joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
FK Centras Alytus

Alytaus „Centras“ – Lietuvos futbolo klubas iš Alytaus.

Istorija 

2000 m. keletui žaidėjų pabaigus profesionalią karjerą, Alytuje pavyko suburti prijaučiančių futbolui žmonių komandą pavadinimu „Auska“. Pavadinimas „Auska“ kilo iš tuo metu buvusio dziudo klubo.  Komanda dalyvavo įvairiuose turnyruose Lietuvoje ir už jos ribų, dalyvavo Lietuvoje organizuojamose „Žalgiriadose“, kuriose ne kartą tapo nugalėtojais. Kiekvienais metais vykdavo į ES vykstančias futbolo žaidynes. Viena įspūdingiausia ir sėkmingiausia kelionė buvo 2002 metais Italijoje vykusiose pasaulio žaidynėse, kuriose užėmė 1-ąją vietą. „Auska-Centras“ dalyvavo žaidynėse Slovėnijoje, Olandijoje, Vokietijoje, Lenkijoje ir daugelyje kitų šalių. Klubas pirmą kartą 2008 m. dalyvavo LFF taurės varžybose, kuriose pasiekė IV etapą (šešioliktfinalį), Komanda dalyvauja Alytaus žiemos mažojo futbolo pirmenybėse, kuriose taip pat užima prizines vietas.

2009 m. komandos bendru nutarimu buvo įsteigtas VšĮ mėgėjų futbolo klubas „Centras“.

2015 m. AFF pirmenybių nugalėtojai.

2016 m. AAFF pirmenybėse užėmė antrąją vietą.

Sezonai 

|}

SFL varžybos

|}

Dubleriai

2010 m. prie „Centro“ prisijungė Alytaus SFL žaidusi jaunimo komanda „Triobet“ ir junginė komanda žaidė SFL pavadinimu „Centras-2”.

|}

Šaltiniai

Nuorodos 

Centras
Alytaus futbolas
Alvydas Lukoševičius

Alvydas Lukoševičius (pseudonimas Obuolys, 1956 m. kovo 7 d. Klaipėdoje – 2008 m. birželio 28 d. Vilniuje) – lietuvių muzikos atlikėjas, kulinaras.

2000 m. atidarė restoraną „Obuolio respublika“, neoficialiai vadinamą „Obuolio muzikos klubu“.

Muzikinė veikla 
Būdamas šešerių metų mokėsi groti smuiku, vėliau koncertavo su estradiniu ansambliu „Nerija“.
Grojo Klaipėdos garnizono kariniame orkestre, kuriam vadovavo vienas geriausių karinių orkestrų dirigentų Lietuvoje Steponas Gricius.

Dainavo džiazo, roko, džiazroko, soul, fanki stiliaus kūrinius, su draugais kūrė naują albumą

Albumai 
 Obuolys (2005)
 Obuolys X metų (2004)
 Obuolys - 95 (1995)

Kiti faktai 
Yra populiaraus atlikėjo Viliaus Tarasovo dėdė.

A. Lukoševičiaus sūnus Tadas yra grupės „N.E.O.“ vokalistas.

Nuorodos 
 Alvydas Lukoševičius-Obuolys: Noriu gyventi prasmingai  (interviu, zmones24.lt)
 Alvydas Lukoševičius-Obuolys neišdavė muzikos (alfa. lt straipsnis)

Lukoševičius, Alvydas
Lukoševičius, Alvydas
Stanislovas Domarkas

„

“

Stanislovas Domarkas (g. 1939 m. balandžio 15 d. Merkeliuose, Plungės valsčius) – Lietuvos dirigentas.

Biografija 
Broliai Eligijus, Juozas, sesuo Rūta.

1957 m. baigė Klaipėdos muzikos mokyklą (dab. Klaipėdos Stasio Šimkaus konservatorija). 1957–1962 m. mokėsi Vilniaus konservatorijoje, obojaus specialybę. 1967 m. baigė Leningrado konservatoriją, Iljos Musino klasę. 

1967–1989 m. Kauno muzikinio teatro vyr. dirigentas, 1980–1985 m. dar ir direktorius, 1989–1992 m. dirigentas. 1970 m. Kaune įkūrė kamerinį orkestrą.  1990–1992 m. Minsko operos ir baleto teatro dirigentas. 1993–1995 m. Klaipėdos muzikinio teatro vyr. dirigentas, 1995–1998 m. vyr. dirigentas ir vadovas, 1998–2004 m. teatro vadovas. 1993 m. subūrė Mažosios Lietuvos simfoninį orkestrą.

Dirigavo simfoniniams orkestrams Rusijoje, Latvijoje, Lenkijoje, Vokietijoje, Olandijoje, Švedijoje. Nuo 1998 m. kasmetinio operos ir simfoninės muzikos festivalio „Muzikinis rugpjūtis pajūryje“ meno vadovas.  Jo iniciatyva nuo 2006 m. Plungėje vyksta Mykolo Oginskio tarptautinis festivalis.

Muzikinė veikla 
Kauno muzikinis teatras:
 Jurgis Karnavičius, „Gražina“ (opera, 1968 m.)
 Antanas Belazaras. „Kupriukas muzikantas“ (1973 m.)
 Johanas Štrausas. „Vienos kraujas“ (operetė, 1968 m.) ir „Šikšnosparnis“ (operetė, 1973 m.)
 Džordžas Hermanas. „Sveika, Doli“ (operetė, 1971 m.)
 Imrė Kalmanas. „Grafaitė Marica“ (operetė, 1984 m.)
 Frederikas Lou „Mano puikioji ledi“ (operetė, 1986 m.)
 Antanas Rekašiaus „Šviesos baladė“ (opera oratorija, 1970 m.)
 Algimantas Bražinskas „Pagramančio šnekučiai“ (miuziklas, 1976 m.)
 Robertas Planketas „Kornevilio varpai“  (komiška opera, 1975 m.)

Klaipėdos muzikinis teatras:
 Džoakinas Rosinis. „Sevilijos kirpėjas“ (1996 m.)
 Džakomas Pučinis. „Sesuo Andželika“ (1996) m.
 Giedrius Kuprevičius. „Prūsai“ (1997 m.)
 Stanislovas Moniuška. „Halka“ (2000 m., koncertinis atlikimas)
 Audronė Žigaitytė. „Žilvinas ir Eglė“ (2002 m.)
 Džiuzepė Verdis. „Rigoletas“ (2003 m.)
 „Žydrasis Dunojus“ (baletas, pagal J. Štrauso muziką, 1994 m.)
 Karlas Orfas. „Carmina Burana“ (kantata baletas, 1996 m.)
 „Artisto gyvenimas“, „Sirenos“, „Bolero“ (baleto triptikas, 1998 m., pagal H. Berliozo, K. Debiusi, M. Ravelio muziką)
 Francas Leharas. „Grafas Liuksemburgas“ (operetė, 1993 m.), „Linksmoji našlė“ (operetė, 1997 m.)
 Imrė Kalmanas. „Bajaderė“ (operetė, 1994 m.)
 Artūras Honegeris. „Žana d’Ark ant laužo“ (oratorija. 1998 m.)
 Algimantas Bražinskas „Šnekučiai“ (miuziklas, 1999 m.)
 Džeris Bokas. „Smuikininkas ant stogo“ (miuziklas, 2000 m.)

Įvertinimas 
 1975 m. LTSR nusipelnęs artistas
 2003 m. Plungės miesto garbės pilietis 
 2003 m. Italijos Kalabrijos Redžo miesto Francesco Cilea konservatorijos garbės docentas 
 2004 m. Klaipėdos miesto kultūros magistras 
 2008 m. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Karininko kryžius

Šaltiniai 

Lietuvos dirigentai
Plungės garbės piliečiai
Stanislova Domarkienė

Stanislava Sakalauskaitė-Domarkienė (1940 m. balandžio 21 d. Talkoniuose, Pumpėnų valsčius, Panevėžio apskritis – 2015 m. rugsėjo mėn. Kaune) – Lietuvos gydytoja kardiologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė, profesorė.

