joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ytyk Kiujolis

Ytyk Kiujolis (, ) – gyvenvietė Rusijoje, Jakutijoje, prie Tatos upės, greta Ytyk Kiujolio ežero. Tatos uluso centras. Praeina Kolymos traktas. Verčiamasi gyvulininkyste, maisto pramone. Veikia 2 vidurinės mokyklos, gimnazija, licėjus, teatras, literatūros ir meno muziejus.

Istorija 

Gyvenvietės pavadinimas reiškia „šventasis ežeras“. 2007 m. gegužės 20 d. Ytyk Kiujolį nuniokojo potvynis, evakuota ~3000 žmonių.

Jakutijos gyvenvietės
Vilma Venslovaitienė

Vilma Venslovaitienė (g. 1974 m. sausio 27 d. Kaune) – Vilniaus Žalgirio vykdančioji direktorė.

Biografija 
Vilma Venslovaitienė mokėsi 1981–1992 m. Kauno Aleksandro Stulginskio mokykloje-daugiafunkciniame centre (buvusioje 37-ojoje vidurinėje mokykloje). 1992 m. įstojo į Kauno technologijos universiteto Verslo administravimo fakultetą. 1996 m. įgijo verslo administravimo bakalauro kvalifikacinį laipsnį. Vėliau mokėsi Vadybos fakulteto magistrantūroje.

Karjera 
2009 m. buvo pakviesta parengti Vilniaus Žalgirio gaivinimo koncepciją. 2009 m. pradėjo klubo plėtros projektą. Nuo 2010 m. kovo mėnesio dirba Vilniaus Žalgirio vykdančiąja direktore.

2011 m. lapkričio mėnesį išrinkta Lietuvos futbolo federacijos A lygos klubų valdybos pirmininke. 2012 m. birželio mėnesį išrinkta Vilniaus miesto sporto tarybos pirmininke. Tų pačių metų liepos mėnesį išrinkta VMFD Vilniaus Žalgirio valdybos pirmininke.

Šaltiniai 

Venslovaitienė, Vilma
Dovas Beras Menašė Abramavičius

Dovas Beras Menašė Abramavičius (1869 m. kovo 7 d. Telšiuose, Rusijos imperija – 1942 m. Šiaulių gete, Trečiasis Reichas) – rabinas, advokatas, visuomenės veikėjas ir 1925–1926 m. Lietuvos Respublikos Antrojo Seimo narys.

Biografija 

Gimė 1869 m. kovo 7 d. Telšiuose. Baigęs mokyklą Telšiuose išvyko mokytis į žydų gimnaziją Kaune. Nuo 1904 m. iki 1915 m. dirbo rabinu Raseiniuose. I pasaulinio karo metu dalyvavo Maskvos teisės instituto paskaitose. 1918 m. eksternu laikė egzaminus Kijevo universitete. Baigęs mokslus dirbo advokatu Kijeve. Grįžęs į Lietuvą pradėjo dirbti advokatu Šiauliuose. 1925 m. tapo Lietuvos Antrojo Seimo nariu vietoje iš politikos pasitraukusio Joselio Kaganeumano. 1942 m. mirė Šiaulių gete.

Literatūra 

 Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, Lituanistikos tradicijų ir paveldo įprasminimo komisija, Vilniaus pedagoginis universitetas, Vilnius 2007

Lietuvos rabinai
Seimo nariai
Lietuvos vaikinų iki 19 m. futbolo rinktinė

Lietuvos vaikinų iki 19 m. (U-19) futbolo rinktinė – jaunimo futbolo komanda, atstovaujanti Lietuvai.

Pasiekimai 
 2010 m. Baltijos taurė (U19) – 1 vieta

Dalyvavimas

1998 m. 
Lietuvos U-18 rinktinė nugalėjo savo atrankos grupėje ir iškovojo vietą 1998 m. Europos U-18 čempionate (iki 2002 m. varžybos vyko U-18 formatu). Čempionate užėmė 4-ą vietą grupėje.

2013 m. 
2013 m. Europos U-19 futbolo čempionatas vyko Lietuvoje, Lietuvos U-19 rinktinė dalyvavo šeimininko teise. Čempionate užėmė 4-ą vietą grupėje.

