joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
John Cale

John Cale (g. 1942 m. kovo 9 d.) – Velso muzikantas, kompozitorius, atlikėjas, muzikos prodiuseris. Vienas iš eksperimentinio roko grupės The Velvet Underground įkūrėjų JAV, kur buvo atvykęs studijuoti klasikinės muzikos, tačiau domėjosi ir roku.

John Cale geriausiai žinomas kaip roko muzikantas, tačiau jis daug kūrė ir kitų žanrų muzikos, įskaitant klasikinę bei drone muziką. Nuo 1968 m., kai paliko The Velvet Underground grupę, išleido apie 30 albumų. Iš jo solinių darbų labiausiai žinomi yra albumas „Paris 1919“ ir Leonard Cohen „Hallelujah“ koveris, taip pat XX a. aštuntojo dešimtmečio viduryje „Island Records“ kompanijos išleista albumų trilogija: „Fear“, „Slow Dazzle“ ir „Helen of Troy“.

Kaip The Velvet Underground grupės narys, 1996 m. įrašytas į Rokenrolo šlovės muziejų, 2010 m. apdovanotas Britų imperijos Puikiausiuoju riterių ordinu.

Diskografija 

 1970 : Vintage Violence
 1971 : Church of Anthrax (kartu su Terry Riley)
 1972 : The Academy in Peril
 1973 : Paris 1919
 1974 : Fear
 1975 : Slow Dazzle
 1975 : Helen of Troy
 1981 : Honi Soit
 1982 : Music for a New Society
 1983 : Caribbean Sunset
 1985 : Artificial Intelligence
 1989 : Words for the Dying 
 1990 : Songs for Drella (kartu su Lou Reed)
 1990 : Wrong Way Up (kartu su Brian Eno)
 1994 : Last Day on Earth (kartu su Bob Neuwirth)
 1996 : Walking on Locusts 
 2003 : HoboSapiens 
 2005 : blackAcetate 
 2012 : Shifty Adventures in Nookie Wood
 2016 : M:FANS

Nuorodos 

 Oficialus John Cale tinklalapis

Velso muzikai
Jungtinės Karalystės kompozitoriai
Gargždų miesto stadionas

Gargždų miesto stadionas – įvairios paskirties stadionas Gargžduose, kuriame namų rungtynes žaidžia A lygos klubas FK Banga Gargždai. Priskirtas dviejų UEFA stadionų kategorijai.

Istorija 
Atidarytas 1970 m. Stadiono talpa 2300 sėdimų vietų. Pagrindinė tribūna dengta.

2009 m. buvo pradėti darbai ir vietoje paklota nauja dirbtinės dangos aikštė.

2011 m. buvo renovuotas. Įrengta apšvietimo sistema bei dviejų žvaigždučių FIFA dirbtinė danga.

2017 m. stadione buvo išklota bėgimo takų danga, įrengtos dvi krepšinio aikštelės, dvi šuolių į tolį aikštelės, rutulio stūmimo ir disko metimo zonos, nupirkti trys mobilūs krepšinio stovai. Visiems šiems darbams reikėjo daugiau nei 264 tūkst. eurų.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Nuotraukų galerija

Lietuvos futbolo stadionai
Gargždai
Alytaus miesto stadionas

Alytaus miesto stadionas – įvairių paskirčių stadionas Alytuje. Pastatytas 1924 m. Nuo 1993 m. iki 2010 m. vyko stadiono rekonstrukciniai darbai, kurių metu atnaujinta lengvosios atletikos infrastruktūra, išplėstos žiūrovų tribūnos, pakeista futbolo aikštės danga.

2013 m. Europos U-19 futbolo čempionatas 
2013 m. Europos U-19 futbolo čempionate liepos 20 d. buvo sužaistos rungtynės tarp Gruzijos ir Prancūzijos (0-0), liepos 23 d. Nyderlandų ir Portugalijos jaunimo komandų (1-4). Liepos 26 d. vyks rungtynės tarp Nyderlandų ir Ispanijos U-19 komandų. Liepos 29 d. stadione bus žaidžiamas pusfinalis tarp A ir B grupės nugalėtojų.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 
 Alytaus miesto stadionas 

Alytaus sportas
Lietuvos futbolo stadionai
Milda Valčiukaitė

Milda Valčiukaitė (g. 1994 m. gegužės 24 d. Vilnius) – Lietuvos irkluotoja, Europos bei pasaulio čempionė, Rio 2016 m. vasaros olimpinių žaidynių bronzos medalio laimėtoja.

Biografija 
Treniruoja Tomas Valčiukas.  Dukart pasaulio jaunių čempionė irkluojant su Ieva Adomavičiūte. Nuo 2013 m. pradėjo irkluoti su Donata Vištartaite ir debiutinėse varžybose Europos čempionate pelnė aukso medalį. Pergalių seriją pratęsė tapdamos Universiados čempionėmis, o Pietų Korėjoje tapo pasaulio čempionėmis. 2014 m. Europos čempionate laimėta 2-oji vieta. 2014 m. pasaulio jaunimo iki 23 m. čempionate Varesėje irkluodama vienvietę valtį tapo pasaulio čempione.

Pasiekimai

Šaltiniai

Nuorodos 
 worldrowing.com puslapis apie sportininkę

Lietuvos irkluotojai
Lietuvos olimpiečiai
Olava

Olava (; ) – miestas pietų vakarinėje Lenkijos dalyje, turintis 30 908 gyventojų (2006 m. duom.). Olava yra Žemutinės Silezijos vaivadijoje, prieš tai (1975–1998 m.) – Vroclavo. Tai Olavos apskrities centras.

Istorija 
Olava pradėjo formuotis XII a., vietovėje, kuri buvo saugoma Odros ir Olavos upių. Pirmą kartą paminėta 1149 m. kaip Oloua dokumente, patvirtinančiame miesto paramą šv. Vincento vienuolynui Vroclave. 1206 m. Olava tapo viena iš Silezijos Piastų dinastijos kunigaikščių rezidencija, kurie taip pat jai suteikė miesto statusą 1234 m. Per visą savo gyvavimą miestas buvo visiškai sunaikintas tris kartus.

Lenkijos miestai
Vytautas Balčiūnas (1960)

Vytautas Balčiūnas (g. 1960 m.) – kultūrologas, muziejininkas, Lietuvos ir Anykščių rajono visuomenės ir politinis veikėjas.

Biografija 

Nuo 1986 m. V. Balčiūnas buvo pirmuoju Anykščių rajono literatų klubo „Marčiupys“ vadovu, taip pat 1989–1992 m. vadovavo Anykščių A. Baranausko ir A. Žukausko-Vienuolio memorialiniam muziejui. Dirbo pirmojoje Lietuvos Vyriausybėje kultūros ministro Dariaus Kuolio pavaduotoju.

1990–1995 m. buvo Anykščių rajono tarybos narys.

V. Balčiūnas yra Vilniaus paveikslų galerijos vedėjas.

Šaltiniai 

Anykščių politikai
Lietuvos muziejininkai
Lietuvos kultūrologai
Sanokas

Sanokas () – miestas pietryčių Lenkijoje, turintis 39 110 gyventojų (2009 m. duom.). Sanokas yra Pakarpatės vaivadijoje, taip pat Sanoko apskrities centras.

Istorija 
Sanokas pirmą kartą paminėtas 981 m., kai Vladimiras Sviatoslavičius iš Kijevo Rusios užėmė šią vietą pakeliui į Lenkiją. 1018 m. grąžintas Lenkijai, o 1031 m. vėl priklausė Rusiai. 1340 m. Kazimieras III Didysis atsikovojo Sanoko žemes. 1339 m. Boleslavas Jurijus II miestui suteikė Magdeburgo teisę.

Galerija 

Lenkijos miestai
Sandomieras

Sandomieras (; ) – miestas pietryčių Lenkijoje, turintis 25 088 gyventojų (2006 m. duom.). Sandomieras yra Švento Kryžiaus vaivadijoje, taip pat Sandomiero apskrities centras. Miestas garsėja savo senamiesčiu, labai patrauklia vieta turistams. Seniau Sandomieras buvo viena svarbiausių gyvenviečių ne tik Mažojoje Lenkijoje, bet ir visoje šalyje.