Biografija 
1946–1957 m. mokėsi Pumpėnų vidurinėje mokykloje. 1957–1963 m. studijavo Kauno medicinos instituto (KMI) Gydomajame fakultete. 1963–1966 m. KMI Higienos katedros aspirantė.

1966–1968 m. Epidemiologijos, mikrobiologijos ir higienos instituto skyriaus vedėja. Nuo 1969 m. KMI (nuo 1989 m. KMU) Kardiologijos instituto darbuotoja, 1986–2005 m. Populiacinių tyrimų laboratorijos vedėja. 1994 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė.  Nuo 1995 m. profesorė.

Tyrė išeminės širdies ligos riziką ir korekcijos galimybes. Paskelbė daugiau kaip 200 mokslinių straipsnių.

Lietuvos kardiologų draugijos, Lietuvos universitetų moterų asociacijos, Europos kardiologų draugijos (nuo 1994 m.), Lietuvos mokslininkų sąjungos narė.

Šaltiniai 

Lietuvos kardiologai
Anlas

Anlas (, anelace) – viduramžių geležtinis ginklas su maždaug 35 cm ilgio dviašmene geležte, ties pamatu plačia ir siaurėjančia link smaigalio (primena aukštą lygiašonį trikampį), priskiriamas ilgiems durklams arba trumpiems kalavijams.

Rankena su buožele būdavo vientisa detalė. Buoželė – disko formos, su rankena besijungianti kraštu. Skersinis būdavo išlenktas lanku, galai nukreipti link smaigalio. Anlui pagal konstrukciją labai artimas ginklas – itališka činkvedėja.

Nešiotas ant diržo ar ant juosmens nugaros pusėje. Kartais kaudavosi dviem anlais kaip poriniu ginklu – tuomet vieną naudodavo kaip kalaviją atakoms, o kitą – kaip durklą gynybai. Anlai buvo universalūs – juos nešiodavosi miestuose ir dvaruose, kelionėje ir medžioklėje.

Anlas populiariojoje kultūroje 
 Anlas yra kardo rūšis MMORPG žaidime Final Fantasy XI.

Taip pat skaitykite 
 Sąrašas:Viduramžių ginklai

Nuorodos 

 Anelace
 Anelace  (nuotrauka su trumpu aprašu)
 В. Бехайм. Энциклопедия оружия.Часть II. Оружие нападения.§ 1. Холодное оружие Меч 

Durklai
Kalavijai
Viduramžių Europos ginklai

en:Anelace
ru:Анелас
Violeta Tarasovienė

Violeta Riaubiškytė–Tarasovienė (g. 1974 m. rugpjūčio 25 d., Vilnius) – Lietuvos dainininkė ir laidų vedėja.

Biografija 

Mokėsi Vilniaus Baltupių vidurinėje mokykloje.

Solinę karjerą pradėjo būdama septyniolikos metų. Dainavo grupėje „Belmondo“ (vienas iš įkūrėjų – Aušrys Kriščiūnas). 1997 m. grupė išleido albumą „Ačiū“.

Buvo ištekėjusi už muzikanto Roberto Meržvinsko, su kuriuo susilaukė dukters Elingos. Išsiskyrė 1999 m.

2007 m. rugpjūčio 31 d. ištekėjo už dainininko Viliaus Tarasovo, o 2008 m. kovo 5 d. susilaukė antros dukters Gabrielės.

Šiuo metu gyvena Klaipėdoje.

TV veikla 

Kartu su Edmundu Kučinsku vedė TV laidą „Penktadienio muzikos šou“. Taip pat kartu su savo vyru Viliumi Tarasovu vedė laidą „Padainuokim!“. 2010 m. sausio – vasario mėn. kartu su aktoriumi Gintaru Mikalausku dalyvavo LNK muzikiniame projekte „Žvaigždžių duetai 4“ bei yra LNK laidos „2 minutės šlovės“ komisijos narė.

Albumai

„Ramunę Baltąją“ (2004) 
 Ramunę baltąją
 Man reikia tavęs
 Tegul Spindi Tavo Šypsena (su Edmundu Kučinsku)
 O, Prašau, Nepalik Tik Manęs Tu
 Vaikinai Yra Vaikinai
 Visai Neseniai
 Nebegrįšiu Laukų Takeliu (su „Sadūnais“)
 Kai Snaigės Nusileis Iš Debesų
 Kelias Pas Tave (su Povilu Meškėla)
 Oi palauk, palauk (su dukra Elinga)
 Paskutinį Sekmadienį
 Su Tavim Gera (su Steponu Januška)
 Aš Būsiu Tokia
 Tu Visko Pradžia
 Laiškas (su Žvaigždžių Kvartetai)
 Naktelė
 Meilės Istorija
 Traviata. Užstalės daina (su Virgilijumi Noreika)

„Su Meile“ (2006) 
 Pas Tave Einu
 Vel Kvepia Žiedai
 Sugrįžk
 Tiktai Tu
 Kai Myliu Tave
 Lėkė Sakalėlis
 Aš Tavo (su B'Avarija)
 How Much Love?..
 Aš Dar Tave Myliu
 Lėlė
 Paleisk
 Tavo Glėbyje

„Aš Būsiu Šalia“ (2008) 
 Kas būtų (jeigu būtų)
 Dek
 Viskas baigta
 Aš būsiu šalia
 Kol tu ne čia
 Nenoriu
 Nieko nėra geriau
 Leiski mylėt tave
 Noriu pranykti tavyje
 Vėl ir vėl
 Laikas pasakyti myliu
 Ar žinai
 Tu numegzk man mama kelią

Nuorodos 
 Violetos ir Viliaus Tarasovų tinklalapis 
 V. Riaubiškytės dainų žodžiai ir video klipai

Lietuvos dainininkai
Lietuvos laidų vedėjai
R&B atlikėjai
Pop dainininkai
Lietuvos dainų autoriai
Vytautas Juozapaitis

Vytautas Juozapaitis:

 Vytautas Juozapaitis (1936) – kompozitorius, dirigentas
 Vytautas Juozapaitis (1963) – dainininkas, pedagogas
Juozapaitis

Juozapaitis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Juozapaitienė (ištekėjusi moteris) ir Juozapaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

Jonas Juozapaitis – politikas;
Jurgis Juozapaitis – kompozitorius;
Leonas Juozapaitis, futbolininkas, olimpietis (1924);
Vytautas Juozapaitis (1936) – kompozitorius, dirigentas;
Vytautas Juozapaitis (1963) – dainininkas, pedagogas.
Lovelio observatorija

Lovelio observatorija – observatorija Arizonoje, JAV. Ji buvo įkurta 1895 m. Persovalio Lovelio Marso planetai stebėti. Šiuo metu ši observatorija garsėja planetų stebėjimais. Nuo P. Lovelio laikų joje smarkiai padaugėjo įvairios aparatūros, veikia didelio skersmens teleskopas. Observatorija turi 61 cm teleskopo skersmens reflektorių.

Astronomijos observatorijos
Paveisininkų piliakalnis

Paveisininkų piliakalnis su gyvenviete – piliakalnis ir papėdės gyvenvietė Lazdijų rajono savivaldybės teritorijos pietvakarinėje dalyje, 2 km į šiaurę nuo Paveisininkų, pietiniame Veisiejo ežero krante.

Pasiekiamas plentu Veisiejai–Kapčiamiestis ties Semoškais pasukus Paveisininkų link, ties pirmosiomis Paveisininkų sodybomis pasukus į dešinę šiaurėn link Veisiejo ežero. Sausesniu sezonu prie piliakalnio galima prieiti pusiasalio rytiniu pakraščiu per pelkę, kitu laiku geriau plaukti valtimi.