2020-2021 m. 
2020-2021 m. Europos U19 čempionato atrankos varžybos buvo numatytos vykti 2020 m. lapkričio mėn., tačiau nukeltos į 2021 m. kovo mėn. Lietuvos varžovais būtų buvę Bulgarijos, Rusijos ir Turkijos U19 rinktinės. 2021 m. vasario mėn. pabaigoje daugelyje šalių tebegaliojant COVID-19 karantinui UEFA nusprendė atšaukti U-19 čempionatą bei atranką.

2021-2022 m. 
2021-2022 m. Europos U19 čempionato atrankos varžybos vyko 2021 m. spalio–lapkričio mėn. Lietuvos rinktinė varžėsi su Italijos (0:2), Slovėnijos (1:1) ir Islandijos (1:2) U19 rinktinėmis. Lietuva užėmė III vietą grupėje ir į tolimesnį etapą nepateko.

2022-2023 m. 
2022 m. birželio 9-13 d. vyko U19 Baltijos taurės turnyras. Lietuvos U19 žaidė su Suomijos (0:0), Latvijos (1:1) ir Estijos (1:2) U19 rinktinėmis, ir užėmė IV vietą. 2022-2023 m. Europos U19 čempionato atrankos varžybos vyk0 2022 m. rugpjūčio 21–27 dienomis. Lietuvos U19 rinktinė žaidė atrankos 6-oje grupėje su Austrijos (0:2), Rumunijos (0:0) ir Latvijos (0:1) U19 rinktinėmis, ir užėmė IV vietą.

Rezultatai

Sudėtis 
Lietuvos U-19 rinktinės sąrašas 2023 m. Europos U-19 čempionato atrankos rungtynėms 2022 m. rugsėjo mėn. Statistika atnaujinta po 2023 m. Europos U-19 čempionato atrankos rungtynių su Latvijos U-19 rinktine 

	

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" | Kiti žaidėjai, kviesti į U-19 rinktinę 2022 m.
 

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

|----- bgcolor="#DFEDFD"

 

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

Treneriai 
 Valdas Trakys, 2019–2021 m.
 Valdas Ivanauskas, 2021 m.
 Tomas Ražanauskas, nuo 2021 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 LFF svetainė
 Lietuvos futbolo svetainė

Jaunimo sportas
Lietuva
Telšių Šv. Nikolajaus Stebukladario parapija

Telšių Šv. Nikolajaus Stebukladario parapija – viena iš Klaipėdos stačiatikių dekanato parapijų, Telšiuose. Parapijai priklauso Telšių Šv. Nikolajaus Stebukladario cerkvė.

Istorija 

Parapija įkurta 1840 metais. Iš pradžių mišios buvo laikomos privačiuose namuose. 1867 m. buvusios katalikų bažnyčios vietoje pastatyta mūrinė cerkvė, kuri 1935 m. grąžinta katalikams. 1938 m. stačiatikiai pasistatė naują cerkvę. 1937 m. parapijoje buvo 834 tikintieji. Sovietų valdžia parapiją įregistravo 1948 metais.

Nuorodos 

 Parapijos rekvizitai .

Telšiai
Džebariki Chaja

Džebariki Chaja (, ) – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Jakutijoje, Tompo uluse, Aldano dešiniajame krante, 60 km į pietryčius nuo Chandygos. Yra upinė prieplauka. Kasamos akmens anglys.

Istorija 

Džebariki Chaja įkurta 1941 m., pradėjus anglių gavybą. 1974 m. suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas.

Jakutijos gyvenvietės
2014 m. Lietuvos Respublikos Prezidento rinkimai

2014 m. Lietuvos Respublikos Prezidento rinkimai – 2014 m. gegužės 11 ir 25 d. vykę eiliniai Lietuvos Respublikos Prezidento rinkimai.

Antrojo rinkimų turo metu taip pat vyko rinkimai į Europos Parlamentą.

Rinkimų sistema 
Lietuvos Respublikos Prezidentas renkamas pagal daugumos atstovavimo (mažoritarinę) rinkimų sistemą. Išrinktu laikomas tas kandidatas į Respublikos Prezidento vietą, kuris pirmą kartą balsuojant ir dalyvaujant ne mažiau kaip pusei visų rinkėjų, gavo daugiau kaip pusę visų rinkimuose dalyvavusių rinkėjų balsų. Jeigu rinkimuose dalyvavo mažiau kaip pusė visų rinkėjų, išrinktu laikomas tas kandidatas, kuris gavo daugiausia, bet ne mažiau kaip 1/3 visų rinkėjų balsų. Jeigu pirmajame balsavimo rate nė vienas kandidatas nesurenka reikiamos balsų daugumos, po dviejų savaičių rengiamas pakartotinis balsavimas dėl dviejų kandidatų, gavusių daugiausia balsų. Išrinktu laikomas kandidatas, surinkęs daugiau balsų.