Istorija 
Sandomieras yra vienas seniausių ir istoriškai svarbiausių miestų Lenkijoje. Archeologiniai atradimai apylinkėse tvirtina, jog pirmieji žmonės šioje vietovėje įsikūrė neolito laikotarpiu. Sandomiero vardas kilo ankstyvaisiais viduramžiais, panaudojant puikią vietovę, kurioje kertasi Vyslos ir Sano upės, prekybos keliams. Miesto vardas pirmą kartą paminėtas XII a. pradžioje, kai kronikininkas Galas Anonimas jį kartu su Krokuva ir Vroclavu paskelbė vienais svarbiausių Lenkijos miestų.

Galerija 

Lenkijos miestai
Zgoželecas

Zgoželecas (; ) – miestas pietvakarių Lenkijoje, turintis 31 684 gyventojų (2010 m. duom.). Zgoželecas yra Žemutinės Silezijos vaivadijoje, taip pat Zgoželeco apskrities centras. Yra Lužicos Nisos dešiniajame krante, priešais Vokietijos miestą Giorlicą.

Istorija 
Zgoželecas pirmą kartą paminėtas 1071 m. Tuomet tai dar buvo nedidelis kaimas Lužicos regione, kuris greit tapo Bohemijos dalimi. XIII a. kaimas palaipsniui tapo miestu. Jis praturtėjo, kadangi jam priklausė Via Regija – senovinis viduramžių prekybinis kelias.

Galerija 

Lenkijos miestai
Sufriero ugnikalnis

Sufriero ugnikalnis () – veikiantis ugnikalnis Karibų jūroje esančios Sent Vinsento salos (Sent Vinsentas ir Grenadinai) šiaurinėje dalyje. Tai aukščiausia salos ir valstybės vieta (aukštis – 1234 m). Tai jaunas stratovulkanas su telkšančiu kraterio ežeru.

Kalno pavadinimas prancūzų kalba reiškia „sieringasis“.

Ugnikalnis gaivališkai veržėsi 1718, 1812, 1902, 1971 ir 1979 metais. Ypač nuožmus ir pražūtingas buvo 1902 m. gegužės 7 d. išsiveržimas (įvyko tik kelios valandos prieš lygiai katastrofišką Pelė ugnikalnio išsiveržimą Martinikoje). Dėl išsiveržimo žuvo ~1680 žmonių. Labiausiai nukentėjo prie ugnikalnio gyvenę karibai – jų bendruomenė buvo praktiškai sunaikinta.

Paskutinis išsiveržimas įvyko 2021 m. balandžio 8 d.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Soufrière St. Vincent Global Volcanism Program, Smithsonian Institution.

Šiaurės Amerikos ugnikalniai
Sent Vinsento ir Grenadinų geografija
Šv. Andriaus parapija (Sent Vinsentas)

Šv. Andriaus parapija () – administracinė parapija Sent Vinsente ir Grenadinuose, apima Sent Vinsento salos pietvakarinę dalį. Administracinis centras – Laju.

Parapijoje esančios gyvenvietės: Laju, Kler Valis, Kvestelas, Vermontas, Kemden Parkas, Čonsis, Duboa, Edinboro, Fransua, Liberti Lodžas, Montrozas, Pembrukas, Redemšinas.

Sent Vinsento ir Grenadinų parapijos
Šv. Patriko parapija (Sent Vinsentas)

Šv. Patriko parapija () – administracinė parapija Sent Vinsente ir Grenadinuose, apima Sent Vinsento salos vakarinę dalį. Administracinis centras – Barualjė.

Parapijoje esančios gyvenvietės: Barualjė, Ermitažas, Ratland Valis, Spring Vilidžas.

Sent Vinsento ir Grenadinų parapijos
Šv. Dovydo parapija (Sent Vinsentas)

Šv. Dovydo parapija () – administracinė parapija Sent Vinsente ir Grenadinuose, apima Sent Vinsento salos šiaurės vakarinę dalį. Administracinis centras – Šatobleras.

Parapijos teritorijoje yra aukščiausias saloje Sufriero ugnikalnis.

Parapijoje esančios gyvenvietės: Šatobleras, Rouzholas, Trumaka, Ričmondas, Ričmond Veilas, Valibu.

Sent Vinsento ir Grenadinų parapijos
Grenadinų parapija

Grenadinų parapija () – administracinė parapija Sent Vinsente ir Grenadinuose, apima šaliai priklausančią šiaurinę Grenadinų salyno dalį. Administracinis centras – Port Elizabetas.

Į parapijos sudėtį patenka šios salos: Bekija, Mero, Kanuanas, Junionas, Palmių sala, Miustikas, Batovija, Baliso, Mažasis Sent Vinsentas, Tobago rifai, Kvatras, Mažasis Miustikas, Mažasis Nevis, Savanas ir dar keletas smulkių salelių.

Parapijoje esančios gyvenvietės: Port Elizabetas, Friendšipas, Pedžet Farmas, Derikas (Bekijoje), Lovel Vilidžas, Doversas, Čeltenhamas (Miustike), Eštonas, Kliftonas (Junione), Old Volas (Mero), Bednoė (Kvatre).

Sent Vinsento ir Grenadinų parapijos
Takaradzuka

Takaradzuka () – miestas Japonijoje, Hiogo prefektūroje. Išsidėstęs tarp Roko (vakaruose) ir Nagao (šiaurėje) kalnų grandinių, pro miesto centrą teka Muko upė.

Miestas garsėja Takarazuka Revue trupe, taip pat karštosiomis versmėmis.

Istorija 
825 m. pastatyta Sumijoši šventykla. 1887 m. buvo atidarytos Takaradzukos karštosios versmės. 1897 m. nutiesta Hankaku (dab. Fukučijamos) geležinkelio linija. 1910 m. atidaryta Mino Arimos (dab. Hankiu Takaradzukos) elektrinio geležinkelio linija. Nuo XX a. 2-ojo iki 5-ojo dešimtmečio vyravusios Hanšinkano modernizmo kultūros centras buvo Takaradzuka. 1914 m. balandžio 1 d. Takarazuka Revue atliko pirmąjį pasirodymą. 1951 m. kovo 15 d. prijungus Kohamos kaimą (Kavabės apskritis), Takaradzuka įgavo miestelio statusą. 1954 m. balandžio 1 d. prijungus Jošimoto kaimą (Muko apskritis), Takaradzuka įgavo miesto statusą. 1995 m. kilęs Didysis Hanšino žemės drebėjimas nusinešė daugiau kaip 100 žmonių gyvybes. 2003 m. Takaradzukai suteiktas specialaus miesto statusas.

Miesto simboliai 
Oficiali miesto gėlė yra Viola mandshurica, medis – kvapioji kamelija (Camellia sasanqua), japoninė sedula (Cornus kousa), paukštis – japoninė četija (Cettia diphone).

Miestų partnerystė 
  Macujė, Šimanės prefektūra, Japonija
  Ogasta, Džordžija, JAV
  Melvilis, Vakarų Australija, Australija
  Alzergrundas, Viena, Austrija

Hiogo prefektūros miestai
Tina Fey

Elizabeth Stamatina „Tina“ Fey (g. 1970 m. gegužės 18 d. Pensilvanijoje, Jungtinėse Valstijose) – amerikiečių aktorė, rašytoja, televizijos laidų prodiuserė ir scenaristė. Karjerą pradėjo dirbdama NBC televizijos šou Saturday Night Live (1997–2006). Labiausiai žinoma kaip serialo 30 Rock kūrėja, pagrindinė aktorė ir prodiuserė. Žymesni filmai, kuriuose vaidino Tina Fey – Mean Girls (2004), Baby Mama (2008), Date Night (2010) ir Admission (2013).

Tina Fey už savo veiklą televizijoje ir už jos ribų yra laimėjusi daug įvairių prestižinių apdovanojimų. Tarp jų – septyni „Emmy“ apdovanojimai, du „Auksinių gaublių“ apdovanojimai, penki Ekrano aktorių gildijos apdovanojimai, keturi Amerikos rašytojų gildijos apdovanojimai, taip pat nominacija „Grammy“ apdovanojimuose už savo autobiografinę knygą Bossypants, kuri dienraščio „The New York Times“ geriausiai parduodamų knygų sąraše išbuvo penkias savaites.