Piliakalnis 
Piliakalnio aikštelė ovali, pailga rytų vakarų kryptimi, apjuosta 1­-3 m aukščio ir 8­-16 m pločio pylimu. Jo šiaurinėje dalyje yra 1-­1,5 m gylio įdubimas – senojo įvažiavimo vieta. Rytinio pylimo 4-­5 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 7 m pločio terasą, už kurios iškastas 9 m pločio ir 1,2 m gylio griovys. Tyrimų metu čia rastas 7 m pločio, 1,2 m gylio griovys ir 5 m pločio antras pylimas bei 5,5 m pločio ir 1 m gylio antras griovys. Vakarinėje pusėje, 5 m žemiau pylimo, yra 4 m pločio terasa, 4 m žemiau jos – antra 10 m ilgio ir 15 m pločio terasa.

Rytinėje -­ šiaurės rytinėje papėdėse, 1,5 ha plote plyti papėdės gyvenvietė.

Užtvenkus ežerą piliakalnis ir papėdės gyvenvietė su sausuma jungiasi tik pietų pusėje.

Teritorijos plotas – 3,96 ha.

Tyrinėjimai 
1954 ir 1962 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. 1962 m. Pranas Kulikauskas ištyrė piliakalnio aikštelės šiaurės rytinę dalį ­(240 m² plotą) ir dalį papėdės gyvenvietės, padarė pylimo šiaurės rytų ir pietinės dalies pjūvius.

Aikštelėje aptiktas 1 m storio I tūkst. – XIII a. kultūrinis sluoksnis su grublėta keramika, o po juo – ankstesnio laikotarpio kapinynas.

Kapinynas veikė I tūkst. pr. m. e., prieš įrengiant piliakalnį. Ištirta 27 krūsniniai kapai, būdingi jotvingiams. Juose mirusieji laidoti sudeginti, o degintiniai kauliukai su pelenais supilti iš akmenų sukrautuose dėžės pavidalo konstrukcijose.

Piliakalnio pylimas supiltas per 2 kartus. Pirmasis pylimas buvo 1,6 m aukščio, viršuje grįstas akmenimis. Paaukštintas pylimas išorėje sutvirtintas moliu, akmenimis. Jo viršuje įrengta stulpinės konstrukcijos gynybinė siena. 

Papėdės gyvenvietėje rastas 60 cm storio III-­IV a. kultūrinis sluoksnis su židiniais, stulpavietėmis, ūkinėmis duobėmis, Romos moneta, žalvarine lankine sege, apyrankės dalimi, brūkšniuota ir grublėta keramika.

Šaltiniai 

 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas. – Vilnius, 1973. – P. 141
 Pranas Kulikauskas. Paveisininkų piliakalnis ir jo tyrinėjimai. – Lietuvos TSR aukštųjų mokyklų mokslo darbai. Istorija. – Vilnius, 1970. – I. 11. – P. 227–246
 Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. – Vilnius. 1997. – P. 84-­85
 Gintautas Zabiela. Piliakalnių likimas Lietuvos valstybės susidarymo išvakarėse. – Lituanistica. – 1991. – Nr. 4. – P. 27, 31–32

Nuorodos 
 
 
 

 Paveisininkų piliakalnis

Piliakalniai Lazdijų rajone
Aeroflot

Aeroflot () – didžiausia Rusijos oro linijų bendrovė. Jos istorija skaičiuojama nuo 1923 m. liepos 15 d. Bendrovę „Aeroflot“ aptarnauja vidiniai operatoriai. Jos keleiviai skraidinami į 102 miestus daugelyje pasaulio šalių. Kompanijos „Aeroflot“ būstinė yra įsikūrusi tarptautiname Šeremetjevo oro uoste. Ši bendrovė yra viena seniausių pasaulyje.

Istorija 

Tarybų Sąjungos gyvavimo metu „Aeroflot“ buvo nacionalinės oro linijos ir buvo laikomos didžiausiomis linijomis pasaulyje. Po Tarybų Sąjungos griūties „Aeroflot“ tapo pusiau privačia bendrove. Tačiau ji vis dar yra viena iš didžiausią pelną nešančių oro transporto kompanijų pasaulyje  . „Aeroflot“ de facto vadinama nacionalinėmis Rusijos oro linijomis.

2006 m. balandį „Aeroflot“ prisijungė prie „SkyTeam“ kompanijos tinklo.

2009 m. gruodžio 31 d. savo paskutinį skrydį per 40 metų atliko „Tupolev Tu-154“ lėktuvas.

2010 m. vasarį šalies vyriausybė pranešė, kad visos valstybinės nuosavybės oro linijos, kurios priklauso tinklui „Rostechnologii“, bus prijungtos prie „Aeroflot“. Taip norima padidinti įmonės pelną ir finansines galimybes  .

2010 m. liepą Rusijos premjeras Vladimiras Putinas viešai paskatino „Aeroflot“ savo reisams daugiau naudoti Rusijoje gaminamų lėktuvų  . Kompanija paskelbė, kad iki 2020 m. turės 126 naujus Rusijoje pagamintus lėktuvus.

2011 m. kovo duomenimis „Aeroflot“ kompanijos lėktuvai skraidė 97 kryptimis 49 šalyse. 2011 m. liepos duomenimis kompanija turėjo 103 lėktuvus ir dar 169 buvo užsakyti.

Flotilė 

Aerofloto orlaivių parkas turi daugiausiai NVS šalyse  keleivinių lėktuvų. 2017 m. balandžio 3 d. duomenimis Aeroflotui priklausė:
 64 „Airbus A320“,
 30 „Airbus A321“,
 22 „Airbus A330“,
 22 „Boeing 737-800“,
 15 „Boeing 777-300ER“,
 3 „Iljušin Il-96-300“, (sandėliuojami)
 29 „Sukhoj Superjet 100“ (pirmą kartą į orą pakilo 2011 m. sausio 31 d.)

Visi orlaiviai „А320“, „A330“, „Boeing 767“ ir „Il-96“ turi savus pavadinimus, užrašytus ant fiuzeliažų. Pvz., "Airbus" markės lėktuvai yra pavadinti žymiausių rusų kompozitorių vardais („Čaikovskis“, „Prokofjevas“), „Boeing“ – poetų ir rašytojų vardais („Tolstojus“, „Puškinas“, „Dostojevskis“), „Iljušin“ ir „Suchoj“ – lakūnų vardais („Čkalovas“) , .

Incidentai 

Nuo 1953 m. iš viso įvyko 127 avarijos ir katastrofos, kurių metu žuvo 6859 žmonės, tame tarpe 20 – aukos ant žemės.

Dukterinės kompanijos 

 „Джеталлианс Восток“ (buvusi „Aeroflot Plius“): 100 % akcijų, užsakomieji, VIP pervežimai;
 „Aeroflot-Cargo“: 100 % akcijų (bankrutuojanti).

Kiti faktai 

 Daugybę kartų „Aeroflot“ kentėjo dėl Šaltojo karo politikos. Tarp jų 3 kartus nutraukti skrydžiai į JAV: dėl Sovietų invazijos 1979 m. į Afganistaną, Lenkijos įvykių 1981 m., Korėjos „Boeing“ sunaikinimo 1983 m.
 „Aeroflot“ figūruoja ne viename kino filme: „2001 m. kosminė odisėja“, „Bornas: absoliutus pranašumas“ (), taip pat „Brolis 2“ (), „Ekipažas“ (Экипаж), „Mimino“ (Мимино) ir kt.
 „Aeroflot“ – oficialus Sočio 2014 m. žiemos olimpinių žaidynių oro vežėjas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 http://www.aeroflot.ru (rusų kalba)

Rusijos oro linijų bendrovės
Rusijos aviacija
Kuršo gubernija

Kuršo gubernija (arba Kurliandijos gubernija) buvo 1795–1917 m. Rusijos imperijos administracinis – teritorinis vienetas. Sudaryta iš buvusios Kuršo kunigaikštystės. Centras – Jelgava (Mintauja). Plotas 27 000 km². Gubernija buvo pramoninė, turėjo svarbius Liepojos ir Ventspilio uostus, žemės ūkis buvo vienas našiausių, o gyventojai vieni raštingiausių imperijoje (71 proc. 1897 m.).

