joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Šukionių piliakalnis

Šukionių piliakalnis – piliakalnis Kėdainių rajono savivaldybės teritorijoje, į vakarus nuo Šukionių, Truskavos seniūnija. Pasiekiamas plentu A8 Kėdainiai – Panevėžys per Ramygalą ties Truskava pasukus į dešinę pietryčių kryptimi link Okainių, Okainėliuose pasukus į kairę šiaurės kryptimi, pavažiavus iki Šukionių kaimo, jo pradžioje pavažiavus į dešinę pietryčių kryptimi, 1 km iki kanalizuoto Orojaus upelio miško pakraštyje, perėjus per kanalo pralaidą nežymiu keliuku į mišką ir į rytus 200 m.

Piliakalnis 

Piliakalnis įrengtas pelkėje esančio ozo aukščiausioje rytinėje dalyje (altitudė 64 m). Aikštelė ovali, pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 11x10 m dydžio, iš visų pusių apjuosta žiediniu 0,5 m aukščio, 5 m pločio pylimu, kuris rytinėje ir vakarinėje pusėse kiek aukštesnis. Šlaitai vidutinio statumo. Piliakalnio šiaurės vakarų dalis nuardyta kasant karjerą (buvo randama žmonių kaulų), likusi dalis iškasinėta lapių urvų. Piliakalnio šlaitų aukštis nuo pelkės – vos 2,5 m. Piliakalnis yra Šukionių miško vakarinėje dalyje, nuo jo nukirsti medžiai. Piliakalnis datuojamas XIV a. antrąja puse. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190.

Tyrimai 
1969 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.  1998 m. Gintautas Zabiela padarė šiaurinio pylimo paviršiaus pjūvį – iš viso 10 m², aptiko iš 13 cm storio rąstų sudėtos suanglėjusios gynybinės sienos liekanas. Siena buvo krauta iš gulsčių rąstų, prilaikomų įkastų kuolų, viduryje pripilta žemės. Aikštelėje aptikta geležinių dirbinių: dalgis, 2 kapliai, sagtis, grandis, peilis; žalvarinių papuošalų liekanų.

Istorija 
Piliakalnyje buvo 1372 m. rugpjūčio antroje pusėje Livonijos ordino kariuomenės nusiaubto Šukionių kaimo slėptuvė.

center|800px|Šukionių piliakalnis iš pietryčių pusės

Nuotraukos

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.131.
 Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. KPC archyvas. F.1. Ap.1. B.31. P.189-202.
 Gintautas Zabiela. Šukionių piliakalnio tyrinėjimai 1998 m. // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1998 ir 1999 metais. V., 2000. P.144-146.
 Gintautas Zabiela. Piliakalniai–slėptuvės // Lietuvos archeologija. Vilnius. 2001. T. 21, p. 399–405.

Nuorodos 
 Lietuvos piliakalniai. Šukioniai

Piliakalniai Kėdainių rajone
Plinkaigalio piliakalnis

Plinkaigalio piliakalnis – piliakalnis Kėdainių rajono savivaldybės teritorijoje, į vakarus nuo Plinkaigalio, Krakių seniūnija. Pasiekiamas keliu Kėdainiai – Ilgižiai per Krakes Plinkaigalio centre pasukus į kairę, į vakarus, už 1 km yra dešinėje, šiaurėje.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Šušvės kairiajame krante, ties santaka su Žiedupe. Aikštelė keturkampė, orientuota pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 4,5 m ilgio, 21 m pločio. Jos pietrytiniame krašte supiltas 25 m ilgio, 2 m aukščio, 30 m pločio pylimas, kurio išorinis 3,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 35 m ilgio, 23 m pločio, 2 m gylio griovį.

Už griovio įrengtas papilys. Jo aikštelė keturkampė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 80x10 rytuose, 25 m pietvakariuose dydžio, per 2 m žemėjančia šiaurine dalimi. Papilio rytiniame šlaite, 4 m žemiau aikštelės, yra 3,5 m pločio terasa 4 m aukščio išoriniu šlaitu. Šlaitai statūs, 8 m aukščio. Didžioji piliakalnio aikštelės dalis nuslinkusi į Šušvę. Piliakalnis apaugęs praretintais lapuočiais.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 18 000 m². Išmatavimai: 200 m ilgio rytų – vakarų kryptimi ir iki 120 m pločio.

Tyrimai 
1967 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. 

300 m į pietryčius yra 1 ha ploto gyvenvietė, kurioje rasta lygios keramikos, akmeninis trintuvas. Už gyvenvietės, toliau į pietvakarius, 400 m nuo piliakalnio yra III a. – VII a. Plinkaigalio kapinynas, tyrinėtas 1977–1984 m. Šalia jo į vakarus buvo V a. – XI a. Pašušvio kapinynas, greičiausiai to paties Plinkaigalio kapinyno tąsa.

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kutūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.130.
 Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. – KPC A. – F.1. – Ap.1. – B.24. – P.87.
 Gintautas Zabiela, Vykintas Vaitkevičius Archeologijos paminklų žvalgymas Žemaitijoje // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1996 ir 1997 metais. Vilnius, 1998. p. 489.

Nuorodos 
 Lietuvos piliakalniai. Plinkaigalis

Piliakalniai Kėdainių rajone
Laukagalių piliakalnis

Laukagalių piliakalnis, Milžinų Kalnas – piliakalnis Jonavos rajono savivaldybės teritorijoje, Laukagaliuose, Šilų seniūnija. Pasiekiamas pavažiavus Neries dešiniuoju krantu, slėnyje, už geležinkelio į šiaurės rytus einančia Laukagalių asfaltuota gatve, 150 m neprivažiavus gatvę kertančios aukštos įtampos elektros linijos, paėjus per pievą 120 m į kairę šiaurės rytų kryptimi, yra kairėje.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas Neries dešiniojo kranto aukštutinės terasos atragyje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 7x6 m dydžio. Jos šiauriniame krašte supiltas 1,5 m aukščio, 10,5 m pločio pylimas 3 m aukščio išoriniu šlaitu. Šlaitai statūs, 16 m aukščio. Piliakalnis smarkiai apardytas arimų, apkasų, rytinis šonas nuplautas bevardžio upelio. Piliakalnis apaugęs krūmais, vakarinio šlaito dalis dirvonuoja. 

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu -­ II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės 1998 m. gegužės 19 d. nutarimu Nr.612 piliakalnis paskelbtas kultūros paminklu. Paminklo teritorijos plotas 8000 m². Išmatavimai: 110 m ilgio rytų – vakarų kryptimi ir iki 90 m pločio.

Tyrimai 
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.  1 km į pietryčius, kitame Neries krante buvo Skarulių pilkapiai, kurių vieta tyrinėta 1999 ir 2001 m.

Šaltiniai 

 Vytauto Didžiojo karo muziejus. Nr. bn-869 191
 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.111.
 Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. KPC archyvas F.1. Ap.1. B.62. P.31, 35, 37-43.
 A. Šaulys. Laukagalių piliakalnis // Naujienos (Jonava). 1993 gegužės 21. P.4.