2013 m. sausio 13 d. Tina Fey, kartu su savo ilgalaike drauge ir kolege Amy Poehler, vedė kasmetinę „Auksinių gaublių“ apdovanojimų ceremoniją. Jų pasirodymas sulaukė daug teigiamų kritikų atsiliepimų.

JAV aktoriai
Scenaristai
Televizijos prodiuseriai
Amy Poehler

Amy Meredith Poehler (g. 1971 m. rugsėjo 16 d. Masačusetse, Jungtinėse Valstijose) – amerikiečių aktorė, prodiuserė, komikė, scenaristė, filmų įgarsintoja. Kaip komikė išgarsėjo dirbdama NBC televizijos šou Saturday Night Live (SNL) (2001–2009). 2004 m., kartu su savo drauge ir kolega Tina Fey, tapo viena iš „Weekend Update“ žinių vedėjų. Už savo pasirodymus SNL Amy Poehler buvo nominuota dviem „Emmy“ apdovanojimams kaip geriausia antraeilė aktorė.

2009 m. Amy Poehler gavo pagrindinį vaidmenį situacijų komedijoje Parks and Recreation. Serialas, kuriame ji vaidina charizmatišką valdininkę Leslie Knope, pelnė jai pasaulinę šlovę. Už vaidmenį seriale ji buvo nominuota trims „Emmy“, dviem „Auksinių gaublių“ ir vienam Ekrano aktorių gildijos apdovanojimams.

JAV aktoriai
Scenaristai
Televizijos prodiuseriai
F.O.X.E. apdovanojimas

F.O.X.E. apdovanojimas () – apdovanojimas, nuo 1990 m. skiriamas pornografijos kino pramonės atstovams. „FOXE“ taip pat yra organizacija, kurią įkūrė režisierius William Margold bei aktorė Viper, kovojanti prieš pornografijos cenzūrą.

Ceremonijos metu apdovanojimai yra skiriami 4 kategorijose:
 Mėgstamiausias aktorius (Male Fan Favorite)
 Mėgstamiausia aktorė (Female Fan Favorite)
 Geriausia naujokė (Video Vixen)
 nereguliariai teikiamas apdovanojimas (Fan of the Year)

Nuo 2002 m. įvykusios ceremonijos kartais yra apdovanojami aktoriai už karjeros pasiekimus (kategorija „Broast“).

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Kino apdovanojimai
Liudvikas XV

Liudvikas XV Mylimasis (pranc. Louis le Bien-Aimé, 1710 m. vasario 15 d. – 1774 m. gegužės 10 d.) − Prancūzijos ir Navaros karalius iš Burbonų dinastijos, nuo 1715 m. rugsėjo 1 d. iki mirties valdęs beveik 59 metus, Liudviko XIV proanūkis, jo anūko Burgundijos hercogo Liudviko sūnus.

Valdymas 

Nepilnamečio Liudviko XV vardu kaip regentas 1715–1723 m. valdė brolio sūnus Pilypas II Orleanietis. Atėjęs į valdžią, Liudvikas, sekdamas savo pirmtako pavyzdžiu, panaikino pirmojo ministro pareigybę, bet valdžia vis vien atiteko jo auklėtojui, Andrė Herkuliui de Fleri. Karalius laiką dažnai leido medžiodamas, iškylaudamas ir puotaudamas su favoritėmis. Garsiausia iš jų − Pompadūro markizė Žana Antuanetė Puaso − kurį laiką faktiškai valdė Prancūziją. Ši išmintinga estetė taip pat globojo mokslą ir menus. Per 20 viešpatavimo karališkajame dvare metų, Pompadūro markizės įtaka buvo jaučiama ne tik Prancūzijoje, bet ir visoje Europoje. Meilės reikaluose karalius Liudvikas XV nugalėjo visus prancūzų monarchus.

Liudviko XV laikų epochoje klestėjo įvairios intrigos, karaliaus naudotos valdyti užsienio politiką – buvo įsteigta le Secret du roi („Karaliaus paslapties“) privačių diplomatinių ryšių sistema. Jo neveiksmingas valdymas sumenkino karaliaus galią ir paskatino Didžiosios Prancūzijos revoliucijos pradžią.

Šeima ir vaikai 

1725 metų rugsėjo 4 d. Liudvikas vedė 7 metais vyresnę Mariją Leščinską, nuversto Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Stanislovo Leščinskio dukterį. Jie kartu susilaukė 10 vaikų:  
 Marija Luiza Elžbieta (1727 m. rugpjūčio 14 d. − 1759 m. gruodžio 6 d.)
 Henrietė Ona (1727 m. rugpjūčio 14 d. − 1752 m. vasario 10 d.)
 Marija Luiza (1728 m. liepos 28 d. − 1733 m. vasario 19 d.)
 Liudvikas Ferdinandas (1729 m. rugsėjo 4 d. − 1765 m. gruodžio 20 d.)
 Pilypas (1730 m. rugpjūčio 30 d. − 1733 m. balandžio 7 d.)
 Marija Adelaida (1732 m. kovo 23 d. − 1800 m. vasario 27 d.)
 Viktorija Luiza Marija Teresė (1733 m. kovo 11 d. − 1799 m. birželio 11 d.)
 Sofija Filipina Elžbieta Justina (1734 m. liepos 27 d. − 1782 m. kovo 3 d.)
 Marija Teresė Felisitė (1736 m. gegužės 16 d. − 1744 m. rugsėjo 28 d.)
 Luiza Marija (1737 m. liepos 15 d. − 1787 m. gruodžio 23 d.)
Liudvikas su įvairiomis meilužėmis taip pat susilaukė daugelio nesantuokinių vaikų, tačiau kiek – nėra žinoma.

Galerija

Išnašos 

Prancūzijos karaliai
Navaros karaliai
Prancūzijos dofinai
Anžu hercogai
Prancūzijos Burbonai
Aleksandra Gulbinskienė

Aleksandra Majauskaitė-Gulbinskienė (g. 1925 m. rugpjūčio 24 d. Skuode) – Lietuvos istorikė.

Biografija 
1949 m. baigė Kauno valstybinį universitetą. 1949–1950 m. dėstė SSKP istoriją Kauno universitete, 1950–1953 m. Kauno politechnikos institute. 1953 m. istorijos mokslų kandidatė.  1953–1980 m. dėstė Lietuvos žemės ūkio akademijoje, 1953–1969 m. Marksizmo-leninizmo katedros, 1969–1980 m. SSKP istorijos ir mokslinio komunizmo katedros vedėja; 1955 m. docentė. Nuo 1980 m. dėstė Kauno politechnikos institute.

1963–1967 m. LSSR AT deputatė.

Bibliografija 

 Mokslinis-ateistinis auklėjimas mokykloje / Aleksandra Gulbinskienė, Vincas Petronis. – Kaunas: Valstybinė pedagoginės literatūros leidykla, 1959. – 64 p.
 Kovingas partijos žodis: komunistinės spaudos vaidmuo kovoje prieš fašizmą Lietuvoje (1927–1940). – Vilnius, 1960. – 148 p.: iliustr.
 Kaunas: jo praeitis, dabartis ir ateitis / Aleksandra Gulbinskienė, Vincas Černeckis, Petras Kežinaitis. – Vilnius, 1960. – 144 p.
 Каунас / Aleksandra Gulbinskienė, Vincas Černeckis, Petras Kežinaitis. – Vilnius: Valstybinė politinės ir mokslinės literatrūros leidykla, 1962. – 174 p.: iliustr.
 Mokslas ir religija: paskaita / Aleksandra Gulbinskienė, Albinas Griška. – Kaunas, 1963. – 17 p.
 Kaunas: vadovas / Stasys Abramauskas, Vincas Černeckis, Aleksandra Gulbinskienė. – Vilnius: Mintis, 1968. – 239 p.: iliustr.
 Apie Tarptautinio komunistų ir darbininkų partijų pasitarimo pagrindinius rezultatus. – Vilnius, 1969. – 21 p.
 Pasaulio moterų kova už socialinę pažangą: medžiaga lektoriui. – Vilnius: Žinija, 1974. – 16 p.
 Kovo 8-oji – tarptautinė moters diena: medžiaga lektoriui. – Vilnius: Žinija, 1976. – 11 p.
 Didysis Spalis ir moteris: medžiaga lektoriui. – Vilnius; Žinija, 1977. – 10 p.
 Rekomendacijos kaip klausyti ir recenzuoti paskaitą. – Vilnius: Žinija, 1978. – 14 p.
 Apie lenininius partinės propagandos principus: medžiaga lektoriui. – Vilnius: Žinija, 1980. – 12 p.
 Metodinės rekomendacijos ruošiantiems ir skaitantiems paskaitas. – Kaunas, 1982. – 22 p.
 Kovo 8-oji – tarptautinė moters diena: medžiaga lektoriui. – Vilnius: Žinija, 1983. – 14 p.
 Nacionalinių santykių TSR Sąjungoje raidos klausimai: metodinė medžiaga partinio mokymo propagandistams / Aleksandra Gulbinskienė, Jadvyga Černiuvienė; LKP Kauno komiteto politinio švietimo namai. – Kaunas, 1984. – 46 p.
 Kad lektoriaus žodis būtų veiksmingesnis: medžiaga lektoriui. – Vilnius: Žinija, 1985. – 16 p.
 Patarimai jaunajam lektoriui. – Vilnius: Žinija, 1988. – 67 p.