Respublikos Prezidentu gali būti renkamas Lietuvos pilietis pagal kilmę, ne mažiau kaip trejus pastaruosius metus gyvenęs Lietuvoje, jeigu jam iki rinkimų dienos yra suėję ne mažiau kaip keturiasdešimt metų ir jeigu jis gali būti renkamas Seimo nariu. Lietuvos Respublikos piliečiai Prezidentą renka penkeriems metams. Tas pats asmuo gali būti renkamas ne daugiau kaip du kartus iš eilės.

Kandidatai 
2014 m. balandžio 4 d. VRK paskelbė, kad reikiamą skaičių (ne mažiau kaip 20 tūkst.) rinkėjų parašų surinko ir teisę dalyvauti rinkimuose gavo septyni kandidatai:

Pretendentai į kandidatus 
Apie ketinimą dalyvauti rinkimuose paskelbė ir kaip pretendentai į kandidatus oficialiai buvo registruoti 12 asmenų:
 Zigmantas Balčytis
 Linas Balsys
 Kristina Brazauskienė
 Dalia Grybauskaitė
 Vladas Lašas
 Jonas Lašinis
 Artūras Paulauskas
 Rolandas Paulauskas
 Naglis Puteikis
 Bronis Ropė
 Valdemaras Tomaševskis
 Artūras Zuokas
Dėl parašų trūkumo arba pretendavimo atšaukimo, rinkimuose ketino dalyvauti, bet galiausiai nekandidatavo: Linas Balsys, Kristina Brazauskienė, Vladas Lašas, Jonas Lašinis, ir Rolandas Paulauskas.

Rezultatai

Šaltiniai 

Lietuvos prezidento rinkimai
Rimantė Šalaševičiūtė

Rimantė Šalaševičiūtė (g. 1954 m. vasario 10 d. Varniuose, Telšių rajonas) – Lietuvos teisininkė, politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija 
1960–1971 m. mokėsi Varnių vidurinėje mokykloje. 1971–1976 m. studijavo Vilniaus universiteto Teisės fakultete.

1976–1979 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto teisininkė, lektorė, dėstė darbo ir ūkio teisę. 1979–1986 m. Vilniaus gamybinės dujofikacijos valdybos teisininkė, LSSR komunalinio ūkio ministerijos Kvalifikacijos kėlimo instituto lektorė. 1986–1990 m. Vilniaus miesto Tarybų rajono Vykdomojo komiteto Organizacinio skyriaus vedėja.

1990–1995 m. Vilniaus miesto tarybos sekretoriato konsultantė-sekretorė. 1995–2003 m. LR Seimo kontrolieriaus patarėja, 2003–2005 m. LR Seimo kontrolierė.  2005–2010 m. Vaiko teisių apsaugos kontrolierė.  2005–2013 m. Europos ombudsmenų instituto valdybos narė. 2008–2013 m. Lietuvos nacionalinės UNICEF valdybos narė. 2009 m. išrinkta Europos vaiko teisių gynėjų tinklo (ENOC) pirmininke. 2010–2012 m. Vilniaus pedagoginio universiteto lektorė. Nuo 2012 m. Seimo narė.  2014–2016 m. Algirdo Butkevičiaus Vyriausybėje – LR sveikatos apsaugos ministrė. 

Nuo 2001 m. LSDP narė, LSDP tarybos, LSDP Vilniaus miesto Tarybos ir Prezidiumo narė, Vilniaus miesto Fabijoniškių skyriaus tarybos narė, Lietuvos socialdemokračių moterų sąjungos tarybos narė.  2017 m. lapkritį, prieš pašalinimo iš LSDP klausimo svarstymą, pati kartu su kitais 7 partijos nariais pasitraukė iš partijos.