Nuorodos 
 Lietuvos piliakalniai. Laukagaliai
 Heritage.lt 

Piliakalniai Jonavos rajone
Lokėnėlių piliakalnis

Lokėnėlių piliakalnis su gyvenviete, Žvalgakalnis – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 23707) Jonavos rajono savivaldybės teritorijoje, į vakarus nuo Lokėnėlių, Šilų seniūnija. Pasiekiamas iš plento Jonava – Ukmergė prieš Lokio slėnį pasukus į dešinę pietų kryptimi keliu, vedančiu prie Lokio tvenkinio, pavažiavus 1,2 km – yra kairėje šiaurės rytuose, tik pervažiavus užtvanką per Lokės upelį.

Piliakalnis 

Piliakalnių kompleksą sudaro du skirtinguose kaimuose ir skirtinguose Lokio krantuose įrengti piliakalniai ir papėdės gyvenvietė prie jų. Lokėnėlių piliakalnis yra 250 m į pietryčius nuo Gudžionių piliakalnio, Lokio kairiajame krante (dabar ties piliakalniu yra tvenkinys), dešiniojo Neries kranto aukštutinės terasos atragyje. Duomenų apie piliakalnį nedaug, nes visa aikštelė ir dalis pylimo Lokio paplauti nugriuvo dar iki XX a. vidurio. Aikštelė buvusi pailga vakarų – rytų kryptimi. Jos rytiniame gale buvo supiltas 3 m aukščio, 14 m pločio pylimas, kurio išorinis 5 m aukščio šlaitas leidosi į 12 m pločio, 1,2 m gylio griovį. Šlaitai statūs, iki 30 m aukščio.

Piliakalnio liekanos buvo nuolat ardomos šiaurinio šlaito erozijos, todėl 1998-1999 m. jos buvo visiškai ištirtos. Dabar likusi tik lapuočiais medžiais apaugusi piliakalnio vieta su po tyrimų išplokštėjusia pylimo vieta, toliau tebegriūvančia Lokio upelio pusėn. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 102 000 m². Išmatavimai: 550 m ilgio šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi ir iki 270 m pločio.

Pietinėje papėdėje 5 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

Tyrimai 
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.  1998–1999 m. Gintautas Zabiela ištyrė piliakalnio liekanas: šlaito dalį ties erozine nuogriuva, visą pylimą ­- iš viso 495 m² plotą. Nustatyta, kad piliakalnio vietoje gyventa III a., po pylimu rastas brūkšniuotos keramikos kultūrinis sluoksnis su židiniu, stulpavietėmis. Pylime fiksuoti trys jo stiprinimo etapai. Pirmasis 2 m pločio, 0,5 m aukščio iš perdegusio molio suplūktas pylimas išorinėje pusėje turėjo į išorę pasvirusių medinių kuolų užtvarą. Antrasis pylimas padidintas iki 4 m pločio ir 1 m aukščio, o į jį suplūktas molis sustiprintas nereguliariai klotais rąstais, pietinėje pusėje padarant įėjimą į aikštelę, apsaugotą stulpais. Trečiasis pylimas irgi plūktas iš molio, tvirtinto rąstais, žemę dalinai imant iš šalia kasamo griovio. Ant jo stovėjo rentininės konstrukcijos gynybinė siena.

Piliakalnių kompleksas datuojamas I tūkstantmečiu -­ XIV a.

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.111
 Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.,1993, p.64.
 Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. KPC archyvas. F.1. Ap.1. B.62. P.45-60.
 Gintautas Zabiela. Lokėnėlių piliakalnio tyrinėjimai // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1998 ir 1999 metais. V., 2000. P.138-141.

Nuorodos 
 Lietuvos piliakalniai. Lokėnėliai
 Heritage.lt 

Piliakalniai Jonavos rajone
Jūrų liūtas (operacija)

Operacija "Jūrų liūtas" (vokiškai Unternehmen Seelöwe), buvo Antrojo pasaulinio karo metu Vermachto paruoštas, bet neįgyvendintas įsiveržimo į Angliją planas. Įsiveržimui turėjo vadovauti generolas feldmaršalas Gerd von Rundstedt.

Operacijos planą po užbaigtos Prancūzijos okupacijos Hitleriui pristatė karinių jūrų pajėgų strategai.

Antrojo pasaulinio karo operacijos
Įsiveržimas į Lenkiją

Įsiveržimas į Lenkiją (arba invazija į Lenkiją), taip pat vadinamas Rugsėjo kampanija arba 1939 m. gynybinis karas ( arba Wojna obronna 1939 roku) Lenkijoje bei Lenkijos kampanija () buvo Vokietijos, Sovietų Sąjungos ir nedidelio Slovakijos padalinio įsiveržimas į Lenkiją, nuo kurio prasidėjo Antrasis pasaulinis karas. Vokietijos kariuomenė užpuolė Lenkiją 1939 m. rugsėjo 1 d., praėjus savaitei nuo Molotovo-Ribentropo pakto pasirašymo. TSRS kariuomenė į Lenkiją įsiveržė 1939 m. rugsėjo 17 d.
Karo veiksmai baigėsi 1939 m. spalio 6 d., kai Vokietija ir Sovietų Sąjunga galutinai užėmė, pasidalino ir aneksavo visą Lenkiją. Vokietija prisijungė ir Česky Tešyno žemes, kurias Lenkija buvo aneksavusi iš Čekoslovakijos 1938 m. spalio 1 d.

Kitą dieną po Glivicų incidento Vokietijos armija įsiveržė į Lenkiją iš šiaurės, pietų ir vakarų.

Išnašos

Šaltiniai 
 

Antrojo pasaulinio karo operacijos
Lenkijos istorija 1939-1945 m.
Dubravų piliakalnis

Dubravų piliakalnis, vadinamas Barsukalniu – piliakalnis ir gyvenvietė Kauno rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Dubravų Samylų seniūnija. Pasiekiamas plentu Vaišvydava – Viršužiglis kolektyviniuose soduose pasukus į dešinę pietų kryptimi – yra 200 m į dešinę šiaurės vakaruose už kanalo.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 70x45 m dydžio, su iki 1,5 m iškiliu viduriu. Šlaitai nuolaidūs, 7 m aukščio.

Piliakalnis labai apardytas ariant bei šlaituose Tarybinės armijos kareiviams iškasus taikinių imitatorius. Piliakalnis dirvonuoja, vakarinis šlaitas apaugęs eglaitėmis, kiti šlaitai ­ krūmais.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pirmąja puse.

Tyrimai 
1953 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas ir 1962 m. – Mokslinė metodinė taryba. Kultūrinio sluoksnio nepastebėta.  2004 m. Vida Kliaugaitė padarė šiaurinio šlaito pjūvį, ištyrė plotą aikštelėje, iš viso 40 m², kultūrinio sluoksnio nerado.