Šaltiniai 

Lietuvos istorikai
Lietuvos dėstytojai
Giedrė Labuckienė

Giedrė Paugaitė–Labuckienė (g. 1990 m. liepos 15 d. Mažeikiuose) – Lietuvos krepšininkė, rungtyniaujanti sunkiojo krašto puolėjo pozicijoje.

Pasiekimai 
 2006 m. Europos merginų krepšinio U-16 čempionatas 3 vieta
 2006 m. Lietuvos Moterų krepšinio lygos 1 vietos laimėtoja
 2008 m. Europos merginų krepšinio U-18 čempionatas 1 vieta
 2010, 2011 m. Lietuvos Moterų krepšinio lygos čempionė
 2015 m. Baltarusijos čempionė

Nuorodos 
 Profilis www.basketnews.lt;
 Profilis www.basketlfb.fr (pra.);
 Profilis www.fiba.com (ang.) ;

Šaltiniai 

Lietuvos krepšininkės
Investuok Lietuvoje

VšĮ Investuok Lietuvoje – tiesioginių užsienio investicijų plėtros agentūra prie Lietuvos ūkio ministerijos, siekianti didinti Lietuvos ekonomikos konkurencingumą, investicinį patrauklumą ir šalies žinomumą pasaulyje. Agentūra teikia informaciją ir konsultacijas užsienio bendrovėms, ieškančioms būdų optimizuoti veiklą, pasiekti naujas rinkas arba didinti užimamų rinkų dalį.

Įsteigta 2009 m. LEPA išskaidžius į VšĮ „Versli Lietuva“ ir VšĮ „Investuok Lietuvoje“.

Generaliniai direktoriai 

 Mantas Nocius – 2010–2012 m.
 Milda Dargužaitė – 2012–2014 m.
 Arvydas Arnašius – 2014–2015 m.
 Mantas Katinas – nuo 2015 m.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Oficiali svetainė

Lietuvos Respublikos ūkio ministerija
Lietuvos ekonominės organizacijos
Investavimas
Arūnas Čiplys

Arūnas Čiplys (g. 1967 m. Mažeikiuose) – Lietuvos smiginio žaidėjas, tenisininkas. 2010 m. WDF pasaulio reitinge užėmė 10 vietą, tai aukščiausias Baltijos šalių smiginio sportininkų pasiekimas.

Biografija 

Prieš susidomėdamas smiginiu A. Čiplys buvo profesionalus tenisininkas ir treneris. Smiginį žaisti pradėjo 1999 metais. 2001 m. Lietuvos čempionate užėmė 10 vietą, o jau 2002 m. tapo Lietuvos čempionu.

Pasiekimai 

 2012 m. Lietuvos čempionatas 2 vieta
 2012 m. Latvijos atvirasis čempionatas 1 vieta
 2012 m. WDF Europos taurė porinės varžybos 2 vieta
 2011 m. Lietuvos čempionatas 2 vieta
 2011 m. Estijos atvirasis čempionatas 2 vieta
 2011 m. Baltijos taurės atvirasis čempionatas 1 vieta
 2010 m. Lietuvos atvirasis čempionatas 1 vieta
 2010 m. Baltijos taurės atvirasis čempionatas 1 vieta
 2009 m. Lietuvos atvirasis čempionatas 2 vieta
 2009 m. Estijos atvirasis čempionatas 1 vieta
 2008 m. Lietuvos čempionatas 2 vieta
 2008 m. Latvijos atvirasis čempionatas 1 vieta
 2007 m. Lietuvos čempionatas 1 vieta
 2006 m. Lietuvos čempionatas 1 vieta
 2005 m. Lietuvos čempionatas 1 vieta
 2004 m. Lietuvos čempionatas 2 vieta
 2003 m. Lietuvos čempionatas 1 vieta
 2002 m. Lietuvos čempionatas 1 vieta

Nuorodos 

 Teniso raketę pakeitė smiginio strėlyte;
 Arūnas Čiplys laimėjo pasaulio reitingo varžybas Trakuose ;
 Straipsniai www.santarve.lt;
 Profilis www.dartsdatabase.co.uk (ang.);

Šaltiniai 

Lietuvos smigininkai
Lietuvos tenisininkai
Krista Siegfrids

Kristin „Krista“ Siegfrids (g. 1985 m. gruodžio 4 d. Kaskinene) – suomių dainininkė. Ji atstovavo Suomijai 2013 m. „Eurovizijoje“ su daina „Marry Me“. Kristos debiutinis albumas, pavadintas „Ding Dong!“, buvo išleistas 2013 metais.

Biografija 
Kristos gimtoji kalba yra švedų, kadangi atlikėja gimė Kaskineno mieste, kur didžiąją dalį gyventojų sudaro būtent švediškai kalbantys žmonės. Krista Vasos miesto universitete studijavo pedagogiką.

2009–2012: „Daisy Jack“ ir „Suomijos balsas“ (The Voice of Finland) 
Atlikėjos muzikinė karjera prasidėjo 2009 metais, kuomet Krista prisijungė prie grupės „Daisy Jack“, visgi pirmąjį singlą „Perfect Crime“ kolektyvas išleido tik 2011 m. spalį. Pirmąjį vaidmenį teatre atlikėja gavo 2009 metais, švedų teatre Helsinkyje. Kitas svarbus žingsnis karjeroje buvo vaidmuo roko operoje „Trys muškietininkai“ (2011 m.). 2011 metais atlikėja dalyvavo pirmajame Suomijos muzikinio „The Voice“ projekto sezone, kur nukeliavo iki pusfinalių.

2013–dabar: „Eurovizijos“ dainų konkursas ir „Ding Dong!“ 
2013 metais Krista dalyvavo Suomijos atrankoje Uuden Musiikin Kilpailu į 2013 m. „Eurovizijos“ dainų konkursą. 2013 m. vasario 9 d. vykusiame finale paaiškėjo, kad šalies atstove tapo Krista Siegfrids su nuotaikinga daina „Marry Me“. „Eurovizijoje“ ji įveikė pusfinalio barjerą ir pateko į finalą, kur su 13 taškų liko 24 vietoje.

2013 m. gegužės 10 d. išleistas Kristos debiutinis albumas, pavadinimu „Ding Dong!“.

2015 m. „Eurovizijos“ finale atlikėja paskelbė Suomijos balsavimo rezultatus.

Diskografija

Studijiniai albumai

Singlai 
 2013: Marry Me
 2013: Amen!
 2013: Can You See Me?
 2014: Cinderella
 2015: On & Off

Nuorodos 

 Oficiali svetainė 

|-

Suomijos atlikėjai
Pop atlikėjai
Suomijos atstovai Eurovizijoje
2013 m. Eurovizijos dalyviai
José Paulo Bezerra Maciel Júnior

Žozė Paulo Bezera Masjelis Žunioras (José Paulo Bezerra Maciel Júnior; g. 1988 m. liepos 25 d.), dar žinomas kaip Paulinijas (Paulinho) – Brazilijos futbolininkas, rungtyniaujantis besiginančiojo arba vidurio saugo pozicijoje. Brazilijos rinktinės žaidėjas, savo karjeros pradžioje rungtyniavęs Lietuvoje.