Apskritys 
Priklausė Pabaltijo generalgubernatorijai. Turėjo 10 apskričių:
 Aizputės apskritis (Hazenpoto)
 Alūkštos apskritis
 Bauskės apskritis
 Duobelės apskritis
 Gruobinios apskritis
 Jaunjelgavos apskritis (Frydrichštato)
 Kuldygos apskritis (Goldingeno)
 Talsų apskritis
 Tukumo apskritis
 Ventspilio apskritis (Vindavos)

Lietuva 
Į guberniją įėjo Palanga ir Šventoji. Palanga atskirta nuo Telšių apskrities 1819 metais. 1897 m. buvo 674 tūkst. gyventojų, iš jų 17 tūkst. lietuvių.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Kuršo gubernija
 Žemėlapis
Džonas Lokas (Dingę)

Apie anglų filosofą Džoną Loką skaitykite str. John Locke.

Džonas Lokas () yra fiktyvus veikėjas ABC televizijos seriale Dingę, kurį vaidina Terry O'Quinn. Šio personažo vardas siejamas su garsiu mąstytoju ir filosofu Džonu Loku.

Dingę (TV serialas)
Ąžuolija (Pajūris)

Ąžuolija – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, Pajūrio seniūnijoje, šalia Pakisio kaimo, dešiniajame Kisės upelio krante. Aukščiausia kaimo vieta – 92,6 m.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
Bačiškė

Bačiškė – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, Pajūrio seniūnijoje, kairiajame Jūros upės krante, 2 kilometrai į pietryčius nuo Pajūrio, į šiaurės vakarus nuo Didkiemio miško. Pro kaimą teka ir į Jūrą įteka Trumpės upelis. Ties kaimu, Jūros upės pakrantėje stūkso išskirtinis konglomerato luitas. Saugomos Bačiškės liepos.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
Barboravas

Barboravas – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, Pajūrio seniūnijoje, 1 km į rytus nuo Pajūrio prie kelio . Pietiniu kaimo pakraščiu prateka Nemylas. Barboravo apylinkėse paviršius iškilęs iki 95,3 m aukščio.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
Dapkiškė

Dapkiškė – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, Pajūrio seniūnijoje, 1–3,5 km į pietus nuo Pajūrio. Tai aštuoneto sodybų kaimas. Vietovardžio kilmė asmenvardinė – nuo pavardės Dapkus. Ties Dapkiške per Jūrą yra lieptas, kuriuo galima pasiekti Gulbiškius. Taip pat prie kaimo ant Jūros upės kranto yra Dapkiškės piliakalnis, vadinamas Pile. 400 m į šiaurę nuo piliakalnio stūkso Dapkiškės mitologinis akmuo, o dar už 50 metrų yra senosios kaimo kapinės, jose stovi įmantrus akmeninis kryžius.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
Džiaugėnai

Džiaugėnai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, Pajūrio seniūnijoje, 6 kilometrai nuo Šilalės ir 5 km nuo Pajūrio, šalia kelio . Kaimo pietiniu pakraščiu prateka Nerema. Yra kapinės. Augo saugoma Džiaugėnų liepa.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
Gulbiškiai

Gulbiškiai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, Pajūrio seniūnijoje, kairiajame Jūros upės krante, 0,5 km į šiaurę nuo Žvingių. Kaimo aukščiausias taškas – kelyje į Bačiškę – 71,9 m.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
Jonaičiai (Šilalė)

Jonaičiai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, Pajūrio seniūnijoje, apie 6 km į šiaurę nuo Pajūrio, dešiniajame Jūros upės krante. Kaimo pietuose prateka Šlaunis – dešinysis Jūros intakas. Kaimo apylinkės labai kalvotos, paviršius smarkiai kyla: į pietryčius nuo Jonaičių paviršius pasiekia 93 m virš jūros lygio, o į šiaurės vakarus už 2 km jau 110,5 m.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
Algis Viktoras Mekas

Algis Viktoras Mekas (g. 1928 m. liepos 6 d. Biržuose) – Lietuvos inžinierius energetikas, Garbės energetikas, ilgiausiai vienoje įmonėje dirbęs vyriausiuoju inžinieriumi.

Biografija 
1936–1940 m. lankė Biržų pradžios mokyklą. 1938 m. su tėvais persikėlė į Šlepščių kaimą. 1946 m. aukso medaliu baigė Biržų gimnaziją. 1946 m. įstojo ir 1951 m. gruodžio 13 d. su pagyrimu baigė Kauno politechnikos institutą, suteikta inžinieriaus elektriko kvalifikacija.

Studijų metais dirbo. Nuo 1947 m. gruodžio 10 d. Kauno politechnikos instituto Technologijos fakulteto Fizikos katedros vyr. preparatorius, nuo 1949 m. lapkričio 16 d. katedros vyr. laborantas, nuo 1951 m. sausio 1 d. iki lapkričio 1 d. Kauno medicinos instituto Fizikos katedros vyr. laborantas. 1949 m. įstojo į komjaunimą, bet tėvai buvo ištremti į Irkutsko sritį. Ir nors šis faktas nuolat buvo primenamas gamybinėse charakteristikose, gabus inžinierius neliko nepastebėtas.

1951 m. gruodžio 20 d. Lietuvos energijos rajoninės valdybos „Lietuvos energija“ vyriausiasis inžinierius Antanas Gruodis pasirašė nukreipimą jį paskirti į Rėkyvos-Bačiūnų valstybinę rajoninę elektros stotį Šiauliuose. Nuo 1952 m. vasario 15 d. Rėkyvos-Bačiūnų VRES Kapitalinės statybos skyriaus inžinierius, nuo 1952 m. liepos mėn. laikinai skyriaus viršininkas. Rugsėjo 1 d. įmonės direktorius Andrejus Nesterenko jį paskyrė inžinieriumi konstruktoriumi, nuo 1953 m. balandžio 27 d. – Eksploatavimo – derinimo skyriaus viršininku. 

1956 m. Maskvoje su pagyrimu baigė šiluminių elektrinių vyriausiųjų inžinierių pasitobulinimo kursus. 1957 m. įkūrus Liaudies ūkio tarybos Energetikos ūkio tarybą ir centralizavus Lietuvos energetikos valdymą, 1957 m. rugpjūčio 5 d. paskirtas naujai formuojamo Elektros tinklų ir elektros stočių Šiaulių rajono, būsimųjų Šiaulių elektros tinklų, vyriausiuoju inžinieriumi.

Nuo 1962 m. balandžio 4 d. Lietuvos valstybinės rajoninės elektrinės Elektrėnuose vyriausiasis inžinierius, nuo 1991 m. technikos direktorius, nuo 1996 m. direktoriaus pirmasis pavaduotojas, nuo 2002 m. generalinio direktoriaus pirmasis pavaduotojas. 

Yra paskelbęs straipsnių respublikinėje ir rajoninėje spaudoje.

Įvertinimas 
 Keturi Vyriausybės Garbės raštai
 Garbės ženklo ordinas
 Lietuvos nusipelnęs energetikas
 Lietuvos Garbės energetikas

Šaltiniai 

Lietuvos energetikai
Lietuvos inžinieriai energetikai
Lietuvos generalinė sritis

Lietuvos generalinė sritis (arba Lietuvos sritis, Lietuvos generalinė apygarda, ) – vokiečių valdžios sudarytas administracinis-teritorinis vienetas Ostlande 1941–1944 m.