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.125

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Dubravai

Piliakalniai Kauno rajone
Tupolev Tu-124

Tu-124 (pagal NATO kodifikaciją Cookpot) – tarybinis keleivinis vidutinių nuotolių lėktuvas. Faktiškai tai sumažinta pirmojo tarybinio reaktyvinio keleivinio lėktuvo Tu-104 kopija. Abu modeliai buvo panašūs ir išoriškai, ir savo techninėmis charakteristikomis. Lėktuvas turėjo vietiniuose maršrutuose pakeisti senstančius Il-14, tačiau nebuvo labai populiarus: netrukus jį pakeitė Tu-134.

Techniniai duomenys 
Tu-124 – turboventiliatorinis dvimotoris žemasparnis monoplanas su strėliniu sparnu ir ties sparno tvirtinimu esančiu varikliu.
 Gabaritai: ilgis- 30,58 m, aukštis- 8,08 m
 Sparnai: mojis- 25,55 m, plotas- 119 kv.m
 Masė: 22,5 t (tuščio), 30 t (pakrauto)
 Maksimali pakilimo masė: 38 t
 Didžiausias greitis: 907 km/h
 Skrydžio nuotolis: 2 100 km
 Didžiausias skrydžio aukštis: 11 600 m
 Keleivių skaičius: 56
 Ekipažas: 7 žm.

Eksploatacija 
1960–1965 m. Charkovo aviacijos gamykloje buvo pastatyti 165 Tu-124 tipo lėktuvai. Didžiausias vartotojas buvo Aeroflot, šių lėktuvų buvo nusipirkę tuometinė Čekoslovakija, VDR bei Irakas. Karinės modifikacijos Tu-124 buvo nusipirkę Indija ir Kinija.

Šis lėktuvas nepasirodė esąs geresnis už Tu-104, tad nuo 1965 m. nebegamintas. Abiejų šių lėktuvų eksploatacija nutraukta beveik kartu, 1980 m., tačiau TSRS ir Kinijos karinėse oro pajėgose naudotas iki 1990 m.

Papildoma informacija 
 Tai buvo pirmasis pasaulyje turboventiliatorinis lėktuvas.
 Avarijose sudužo 15 tipo lėktuvų (11 proc. nuo pagamintų), jose žuvo 633 žmonės. Šiam lėktuvui priklauso liūdnas tarybinės aviacijos rekordas- po avarijų gyvais liko 2 proc. skridusių keleivių (pvz., Tu-104 šis rodiklis buvo 15 proc.).
 1963 m. rugpjūčio 21 d. Tu-124, skridęs maršrutu Talinas-Maskva dėl sugedusios važiuoklės turėjo nusileisti Pulkovo oro uoste Leningrade, tačiau pasibaigus degalams nutūpė į Nevos upę pačiame miesto centre. Visi keleiviai liko gyvi.
 1973 m. gruodžio 16 d. Karačarovo kaime (Volokolamsko rajone, prie Maskvos) sudužo Aeroflot skrydis 2022, iš Vilniaus į Maskvą skridęs Lietuvos civilinės aviacijos valdybos lėktuvas Tu-124 (borto Nr. 45061, lėktuvo vadas Stepanas Boiko, antrasis pilotas Eugenijus Karnila, šturmanas Juozas Časas, borto inžinierius Junus Šamajevas). Žuvo 6 ekipažo nariai ir 45 keleiviai, tarp jų keturi žymiausi Lietuvos pediatrai: doc. Petras Baublys, Vilniaus universiteto Vaikų ligų katedros vedėja prof. Liudmila Steponaitienė, doc. Raimondas Lučinskas ir Sveikatos apsaugos ministerijos vyriausioji pediatrė Ona Surplienė..

Šaltiniai

Nuorodos 
 Tu-124 nusileidimas į Nevos upę
 Gydytojų lėktuvo katastrofa
 Tu-124 nusileidimas (video).

Tupolev oro laineriai
Paras

Paras (bot. – སྤ་རོ་) – miestas Butane, Paro rajono administracinis centras, istorinė tvirtovė Rimpung dzongas. Mieste vyrauja unikali architektūra, daugybė šventyklų. Garsiausia jų – ant kalno atbrailos pastatytas Taktshangas, kuris yra kaip paminklas butaniečių budizmo tėvui Padmasambhava. Šalia miesto įkurtas vienintelis šalies tarptautinis oro uostas – Paro oro uostas.

Sportas 
 Paro FC (Paro futbolo klubas); 2019 m. tapo šalies čempionais.
 Woochu Sports Arena; namų rungtynes žaidžia Paro futbolo klubas; talpa 5 tūkst. žiūrovų.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 
 Informacija apie miestą

Butano miestai
Pyplių piliakalnis

Pyplių piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 23730) Kauno rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Pyplių, Ringaudų seniūnija. Pasiekiamas iš plento  pasukus į Kačerginę, iš šio plento, miško pradžioje -­ į dešinę šiaurės rytų kryptimi lauko keliuku 1 km, pravažiavus 2 sodybas dešinėje (ties antrąja kelias praeina visai šalia tvarto) -­ dar už 300 m yra priekyje.

Piliakalnis 

Piliakalnis įrengtas Nemuno kairiojo kranto aukštutinės terasos kyšulyje. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 32x23,5 m dydžio. Jos pietvakarių krašte supiltas 6 m aukščio, 23 m pločio kūgio formos pylimas, kurio viršuje yra 8 m skersmens aikštelė. Pylimo išorinėje pusėje iškastas 17 m pločio, 1,5 m gylio griovys. Šlaitai statūs, 20-30 m aukščio.

Aikštelės pakraščiai apardyti apkasų, pylimo viršus eroduoja trypiamas lankytojų. Aikštelė dirvonuoja, pakraščiai ir šlaitai apaugę lapuočiais. Pietvakarių pylimo šlaite įrengti laiptai.

Pietinėje, rytinėje ir šiaurinėje papėdėse 1,5 ha plote yra I tūkstantmečio -­ II tūkstantmečio pradžios papėdės gyvenvietė, tyrinėta 1993 m., kurios 10 cm storio kultūriniame sluoksnyje rastas židinys, stulpaviečių, žalvarinė apyrankė, brūkšniuotos, grublėtos, lygios ir žiestos keramikos, šlako.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 36 000 m². 

Žiemą piliakalnis mėgstamas čiuožinėti rogėmis, slidėmis, snieglentėmis ir t.t.

Tyrimai 
1942 m. piliakalnį žvalgė Petras Tarasenka, 1960 m. – Istorijos institutas. Istorikai Zenonas Ivinskis, Kazimieras Paunksnis spėjo čia stovėjus kryžiuočių 1336 m. sunaikintą Pilėnų pilį.