Karjerą pradėjo regioninio lygmens San Paulo klube „Audax“. 2006 m. išvyko į Europą, rungtyniavo „FC Vilnius“ klube, kitą sezoną – Lenkijoje. 2008 m. grįžo į Braziliją, vėl rungtyniavo žemesnėse lygose, bet 2010 m. pakviestas į aukščiausios lygos klubą „Corinthians“. Su juo laimėjo šalies čempionatą, „Libertadores“ ir pasaulio klubų taures.

2011 m. debiutavo Brazilijos rinktinėje, draugiškose varžybose prieš Argentiną. 2013 m. pakviestas į Konfederacijų taurę, ten įmušė įvartį Japonijai ir Urugvajui.

Laimėjimai 
Corinthians
 Campeonato Brasileiro Série A: 2011 m.
 Copa Libertadores: 2012 m.
 FIFA Pasaulio futbolo klubų taurė: 2012 m.
 Campeonato Paulista: 2013 m.
Guangzhou Evergrande
 Kinijos futbolo lyga: 2015, 2016, 2019 m.
 Kinijos FA taurė: 2016 m.
 Kinijos FA supertaurė: 2016, 2017 m.
 AFC Čempionų lyga: 2015 m.
Barcelona
 La Liga: 2017–18 m.
 Copa del Rey: 2017–18 m.

 FIFA Konfederacijų taurė: 2013 m.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Brazilijos futbolininkai
Užsienio futbolininkai Lietuvos komandose
Krikštatėvis III

Krikštatėvis III () – 1990 m. JAV kriminalinis filmas, kurį režisavo Frensis Fordas Kopola. Scenarijų parašė Marijus Pjuzas ir Kopola. Filmas užbaigia Maiklo Korleonės, centrinės figūros Amerikos mafijoje, siekiančio legalizuoti savo kriminalinę imperiją, istoriją. Filmo siužeto vingiuose taip pat atpasakojami tikri įvykiai – Jono Pauliaus I mirtis 1978 m. ir 1981–1982 m. Popiežiaus banko skandalas. Šie įvykiai filme susiejami tarpusavyje ir kartu su Maiklo Korleonės verslo reikalais. Filme vaidina Alas Pačino, Diana Kyton, Talija Šair, Andis Garsija ir kiti.

Kopola ir Pjuzas iš pradžių norėjo, kad filmo pavadinimas būtų Maiklo Korleonės mirtis (), bet su tuo nesutiko „Paramount Pictures“. Kopola teigia, kad „Krikštatėvio“ seriją sudaro tik dvi dalys, o trečioji yra epilogas.

Filmas susilaukė įvairių įvertinimų, tinklalapiai Rotten Tomatoes ir Metacritic įvertino atitinkamai 68 % (iš 100) ir 60 balų (iš 100). „Krikštatėvis III“ kritikų vieningai laikomas silpniausia trilogijos dalimi ir nors buvo nominuotas 7 Oskaro apdovanojimams, nelaimėjo nė vieno.

Aktoriai 
 Aktorius – vaidmuo
 Al Pacino – Maiklas Korleonė
 Andy García – Vinsentas Mančinis-Korleonė
 Diane Keaton – Keitė Adams-Korleonė
 Talia Shire – Konė Korleonė
 Sofia Coppola – Merė Korleonė
 Eli Wallach – donas Altobelas
 George Hamilton – B. Dž. Harisonas
 Joe Mantegna – Džojus Zaza
 Richard Bright – Alas Neris
 Bridget Fonda – Greisė Hamilton
 Raf Vallone – kardinolas Lambertas
 Franc D’Ambrosio – Antonis Korleonė
 Donal Donnelly – arkivyskupas Gildėjus
 Helmut Berger – Frederikas Keinscigas
 Don Novello – Dominikas Abbandandas
 John Savage – tėvas Endriu Heigenas
 Vittorio Duse – donas Tomasinas
 Enzo Robutti – donas Ličio Lučezis
 Al Martino – Džonis Fonteinas
 ir kt.

Išnašos 

1990 filmai
JAV filmai
Kriminaliniai filmai
Dramos
Makoto Shinkai

Makoto Šinkai (; g. 1973 m. kovo 9 d.), tikras vardas – Makoto Niicu (新津 誠 Niitsu Makoto) – Japonijos anime filmų režisierius.

Karjera 
Makota Šinkai mokėsi Tokijo Čiuo universitete, kur būdamas jaunimo literatūros klubo nariu piešdavo knygas su paveikslėliais. Baigęs universitetą 1994 m., jis gavo darbą kompiuterinių žaidimų įmonėje „Falcom“, kur 5 metus dirbo grafikos dizaineriu, kūrė video klipus žaidimams ir įvairų internetinių svetainių turinį. Tuo metu jis susipažino su muzikantu Tenmon (Atsushi Shirakawa), kuris vėliau sukūrė muziką visiems Šinkai filmams.

1999 m. Šinkai išleido penkių minučių trumpametražį filmą „Kanojo to Kanojo no Neko“, kuris pelnė keletą apdovanojimą, įskaitant pagrindinį 2000 m. DoGA CG Animation konkurso prizą. Po laimėjimo Šinkai pradėjo galvoti apie tolimesnį projektą. Jis ėmėsi kurti eskizus filmui „Hoshi no Koe“ ir 2001 m. gegužę paliko darbą „Falcom“ įmonėje, kad sutelktų dėmesį į naują kūrinį.

2007 m. svarbiausias Nagano prefektūros laikraštis „Shinano Mainichi Shinbun“ išleido televizijos reklamą, kurią animavo Makoto Šinkai. Be savo projektų, Šinkai taip pat padeda vizualinius romanus kuriančiai bendrovei „Minori“, kurdamas jų vizualiniams romanams animuotus premjerinius filmus.

Kūriniai

Kinas 
 Other Worlds (遠い世界 Tooi Sekai) – režisierius, animatorius, 1997 m. (trumpametražis filmas)
 She and Her Cat (彼女と彼女の猫 Kanojo to Kanojo no Neko) – rež., scenaristas, animatorius, įgarsino katę, 1999 m.
 Voices of a Distant Star (ほしのこえ Hoshi no Koe) – rež., scenaristas, prodiuseris, įgarsino Noboru Terao, 2002 m.
 Egao (みんなのうた「笑顔」 Minna no Uta „Egao“) – rež., 2003 m.
 The Place Promised in Our Early Days (雲のむこう、約束の場所 Kumo no Mukō, Yakusoku no Basho) – rež., scenaristas, prodiuseris, kadruotės, animatorius, teminės dainos žodžiai, 2004 m.
 5 Centimeters Per Second (秒速5センチメートル Byōsoku Go Senchimētoru) – rež., scenaristas, prodiuseris, kadruotės, animacijos rež., spalvų dizainas, 2007 m.
 A Gathering of Cats (猫の集会 Neko no Shūkai) – rež., kadruotės, foninis piešimas, spalvų dizainas, fotografijos, 2007 m. (trumpametražis TV filmas)
 Children Who Chase Lost Voices (星を追う子ども Hoshi o Ou Kodomo) – rež., scenaristas, prodiuseris, 2011 m.
 Someone’s Gaze (だれかのまなざし Dareka no Manazashi) – rež., 2013 m. (trumpametražis filmas)
 The Garden of Words (言の葉の庭 Kotonoha no Niwa) – rež., scenaristas, 2013 m.
 Your Name (君の名は Kimi no Na wa) – rež., scenaristas,2016 m.

Video žaidimai 
 Bittersweet Fools (2001 m.)
 Wind: A Breath of Heart (2002–2004 m.)
 Haru no Ashioto (2004 m.)
 Ef: A Fairy Tale of the Two. (2006 m.)

Manga 
 Beyond the Tower (2002 m.)
 Voices from a Distant Star (2004 m.)
 The Place Promised in Our Early Days (2005–dabar)
 5 Centimeters per Second (2010–2011 m.)
 Children who Chase Lost Voices from Deep Below (2011 m.)

Nuorodos 
 Oficiali svetainė  (japonų k.)
 
