldybių departamento organizatorius ir pirmasis direktorius, Prekybos ir pramonės banko direktorius. 

Pirmojo pasaulinio karo metais vedė Kleopą (ne Kleopatrą !)-  Brijūnaitę, jiems 1917 m. gimė dukra Danutė Irena (mirė JAV 1998 m.). Išsiskyręs su pirmąja žmona, 1925 m. vedė Verą Fainbergaitę. Su ja 1925 m. liepos 30 d. susilaukė sūnaus Jokūbo Bernardo Šerno. 

Jokūbas Šernas mirė po sunkios ligos 1926 m. liepos 31 d. Kaune. Palaidotas Nemunėlio Radviliškyje. Vera Šernienė po vyro mirties su mažamečiu sūnumi išvyko į Prancūziją, ten tapo rašytoja. 1933 m. leidykla „Fayard“ Paryžiuje išleido jos knygą lietuvių tautosakos motyvais „Le mal irréparable “ (Nepataisoma žala).

Šaltiniai

Nuorodos 
 Biografija.

Lietuvos ministrai be portfelio
Vilniaus konferencijos dalyviai
Lietuvos visuomenės veikėjai
Vasario 16 akto signatarai
Lietuvos redaktoriai
Lietuvos teisininkai
Geometrinė progresija

Geometrinė progresija – tokia skaičių seka, kurioje kiekvienas narys pradedant antruoju yra prieš jį einančio nario ir bendro sekos daugiklio sandauga. Tokia seka gali būti užrašyta:
 
  

kur r ≠ 0 yra bendras daugiklis. Priklausomai nuo daugiklio reikšmės, sekos riba skiriasi:
 Jei 0 < r < 1, seka artėja į 0
Jei r = 1, sekos riba yra a (visi sekos nariai yra lygūs)
Jei r > 1, seka artėja į begalybę
 Jei 0 > r > −1, seka artėja į 0. Šiuo atveju yra du posekiai (teigiamų ir neigiamų narių), artėjantys į 0
 Jei r = −1, egzistuoja du posekiai, kurių vieno riba a, kito −a
 Jei r < −1, egzistuoja du posekiai, kurių vieno riba yra  (begalybė), kito −

Skirtingai nei aritmetinės progresijos, geometrinės progresijos augimas arba mažėjimas yra eksponentinis, o ne tiesinis.

Pavyzdžiai 
Geometrinės progresijos pavyzdys, kai pradinis narys yra 1, o daugiklis yra 2:

 1, 2, 4, 8, 16, 32, 64, …

Kai pradinis narys yra 729, o daugiklis 2/3:

 729 (1, 2/3, 4/9, 8/27, 16/81, 32/243, 64/729, ….) = 729, 486, 324, 216, 144, 96, 64, ….

Kai pradinis narys (koeficientas) yra 3, o daugiklis −1 :
 3 (1, −1, 1, −1, 1, −1, 1, −1, 1, −1, ….) = 3, −3, 3, −3, 3, −3, 3, −3, 3, −3, ….

Geometrinės progresijos narių suma 

Geometrinės progresijos baigtinio n narių skaičiaus suma yra:
 .

Begalinės mažėjančios geometrinės progresijos narių suma ( | q | < 1 ! ) yra:
.

Matematika
Vilniaus universiteto Matematikos ir informatikos fakultetas

Vilniaus universiteto Matematikos ir informatikos fakultetas – vienas iš Vilniaus universiteto fakultetų, kuriame ruošiami matematikos, informatikos bei statistikos specialistai.
Fakultetui nuo 1998 iki 2009 m. vadovavo prof. hab. dr. Feliksas Ivanauskas. 2009–2018 m. vadovavo prof. dr. Gediminas Stepanauskas, nuo 2018 m. fakultetui vadovauja prof. dr. Paulius Drungilas.

Istorija 
Matematika pradėta studijuoti ir dėstyti Universitete nuo pat jo įsteigimo – 1579-ų metų. Tada buvo įkurta ir Matematikos katedra Filosofijos fakulteto sudėtyje.

Vėliau matematinės analizės ir geometrijos katedros buvo Matematikos-gamtos fakultete, nuo 1960 metų šios katedros ir nauja Bendrosios matematikos katedra buvo fizikos fakulteto sudėtyje. 1965 metais įkurtas Matematikos ir mechanikos fakultetas, 1978 metais – matematikos fakultetas. Nuo 1999 metų Matematikos fakultetas pervadintas Matematikos ir informatikos fakultetu.