Veikla 
2009 m. Seimo Teisės ir teisėtvarkos komitetas konstatavo, kad reaguodama į kauniečio Drąsiaus Kedžio skundus dėl galimo jo mažametės dukters tvirkinimo vaiko teisių apsaugos kontrolierė Rimantė Šalaševičiūtė savo pareigas atliko nepakankamai, paviršutiniškai, kai kuriais atvejais – pavėluotai. 

2016 m. vasario mėn. atsistatydino iš sveikatos apsaugos ministrės pareigų po prisipažinimo davus kyšį.

Bibliografija 
 Vaiko teisių padėtis Lietuvos stacionariose globos ir ugdymo įstaigose: tyrimo ataskaita (su kitais). – Vilnius: Žmogaus teisių stebėjimo institutas, 2006. – 42 p.
 Vaiko teisių apsaugos sistema Lietuvoje / Rimantė Šalaševičiūtė, Eivilė Žemaitytė. – Kaunas: V3 studija, 2008. – 155 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-737-31-5
 Prevencinių projektų įgyvendinimas Lietuvos mokyklose. – Vilnius: Drąsinkime ateitį, 2011. – 71 p. – ISBN 978-609-448-003-4
 Vaiko teisės ir pareigos kasdieniniame gyvenime. – Vilnius: Spaudmeta, 2012. – 135 p.: iliustr. – ISBN 978-609-95257-5-4
 Kompleksinė pagalba neįgaliems asmenims: mokslo studija / Giedrė Kvieskienė, Renaldas Čiužas, Violeta Vaicekauskienė, Rimantė Šalaševičiūtė. – Vilnius: Lietuvos edukologijos universiteto leidykla, 2015. – 195 p.: diagr. – ISBN 978-9955-20-978-2

Šaltiniai 

|-

Lietuvos sveikatos apsaugos ministrai
Seimo nariai
Seimo kontrolieriai
Petras Raslanas

Petras Raslanas (; 1914 m. kovo 25 d. Rygoje, Rusijos imperija – 2002 m. Balašichoje, Rusijoje) – TSRS valstybės saugumo Lietuvoje veikėjas, vienas iš Rainių žudynių iniciatorių ir organizatorių.

Biografija 
Gimė 1914 m. kovo 25 d. Rygoje. 1931 m. įstojo į komjaunimą. 1938 m. įstojo į Lietuvos komunistų partiją, tačiau tais pačiais metais nuteistas 5 metų kalėjimo už antivalstybinę veiklą. Sovietams okupavus Lietuvą buvo paleistas, nuo 1940 m. birželio 20 d. tapo čekistu. Nuo 1941 m. sausio 21 d. iki karo su Trečiuoju Reichu pradžios ėjo Telšių NKVD skyriaus viršininko pareigas. P. Raslanas yra vienas iš Rainių žudynių iniciatorių bei žudynių organizatorių. Nuo 1942 m. balandžio iki 1943 m. vasario mokėsi NKVD aukštojoje mokykloje.

Į Lietuvą grįžo 1944 m. rugpjūčio 27 d. ir buvo paskirtas Kauno NKVD viršininko pavaduotoju. Pokariu dalyvavo tiesioginėse karinėse akcijose prieš partizanus, tardydavo ir sadistiškai kankindavo suimtuosius. 1946–1950 m. dirbo centriniame MGB aparate, o nuo 1951 m. birželo iki 1951 m. spalio partiniu sekretoriumi. Nuo 1952 m. spalio iki 1953 m. gegužės Klaipėdos srities MGB valdybos viršininko pavaduotojas. Nuo 1953 m. gegužės iki 1954 m. balandžio MVD 4-osios valdybos viršininkas. 1959 m. balandžio 20 d. suteiktas pulkininko laipsnis. Iki 1960 m. kovo P. Raslanas buvo KGB įgaliotinis Panevėžyje ir Kaune. 1961–1969 m. operatyvinės technikos skyriaus viršininkas. Vėliau dirbo LTSR religinių reikalų ministerijoje.