Istorija 

Sudaryta 1941 m. liepos 17 d. slaptu Hitlerio įsaku „Dėl naujai užimtų Rytų sričių valdymo“. Sritis apėmė Lietuvą, išskyrus Klaipėdos kraštą, 1941 m. liepos mėn. prie Baltarusijos generalinės srities prijungtus Druskininkus su gretimais kaimais ir Marcinkonių valsčių. Prie Švenčionių apskrities buvo prijungtas Vidžių valsčius, 1941 m. pabaigoje prie Baltarusijos generalinės srities priskirti Šalčininkų ir Dieveniškių valsčiai 1942 m. sausio mėn. vėl perduoti Lietuvos generalinei sričiai. 1942 m. balandžio mėn. prie Lietuvos generalinės srities buvo prijungti Baltarusijos generalinės srities Ašmenos apskritis, ir iš naujo sudaryta Svyrių apskritis, prie iš naujo sudarytos Eišiškių apskrities – Benekainių valsčius ir keli Vilniaus, Trakų, Švenčionių apskričių valsčiai, bet atskirtos Marcinkonių ir Druskininkų apylinkės (į Baltarusijos generalinę sritį). 1943 m. rugpjūčio mėn. – iš Lydos apskrities teritorijos dalies sudarytas Kaniavos valsčius. 1943 m. rugsėjo mėn. sritį (plotas – 67 056 km²) sudarė 25 apskritys su 290 valsčių ir Vilniaus bei Kauno miestų administraciniais vienetais. 1942 m. gegužės 3 d. surašymo duomenimis gyveno 2,844 mln. žmonių, iš jų apie 46 000 žydų. Generalinę apygardą sudarė:
 Vilniaus miesto apygarda
 Vilniaus krašto apygarda
 Kauno miesto apygarda
 Kauno krašto apygarda
 Šiaulių krašto apygarda
 Panevėžio krašto apygarda

Administracija 
Generaliniu komisaru paskirtas Theodor Adrian von Renteln, komisariatas buvo Kaune, jį sudarė politikos (, virš. Carl Nabersberg), vidaus reikalų (, virš. Sohns), ūkio (, virš. Rudolf Pense) ir technikos (, virš. Georg von Ebner, vėliau Früh) skyriai, iš viso dirbo virš 370 valdininkų. Apskritis valdė apygardų komisarai.

Srities administracija vadovavo Lietuvos gyventojų ekonominiam išnaudojimui, vokietinimui, vokiečių kolonistų apgyvendinimui šalyje, jos išteklių naudojimui Vokietijos karo reikmėms, holokaustui, neretai sankcionavo baudžiamąsias priemones – prievartos darbai, kalinimas, žudymas.

1944 m. liepos mėn. Vokietijos kariuomenei pradėjus trauktis iš Lietuvos generalinė apygarda nustojo egzistuoti.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Teritorijos aprašymas
Lietuvos gubernija

Lietuvos gubernija () – Rusijos imperijos administracinis - teritorinis vienetas egzistavęs 1796–1801 metais. Centras – Vilnius. Įėjo į Vilniaus generalgubernatoriją.

Istorija

Gubernija caro Pavelo I įsaku įkurta 1796 m. gruodžio mėn. 12 (23) d. Gubernija buvo sudaryta vietoje panaikintų Vilniaus ir Slanimo gubernijų. 1801 m. rugsėjo mėn. 9 (21) d. caro Aleksandro I įsaku Lietuvos gubernija padalinta į Lietuvos Vilniaus ir Lietuvos Gardino gubernijas.

Suskirstymas

Guberniją sudarė 19 apskričių:

Nuorodos
 Gubernijos istorija;

Šaltiniai
Linkuvos rajonas

Linkuvos rajonas – 1950–1959 m. LTSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos šiaurėje, į šiaurę nuo Pakruojo. Centras – Linkuva.

Istorija 

Sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Joniškio apskrities 23 apylinkių ir Pasvalio apskrities 8 apylinkių. 1950–1953 m. priklausė Šiaulių sričiai.  1959 m. gruodžio 7 d. panaikintas:
 Linkuva, Bardiškių apylinkė, Butniūnų apylinkė, Gaižiūnų apylinkė, Guostagalio apylinkė, Lumbelių apylinkė, Megučionių apylinkė, Nairių apylinkė, Pašvitinio apylinkė, Peleniškių apylinkė, Ruponių apylinkė, Šulaičių apylinkė, Triškonių apylinkė ir Žeimelio apylinkė perduotos Pakruojo rajonui;
 Vaškų apylinkė perduota Pasvalio rajonui. 

Rajone leistas laikraštis „Bolševikinis kelias“, nuo 1953 m. birželio 6 d. – „Socialistinis kelias“.

|-
| 1950 m.  || || || 31 apylinkė || 1 miestas (Linkuva)
|-
| 1954 m.  || || || 14 apylinkių || 1 miestas, 3 miesteliai (Pašvitinys, Vaškai, Žeimelis)
|-
| 1959 m.  || 657 || || 14 apylinkių || 1 miestas, 3 miesteliai
|}

Šaltiniai
Kalniškiai I (Šilalė)

Kalniškiai I – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, Pajūrio seniūnijoje, 1 km į pietus nuo Pajūrio, kairiajame Jūros upės krante.

Kalniškių galulaukėje, ant Jūros slėnio krašto, į pietus nuo Pajūrio-Nedojų žvyrkelio yra 1940–1941 m. sovietinės kariuomenės statytas dotas. Jis betoninis, aštuoniakampis, giliai įleistas į žemę, neturi šaudymo angų, tik vienintelį įėjimą. Šis ir dar keli netoliese stovintys dotai sudaro vientisą sistemą, skirtą apsiginti nuo vokiečių kariuomenės antpuolių.

Gyventojai 

Šilalės rajone yra dar 4 kaimai tokiu pat, Kalniškių, pavadinimu, visoje respublikoje yra 32 tokie kaimai. 1923 m. šiuose Kalniškiuose stovėjo 7 sodybos, o 2005 m. – 14. Dauguma dabartinių sodybų į tvarkingą eilę „surikiuotos“ sovietmečiu, iki Velnupio ištakų.

Šaltiniai 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
Kirnės I

Kirnės I – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, Pajūrio seniūnijoje, 3 km į šiaurės rytus nuo Pajūrio, kairiajame Jūros krante ir kairiajame Lokystos krante prie pat jos žiočių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
Kirnės II

Kirnės II – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, dešiniajame Jūros upės krante, Lileikėnų miško šiaurėje. Kaime išliko tik viena sodyba bei 1863 metų sukilimo dalyvių kapai.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
Lileikėnai

Lileikėnai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, Pajūrio seniūnijoje, 1 km į šiaurę nuo Pajūrio tik dešiniajame Jūros upės krante.

Istorija 
Kaimo vardo kilmė asmenvardinė, nuo žemaitiškos pavardės Lileikis.

1561 metais pirmąkart paminėtas Lileikėnų kaimas (Pajūrio valsčiaus inventoriuje, kaip vaitystės centras). 1923 metais kaime gyveno 114, o 2005 – 57 gyventojai. 1912 metais netoli piliakalnio buvo rastos 6 monetos, viena jų kaldinta II a. viduryje, Romoje. Ryškiausias Lileikėnų istorijos paminklas – Lileikėnų piliakalnis. Piliakalnis naudotas VIII–XI a., tai liudija rasti geležinis kirvis, žalvarinis žiedas, kalavijas, peikena, ietigaliai, segės, apyrankės ir kita.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
Medeliškė

Medeliškė – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, Pajūrio seniūnijoje, 4 km į pietvakarius nuo Šilalės, tarp kelio  ir kairiojo Lokystos kranto. Iš kaimo link Rubinavo veda Rubinavo liepų alėja.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
Pailgotis

Pailgotis – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, Pajūrio seniūnijoje, dešiniajame Ilgočio upelio krante, į vakarus nuo Beržiniškės miško, šalia kelio . Ant upelio kranto stūkso gamtos paminklas Ilgočio akmenys. 