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.124.
 Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. KPC A. F.1. Ap.1. B.13. P.363-368.
 Petras Kežinaitis. Kauno apylinkės. V.,1958. P.91-92.
 J. Radziukynas. Suvalkų rėdybos piliakalniai. Varšava, 1909. P.37.
 Petras Tarasenka. Lietuvos piliakalniai. V.,1956. P.83-84.
 A. Kaminski. Materialy do bibliografii archeologicznej Jacwiezy od I do XIII w. // Materialy Starozytnie. Warszawa, 1956. T.I. P.241.
 Petras Tarasenka. Kauno senovė // Kauno tiesa. 1958 rugsėjo 23, 24.
 Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. V.,1997. P.50-51.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Pypliai

Piliakalniai Kauno rajone
Marvelės piliakalnis

Marvelės piliakalnis – piliakalnis Kauno miesto savivaldybės teritorijoje, Aleksoto seniūnija. Piliakalnis stūkso įkalnėje tarp Lampėdžių tilto ir Akademijos. Pasiekiamas iš Kauno vakarinio lanksto A5 (Lietuva) – 30 m į rytus nuo jo, pasukus į Marvelės gatvę, iš jos pavažiavus gatvele pro Kauno vandenvalos įrenginius į pietvakarius link sugriuvusio Marvos dvaro liekanų, nuo jų paėjus į pietvakarius 150 m.

Piliakalnis 

Piliakalnis įrengtas Nemuno kairiojo kranto aukštumos krašte, Marvelės kairiajame krante. Aikštelė keturkampė, orientuota šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 7 m ilgio, 13 m pločio. Jos pietiniame krašte supiltas 3 m aukščio, 19 m pločio palei aikštelės kraštus užlenktas pylimas, už kurio iškastas 18 m pločio, 2 m gylio griovys. Šlaitai statūs, 17­-20 m aukščio.

Aikštelės šiaurės rytinė dalis nuslinkusi. Piliakalnis apaugęs lapuočiais medžiais.

Šiaurinėje papėdėje, Nemuno slėnyje buvo apie 1 ha papėdės gyvenvietė (sunaikinta apie 1986 m. tiesiant Kauno vakarinį lankstą). 1 km į rytus yra II a. – XIII a. Marvelės kapinynas, tyrinėtas 1991–2002 m.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Atsiradimo data: I tūkstantmetis, datuota remiantis žiedadulkių tyrimo metodu.Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 5800 m².

Tyrimai 
1972 m. piliakalnį žvalgė Mokslinė metodinė taryba. 

Už 1,3 km išaiškintas dar vienas piliakalnis su didele, 400 m² aikštele. Planuojama objektą 2014 m. rudenį įteisinti, įtraukiant į Kultūros vertybių registrą.

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.96.
 Petras Tarasenka. Marvelės gyvenvietė // Kauno tiesa. 1958, lapkričio 12 d.
 K. Bartkus. Nepastebėtas piliakalnis ties Kaunu // Kraštotyra. V.,1963. P.110-112.

Nuorodos 

 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Marvelė
 Marvelės piliakalnis LR Kultūros vertybių registre

Piliakalniai Kaune
Veršvų piliakalnis

Veršvų piliakalnis – piliakalnis ir buvusi gyvenvietė Kauno rajono savivaldybės teritorijoje, Šilainių seniūnija. Pasiekiamas iš Islandijos plento žiedo ties IX fortu važiuojant Žemaičių plentu Vilijampolės link, Baltų prospektu, Šilainių plentu ir Gabijos gatve iki jos posūkio į dešinę vakarų kryptimi, toliau paėjus pro gyvenamuosius namus įgilintos magistralės­-vakarinio lanksto šiauriniu šonu 300 m į pietvakarius, yra kiek dešiniau, šlaitui leidžiantis į Nemuno slėnį.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas Nemuno dešiniojo kranto aukštumos kyšulyje. Aikštelė beveik keturkampė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 12x9 m dydžio. Jos rytiniame krašte supiltas 3,5 m aukščio, 20 m pločio pylimas, kurio išorinis 5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 17 m pločio, 2 m gylio griovį. PV šlaite, 2 m žemiau aikštelės yra 3 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 37 m aukščio. Piliakalnis apaugęs paskirais krūmais, šlaitų apatinėje dalyje­ – lapuočiais.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – ­XIV a. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 15 200 m². Išmatavimai: 220 m ilgio rytų – vakarų kryptimi ir iki 130 m pločio.

Tyrimai 
1943 m. piliakalnį žvalgė Petras Tarasenka.  1986 m. Vytautas Daugudis piliakalnio aikštelėje ištyrė 57 m² dydžio plotą, rado 1 m storio I tūkstantmečio pr. m. e. ­- XIV a. kultūrinį sluoksnį su stulpavietėmis, lygia keramika, XVIII a. – XIX a. kalvės liekanomis.

Gyvenvietė 
Piliakalnio šiaurinėje papėdėje 1,5 ha plote buvo I tūkstantmečio pr. m. e. – XIII a. papėdės gyvenvietė, tyrinėta 1985–1986 ir 1997 m. Jos iki 1,5 m storio kultūriniame sluoksnyje aptikta pastatų liekanų, titnaginių grandukų, gremžtukų, skelčių, nuoskalų, geležinių peilių, akmeninių galąstuvų, sukamųjų girnų dalių, kirvio dalis, lygios, grublėtos ir žiestos keramikos. Gyvenvietė, ištyrus 1,5 % jos ploto, 1986 m. buvo sunaikinta tiesiant Kauno vakarinį lankstą. 1997 m. nustatyta, kad ties piliakalniu tebėra išlikę kultūrinio sluoksnio likučiai. 1 km į pietryčius buvo II a. – XIV a. kapinynas, tyrinėtas 1938-­1941 m., 1954 m.

Galerija

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.96.
 Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1986 ir 1987 metais, leidimo metai 1988, p. 28-31.
 Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. KPC A. F.1. Ap.1. B.13. P.297-304.
 Petras Tarasenka. Kauno senovė // Kauno tiesa, 1958 rugsėjo 19 ir 22.
 Petras Kežinaitis. Kauno apylinkės. V.,1958. P.109.

Nuorodos 

 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Veršvai

Piliakalniai Kaune
Ernestas Mackevičius

Ernestas Mackevičius (, g. 1968 m. lapkričio 25 d. Vilniuje) – lietuvių kilmės Rusijos televizijos žurnalistas, laidų vedėjas.

Biografija 
Tėvas – mimas, režisierius ir dramaturgas Giedrius Mackevičius (1945–2008).

Mokėsi Vilniaus 30-ojoje vidurinėje mokykloje. 1978 m. šeima persikėlė gyventi į Maskvą. Tarnavo sovietinėje pasienio kariuomenėje. 1994 m. baigė Maskvos M. Lomonosovo universiteto Žurnalistikos fakulteto spaudos skyrių.

1991 m. pradėjo dirbti televizijos kompanijoje „VID“ (ВИД), laidos „13-31“ korespondentas ir vedantysis. Vėliau dirbo ORT kanale, programoje „Archipelagas“ bei tarptautiniame teležurnale „Centrinis ekspresas“. 1992–1993 m. programos „Panorama“ korespondentas (kanalas ORT). 1993–2001 m. parlamentinis korespondentas telekanale NTV (НТВ), 2001–2002 m. kanale TV-6. Nuo 2002 m. vasario mėn. dirba telekanale RTR (Россия): laidos „Prologas“ (Пролог) autorius ir vedantysis, laidos „Labas rytas, Rusija“ (Доброе утро, Россия!) vedantysis. Buvo Dūmos ir prezidentinių priešrinkiminių televizijos debatų vedančiuoju 2003–2004 m. ir 2007–2008 m. rinkimuose. Nuo 2006 m. gegužės mėn. veda laidas „Žinios“ (Вести) ir programą „Žinios+“ (Вести+).