 

Japonijos animatoriai
Japonijos kino režisieriai
Manga kūrėjai
Sebastian Giovinco

Sebastianas Džiovinko (g. 1987 m. sausio 26 d.) – Italijos futbolininkas, nuo 2015 m. atstovaujantis Kanados Toronto FC klubą. Nuo 2011 m. Giovinco žaidžia Italijos vyrų futbolo rinktinėje.

Italas nuo 2006 iki 2015 m. su keliom pertraukom atstovavo Turino Juventus FC klubą. 2015 m. S. Giovinco persikėlė į Kanadą ir prisijungė prie Toronto FC komandos.

Pirmo sezono metu per 33 rungtynes italas pelnė 22 įvarčius, atliko 16 rezultatyvių perdavimų ir tapo Major League Soccer auksinio batelio savininku, nugalėjo MLS naujoko ir geriausio lygos žaidėjo rinkimuose.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Giovinco
Dylevkas

Dylevkas (, ) – gyvenvietė Lenkijos šiaurinėje dalyje, Varmijos Mozūrų vaivadijoje, Ostrudos apskrityje.

Lenkijos gyvenvietės
Radkuvas

Radkuvas (; ) – miestelis pietvakarių Lenkijoje, Žemutinės Silezijos vaivadijoje, Klodzko apskrityje; Radkuvo valsčiaus administracinis centras. Miestelis išsidėstęs Klodzko slėnyje, Stolovės kalnų papėdėje, apie 20 km į šiaurės vakarus nuo Klodzko ir 83 km į pietvakarius nuo Vroclavo. Radkuvas yra netoli Čekijos sienos.

Iki 1945 m. buvo Vokietijos sudėtyje. Gyventojų 2,4 tūkst. (2006 m. duomenys).

Istorija 
Bažnyčia šioje vietovėje pirmąkart paminėta 1290 m., gyvenvietė akte paminėta 1328 m. Klozdko žemėje įsikūrusiai gyvenvietei miesto teises 1418 m. suteikė karalius Vaclovas IV Liuksemburgietis. Per kitus dešimtmečius miestelį nuniokojo husitų kariai ir vengrų pajėgos, vadovaujamos karaliaus Matiašo I Korvino.

Įkūrus Klodzkų apskritį, miestelyje pagrindine religija XVI a. tapo protestantizmas. Radkuvą taip pat paveikė Habsburgų monarchijoje kilusi kontrreformacija, jis vėl buvo nuniokotas Trisdešimtmečio karo metu. Po pirmojo Silezijos karo (1740–1742 m.) miestelis atiteko Prūsijai ir 1815 m. buvo prijungtas prie Silezijos provincijos. Vėlyvajame XIX a. šalia Viunšelburgo plytėjusiuose kloduose buvo išgaunamos smiltainio uolienos, kurios Oilengebirgsbano (Eulengebirgsbahn) geležinkeliu buvo gabenamos į Mitelšteiną. Po Antrojo pasaulinio karo Potsdamo susitarimo sąlygomis miestelis atiteko Lenkijos liaudies respublikai.

Lenkijos miestai
Pinčuvas

Pinčuvas () – miestas Lenkijoje, Švento Kryžiaus vaivadijoje, apie 40 km į pietus nuo Kelcų; Pinčuvo apskrities ir Pinčuvo valsčiaus administracinis centras. Miestas įsikūręs Nidos upės slėnyje. Gyventojų 11,8 tūkst. (2006 m. duom.).

Istorija 
XII a. vietovėje eksploatuotas karjeras. Kalnakasiai tikėtina gyveno įtvirtinime (grade (град)), kuris buvo sugriautas 1241 m. įsiveržus mongolams. Pirmojoje XIV a. pusėje įtvirtinimo vietoje buvo pastatyta gotikinė pilis, o jos papėdėje susikūrė gyvenvietė, kuri iš pradžių buvo žinoma kaip Piedziców, Pandziczów (1470 m.) ar Pyandzyczów. Pavadinimas Pińczów imtas naudoti nuo XVI a. 1424 m. gyvenvietė priklausė Olesnickių šeimai, kuri čia įkūrė savo rezidenciją ir 1449 m. pastatė paulinų abatiją. 1428 m. rugsėjo 21 d. Liubline karalius Jogaila Pinčuvui suteikė miesto teises.

XVI a. viduryje Pinčuvas tapo vienu iš pagrindinių Mažosios Lenkijos regiono protestantų reformacijos centrų. Kalvinistas Mikalojus Olesnickis išvarė katalikų vienuolius iš Pinčuvo 1550 m. ir įkūrė kalvinistų centrą. Pinčuve 1558–1563 m. vertėjai vertė Bibliją į lenkų kalbą, kuri buvo atspausdinta Breste ir tapo žinoma kaip Bresto Biblija (kartais vadinama Pinčuvo Biblija).

1586 m. miestą įsigijo Krokuvos vyskupas Petras Myškovskis, kuris pradėjo kontrreformaciją. Myškovskių šeima perdažė pilį ir paskelbė ją savo rezidencija. Miestą juosė gynybinė siena, jis turėjo keturis vartus. Miestas buvo sugriautas 1657 m., Švedų tvano metu, o vėliau, Šiaurės karo metu, dar kartą nukentėjo nuo švedų, kurie jį užėmė; po Klišuvo mūšio čia trumpam buvo apsistojęs Švedijos karalius Karolis XII. Po ATR padalijimų, 1795 m., miestas atsidūrė Habsburgų monarchijos sudėtyje. 1815 m. tapo Rusijai pavaldžios Lenkijos Kongreso karalystės dalimi. XIX a. 3-ajame dešimtmetyje Pinčuve gyveno apie 4000 žmonių, 1867 m. buvo įkurta Pinčuvo apskritis.

Antrojoje Lenkijos Respublikoje Pinčuvas priklausė Kelcų vaivadijai. Pinčuvas buvo suniokotas vokiečiams įsiveržus į Lenkiją, beveik visi žydai, kurie sudarė 70 % miesto gyventojų, buvo išžudyti ar ištremti į naikinimo stovyklas. Pinčuve kilo sukilimas, kurio pasekoje 1944 m. liepą buvo įkurta Pinčuvo Respublika, apėmusi apie 1000 km² teritoriją ir gyvavusi iki rugpjūčio mėn. Sukilimo eigoje iš vietinio Gestapo kalėjimo buvo išlaisvinta šimtai lenkų.

Miestų partnerystė 
  Bystržicė, Čekija
  Svodinas, Slovakija
  Tata, Vengrija

Literatūra 
 Piotr Pawlina – Podziemni żołnierze wolności
 Bogdan Hillebrandt – Partyzantka na Kielecczyźnie 1939–1945

Lenkijos miestai
Pinčuvo apskritis

Pinčuvo apskritis () – apskritis pietų-centrinėje Lenkijoje, Švento Kryžiaus vaivadijoje.  Apskrities centras įsikūręs Pinčuvo mieste, kuris yra 40 km į pietus nuo regioninio centro Kelcų. Apskritis šiaurėje ribojasi su Kelcų apskritimi, rytuose su Busko apskritimi, pietuose su Kazimežos apskritimi, vakaruose su Mechuvo apskritimi ir šiaurės vakaruose su Jendžejuvo apskritimi. Apskrityje yra 5 valsčiai.

Istorija 
Pinčuvo apskritis įkurta 1999 m. sausio 1 d., po Lenkijos vietos savivaldos reformos, priimtos 1998 m.

Apskrities valsčiai 
Apskrityje yra 5 valsčiai:

Švento Kryžiaus vaivadija
Klodzko apskritis

Klodzko apskritis () – apskritis pietvakarių Lenkijoje, Žemutinės Silezijos vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Klodzko mieste. Apskritis šiaurės vakaruose ribojasi su Valbžicho apskritimi, šiaurėje su Dzeržoniuvo apskritimi ir šiaurės rytuose su Zombkovicių apskritimi. Iš rytų, pietų ir vakarų apskritis taip pat ribojasi su Čekija. Apskrityje yra 14 valsčių.

Istorija 
Klodzko apskritis įkurta 1999 m. sausio 1 d., po Lenkijos vietos savivaldos reformos, priimtos 1998 m.

Apskrities valsčiai 
Apskrityje yra 14 valsčių:

Žemutinės Silezijos vaivadija
Michael Haneke

Michaelis Hanekė (; g. 1942 m. kovo 23 d.) – austrų kino režisierius ir scenaristas.