Nuo 2015 m. Biržiškių giminės sodyboje stūkso akmuo 1990 m. atkurtos Lietuvos pirmajai Vyriausybei įamžinti, pakelėje pasodinta atminimo ąžuolų alėja.

Istorija 

Pailgotis minimas nuo 1779 m., kai jis paminėtas Šilalės parapijos vizitacijos akte. Minimi Biržiškos.  XIX–XX a. Pailgotis, netolimi Džiaugėnai siejami su Biržiškomis. Buvusioje dvarvietėje auga 3,65 m apimties uosis.

Kaime 1989–1991 metais tyrinėtas kapinynas, jame rasta II–VIII a. kapų.

Gyventojai

Žinomi žmonės 

 Stanislovas Biržiškis (1900–1996), agronomas, pedagogas, etnografas, poetas, visuomenės veikėjas.

Šaltiniai 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
Pakalniškiai I (Šilalė)

Pakalniškiai I – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, Pajūrio seniūnijoje, 1 km į pietus nuo Pajūrio, kairiajame Jūros ir dešiniajame Trumpės krante. Saugomas Akmenynės ąžuolas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
Varšuvos Kunigaikštystė

Varšuvos Kunigaikštystė – lenkų valstybė, kurią 1807 m. buvo įkūręs Napoleonas pagal Tilžės taiką iš Prūsijos karalystės žemių. 1815 m. Vienos kongresas kunigaikštystę padalijo Prūsijai ir Rusijai.

Administracinis suskirstymas 

1807 m. įkurti 6 departamentai:
 Bydgoščiaus departamentas
 Kališo departamentas
 Lomžos departamentas
 Plocko departamentas
 Poznanės departamentas
 Varšuvos departamentas

1809 m. iš naujų teritorijų sudaryti dar 4 departamentai:
 Krokuvos departamentas
 Liublino departamentas
 Radomo departamentas
 Sedlcų departamentas

Lenkijos kunigaikštystės
Lenkijos istorija 1795-1918 m.
Prancūzijos imperijos vasalai
Mažeikių apskritis

Mažeikių apskritis – 1919–1940 m. Lietuvos Respublikos 1940–1950 m. Lietuvos TSR administracinis teritorinis vienetas Žemaitijoje. Centras – Mažeikiai.

Istorija 

Apskritis sudaryta 1919 m. pradžioje, į ją įėjo buvusios Akmenės apskritis ir Sedos apskritis. 1941–1944 m. vokiečiai Mažeikių apskritį įjungė į Ostlando Lietuvos generalinės srities Šiaulių krašto apygardą. 1950 m. birželio 20 d. apskritis pertvarkyta į Mažeikių rajoną (33 apylinkės), dalis teritorijos atiteko Akmenės (23 apylinkės), Sedos (27 apylinkės), Skuodo (6 apylinkės), Žagarės (2 apylinkės) rajonams.

|-
| 1919 || || || 9 valsčiai: Akmenės valsčius, Ylakių valsčius, Klykolių valsčius, Leckavos valsčius, Mažeikių valsčius, Papilės valsčius, Sedos valsčius, Viekšnių valsčius, Židikų valsčius ||
|-
| 1923   (išsamiau) || 2070 || 71 104 || 9 valsčiai: Akmenės valsčius, Ylakių valsčius, Laižuvos valsčius, Mažeikių valsčius, Sedos valsčius, Tirkšlių valsčius, Vegerių valsčius, Viekšnių valsčius, Židikų valsčius ||
 1 miestas: Mažeikiai
 15 miestelių
 322 kaimai
 1 bažnytkaimis
 117 dvarų ir palivarkų
 16 vienkiemių
 26 kitos gyvenvietės
|-
| 1939 || 1960 || 83 984 || ||
|-
| 1942 || || 74 900 || ||
|-
| 1949  || 1992 || || 10 valsčių (92 apylinkės) ||
 1 miestas
|-
| 1950 || || || 91 apylinkė ||
|}

Tautinė sudėtis

1923 m. gyveno 71 104 žmonės:

 Lietuviai - 86,78% (61707);
 Žydai - 5,62% (3999);
 Latviai - 4,44% (3157);
 Rusai - 1,91% (1361);
 Vokiečiai - 0,48% (341);
 Baltarusiai - 0,23% (161);
 Lenkai - 0,16% (112);
 Kiti - 0,37% (266).

Valsčiai 

Apskrities valsčiai 1919–1950 m.:

Šaltiniai
Lenkijos futbolo supertaurė

Lenkijos futbolo supertaurė – trofėjus, dėl kurio nuo 1983 m. varžosi šalies čempionas ir taurės laimėtojas.

Rungtynės 

|-
|  || Lechia Gdansk || Lech Poznan || 1:0
|-
| 1984–1986 m. || colspan=3 | Nevyko
|-
|  || Slask Wroclaw || Gornik Zabrze || 2:0
|-
|  || Gornik Zabrze || Lech Poznan || 2:1
|-
|  || Legia Warszawa || Ruch Chorzow || 3:0
|-
|  || Lech Poznan || Legia Warszawa || 3:1
|-
|  || GKS Katowice || Zaglebie Lubin || 1:1 (baud. 3:2)
|-
|  || Lech Poznan || Miedz Legnica || 4:2
|-
|  || colspan=3 | Nevyko
|-
|  || Legia Warszawa || LKS Lodz || 6:4
|-
|  || GKS Katowice || Legia Warszawa || 1:0
|-
|  || Widzew Lodz || Ruch Chorzow || 0:0 (baud. 5:4)
|-
|  || Legia Warszawa || Widzew Lodz || 2:1
|-
|  || Amica Wronki || LKS Lodz || 1:0
|-
|  || Amica Wronki || Wisla Krakow || 1:0
|-
|  || Polonia Warszawa || Amica Wronki || 4:2
|-
|  || Wisla Krakow || Polonia Warszawa || 4:3
|-
| 2002–2003 m. || colspan=3 | Nevyko
|-
|  || Lech Poznan || Wisla Krakow || 2:2 (baud. 4:1)
|-
|  || colspan=3 | Nevyko
|-
|  || Wisla Plock || Legia Warszawa || 2:1
|-
|  || Zaglebie Lubin || GKS Belchatow || 1:0
|-
|  || Legia Warszawa || Wisla Krakow || 2:1
|-
|  || Lech Poznan || Wisla Krakow || 1:1 (baud. 4:3)
|-
|  || Jagiellonia Bialystok || Lech Poznan || 1:0
|-
| 2011 m. || colspan=3 | Nevyko
|-
|  || Śląsk Wrocław || Legia Warszawa || 1:1 (baud. 4:2)
|-
| 2013 m. || colspan=3 | Nevyko
|-
|  || Zawisza Bydgoszcz || Legia Warszawa || 3:2 
|-
|  || Lech Poznań || Legia Warszawa || 3:1 
|-
|  || Lech Poznań || Legia Warszawa || 4:1 
|-
|  || Arka Gdynia || Legia Warszawa || 1:1 (baud. 4:3)
|-
|  || Arka Gdynia || Legia Warszawa || 3:2 
|-
|  || Lechia Gdańsk || Piast Gliwice || 3:1 
|-
|  || Cracovia || Legia Warszawa || 0:0 (baud. 5:4)
|-
|  || Raków Częstochowa || Legia Warszawa || 1:1 (baud. 4:3)
|-
|  || Raków Częstochowa || Lech Poznań || 2:0 
|-
|}

Nuorodos 
 90minut.pl
 RSSSF

Taip pat skaitykite 
 
 
 

Lenkijos futbolo varžybos
UEFA šalių supertaurės
KS Warta Poznań

Poznanės „Warta“ – Lenkijos futbolo klubas iš Poznanės.