2014 m. balandžio 22 d. slaptu Rusijos prezidento Vladimiro Putino įsakymu „už profesionalumą ir objektyvumą nušviečiant Krymo įvykius“ apdovanotas Draugystės ordinu. 

Žmona Alina (g. 1981 m.), dukra – Dalija (g. 2004 m.). 2008 m. išleido prisiminimų knygą apie savo tėvą.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Akmeninės Maskvos džiunglės neužgožė lietuviško sodžiaus (lietuvių k.), 2011-06-20 
 E. Mackevičius apie savo lietuvišką charakterį ir rusišką gyvenimo būdą (rusų k.)
 Ernestas Mackevičius apie Giedrių Mackevičių (rusų k.)
 Biografija (rusų k.)

Lietuvių kilmės asmenybės
Rusijos žurnalistai
1980 m. vasaros olimpinės žaidynės

1980 metų vasaros olimpinės žaidynės, oficialiai vadinamos XXII olimpinėmis žaidynėmis, vykusios 1980 m. liepos 19 – rugpjūčio 3 dienomis Tarybų Sąjungos sostinėje Maskvoje. Žaidynėse dalyvavo 80 šalių. Žaidynes boikotavo ir nedalyvavo 64 šalys ir teritorijos.

Medalių lentelė

Dalyvavusios šalys

Nedalyvavusios šalys

Literatūra 
Mindaugas Barysas. Aidi kurantų olimpiniai dūžiai. – Vilnius: Mintis, 1982. – 173 p.

Nuorodos 

 

1980 sporte
Vasaros olimpinės žaidynės
Mančiūnų piliakalnis

Mančiūnų piliakalnis – piliakalnis Kaišiadorių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Mančiūnų, Žaslių seniūnija. Pasiekiamas keliu Žasliai – Zūbiškės už Laukystos upelio pasukus į kairę šiaurės vakaruosna lauko keliuku, už 300 m yra kairėje.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas Laukystos dešiniojo kranto aukštumos kyšulyje. Aikštelė trikampė, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 67 m ilgio ir 50 m pločio šiaurės vakarų krašte. Čia supiltas puslankio formos 52 m ilgio, 1 m aukščio, 15 m pločio pylimas, kurio išorinis 1,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 4 m pločio, 0,5 m gylio griovį. Už griovio supiltas antras 0,5 m aukščio, 4 m pločio pylimas, už kurio iškastas antras 2 m pločio, 0,3 m gylio griovys, geriau pastebimas tik šiaurės vakarų šlaite prie upelio. Šlaitai vidutinio statumo, 13–­4 m (šiaurės vakaruose) aukščio.

Piliakalnis labai apardytas arimų, dirvonuoja, šiaurės rytų – rytų šlaitas ir aikštelės dalys apaugusios jaunais alksniais.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 16500 m².

Tyrimai 
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.  Išmatavimai: apie 140 x 140 m dydžio.

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V.,1973, p.120.
 Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. – KPC A. – F.1. – Ap.1. – B.26. – P.177.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Mančiūnai

Piliakalniai Kaišiadorių rajone
Jakovlev Jak-42

Jak-42 (Як-42, pagal NATO kodifikaciją Clobber) – tarybinis trijų variklių reaktyvinis keleivinis lėktuvas, naudojamas vidutinių nuotolių maršrutuose, savo konstrukcija panašus į Boeing 727.

Tai metalinis žemasparnis monoplanas, pusiau monokokiniu fiuzeliažu, trijomis įtraukiamomis suporintomis važiuoklėmis, strėliniais 23° sparnais ir T formos uodega.

Lėktuvo gamybos istorija 
Išaugus keleivių skaičiui, TSRS atsirado poreikis didesnių vidutinės klasės lėktuvų. Jak-42 sukurtas siekiant pakeisti senstančius Il-18 ir Tu-134. Taupant projektavimo laiką ir lėšas Jakovlevo konstruktorių biure nutarta Jak-40 pagrindu sukurti padidinto keleivių skaičiaus lėktuvą.

Pirmasis skrydis nauju Jak-42 įvyko 1975 m. kovo 7 d. Serijinė lėktuvo gamyba prasidėjo 1980 m. Dėl 1982 m. birželio 28 d. įvykusios katastrofos šio lėktuvo gamyba ir eksploatacija dvejiems metams sustabdyta. 1988 m. pradėta naujos modifikacijos Jak-42D lėktuvo serijinė gamyba. Iki 1981 m. 11 lėktuvų pastatė Smolensko aviacijos gamykla, o nuo 1978 m. iki šiol juos gamina Saratovo aviacijos gamykla.

Lėktuvus naudojo Aeroflot, jis eksportuotas į kai kurias Afrikos valstybes, Kiniją, Pakistaną, buv. Jugoslaviją bei Kubą. 1981 metais Jak-42 (pirmasis iš tarybinių lėktuvų) praėjo tarptautinį sertifikavimą ir pradėtas naudoti tarptautiniams skrydžiams.

Nuo 1980 m. iki 2010 m. pagaminti 183 lėktuvai. Iki šiol skraido 126 lėktuvai. Aviakatastrofose sudužo 9 šio tipo laineriai (žuvo 562 žmonės).

Techniniai duomenys 
 Ilgis: 36,38 m
 Uodegos aukštis: 9,83 m
 Sparnų mojis: 34,88 m
 Sparnų plotas: 150 kv.m
 Kreiserinis greitis: 0,65 macho (810 km/h)
 Skrydžio nuotolis: iki 2900 km
 Skrydžio aukštis: 9700 m
 Svoris: 34 500 kg (tuščias)
 Didžiausias pakilimo svoris: 57 500 kg
 Ekipažas: 2 pilotai ir 1 borto inžinierius
 Keleivių skaičius: 120.

Papildoma informacija 
 Jak-42 – didžiausias, sunkiausias ir galingiausias Jakovlev konstruktorių biure sukurtas lėktuvas.
 Siekiant paspartinti bagažo pakrovimą, jis talpinamas į specialius konteinerius.
 Keleiviai į lėktuvą gali patekti ir fiuzeliažo gale nusileidžiančiais laiptais, kas leidžia naudoti lėktuvą neišvystytuose oro uostuose.
 Šio modelio lėktuvus naudojo TSRS Civilinės aviacijos Lietuvos padalinys, o vėliau ir Lietuvos avialinijos.

Nuorodos 
 Apie Jak-42
 Jak-42 katastrofos
 Jak-42 pakilimas (video)

Jakovlev oro laineriai
Monoplanai
Žemasparniai
Palapainės piliakalnis

Palapainės piliakalnis su gyvenviete, Vilūnai, Lapainia – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 23720) Kaišiadorių rajono savivaldybės teritorijoje, Kruonio seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Kruonis – Jieznas pasukus į Migonis, juose ­ 900 m į kairę pietuosna link Purvininkų, čia, už paskutinės sodybos dešinėje pasukus į dešinę vakarų kryptimi ir pavažiavus 300 m – yra 150 m į dešinę, šiaurėn nuo keliuko.