Hanekė iš pradžių dirbo televizijoje. Filmas „Pianistė“ (2001 m.) yra Nobelio premijos laureatės Elfriede Jelinek romano „Die Klavierspielerin“ adaptacija. Už filmus „Baltasis kaspinas“ (2009 m.) ir „Meilė“ (2012 m.) Hanekė pelnė Auksinės palmės šakelės apdovanojimą Kanų kino festivalyje.

Filmografija 
 1989: Der siebente Kontinent
 1992: Benny’s Video
 1994: 71 Fragmente einer Chronologie des Zufalls
 1997: Pakvaišę žaidimai (Funny Games)
 1997: Das Schloß
 2000: Code inconnu: Récit incomplet de divers voyages
 2001: Pianistė (La Pianiste)
 2003: Le Temps du loup
 2005: Paslėpta (Caché)
 2007: Funny Games U.S.
 2009: Baltasis kaspinas (Das weiße Band – Eine deutsche Kindergeschichte)
 2012: Meilė (Amour'')

Nuorodos 
 

Kino režisieriai
Austrijos asmenybės
Jakub Wilk

Jakubas Vilkas (, g. 1985 m. liepos 11 d. Poznanėje) – lenkų futbolininkas, saugas.

Biografija 

Vienas jauniausių debiutantų Ekstraklasa lygoje. Karjerą pradėjo 2002 m. SKS 13 Poznań komandoje. Nuo 2003 m. iki 2005 m. žaidė Lech Poznań antrojoje komandoje. Vėliau žaidė KKS Lech Poznań pagrindinėje komandoje. 2005–2006 m. sezone sužaidė tik 10 kartų. 2012 m. sausio 27 d. buvo paskolintas Lechia Gdańsk klubui iki 2011–2012 m. sezono galo.

2013 m. vasario 25 d. pasirašė sutartį su Vilniaus Žalgirio komanda. Nepasibaigus sezonui, paliko klubą. Vilniaus klube sužaidė 20 rungtinių ir įmušė 7 ivarčius.

Rinktinė 
Lenkijos rinktinėje debiutavo 2009 m. vasarį, draugiškose rungtynėse prieš Lietuvos rinktinę.

Pasiekimai 

VMFD Žalgiris Vilnius
 LFF taurės laimėtojas (1) 2013-2014 m.
 A Lygos laimėtojas (1) 2014 m.

Šaltiniai 

Wilk
Wilk
Grizz Chapman

Grizzwald „Grizz“ Chapman (g. 1974 m. Jungtinėse Valstijose) – amerikiečių televizijos aktorius.

Geriausiai žinomas iš NBC situacijų komedijos „30 Rock“, kurioje vaidino Grizą. Seriale vaidino visus septynis sezonus nuo 2006 iki 2013 m. Atliko pagrindinio serialo veikėjo Treisio Džordano asistentento-padėjėjo () vaidmenį.

Turi problemų su sveikata. 2010 m. vasarą Chapmanui buvo atlikta inksto transplantacija. Sveikatos problemos paskatino aktorių prisidėti prie labdaros organizacijos „National Kidney Foundation“, kurios tikslas yra pagelbėti žmonėms, sergantiems inkstų ligomis.

Turi savo Youtube kanalą.

Filmografija 
  30 Rock  (2006–2013) – Grizz
  Home (2013) – Big G
  Blue Bloods  (2013) – Tiny Giondo
  Lucky N#mbr (2013) – Menacing Bouncer

JAV aktoriai
Krasnystavas

Krasnystavas () – miestas pietryčių Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, 55 km į pietryčius nuo Liublino, prie Vepšo upės ir jo intako Žulkevkos. Apskrities (pavieto) centras. Pro miestą eina Liublino-Zamostės geležinkelis ir plentas. Maisto (cukraus, pieno, tabako, alaus, malimo), siuvimo, statybinių medžiagų, keramikos pramonė. Veikia krašto muziejus.

Paveldas 

Krasnystave yra:
 barokinis jėzuitų vienuolyno ansamblis, kurį sudaro:
 XVIII a. Vyskupų rūmai,
 1715 m. Šv. Pranciškaus Ksavero bažnyčia (architektas J. Delamars, polichromija apie 1723 m., A. Swach),
 1720 m. kolegija (išplėsta 1730 ir 1902 m., dabar muziejus),
 1739 m. seminarija (rekonstruota XIX–XX a.);
 Augustinų vienuolyno ansamblis:
 1458 m. bažnyčia (rekonstruota 1826 ir 1951 m.),
 XVII a. vienuolynas,
 1839 m. klasicistinė Švč. Trejybės bažnyčia (architektas W. Ziólkowski),
 1826 m. vienuolynas.

Istorija 

Krasnystavas įkurtas XI a., o miesto teisės suteiktos 1394 m. Nuo XV a. miestas tapo amatų ir prekybinis centras, čia įsikūrė didelė žydų bendruomenė. 1490–1826 m. Krasnystavas buvo Chelmo vyskupų buveinė. 1524 m. miestas nukentėjo nuo gaisro, 1602–1603 m. ir 1630–1631 m. nuo maro, XVII a. vid. nuo švedų antpuolių. 1795–1807 m. priklausė Austrijai, 1809–1815 m. Varšuvos kunigaikštystei, nuo 1815 m. Lenkijos karalystei. Per 1863 m. sukilimą užimtas sukilėlių. Antrojo pasaulinio karo metais veikė getas, kalėjimas (sušaudyta 395 žmonių). Po karo imta plėtoti pramonę. XIX a., apie 1975 ir nuo 1999 m. Krasnystavas yra apskrities centras.

Šaltiniai 

Liublino vaivadijos miestai
Klobuckas

Klobuckas () – miestas pietinėje Lenkijoje, Silezijos vaivadijoje, 15 km į šiaurės vakarus nuo Čenstakavos, prie Baltosios Okšos upės (Vartos intakas). Apskrities (pavieto) centras. Per miestą eina geležinkelis tarp Aukštutinės Silezijos ir Gdynės, bei Čenstakavos–Veliunio plentas. Mašinų (kasybos, metalurgijos įrangos) gamyba, elektrotechnikos, chemijos, medienos apdirbimo, avalynės, siuvimo, maisto pramonė. Apylinkėse yra akmenų skaldyklos.

Paveldas 

Klobucko paveldo objektai:
 Regulinių kanauninkų vienuolyno ansamblis:
 1623 m. gotikinė Šv. Martyno ir Šv. Margaritos bažnyčia (architektas Albrecht von Säbisch, perstatyta 1796–1810 m.),
 vienuolyno sparnas (daug kartų perstatytas),
 XV a. klėtis (perstatyta XIX a. ir 1950 m.),
 1891 m. neogotikinė pilis (pastatyta ant 1795–1800 m. Zagužo pilies liekanų),
 XVIII–XIX a. vid. tiltas.

Galerija

Istorija 

Ankstyvaisiais viduramžiais Klobuvko vietoje buvo pilis, nuo XII a. – muitinė. Miesto teisės suteiktos 1339 m. karaliaus Kazimiero III. Miestas 1370–1396 m. buvo Opolės kunigaikščio valda, vėliau – Lenkijos karaliaus lenas. XV–XVII a. čia klestėjo amatai: geležies lydymas, kalvystė, gelumbės audimas, Klobuckas buvo svarbus prekybinis centras. Tačiau po 1680 m. gaisro, kai sudegė apie pusė miesto pastatų, nuskurdo. 1658–1793 m. buvo Jasna Guros paulinų vienuolyno nuosavybė. 1793–1807 m. priklausė Prūsijai, 1807–1815 m. Varšuvos kunigaikštystei, nuo 1815 m. Lenkijos karalystei. 1870–1919 m. Klobuckas buvo praradęs miesto teises. Antrojo pasaulinio karo metais veikė getas. 1952–1975 m. ir nuo 1999 m. Klobuckas yra apskrities centras.