Istorija
Klubo ištakos siekia 1912 m. Yra žaidę aukščiausioje šalies lygoje.

1929 ir 1947 m. tapo šalies čempionais. Pastaraisiais metais žaidė žemesniuose divizionuose.

Pasiekimai 

 Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

Sezonai 

|}

Logotipų kaita

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 RSSSF duomenų bazė (čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (taurės finalai)

Warta
GKS Piast Gliwice

Glivicių „Piast“ – Lenkijos futbolo klubas iš Glivicių.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1945 m. Žaidė žemesniuosiuose divizionuose.

Į aukščiausią lygą pateko 2008 m. ir joje nesubegėjo ilgam įsitvirtinti.

Į Ekstraklasa grįžo 2011/12 m. ir 2018/19 m. sezone iškovojo čempionų titulą.

Pasiekimai 

 Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

Sezonai 

|}

Lietuviai 

 Gediminas Paulauskas, gynėjas, 2011
 Edvinas Girdvainis, gynėjas, 2016-2018

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 RSSSF duomenų bazė (čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (taurės finalai)

Piast
Alytus I

Alytus I – Alytaus miesto dalis, esanti į šiaurės rytus nuo miesto centro, dešiniajame Nemuno krante. Su Alytaus centru jungia Antano Juozapavičiaus tiltas per Nemuną. Ties Alytaus piliakalniu 2013 m. pradėtas tiesti naujas pėsčiųjų ir dviračių tiltas. Yra Alytaus Šv. Liudviko bažnyčia, Alytaus I kapinės (šiauriniame pakraštyje) ir žydų kapinės (rytiniame pakraštyje). Šiaurėje prigludęs Rytinis pramonės rajonas, pietuose – Domantonys.

Istorija

Gyvenvietė ėmė augti po Žalgirio mūšio, į šiaurę nuo Alytaus piliakalnio. Su Alytumi II sujungtas 1915 m. į vieną miestą.

Šaltiniai

Alytaus miesto dalys
Didysis Druskos ežeras

Didysis Druskos ežeras () – ežeras JAV, Jutos valstijoje. Jis yra didžiausias į vakarus nuo Misisipės tyvuliuojantis ežeras. Ežero plotas yra 4184 km². Jo ilgis yra 121 km. Plotis siekia 56 km. Jo sūrus vandenys yra kur kas didesnio priešistorinio ledynmečio periodo ežero – Bonevilio – liekana. Bonevilio ežero vandeniui smarkiai išgaravus, susidarė didžiulė druskų koncentracija. Vanduo iš Didžiojo Druskos ežero niekur neišteka, nes tiesiog telkšo užtvenktas Didžiajame Jutos baseine. Jo vandenyje ištirpusių druskų kiekis yra 5 mlrd. tonų. Druskingumas – 137–300 ‰. Kasama valgomoji ir glauberio druska.

Rytinėje pakrantėje įsikūrę Solt Leik Sitis, Ogdenas. 40 km ilgio damba ežerą kerta Pietų Ramiojo vandenyno geležinkelis.

Šaltiniai 

JAV ežerai
Stegvilai

Stegvilai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, Pajūrio seniūnijoje, 3 km į šiaurę nuo Jomantų, šalia Stigralių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
Užjūris

Užjūris – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, Pajūrio seniūnijoje, kairiajame Jūros upės krante, priešais Pajūrį. Šiauriniu pakraščiu eina kelias , yra tiltas per Jūrą.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
Vidutiškė

Ąžuolija – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, Pajūrio seniūnijoje, kairiajame Jūros upės krante, 1 km į šiaurės rytus nuo Pajūrio. Šiame kaime baigiasi vieškelis vedantis iš Lileikėnų.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
Vilkų Laukas

Vilkų Laukas – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, dešiniajame Jūros upės krante, į pietus nuo Bario upelio žiočių, 3 km į pietryčius nuo Žvingių. Kaime, Jūros pakrantėje stūkso Vilkų Lauko piliakalnis, dar vadinamas Kūple, piečiau jo būta senovinės gyvenvietės, jos vietoje išlikęs kultūrinis sluoksnis. Prie Vilkų lauko Jūra pradeda platinti savo vagą ir po truputį tampa Balskų tvenkiniu.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
Griaužai (Šilalė)

Griaužai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, Pajūrio seniūnijoje, 1 km į rytus nuo Bačiškės. Seniau kaimas buvo vadinamas Graužėmis.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
Kamščiai (Šilalė)

Kamščiai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, Pajūrio seniūnijoje, 1 km į pietryčius nuo Vilkų lauko, šiauriau Balskų tvenkinio.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
Reistrai

Apie kaimą Laukuvos seniūnijoje žr. Reistrai (Laukuva).

Reistrai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius Pakisio, prie kelio . Aukščiausias kaimo taškas – 99,2 m. Į rytus nuo kaimo teka dešinysis Jūros intakas Gervė. Kaime yra du akmeniniai koplytstulpiai, vienas jų pastatytas 1879 m. Vincento ir Barboros Stonių užsakymu, antrasis – 1880 m. Antano Tarozos užsakymu. Abu koplytstulpius sukūrė Bonifacas Norvaiša (1841–1913 m.).

Istorija 
Kaimas pirmąkart rašytiniuose šaltiniuose minimas 1561 m., Pajūrio valsčiaus inventoriuje, Regiestrowski vardu.

Gyventojai

Išnašos 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
Gegabrasta

Gegabrasta – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Pumpėnų, prie Lėvens upės. Yra stačiatikių Gegabrastos Šv. Nikolajaus cerkvė (nuo 1889 metų).

Etimologija 

Pasakojama, per Lėvens upę sodiečiai pasidarė brastą, kad ja galėtų arkliais pravažiuoti į kitoje pusėje stovėjusį malūną, kuriame dirbo toks Gegas. Nuo to buvusį Nikolskojės kaimą pavadino Gegabrasta. Kita kaimo vardo atsiradimo versija – tai, kad šioje vietoje pavasarį itin gegutės kukuodavo.

Istorija 

Gegabrastos kaime po 1863 m. sukilimo apgyvendinti rusai kolonistai, kurie turėjo mokyklą ir sentikių parapiją. Rusai pakeitė vietovės vardą į Nikolskoję (Никольское). Vietovė priklausė Pumpėnų valsčiui.

Pirmasis pakabinamas tiltas per Lėvenį tarp Gegabrastos ir Toliūnų buvo pastatytas 1971 m. Vėliau jis buvo rekonstruotas. Iki tol du upės krantus jungė platus, tvirtas medinis tiltas. Jis karo metu atlaikė net sunkiasvorę techniką – tankus. Prieš Antrąjį pasaulinį karą dviejų kaimų, skirtingų tikėjimų jaunimas ant tilto rengdavo gegužines.

Gyventojai 

Pirmojo Lietuvos gyventojų surašymo duomenimis, 1923 m. Gegabrastoje gyveno 305 žmonės, buvo 54 sodybos.

Šaltiniai 

 

Pasvalio rajono savivaldybės gyvenvietės
Senasis Ištikimasis geizeris

Senasis Ištikimasis geizeris () – geizeris JAV, Vajominge, Jeloustouno nacionaliniame parke. Tai aktyvus, nuolat trykštančio vandens geizeris. Geizerio trykštantis vanduo pasiekia 30–55 m aukštį. 1870 m. šiam geizeriui buvo duotas Senojo Ištikimojo geizerio pavadinimas.

Nuorodos 
 Time Lapse movie of Old Faithful Geyser Webcam  

Geizeriai
JAV gamtos paminklai
JAV geologija
Valys Drazdauskas

Valys Drazdauskas (1906 m. gruodžio 16 d. Liepojoje, Latvija – 1981 m. balandžio 19 d. Kaune) – Lietuvos literatūros kritikas, vertėjas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija 
1928 m. baigė Kauno „Aušros“ gimnaziją, 1928–1930 m. Sorbonoje studijavo prancūzų literatūrą ir sociologiją.