Katedros 
Šiuo metu Matematikos ir informatikos fakultetui priklauso:
 Matematinės analizės katedra
 Tikimybių teorijos ir skaičių teorijos katedra
 Matematinės statistikos katedra
 Diferencialinių lygčių ir skaičiavimo matematikos katedra
 Matematikos ir informatikos metodikos katedra
 Informatikos katedra
 Programų sistemų katedra
 Kompiuterijos katedra
 Kompiuterių laboratorija
 Lietuvos matematikų muziejus
 Informacinių technologijų centras
 Ekonometrinės analizės katedra
 Matematinės informatikos katedra

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė
 Muziejaus svetainė  – fakulteto raida, absolventai
 Vilniaus universiteto Studentų atstovybės Matematikos ir informatikos fakultete Wiki svetainė

Informacinės technologijos Lietuvoje
Matematika Lietuvoje
Matematikos
Kavalerija

Kavalerija – karinis vienetas, į kurio sudėtį įeina karys ir gyvūnas (dažniausiai žirgas). Kareivis juda ir kovoja sėdėdamas ant gyvūno. Žirgas ar kupranugaris suteikia kariniam vienetui mobilumo ir pagerina kovines galimybes. Kavalerija yra skirstoma į lengvają - husarai, ulonai, ir sunkiąją - kirasirai. Dragūnai žirgus naudodavo tik keliavimui iš vienos mūšio vietos į kitą.

Kavalerija daugelio tautų buvo naudojama nuo seno. Iš pradžių žmonės juos naudodavo vien tik judėjimui, bet vėliau pritaikė ir mūšio lauke, kur raitas karys įgaudavo pranašumą prieš pėsčiąjį.

Kariniai terminai
Didžioji panda

Didžioji panda (Ailuropoda melanoleuca) – lokinių (Ursidae) šeimos rūšis. WWF (World Wildlife Fund) organizacijos simbolis, dėl savo riboto paplitimo laikomas bendru nykstančių rūšių apsaugos simboliu. Nors ir priklauso plėšriesiems žinduoliams, pandos yra žolėdės, minta daugiausia bambukais, racioną paįvairina vaisiais ir vabzdžiais (baltymų šaltinis).

Požymiai 
Tankus kailis išmargintas baltos ir juodos spalvos lopais – pagrindinė spalva yra balta, priekinės ir užpakalinės kojos juodos. Juodos spalvos taip pat yra ausys, nosis ir plotai aplink akis.

Suaugusių pandų dydis: ilgis siekia 1,2-1,8 m, įskaitant maždaug 13 cm uodegą, ir nuo 60 iki 90 cm aukščio (iki peties). Patinai gali sverti iki 160 kg. Patelės (paprastai 10-20 % smulkesnės nei patinai)  gali sverti labai mažai, tik 75 kg, tačiau taip pat gali sverti iki 125 kg. Vidutinis suaugusiųjų pandų svoris yra nuo 100 iki 115 kg.

Taksonomija 
Pagal naujausius molekulinės genetikos duomenis didžiosios pandos nuo lokių evoliucinės linijos atsiskyrė prieš maždaug 15 milijonų metų. Šiuo metu laikoma, kad didžiosios pandos priklauso lokinių šeimai ir yra vienintelės išlikusios Ailuropodinae pošeimio atstovės.

Paplitimas 
Didžiųjų pandų gyvenimo vieta apima tik 5900 km². Tai yra kalnuotos Kinijos Sičuanio, Šansi ir Gansu provincijų teritorijos. Pandos gyvena subtropiniuose kalnuose su tankiu mišku, maždaug 1500-4000 m aukštyje.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Ar žinai? portalo straipsnis apie didžiąsias pandas 

Lokiniai
Tauragės apskritis

Tauragės apskritis – teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje, į pietryčius nuo Klaipėdos. Centras – Tauragė.