1988 m. jam pirmą kartą buvo pareikšti kaltinimai dėl dalyvavimo Rainių žudynėse, tačiau dėl pažinčių aukštuose postuose taip ir nebuvo pradėtas teismo procesas. Tik paviešinus Rainių tragediją, jau Sąjūdžiui įsisiūbavus, 1988 m. spalį P. Raslanas buvo triskart apklaustas. 1991 m. vasarą, visiškai neslėpdamas, išsiregistravo iš savo buto Vilniuje, sutvarkė savo turtinius reikalus, nurodydamas, kad išvyksta gyventi į Rusiją, sėdo į traukinį ir išvažiavo į Maskvą. Prieš tai jis išsiskyrė su savo antrąja žmona Silvija. Tuo metu Rainių žudynių tyrimas nuo 1990 m. balandžio buvo jau sustabdytas, „nenustačius traukiamojo baudžiamojon atsakomybėn asmens“.

Išvykęs į Rusiją apsigyveno Pamaskvėje, Balašichoje, kur iki mirties slapstėsi nuo teisingumo. 1996 m. liepos 22 d. buvo išsiųstas prašymas Rusijai dėl nusikaltėlio ekstradicijos. Per savo gyvenimą gavo 35 apdovanojimus, tarp jų ir 4 ordinus.

Nuorodos 
 1941 m. birželio 25 d. žudynių Rainių miškelyje organizatorių pranešimai apie egzekuciją ;
 Vergiškasis teisingumas;
 Biografija;
 Žudynės Rainių miškelyje.

Literatūra 
 Gitelman, Zvi Y. (1997). Bitter legacy: confronting the Holocaust in the USSR. Indiana University Press. p. 206. ISBN 978-0-253-33359-9.
 Jews and Jewish topics in the Soviet Union and Eastern Europe (Hebrew University of Jerusalem, Centre for Research of East European Jewry) 8–11: 65. ISSN 0334-6641.
 Quigley, John B. (2006). The Genocide Convention: an international law analysis. Ashgate Publishing. p. 43. ISBN 978-0-7546-4730-0.

Šaltiniai 

Lietuvos nusikaltėliai
KGB tarnautojai
Borogoncai

Borogoncai (, ) – gyvenvietė Rusijoje, Jakutijoje, 127 km į šiaurės rytus nuo Jakutsko, Miuriu ežero rytinėje pakrantėje. Ust Aldano uluso centras. Kelias į Ogorodtachą. Veikia 2 mokyklos, gimnazija, medicinos punktas, krašto muziejus, hipodromas.

Istorija 

Borogoncai kaip nuolatinė gyvenvietė įkurti 1805 m., tada pastatyta cerkvė, mokykla. Tarybiniais metais čia stovėjo 109 m ryšių perdavimo bokštas (3 pagal aukštį Jakutijoje).

Jakutijos gyvenvietės
Joana Narutavičienė

Joana Bilevičiūtė-Narutavičienė () (1868 m. kovo 21 d. Klyšiuose, Rusijos imperija – 1948 m. vasario 19 d. Varšuvoje, Lenkijos Liaudies Respublika) – mokytoja, visuomenės veikėja, pirmoji Lietuvos moteris įgijusi aukštąjį išsilavinimą Vakaruose – Ciuriche (Šveicarija), nepriklausomybės akto signataro Stanislovo Narutavičiaus žmona.

Biografija 

Gimė 1868 m. kovo 21 d. Klyšiuose. Tėvas Ipolitas Bilevičius, motina Elena Daugirdaitė. J. Bilevičiūtė per tėvo liniją buvo Juzefo Pilsudskio pirmos eilės pusseserė. Baigė filosofijos studijas Ciuricho universitete. 1889 m. Ciuriche buvo įregistruota civilinė Stanislovo Narutavičiaus ir Joanos Bilevičiūtės santuoka, o 1890 m. Vilniuje ir bažnytinė santuoka. Po studijų ir santuokos su vyru trumpai gyveno Varšuvoje, 1891 m. grįžo į Lietuvą, kur trumpai apsistojo Vilniuje, po to išvyko į vyro dvarą Brėvikiuose, kur 1891–1899 m. ir 1904–1907 m. dirbo mokytoja, kur mokytojavo lietuvių kalba. Su vyru susilaukė 4 vaikų: Sofijos (1893), Jono (1896), Elenos (1899) ir Kazimiero (1904).