Piliakalnis 
Piliakalnis buvo įrengtas Lapainios kairiojo kranto kyšulyje. Duomenų apie šiaurės – pietų kryptimi buvusią pailgą aikštelę nėra, nes ją dar XIX a. – XX a. pradžioje nuplovė Lapainia. Išliko tik jos pietinėje pusėje supiltas 17 m ilgio, 5 m aukščio, 12 m pločio pylimas ir už jo iškastas 13 m pločio, 1 m gylio griovys. Šlaitai statūs, 15 m aukščio.

Pylimas apaugęs jaunais krūmais. 1994 m. Lapainios ardomi piliakalnio šlaitai buvo sutvirtinti akmeninėmis bunomis. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 17400 m².

Tyrimai 
1943 m. piliakalnį žvalgė Petras Tarasenka, 1953 ir 1971 m. – Istorijos institutas.  Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia.

Pietinėje ir vakarinėje piliakalnio papėdėse 1,3 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta brūkšniuotos ir grublėtos keramikos.

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.119.
 Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. – KPC A. – F.1. – Ap.1. – B.25. – P.204-209.
 Jurgita Žukauskaitė. Budelių, Migonių, Mūro Strėvininkų, Palapainio (Vilūnų), Paparčių piliakalnių (Kaišiadorių r.) aplinkos 2008 m. žvalgomųjų archeologinių tyrinėjimų ataskaita. Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Palapainė

Piliakalniai Kaišiadorių rajone
Paparčių piliakalnis

Paparčių piliakalnis (arba Žydkapis) – piliakalnis ir gyvenvietė Kaišiadorių rajono savivaldybės teritorijoje, į rytus nuo Paparčių, Paparčių seniūnija. Šalia matyti buvusio vienuolyno Paparčių koplyčia. Pasiekiamas keliu  pavažiavus nuo Paparčių 800 m, yra 120 m į kairę šiaurėje, priešais Žiežmarą.

Piliakalnis 

Piliakalnis įrengtas Žiežmaros kairiajame krante esančiame aukštumos kyšulyje. Aikštelė pailga rytų – vakarų kryptimi, 3 m ilgio centre, 7 m ilgio rytiniame krašte, 25 m pločio vakariniame gale, iki 2 m iškilusiu viduriu. Jos didžioji dalis rytiniame gale nuplauta Žiežmaros. Vakarinėje jos pusėje supiltas 24 m ilgio, 3,5 m aukščio, 15 m pločio pylimas, kurio išorinis 5,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 25 m pločio, 2 m gylio griovį. Šlaitai statūs, 16­-18 m aukščio.

Piliakalnis apardytas ariant, jo rytinė dalis nuplauta, jis dirvonuoja, rytiniame šlaite auga paskiri lapuočiai.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 21000 m².

Tyrimai 
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. 

Rytų ir šiaurės rytų pašlaitėse 0,3 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta lipdytos ir žiestos keramikos.

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.118.
 Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. – KPC A. – F.1. – Ap.1. – B.26. – P.377-384.
 Konstantinas Avižonis. Kelios istorinės Lietuvos vietos.- K.,1927. – P.26-27.
 Stasys Miglinas. Paslaptingas žydo kapas baravyko pavidalo // Lietuvos aidas. – 1939.-Sausio 27 d.
 Bronius Kviklys. Mūsų Lietuva. – V., 1989. -T.1. – P.499.
 Vytautas Daugudis. Iš senosios Paparčių praeities // Gimtinė. – 1994. Nr. 3(59).
 Jurgita Žukauskaitė. Budelių, Migonių, Mūro Strėvininkų, Palapainio (Vilūnų), Paparčių piliakalnių (Kaišiadorių r.) aplinkos 2008 m. žvalgomųjų archeologinių tyrinėjimų ataskaita. Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Paparčiai

Paparčiai (Kaišiadorys)
Piliakalniai Kaišiadorių rajone
Pridotkų piliakalnis

Pridotkų piliakalnis su gyvenviete, Žukų piliakalnis – piliakalnis ir senovės gyvenvietė Kaišiadorių rajono savivaldybės teritorijoje, Pridotkų kaime, Žiežmarių apylinkės seniūnija. Pasiekiamas plentu Žiežmariai – Kruonis, iš jo pasukus į kairę rytų kryptimi link Kairiškių, pavažiavus 450 m ir pervažiavus Vajos upelį -­ į dešinę pietvakarių kryptimi 50 m – yra už 50 m dešinėje, šiaurėje.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas aukštumėlėje, Vajos dešiniajame krante. Išlikusi aikštelės dalis apvali, vos 2 m skersmens, iš visų pusių apjuosta 1,5 m aukščio, 6 m pločio pylimu, kuris šiaurės vakarų dalyje, kaip ir didžioji dalis aikštelės nuplautas. Piliakalnis apaugęs lapuočiais, pietrytinis šlaitas dirvonuoja.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu -­ II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 7000 m².

Tyrimai 
1953 m. ir 1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. 

Rytinėje papėdėje 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos ir žiestos keramikos, verpstukas.

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.120.
 Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. – KPC A. – F.1. – Ap.1. – B.25. – P.416-423.
 Покровский Ф. В. Археологическая карта Виленской губернии. Вильна, 1893, c. 127.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Pridotkai

Piliakalniai Kaišiadorių rajone
Rokiškių piliakalnis

Rokiškių piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas ) Kaišiadorių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Rokiškių I kaimo, Kruonio seniūnija. Pasiekiamas keliu Kalviai (Kaišiadorys) – Kubiliai (Kaišiadorys), yra kelio dešinėje vakaruose, 200 m nuo kelio į Plaskūnus atsišakojimo.

Piliakalnis 

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, orientuota rytų – vakarų kryptimi, 1,5 m ilgio ir 3 m pločio, iš šiaurės, rytų ir pietų apjuosta 7,5 m pločio, iki 1,5 m aukščio pylimu. Joje yra kultūrinis sluoksnis, rasta brūkšniuotos, grublėtos ir lygios keramikos, šlako. Šlaitai statūs, 7­-8 m aukščio.

Aikštelės didesnė vakarinė dalis be pėdsakų nuslinkusi ar nukasta. Piliakalnis dirvonuoja.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu -­ II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 20000 m². Išmatavimai: 260 m ilgio šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi ir iki 100 m pločio.

Tyrimai 
1953 m. ir 1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. 

Visose piliakalnio pašlaitėse 1,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos ir lygios keramikos.

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.117.
 Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. – KPC A. F.1. Ap.1. B.25. P.211-221.
 Slownik geograficzny krolewstwa Polskiego i innych krajow slowianskich. Warszawa, 1895. T.XIV. P.928.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Rokiškės

Piliakalniai Kaišiadorių rajone
Rumšiškių piliakalnis

Rumšiškių piliakalnis (arba Kaukapilis) – buvęs piliakalnis ir gyvenvietė Kaišiadorių rajono savivaldybės teritorijoje, Senosiose Rumšiškėse.