1918–1950 m. egzistavo dabartinės Tauragės apskrities pirmtakė, tačiau sovietmečiu ji buvo panaikinta. 1995 m. apskritis suformuota naujai. Jai priskirtos Jurbarko rajono savivaldybė, Šilalės rajono savivaldybė ir Tauragės rajono savivaldybė. 1999 m. priskirta dar ir naujai suformuota Pagėgių savivaldybė. 2001 m. apskrityje buvo 134 275 gyventojai. 4 savivaldybėse buvo priskaičiuojami 7 miestai ir 1255 kaimai. 2005 m. patvirtintas Tauragės apskrities herbas.

Apskritis kaip administracinis vienetas funkcionavo 1995–2010 m. Vėliau, 2010 m. liepos 1 d. panaikinta administracija, jos funkcijos perduotos savivaldybėms ir ministerijoms, o pati apskritis liko kaip teritorinis vienetas.

Suskirstymas

Gyventojai

Tautinė sudėtis

Apskrities viršininkai 
 1995 m. kovo 30 d. – Stasys Lapė
 1997 m. sausio 30 d. – Stasys Aužbikas
 2000 m. gruodžio 15 d. – Arūnas Beišys
 2004 m. gruodžio 29 d. – Edmundas Šimkus
 2006 m. liepos 21 d. – Irena Ričkuvienė
 2009 m. liepos 27 d. – 2010 m. liepos 1 d. – Raimundas Vaitiekus

Tarptautinis bendradarbiavimas 
  Didžiosios Lenkijos vaivadija, Lenkija
  Velikij Ustiugo rajonas, Rusija
  Kaliningrado sritis, Rusija
  Varmijos Mozūrų vaivadija, Lenkija
  Ternopilio sritis, Ukraina

Literatūra

Šaltiniai

Nuorodos 

 Apskrities tinklalapis
 Tauragės apskrities istorija 
 Lankytinos vietos 
 Tauragės krašto informacinis portalas
Juknaičiai

Juknaičiai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, šalia kelio  atkarpos Šilutė–Pagėgiai, prie geležinkelio Klaipėda–Tauragė, 9 km į pietryčius nuo Šilutės. Seniūnijos centras, dvi seniūnaitijos, Juknaičių Šv. Jono Krikštytojo koplyčia. Autobusų, geležinkelio stotelės. Yra paštas (LT-99044).

Istorija 

Apie 0,7 km į vakarus nuo Juknaičių kaimo, 0,78 km į pietvakarius nuo geležinkelio Klaipėda-Pagėgiai, 0,17 km į šiaurės rytus nuo kelio Klaipėda-Jurbarkas yra Juknaičių Alkos kalnas, prie kurio buvo senovės gyvenvietė.

Juknaičiai minimi 1540 m. Prūsijos mokesčių mokėtojų sąrašuose. 1761 m. įkurta pradžios mokykla. 1874 m. nutiesus geležinkelį, pastatyta geležinkelis stotis. Nuo 1923 m. veikė šaulių būrys, kurį sudarė Juknaičių ir jų apylinkų gyventojai.

1880 m. įsteigta pradžios mokykla, 1950–1977 m. septynmetė, aštuonmetė, 1977–2000 m. vidurinė, nuo 2000 m. Juknaičių pagrindinė mokykla. Nuo 1997 m. veikia VšĮ Kauno paslaugų verslo darbuotojų profesinio rengimo centro filialas.

1945–1950 m. Juknaičių valsčiaus centras. 1950–1995 m. apylinkės centras, TSKP XXV suvažiavimo tarybinio ūkio centras. Buvo statomi surenkamieji alytnamiai. 1974 m. gyvenvietė gavo TSRS Garbės diplomą. Ūkiui vadovavo ir jį plėtojo Zigmantas Dokšas.

1995 m. pastatyta Šv. Jono Krikštytojo koplyčia, įsteigta katalikų parapija.

Architektūra 

Dabartinė gyvenvietė suprojektuota kaip pavyzdinio sovietinio ūkio centras. Gyvenvietės kraštovaizdį kūrė apželdinimo meistrai Rūta Kiškė ir Alfonsas Kiškis, 1983 m. kompleksą projektavo Stanislovas Kalinka (sveikatos namai, vandentiekio bokštas). Sveikatos namų vitražus kūrė Algimantas Stoškus, jie buvo įgarsinti Osvaldo Balakausko muzika, apšviečiamai lazerio spinduliu, taip pat Konstantinas Šatūnas bei kiti garsūs menininkai.