1930 m. vasarą grįžęs į Lietuvą dalyvavo nelegalioje LKP veikloje, priklausė kairiosios krypties organizacijoms „Aurora“, „Scientia“, „Stedra“, „Trečias frontas“, „Viltis“. 1935 m. kartu su Petru Velička leido žurnalą „Aš esu visur“. 1937–1939 m. laikraščio „Laikas“ tarptautinės politikos apžvalgininkas.

SSRS-Vokietijos karo metais pabėgo į SSRS, dirbo Raudonosios armijos 16-osios lietuviškosios šaulių divizijos laikraščio „Tėvynė šaukia“ redakcijoje, aktyviai dalyvavo dainų ir šokių ansamblio „Lietuva“ kūrime ir veikloje. 1943–1944 m. LSSR valstybinės leidyklos Maskvoje redaktorius. 1944–1949 m. Grožinės literatūros leidyklos Kaune vyr. redaktorius.  Jo iniciatyva buvo pradėti leisti Žemaitės, Vaižganto, Maironio raštai.  1949 m. sovietinio saugumo suimtas, nuteistas kalėti 10 metų. Kalintas Karagandos lageryje. 1956 m. grižo į Lietuvą.

Vertimai 
 Michailas Šolochovas. Pakelta velėna, 1935 m.
 Gustave Flaubert. Salambo, 1948 m.
 Ivanas Gončiarovas. Oblomovas, 1948 m.
 Roger Martin du Gard. Tibo šeima, 4 t., 1962 m.
 Tomas Manas. Mirtis Venecijoje, 1979 m.
 Aleksandro Puškino ir kt. rašytojų kūriniai

Šaltiniai 

Lietuvos redaktoriai
Lietuvos kritikai
Lietuvos vertėjai
Vladas Drebickas

Vladas Drebickas (1920 m. lapkričio 4 d. Kaune – 2013 m. gruodžio 7 d. Vilniuje) – Lietuvos fiziologas, biologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija 
1954 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1954–1961 m. Šiaulių agrozootechnikumo, nuo 1956 m. ir Šiaulių pedagoginio instituto dėstytojas. Nuo 1961 m. Vilniaus pedagoginio instituto (VPI, nuo 1993 m. VPU) dėstytojas, nuo 1979 m. profesorius. 1966 m. VPI Probleminės augimo stimuliatorių laboratorijos įsteigimo iniciatorius ir iki 1984 m. vadovas. 1973 m. biologijos mokslų daktaras. 

Išradimo „Būdas pagal plauko sudėtį nustatyti mikroelementų apykaitos lygį organizme“ autorius.

Bibliografija 
 Medžiagų apykaita. – Vilnius: VPU leidykla, 1994. – 32 p.
 Vidaus sekrecijos liaukų fiziologija / V. Drebickas, D. Radzevičienė. – Vilnius, 2000. – 101 p. – ISBN 9986-9293-7-7
 Virškinimo fiziologijos pagrindai. – Vilnius: VPU, 2002. – 97 p. – ISBN 9986-869-93-5

Šaltiniai 

Lietuvos biologai
Lietuvos išradėjai
Marie de' Medici

Marija de Mediči (1575 m. balandžio 26 d. – 1642 m. liepos 3 d.) – antroji Prancūzijos karaliaus Henriko IV žmona.

Frančesko I Medičio ir Joanos, Austrijos hercogienės dukra. Buvo viena iš septynių vaikų, tačiau tik Marija ir jos sesuo Eleonora Mediči sulaukė pilnametystės.

Vedybos 
1600 metų spalį ištekėjo už Prancūzijos karaliaus Henriko IV, kai jo santuoka su Margarita de Valua buvo pripažinta negaliojančia, ir tapo antrąja jo žmona.

Vedybos nebuvo labai pasisekusios, konfliktavo su Henriko meilužėmis, o ypač su Katerina Henrieta de Balzac d'Entragė, kurią Henrikas kažkada buvo prižadėjęs vesti.

Vaikai 
Marija Mediči ir Henrikas IV turėjo šešis vaikus:

Nuorodos 

! Vardas
!
! Gimimo data
!
! Mirties data
! Pastabos
|-----
|Liudvikas XIII
| Prancūzijos karalius
| 1601 m. rugsėjo 27 d.
|
| 1643 m. gegužės 14 d.
| Vedė Aną Austrietę 1615 metais
|-
| Elžbieta Burbonė
| Ispanijos karalienė
| 1602 m. lapkričio 22 d.
|
| 1644 m. spalio 14 d.
| Ištekėjo už Pilypo IV 1615 metais
|-----
| Kristina Marija
| Savua hercogienė
| 1606 m. vasario 12 d.
|
| 1663 m. gruodžio 27 d.
| Ištekėjo už Viktoro Amadėjaus I, Savua hercogo 1619 metais
|-----
| Nikolas Anri
| Orleano hercogas
| 1607 m. balandžio 16 d.
|
| 1611 m. lapkričio 27 d.
| Mirė jaunas
|-
| Gastonas Burbonas
| Orleano hercogas
| 1608 m. balandžio 25 d.
|
| 1660 m. vasario 2 d.
| Vedė (1) Mariją Burbonę 1626 metais
Vedė (2) Margaretą Lorenietę 1632 metais
|-----
| Henrieta Marija Burbonė
| Anglijos karalienė
| 1609 m. lapkričio 25 d.
|
| 1669 m. rugsėjo 10 d.
| Ištekėjo už Čarlzo I 1625 metais
|}

Medičiai
Prancūzijos karalienės
KS Raków Częstochowa

Čenstakavos „Raków“ – Lenkijos futbolo klubas iš Čenstakavos.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1921 m., kai buvo įkurta Racovia. Nuo 1927 m. vadinamas Raków.

Yra žaidę elito divizione nuo 1994 m. iki 1998 m., bet po ketvirto sezono iškrito į žemesnį lygmenį. Vėliau sekė kritimas į trečios pakopos pirmenybes.

2018–2019 m. tapo Pirmos lygos nugalėtojais ir pateko į Ekstraklasa. 

Ekstraklasa 2019/20 m. sezone liko dešimtoje vietoje iš šešiolikos dalyvių ir išsaugojo vietą elito divizione.

2020/21 m. Ekstraklasa užėmė antrą vietą ir šis laimėjimas suteikė galimybę žaisti Konferencijų lygoje. 2021/22 m. Konferencijų lygoje antrame atrankos etape kovojo su Marijampolės „Sūduva“. Pirmosios rungtynės, kurios įvyko 2021 m. liepos 22 d. Marijampolėje baigėsi nulinėmis lygiosiomis (0:0). Atsakomosios rungtynės buvo žaidžiamos 2021 m. liepos 29 d. Pagrindinis laikas baigėsi be įvarčių 0:0. Baudinių serijoje sėkmė lydėjo lenkų ekipą, kurie nugalėjo 4:3 ir pateko į kitą etapą, o Marijampolės „Sūduvai“ pasirodymas Europos turnyruose baigėsi.

Pasiekimai

Sezonai 

|}
 Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

Apranga 
 Namuose žaidžia mėlyna raudona apranga. 

 Namuose žaidžia balta apranga su mėlynos ir raudonos spalvos žymenimis.

Logotipas

Sudėtis 
Atnaujinta: 2021 m. liepos 23 d.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė
 Facebook paskyra
 Twitter paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 Globalsportsarchive
 YouTube kanalas
 90minut.pl (apie klubą)
 przegladsportowy.pl
 RSSSF duomenų bazė (čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (taurės finalai)

Lenkijos futbolo klubai