Šaltiniai 

Lenkijos miestai
Klodzkas

Klodzkas () – miestas pačioje pietų-pietvakarių Lenkijoje, Žemutinės Silezijos vaivadijoje, Čekijos apsuptyje, į pietus nuo Vroclavo, Sudetų kalnuose, prie Klodzko Nisos upės. Apskrities (pavieto) centras. Geležinkeliai ir plentai į Vroclavą, Valbžychą, Hradec Kralovę, Nysą, Olomoucą. Elektros mašinų, metalo dirbinių gamyba, elektronikos, baldų gamybos, maisto, statybinių medžiagų, popieriaus, siuvimo, tekstilės ir trikotažo pramonė. Svarbus turistinis centras (architektūros paveldas, požemiai, žiemos sportas). Veikia Vroclavo universiteto, Žemutinės Silezijos aukštosios politechnikos mokyklos, Vroclavo administravimo ir finansų aukštosios mokyklos filialai, pranciškonų aukštoji dvasinė seminarija. Yra krašto muziejus, meno galerijos. Vyksta vargonų ir kamerinės muzikos tarptautiniai renginiai.

Paveldas 

Klodzkas žymus savo architektūros paveldu, todėl dar vadinamas „Mažąja Praha“.
 1390 m. gotikinis akmenų tiltas su vėlyvojo baroko (XVIII a.) skulptūromis,
 1478 m. gotikinė-barokinė Kristaus Karaliaus bažnyčia ir 1662–1700 m. koplyčia,
 1660–1670 m. vėlyvosios gotikos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų bažnyčia (perstatyta baroko stiliumi pagal architekto C. Lurago projektą, skulptūrinis dekoras G. Fatchone),
 1655–1690 m. barokinis jėzuitų kolegijos pastatas (architektas C. Lurago),
 Pranciškonų vienuolyno ansamblis:
 1631 m. Dievo Motinos Rožinio bažnyčia (perstatyta 1711 m.),
 1678–1731 m. vienuolyno pastatas,
 1744 m. valgykla su barokiniu polichrominiu dekoru (dailininkas F. A. Schaeffler),
 1738 m. barokinė Šv. Kryžiaus koplyčia,
 1720–1730 m. Pilaiti pilis ir 1742–1770 m. gynybinė tvirtovė su 1680–1702 m. požeminių kazematų sistema (architektas J. Carove),
 XIX a. pab. neorenesansinė rotušė su 1622 m. renesansiniu bokštu,
 Įvairūs XVI-XVIII a. mūriniai pastatai (dauguma jų XIX-XX a. perstatyti).

Galerija

Istorija 

Klodzkas yra vienas seniausių Silezijos miestų. Vietovė gyvenama bent nuo I a. pr. m. e., kuomet čia ėjo gintaro kelias į Romos imperiją. X a. čia buvo čekų tvirtovė ir prekyvietė, pirmą kartą paminėta 981 m. (kaip Cladzco). Miesto teisės suteiktos 1233 m. Viduramžiais Klodzkas buvo svarbus amatų ir prekybinis centras, XVI a. nutiestas vandentiekis. XIV a. reguliariųjų kanauninkų vienuolyne sukurtas vienas seniausių lenkų literatūros šaltinių – Florijono psalmynas (Psałterz floriański). XVI a. pr. įsteigta spaustuvė, vėliau įkurta jėzuitų kolegija (nuo 1742 m. gimnazija).

Nuo XVI a. pirmos pusės Klodzke ėmė skleistis reformacinis judėjimas. 1560 m. miestas (tada vadintas Glatz) perėjo Habsburgų žinion. Po Trisdešimties metų karo (1618–1648 m.) miesto reikšmė sumenko. 1680–1702 m. austrai čia pastatė įtvirtinimus. Nuo 1742 m. buvo valdomas Prūsijos, iki 1877 m. buvo viena svarbiausių Prūsijos tvirtovių. Nuo XIX a. pab. imta plėtoti pramonė. Antrojo pasaulinio karo metais veikė priverstinio darbo stovyklos, karo kalėjimas (kalinti Prancūzijos, Italijos, Belgijos, TSRS belaisviai). Nuo 1945 m. Klodzkas priklauso Lenkijai, 1945–1975 m. ir nuo 1999 m. yra apskrities centras.

Šaltiniai 

Lenkijos miestai
Kliučborkas

Kliučborkas () – miestas pietvakarinėje Lenkijos dalyje, Opolės vaivadijoje, į šiaurės rytus nuo Opolės, prie Stobravos upės (Odros intakas). Apskrities (pavieto) centras. Geležinkelių mazgas: linijos į Poznanę, Katovicus, Vroclavą, Opolę; taip pat plentai į Opolę, Liublinecą, Kempną, Veliunį, Olesnicą. Mašinų, metalo dirbinių gamybos, maisto (malimo, pieno), medienos apdirbimo (baldų gamyba, lentpjūvė), statybinių medžiagų, trikotažo, siuvimo, odos pramonė. Veikia krašto muziejus, jame yra didžiausia Lenkijoje avilių kolekcija. Vyksta kasmetinės tarptautinės jaunių dviračių lenktynės.

Istorija 
Kliučborkas įkurtas 1235 m. į Sileziją atvykusių kryžiuočių. Miesto teisės suteiktos 1252 m. Nuo 1356 m. priklausė Čekijai, nuo 1526 m. – Habsburgams. XVI–XVII a. buvo audimo centras. Per Trisdešimties metų karą kelis kartus sugriautas.

Paveldas 
Kliučborke yra keletas paveldo objektų:
 XIV a. gotikinė Išganytojo bažnyčia (perstatyta 1745 m., architektas A. Dedič),
 1913 m. neogotikinė Dievo Motinos Teisiųjų Pagalbos bažnyčia,
 XV a. pab.–XVI a. pr. miesto sienų liekanos su gotikiniais Krokuvos vartais,
 1778 m. klasicistinė vargšų prieglauda (architektas K. G. Langhans; perstatyta 1823 m., architektas K. F. Schinkel),
 Vandens bokštas,
 Miesto rotušė.

Galerija

Sportas 
 MKS Kluczbork – 2003 m. įkurtas futbolo klubas.
 Miesto stadionas, kurio talpa 2 586 vietų (iš jų – 2 386 sėdimos).

Šaltiniai 

Lenkijos miestai
Batavijos respublika

Batavijos respublika () buvo Olandijos respublikos įpėdinė. Ji egzistavo 1795 m. sausio 19 d.–1806 m. birželio 5 d. Ji baigėsi Liudvikui Bonapartui tapus Olandijos karaliumi.

Batavijos respublika buvo populiari olandų tarpe, ji atsirado po liaudies sukeltos revoliucijos, bet ji buvo įkurta su revoliucinės Prancūzijos respublikos karine parama. Ji buvo Prancūzijos satelitinė valstybė. Prancūzai labai kišosi į jos reikalus, bent tris kartus surengė perversmus, kad į valdžią respublikoje ateitų jiems palankios frakcijos. Kita vertus, rašytinės Olandijos konstitucijos atsiradimą lėmė vidiniai faktoriai, o ne prancūzų įtaka, kol Napoleonas Bonapartas padarė savo brolį Olandijos karaliumi.

Ekonominės, politinės ir socialinės respublikos reformos turėjo ilgalaikių pasekmių. Konfederacinį modelį pakeitė unitarinė valstybė. Pirmoji Olandijos istorijoje konstitucija 1798 m. buvo demokratinė, nors apribota po perversmo. Demokratinę respublikos valdžią 1801 m. nuvertė autoritarinis režimas po konstitucijos pakeitimo. Tačiau trumpas demokratinis laikotarpis padėjo 1848 m. reformoms, kai buvo apribota karaliaus valdžia. Tuo metu pirmąkart Olandijoje atsirado ministerijos, daug dabartinių vyriausybės departamentų kilo iš tų laikų.

Nors Batavijos respublika buvo Prancūzijos klientė, jos valdžia stengėsi išsaugoti nepriklausomybės likučius ir ginti olandų interesus, net jei jie kirtosi su prancūzų. Šis tariamas olandų užsispyrimas lėmė Batavijos respublikos panaikinimą, kai Napoleonas nusprendė, kad paskutinis jo į valdžią pastatytas Rutger Jan Schimmelpenninck buvo neveiklus. Jo brolis Liudvikas Bonapartas irgi nesilaikė prancūzų diktato, tad greitai buvo nuverstas.

Nyderlandų istorinės valstybės
Prancūzijos imperijos vasalai