1982 m. pastatytas sveikatingumo kompleksas (interjero architektas Petras Grecevičius) su pirtimis, baseinu, halokamera, žiemos sodu, gydomosiomis voniomis ir procedūromis, kuris per 2006 m. gaisrą sudegė.

Pastatyta daug Stanislovo Kuzmos skulptūrų – „Žirgas ir sakalas“, „Eglė ir Žilvinas“, „Draugystės liepsna“ (po Vengrijos žemdirbių vizito), „Motinystė“ (prie vaikų darželio). Skulptūras gyvenvietei kūrė Gediminas Karalius, Algis Lankelis, savo darbus eksponavo Lietuvos ir užsienio dailininkai.

Parke buvo pasodinta „Vilčių giraitė“, kurioje ąžuolus ir liepas sodindavo naujagimių tėvai.

1996 m. savivaldybė Juknaičiams suteikė gyvenvietės-parko statusą, o kraštovaizdį paskelbė saugotinu. 2008 m. patvirtintas Juknaičių herbas.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Horstas Skodlerakas (1920–2001) – vokiečių tapytojas
 Regina Eitmonė (g. 1961) – Panevėžio miesto savivaldybės politikė

Susisiekimas

Šaltiniai 

 
 Pakelti akis (sud. Ferdinandas Kauzonas). – Vilnius: Danielius, 2010. – 272 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-476-74-0

Nuorodos 
 Bendruomenės puslapis 
 Juknaičiai-Vyžiai 1944.12.23 iš oro
Miškinis kalviukas

Miškinis kalviukas (Anthus trivialis) – kielinių (Motacillidae) šeimos paukštis. Kūno viršutinė pusė pilkai rusva ar žalsva su išilginiais juosvais dryželiais ant galvos ir nugaros. Apatinė kūno pusė gelsvai balta, kaklas, pagurklis ir krūtinė išmarginti pailgomis dėmėmis. Snapas rusvas. Kojos gelsvai rudos. Jauniklių nugarinė pusė rusva. Gieda garsiai, iš pradžių „vis-vis-vis…“, o užbaigia „sia-sia-sia… "

Lietuvoje dažnas. Gyvena pamiškėse, kirtimuose, retuose miškuose. Lizdą suka ant žemės. Deda 5-6 pilkai balsvus ar žalsvus su tamsesnėmis dėmelėmis kiaušinius. Peri 13-14 dienų. Jaunikliai lizde išbūna 12 dienų. Išveda dvi vadas.

Kieliniai
Baltoji kielė

Baltoji kielė (Motacilla alba) – kielinių (Motacillidae) šeimos paukštis.

Paplitimas 
Paplitusi Europoje, Azijoje (nuo šiaurės Sibiro iki pietų Kinijos, Mianmaro, Asamo, pietų Tibeto, Tuvos, Altajaus, Užkaukazės, Sirijos), Afrikoje (visoje išskyrus Sacharą), Aliaskos pakrantėse.

Žiemoja pietų Europoje ir Azijoje, Afrikoje.

Lietuvoje dažna rūšis. Atskrenda kovo mėn., išskrenda spalio mėn. Čia paplitęs porūšis Motacilla alba alba.

Išvaizda 

Viršugalvis, gerklė ir krūtinės priekis juodi, nugara šviesiai pilka. Uodega juoda, jos kraštinės plunksnos baltos. Kakta, galvos šonai ir pilvas balti. Snapas ir kojos juodi. Patelės apdare juodos spalvos mažiau kaip patino. Poilsio apdaru gerklė balta, pagurklyje juoda juostelė. Jaunikliai už suaugusius pilkesni, kakta tamsi, antuodegis juosvas. Baltoji kielė yra apie 18 centimetrų ilgio ir sveria apie 25 gramus. Kojos ilgos.

Elgsena 
Gyvena prie gyvenviečių, paupiuose, prie ežerų. Lizdą krauna pastogėse, malkų krūvose, uoksuose. Deda 5-6 kiaušinius, išmargintus pilkais taškeliais. Peri 12-14 dienų. Jaunikliai lizdą palieka po 14-15 dienų. Išveda dvi vadas.

Mityba 
Minta musėmis, uodais, sparvomis, vabalais, vikšrais, sliekais. Maistą gaudo ore, ieško dirvos paviršiuje, seklumose. Tai naudingas kenkėjų naikintojas.