Piliakalnis 
Piliakalnis buvo Pravienos dešiniajame krante, iš šiaurės, rytų ir pietų juosiamas jos slėnio. Jo pietinė dalis nukasta dar XIX a. pabaigoje -­ XX a. pradžioje. XX a. šeštame dešimtmetyje buvo likusi 15x8 m dydžio aikštelės šiaurinė dalis ir jos vakariniame krašte buvusio pylimo likutis. Šlaitai statūs, iki 10 m aukščio. Įrengus Kauno marias piliakalnis XX a. 7-ajame dešimtmetyje buvo visiškai nuplautas. Šiuo metu jo vieta yra Kauno mariose, apie 100 m į pietvakarius nuo rytinio kranto.

Tyrimai 
1953 m. ir 1959 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. 1957 m. Ona Kuncienė piliakalnio aikštelėje ištyrė 24 m² dydžio plotą, rado 50 cm storio kultūrinį sluoksnį su grublėta keramika. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.  

Į pietus – pietryčius nuo piliakalnio apie 0,5 ha plote buvo papėdės gyvenvietė, tyrinėta 1957 m., kurios 80 cm storio kultūriniame sluoksnyje rasta brūkšniuotos ir grublėtos keramikos, gyvulių kaulų.

Šaltiniai 

 Konstantinas Avižonis. Kelios istorinės Lietuvos vietos. Kaunas, 1927, p. 15­-17. (perspausdinta: Avižonis K. Rinktiniai raštai. Roma, 1982. T. III, p. 211–232).
 Pranas Kulikauskas. 1965. Badania archeologiczne na Litwie w latach 1955–1961 // Acta Baltico–Slavica. Białystok. T. II, p. 236.
 Gintautas Zabiela. Piliakalnių likimas Lietuvos valstybės susidarymo išvakarėse // Lituanistica. Nr. 4, 1991. p. 27, 28-­29.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Rumšiškės

Rumšiškės
Piliakalniai Kaišiadorių rajone
Bambuseae

Bambuseae — didžiausią įvairovę turinti bambukų triba. Tribą sudaro sumedėjusios tropinės rūšys, kurių kai kurios gali užaugti iki 20 ir daugiau metrų aukščio. Bambuseae tribai artima mažų žolinių bambukų Olyreae triba, mažiau gimininga — drėgnuosiuose miškuose paplitusi sumedėjusių Arundinarieae augalų triba. Bambuseae išskiriami į du kladus: neotropinius (potribės Arthrostylidiinae, Chusqueinae ir Guaduinae) ir paleotropinius (potribės Bambusinae, Hickeliinae, Melocanninae ir Racemobambosinae).

Potribės ir gentys
Tribai priklauso 73 gentys, kurios toliau skirstomos į vienuolika potribių:

 Arthrostylidiinae potribė: 
Actinocladum, Alvimia, Arthrostylidium, Athroostachys, Atractantha, Aulonemia, Cambajuva, Colanthelia, Didymogonyx, Elytrostachys, Filgueirasia, Glaziophyton, Merostachys, Myriocladus, Rhipidocladum
 Bambusinae potribė: 
Bambusa, Bonia, Cochinchinochloa, Dendrocalamus, Fimbribambusa, Gigantochloa,  Maclurochloa, Melocalamus, Neomicrocalamus, Oreobambos, Oxytenanthera, Phuphanochloa, Pseudobambusa, Pseudoxytenanthera, Soejatmia,  Thyrsostachys, Vietnamosasa, Yersinochloa
 Chusqueinae potribė:
Chusquea
 subtribe Dinochloinae: 
Cyrtochloa, Dinochloa, Mullerochloa, Neololeba, Pinga, Parabambusa, Sphaerobambos
 Greslaniinae potribė:
Greslania
 Guaduinae potribė: 
Apoclada, Eremocaulon, Guadua, Olmeca, Otatea
 Hickeliinae potribė:
Cathariostachys, Decaryochloa, Hickelia, Hitchcockella, Nastus, Perrierbambus, Sirochloa, Sokinochloa, Valiha
 Holttumochloinae potribė:
Holttumochloa, Kinabaluchloa, Nianhochloa
 Melocanninae potribė: 
Annamocalamus, Cephalostachyum, Davidsea, Melocanna, Neohouzeaua, Ochlandra, Pseudostachyum, Schizostachyum, Stapletonia
 Racemobambosinae potribė: 
Chloothamnus, Racemobambos, Widjajachloa
 Temburongiinae potribė:
Temburongia
 incertae sedis
Ruhooglandia, Temochloa

Šaltiniai

Migliniai
Visginų piliakalnis

Visginų piliakalnis – piliakalnis Kaišiadorių rajono savivaldybės teritorijoje, Kruonio seniūnija. Pasiekiamas keliu Kruonis – Anglininkai Anglininkų šiaurinėje dalyje pasukus į kairę vakaruose, per laukus, iki Nemuno pakrančių miško – yra į pietus nuo stambesnių lapuočių guoto pakrantėje.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas Nemuno dešiniojo kranto aukštutinės terasos kyšulyje, 2 m žemiau laukų, už 30 m pločio griovos. Aikštelė beveik keturkampė, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 27x16 m dydžio. Jos šiaurės rytų krašte supiltas 1,5 m aukščio, 13,5 m pločio pylimas, už kurio iškastas 17 m pločio, 1 m gylio griovys. Šlaitai nuo griovų ir Kauno marių statūs, 35­-40 m aukščio. Piliakalnis apardytas arimų, dabar apaugęs krūmais ir jaunais lapuočiais.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 18000 m². Išmatavimai: 170 m ilgio šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi ir iki 140 m pločio.

Tyrimai 
1953 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.  

Šiaurės rytų piliakalnio papėdėje yra 0,3 ha ploto papėdės gyvenvietė.

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.118.
 Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. KPC A. F.1. Ap.1. B.25. P.247-253.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Visginai

Piliakalniai Kaišiadorių rajone
Kieliško piliakalnis

Kieliško piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22574) Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Balbieriškio, Balbieriškio seniūnija. Pasiekiamas keliu Balbieriškis – Ūdrija Rudžiakampiuose pervažiavus Peršėkę, pasukus į kairę rytų kryptimi, pavažiavus lauko keliuku laikantis kairės į šiaurę – iš viso 900 m, yra keliuko kairėje vakaruose, pravažiavus kairėje piliakalnio pietinėje papėdėje esančią sodybą.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas kalvoje, Peršėkės dešiniajame krante. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 12x8 m dydžio. Jos pietryčių, šiaurės rytų ir šiauriniame kraštuose supiltas 1,7 m aukščio, 13 m pločio pylimas žemėjančiais galais. Šlaitai vidutinio statumo­–statūs (nuo upelio), 9­-10 m aukščio.

Pietrytinė ir šiaurės vakarų pašlaitės apardytos bulviarūsių, aikštelės vakarinis galas nuplautas. Piliakalnis apaugęs jaunais lapuočiais medžiais.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 7200 m².

Tyrimai 
1954 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. 