Folkloras 
Tautosakoje baltoji kielė yra vienas iš pavasario simbolių, siejamas su sniego, ledų tirpimu, kadangi atskrenda, anksti pavasarį dar tik pradėjus tirpti sniegui. Liaudyje vadinama ledspira, kielele, žiląja kiele.

Šaltiniai 

Kieliniai
Geltonoji kielė

Geltonoji kielė (Motacilla flava) – kielinių (Motacillidae) šeimos paukštis. Patino nugarinė pusė gelsvai žalia, galva pilka, antakiai balti. Sparnai ir uodega tamsiai rusvi, 2 šoninės vairuojamųjų plunksnų poros baltos. Apatinė kūno pusė šviesiai geltona. Patelės spalvos labiau matinės, gerklė balsva. Jauniklių viršutinė pusė rusva, apatinė balsvai rusva.

Lietuvoje rūšis dažna. Aptinkama balandžio – rugsėjo mėn. Gyvena pievose, pelkėse. Lizdą suka ant žemės. Deda 5-6 kiaušinius, kurie su pilkai rudomis dėmėmis. Peri 13-14 dienų. Jaunikliai lizdą palieka po 13 dienų. Išveda vieną vadą.

Kieliniai
Kūgio pjūvis

Kūgio pjūviai – plokštumos kreivės, gaunamos kūgį sukertant su plokštuma. Kūgio pjūviai įvardinti ir nagrinėti jau 200 m. pr. m. e., kai Apolonijus Pergietis sistemiškai tyrė jų savybes.

Geriausiai žinomi kūgio pjūviai – apskritimas ir elipsė, gaunami, kai plokštumos ir kūgio sankirta sudaro uždaras kreives. Apskritimas – atskiras elipsės atvejis, kai kūgį kertanti plokštuma yra statmena kūgio ašiai. Jei plokštuma yra lygiagreti kūgį generuojančiai tiesei, gaunama kreivė vadinama parabole. Kitais atvejais, kai gaunama atvira kreivė, bet plokštuma nelygiagreti generuojančiai kraštinei, gaunama hiperbolė. Šiuo atveju plokštuma kerta abi kūgio puses, todėl gaunasi dvi atskiros kreivės, bet paprastai viena iš jų pamirštama.

Likę atvejai, kai sankirtą sudaro taškas ar tiesė, laikomi iškreiptais ir dažnai nelaikomi kūgio pjūviais.

Taikymas 
Kūgio pjūviai yra svarbūs astronomijoje, kur dviejų gravitacijos jėgų veikiamų masyvių kūnų orbitos yra kūgio pjūviai masės centrus laikant nekintamais. Jei kūnai susiję, jie juda elipsine orbita, jei nesusiję – parabole ar hiperbole.

 
Euklidinė erdvės geometrija
Tiesė

Tiesė – euklidinėje geometrijoje tiesė – begalinio ilgio ir plonumo linija su tokiomis savybėmis: uždėjus ant tiesės bet kurioje vietoje du taškus tarp jų esanti tiesės atkarpa bus arčiausias atstumas tarp šių taškų.

Tiesė yra pirmos eilės kreivė, n – matėje erdvėje aprašoma lygčių sistema:
.

Tiesė plokštumoje aprašoma lygtimi
 (kai kurias tieses galima išreikšti ir funkcine priklausomybe ).
Trimatėje erdvėje tiesę galima išreikšti kaip dviejų nelygiagrečių plokštumų lygčių sistemą.

Taip pat n – matėje erdvėje tiesę galima išreikšti parametrinių lygčių sistema:
.

Etimologija 
Žodį tiesė į lietuvių kalbos vartoseną įvedė kalbininkas Jonas Jablonskis.

Elementarioji geometrija
Analizinė geometrija
Matematinės sąvokos
Vizualizacija

Vizualizacija () – padarymas regimu:
 psichol. įvairių rūšių informacijos kodavimas į regimuosius vaizdus (individualioje sąmonėje informacija nuolat perkoduojama iš žodinės į vaizdinę)
 Kompiuterinėje grafikoje – duomenų regimasis teikimas, informacijos atvaizdavimas monitoriaus ekrane.