Rytinėje papėdėje, 0,4 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.161
 Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.,1993, p.67
 Juozapas Radziukynas. Suvalkų redybos pilekalniai su žemlapiu. Varšuva. 1909, p. 13;.
 Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius. 1997, p. 114-­115.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Kieliškas

Piliakalniai Prienų rajone
Klebiškio piliakalnis

Klebiškio piliakalnis su gyvenviete, žinomas ir Pakiauliškio vardu – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22588) Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, Klebiškio kaime, Šilavoto seniūnija. Pasiekiamas važiuojant Klebiškio vakariniu pakraščiu einančiu keliu į šiaurę, yra kairėje vakaruose nuo kelio, už 30 m neprivažiavus jo posūkio į dešinę. Šalia stovi Klebiškio koplyčia.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas Kiauliškės dešiniajame krante. Išliko tik piliakalnio pylimas ir griovys, o į šiaurės vakarus nuo jų buvusi aikštelė nuplauta upelio. Duomenų apie jos dydį ir formą nėra. 13 m pločio pylimas iškilęs 20 m virš upelio. Jo 7 m aukščio išorinis rytinis šlaitas leidžiasi į 14 m pločio, 2 m gylio griovį, kurio dalis išlikusi ir piliakalnio pietvakarių papėdėje. Pylimo vakarinė – šiaurės vakarų dalis nuslinkusi, šiaurės vakarų ir pietryčių šlaitai eroduoja. Šiaurės vakarų šlaite, 30-40 cm gylyje matyti iki 20 cm skersmens akmenys, molis. Pylimo šiaurės vakarų šlaitas apaugęs lapuočiais, vakarinis šlaitas nukirstas, kiti šlaitai dirvonuoja.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 41 000 m².

Tyrimai 
1953 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Jonas Basanavičius spėjo čia buvus Vaiguvos pilį. 

Rytinėje papėdėje, 3,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta brūkšniuotos, lygios, grublėtos ir žiestos keramikos, šlako.

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.162
 Aleksander Połujanski. Wędrówka po gubernii augustowskie w celu naukowym odbite. Warszawa. 1989 , p. 340–341
 Juozapas Radziukynas. Suvalkų redybos pilekalniai su žemlapiu. Varšuva. 1909.
 Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius. 1997, p. 116-­117.

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Klebiškis

Piliakalniai Prienų rajone
Slabadėlė (Petriškiai)

Slabadėlė – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Petriškių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Noreikiškių II piliakalnis

Noreikiškių II piliakalnis – piliakalnis Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Noreikiškių, Stakliškių seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Pieštuvėnai – Užuguostis Noreikiškėse pasukus link Medžionių, prieš Alšią pasukus į dešinę rytų kryptimi, yra už 260 m.

Piliakalnis 
40 m į šiaurę nuo Noreikiškių I piliakalnio, Alšios upės kairiajame krante yra jo papilys arba atskiras piliakalnis. Jo aikštelė trapecinė, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 2 m aukštesniu pietrytiniu galu, 52x32 m dydžio. Joje rasta brūkšniuotos keramikos. Aikštelės šiaurės rytų pakraštyje supiltas 2 m aukščio, 12 m pločio pylimas, už kurio iškastas 40 m ilgio, 2 m gylio griovys. 32 m į šiaurės rytus nuo papilio, aukštumoje, 4 m aukščiau piliakalnio supiltas 0,5 m aukščio, 9 m pločio lenktas pylimas, už kurio iškastas 4 m pločio, 0,3 m gylio griovys. Už šio griovio supiltas antras 0,5 m aukščio, 4 m pločio pylimas. Šlaitai statūs, 6­-10 m aukščio.

Šiaurės vakarinė aikštelės dalis išslinkusi, eroduoja. Papilys dirvonuoja, šiaurės vakarų – šiaurės rytų šlaitai apaugę lapuočiais.

30 m į šiaurės vakarus nuo piliakalnio, Alšios slėnyje yra 4 m aukščio kalvelė su šiaurės – pietų kryptimi pailga ovalia 15x10 m dydžio aikštele viršuje. Šiaurės rytų pusėje kalvelė nuo aukštumos atskirta 14 m pločio, 2 m gylio grioviu. Kalvelė dirvonuoja. Jos paskirtis neaiški.

Tyrimai 
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.  Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 6700 m².

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.161
 Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.,1993, p.56
 Bronius Dakanis. 1994. Mažai žinomi Lietuvos piliakalniai // Kultūros paminklai. Vilnius. T. 1. p. 47 (Nr. 31).
 Algimantas Merkevičius. Prienų rajono archeologijos paminklų žvalgymas // Archeologijos paminklų tyrinėjimai 1988 ir 1989 metais, Vilnius, 1990. p. 188.
 Gintautas Zabiela. Lietuvos medinės pilys. Vilnius. 1995, p. 240­-241 (Nr. 51).

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Noreikiškės II

Piliakalniai Prienų rajone
Noreikiškių piliakalnis

Noreikiškių piliakalnis su gyvenviete, Noreikiškių I piliakalnis, Guzelis – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22598) Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Noreikiškių, Stakliškių seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Pieštuvėnai – Užuguostis Noreikiškėse pasukus link Medžionių, prieš Alšią pasukus į dešinę rytų kryptimi, yra už 260 m.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Alšios upelio slėnio pietiniame krašte. Pietuose piliakalnį nuo aukštumos skiria 30 m ilgio ir 2 m gylio griovys. Aikštelė ovali, orientuota šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 5 m ilgio, 6 m pločio, iš visų pusių, išskyrus šiaurės rytų kraštą apjuosta 1,8 m aukščio, 9 m pločio pylimu. Šlaitai statūs, 15 m aukščio. Piliakalnis dirvonuoja.

40 m į šiaurę nuo Noreikiškių I piliakalnio, Alšios upės kairiajame krante yra papilys arba Noreikiškių II piliakalnis. 30 m į šiaurės vakarus nuo piliakalnio, Alšios slėnyje yra 4 m aukščio kalvelė su šiaurės – pietų kryptimi pailga ovalia 15x10 m dydžio aikštele viršuje. Šiaurės rytų pusėje kalvelė nuo aukštumos atskirta 14 m pločio, 2 m gylio grioviu. Kalvelė dirvonuoja. Jos paskirtis neaiški.

Tyrimai 
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.  Piliakalnis datuojamas  I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 81 000 m².

Pietryčių – pietvakarių papėdėse, 7 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos keramikos.

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.161
 Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.,1993, p.61
 Bronius Dakanis. 1994. Mažai žinomi Lietuvos piliakalniai // Kultūros paminklai. Vilnius. T. 1. p. 47 (Nr. 31).
 Algimantas Merkevičius. Prienų rajono archeologijos paminklų žvalgymas // Archeologijos paminklų tyrinėjimai 1988 ir 1989 metais, Vilnius, 1990. p. 188.
 Gintautas Zabiela. Lietuvos medinės pilys. Vilnius. 1995, p. 240­-241 (Nr. 51).

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
 Lietuvos piliakalniai. Noreikiškės I

Piliakalniai Prienų rajone