Vizualinis ( 'regimas') - regimasis. Pvz., vizualinis stebėjimas – geogr. tiesioginis objektų, procesų, reiškinių stebėjimas, kartais panaudojant žiūroną, teleskopą.

Istorija

Metodų klasifikacija 
2D, 3D, dinamiškas,
Grafikas, Lentelė, histograma, paplitimas (distribution), tankio žemėlapis, grafas, minčių žemėlapis, koncepcijų žemėlapis, Hierarchija, …

Informacijos vizualizacija 
pagrindinis straipsnis: Informacijos vizualizacija ()

Žinių vizualizacija 
pagrindinis straipsnis: Žinių vizualizacija ()

Programinė įranga 
 ChatCircles2 
 history flow  dinamiškų, evoliucionuojančių dokumentų ir bendradarbiavimo sąveikų vaizdavimas
 http://vam.anest.ufl.edu – tikrovės modeliavimas anestezijos mašinos informacijos vizualizacija, naudojant garsus ir spalvas
 Open Data Explorer 
 ThinkMap
 TouchGraph
 – Visual Thesaurus
 Java Įrankinė Interaktyviam Informacijos Vizualizavimui
 – Toolkit for Zoomable User Interfaces
 – iLog  Interaktyvus įrankis.
 http://starlight.pnl.gov/ – Starlight Info Vis System, R&D100 laimėtojas
 http://in-spire.pnl.gov/ – IN-SPIRE™ Visual Document Analysis for Windows, R&D100 laimėtojas

Taip pat skaitykite 
 Geografinė informacinė sistema (GIS)

Nuorodos 
 Mokomosios informacijos vizualizacija 

Informatika
Skritulys

Skritulys – aibė visų plokštumos taškų, kurių atstumas iki vieno tos plokštumos taško (vadinamo skritulio centru) yra ne didesnis už tą patį teigiamą skaičių.

 Skritulio plotas žymimas raide 
 Skritulio plotas lygus 
 Skritulio perimetras žymimas raide 
 Skritulio perimetras lygus 

Skritulį riboja apskritimas. Jei apskritimui priklausantys taškai taip pat priklauso ir skrituliui, toks skritulys vadinamas uždaru. Jei skritulį ribojantis apskritimas skrituliui nepriklauso, skritulys vadinamas atviru.

Skritulys, kurio spindulys lygus vienetui, vadinamas vienetiniu skrituliu (). Vienetinio skritulio plotas lygus 

Perkirtus rutulį plokštuma, pjūvyje gaunamas skritulys.

Vardo kilmė 
Terminą skritulys lietuvių kalboje įvedė Jonas Jablonskis.

Apskritimai
Elementariosios figūros
Euklidinė plokštumos geometrija
Geometrinė figūra

Geometrinė figūra – geometrinės erdvės objektas, pasižymintis tam tikromis savybėmis. Dvi taškų aibės yra ta pati geometrinė figūra, jei vieną aibę galima transformuoti į kitą transformuojant plėtimo būdu (dauginant visus atstumus vienodu santykiu), taip pat, jei reikia, pasukant ar apverčiant.

Paprasčiausios geometrinės figūros yra taškas, tiesė, atkarpa, plokštuma. Tuščioji aibė taip pat yra laikoma geometrine figūra.

Šaltiniai 

 

en:Shape
ja:図形
pl:Figura geometryczna
simple:Shape
zh:形狀
Taškas (geometrija)

Taškas (.) – objektas, esantis tam tikroje erdvės vietoje, bet neturintis apimties (tūrio, ploto ar ilgio).

Matematikoje bendrai, bet kokia erdvė yra sudaryta iš taškų kaip primityviausių elementų.

Geometrijoje taškas dažniausiai naudojamas tam tikrai erdvės padėčiai fiksuoti.

Euklido geometrijos taškas neturi dydžio, orientacijos ir jokios kitos savybės, tik padėtį. Taško sąvokos naudojamos kai kuriose aksiomose, pavyzdžiui, jei dvi plokštumos tiesės nėra lygiagrečios, egzistuoja lygiai vienas taškas, esantis ant abiejų tiesių.

Dekarto geometrijoje, tašką apibrėžia koordinatės – po vieną realųjį skaičių kiekvienai ašiai. Taigi trimatės erdvės taškas galėtų būti aprašomas taip:
 P = (2, 6, 9)

Elementarioji geometrija
Matematinės sąvokos
Skyrybos ženklai
1809 m.

1809 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

Lietuvoje

Įvykiai 

 Vasario 17 d. – Vilniaus rotušėje atlikta Haidno oratorija „Pasaulio sutvėrimas“. Pagrindinę partiją atliko garsi to meto dainininkė  Krustina Gerhardi.

Gimtadieniai 
 Sausio 3 d. – Boguslavas Frederikas Radvila, didikas, Prūsijos valstybės ir karinis veikėjas, generolas (m. 1873 m.).
 Sausio 18 d. – Aleksandras Emanuelis Jonas Griškevičius, Lietuvos mokslininkas, filosofas, išradėjas, orlaivių konstruktorius, aviacijos Lietuvoje pradininkas (m. 1863 m.).

Nedatuota

 Vladislovas Konstantinas Tiškevičius Logoiskis, Lietuvos bajoras, didikas, Lelijos herbo grafas (m. 1887 m.).

Mirtys 

Nedatuota

 Ignotas (Ignacijus) Karpis, Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės veikėjas, filantropas, mecenatas, Upytės vėliavininkas.  (g. 1780 m.).

Pasaulyje

Įvykiai 

 Vasario 3 d. – įkurta JAV Ilinojaus teritorija;
 Vasario 8 d. – Austrijos imperatorius Pranciškus I paskelbė karą Prancūzijai;
 Vasario 11 d. – Robertas Fultonas užpatentavo garlaivį.

Gimtadieniai 
 Sausio 4 d. – Lui Brailis, prancūzų mokytojas, aklųjų rašymo sistemos išradėjas (m. 1852 m.).
 Sausio 19 d. – Edgaras Alanas Po, amerikiečių poetas, novelių rašytojas, redaktorius ir literatūros kritikas. Jis laikomas Amerikos romantizmo judėjimo dalimi. Geriausiai žinomos jo mistiškos ir kraupios istorijos. Po yra laikomas detektyvinio žanro pradininku. Glaudžiai siejamas su mokslinės fantastikos žanru. Po buvo pirmasis garsus amerikiečių rašytojas, bandęs pragyventi iš rašymo, bet susidūręs su finansiniais sunkumais gyvenime ir darbe (m. 1849 m.).
 Vasario 3 d. – Feliksas Mendelsonas, vokiečių kompozitorius, pianistas, vargonininkas, dirigentas, 3 operų, 5 simfonijų, uvertiūros „Vasarvydžio nakties sapnas“ autorius (m. 1847 m.).
 Vasario 12 d.:
 Abraomas Linkolnas, 16-asis Jungtinių Amerikos Valstijų prezidentas. Jis sėkmingai valdė šalį vienos iš sudėtingiausių vidinės krizės – JAV pilietinio karo metu, sugebėdamas išsaugoti šalį ir panaikinti vergovę. Baigiantis pilietiniam karui, Linkolnas tapo pirmuoju JAV prezidentu, kuris buvo nužudytas (m. 1865 m.).
 Čarlzas Robertas Darvinas, anglų gamtininkas ir keliautojas, sukūręs evoliucinę gyvųjų organizmų natūralios atrankos teoriją (darvinizmas) (m. 1882 m.).
 Balandžio 1 d. – Nikolajus Gogolis, ukrainiečių kilmės rusų rašytojas (m. 1852 m.).
 Rugsėjo 6 d. – Bruno Bauer, vokiečių teologas, filosofas ir istorikas (m. 1882 m.).
 Rugsėjo 20 d. – Nestoras Kukolnikas, rusų rašytojas, dramaturgas, pedagogas (m. 1868 m.).
 Spalio 27 d. – Chačaturas Abovianas, armėnų pedagogas, kalbininkas, tautosakininkas, etnografas, rašytojas, romantizmo pradininkas armėnų literatūroje (m. 1848 m.).

Mirtys 
 Gegužės 31 d. – Francas Jozefas Haidnas, austrų kompozitorius klasikas. Jam esant gyvam, pirmasis vardas Francas nevartotas (paties noru), ir dabar dažniau kompozitorius vadinamas tiesiog Jozefu Haidnu (g. 1732 m.).

Nuorodos 

1809 m.