1907 m. išvyko į Telšius, kur savo įsteigtoje privačioje mergaičių progimnazijoje mokė aritmetikos ir lenkų kalbos. I pasaulinio karo metu pasitraukė į Smolensko guberniją, Roslavlį, kur taip pat dirbo mokytoja. 1918 m. kartu su vyru grįžo į Lietuvą ir toliau mokė kaimo vaikus Brėvikiuose bei Alsėdžiuose. Nuo 1926 m. gyveno Kaune, kur iš pradžių dirbo lenkų kultūros ir švietimo organizacijoje ,,Žibintas”, po to mokytojavo lenkiškoje Kauno Adomo Mickevičiaus gimnazijoje, nuo 1929 m. iki 1934 m. buvo šios gimnazijos vicedirektore, laikinai pavaduodavo ir gimnazijos direktorių. Nuo 1930 m. priklausė Kauno lenkių moterų akademiniam klubui Znicz. 1932 m. po tragiškos vyro mirties (jam nusižudžius), metė pedagoginį darbą ir grįžo į Brėvikius, kur tvarkė apleistą dvarą. II pasaulinio karo metu gyveno Kaune, slėpė žydus. 1945 m. persikėlė gyventi į Varšuvą, kur ir mirė 1948 m. vasario 19 d., palaidota Povonzkų kapinėse.

Literatūra 
 K. Buchowski Polacy w niepodległym państwie litewskim 1918–1940, Białystok 1999, s. 193

Šaltiniai 

Lietuvos pedagogai
Lietuvos lenkų bendruomenės veikėjai
Lietuvos bajorai
Kagošima (miestas)

Kagošima () – miestas Japonijoje, pietvakariniame Kiūšiū salos smaigalyje. Administracinis Kagošimos prefektūros centras, tai taip pat ir didžiausias prefektūros miestas, turintis per 595 tūkst. gyventojų (2019 m. duomenys). Priešais miestą esančioje saloje stūkso Sakuradžimos stratovulkanas.

Šv. Pranciškaus Ksavero bažnyčia mena pirmųjų krikščionių atvykimą į Japoniją. Kaimyniniame Kirišimos mieste veikia Kagošimos oro uostas.

Istorija 
Kagošima daugelį amžių buvo samurajų klano Šimadzu valdų centru. Nuo viduramžių miestas klestėjo kaip svarbus politinis ir komercinis uostamiestis, Edo laikotarpiu (1603–1867 m.) Kagošima buvo Šimadzu feodo, žinomo kaip Sacumos dominija, sostinė, taip pat Riūkiū karalystės vasalė. Mieste dažnai lankydavosi Riūkiū pirkliai, abipusiams santykiams gerinti Kagošimoje buvo pastatyta ambasada. Kagošimoje taip pat aktyviai veikė krikščionys iki kol XVI ir XVII a. ši religija buvo uždrausta. 1863 m. Kagošimą subombardavo britų Karališkasis laivynas. 1877 m. buvo numalšintas Kagošimos apylinkėse vykęs Sacumos sukilimas, kuriam vadovavo Saigo Takamoris.

1914 m. išsiveržė kitoje įlankos pusėje esantis ugnikalnis, pelenų debesis apdengė miestą, tačiau rimtų padarinių buvo išvengta. 1945 m. miestą bombardavo amerikiečių oro pajėgos.

1993 m. smarki liūtis užtvindė miestą. 2004 m. buvo atidaryta Kagošimos–Jacuširo greitųjų Šinkansen traukinių linija.

Miesto simboliai 
Oficiali miesto gėlė yra kyōchikutō, medis – kamparinis cinamonas.

Miestų partnerystė 
  Neapolis, Italija (nuo 1960 m. gegužės 3 d.)
  Pertas, Australija (nuo 1974 m. balandžio 23 d.)
  Čangša, Kinija (nuo 1982 m. spalio 30 d.)
  Majamis, Jungtinės Valstijos (nuo 1990 m. lapkričio 1 d.)

Taip pat palaiko ryšius su Japonijos Curuokos miestu nuo 1969 m. lapkričio 7 d.

Šaltiniai 

Japonijos miestai
Lietuvos plaukimo federacija

Lietuvos plaukimo federacija (LPF) – pelno nesiekianti sporto organizacija (asociacija), jungianti Lietuvos sporto mokymo įstaigas, miestų federacijas, klubus, propaguojančius plaukimą, šuolius į vandenį ir dailųjį plaukimą. LPF koordinuoja savo narių veiklą, atstovauja jų interesams, tenkina kitus viešuosius interesus.

LPF būstinė yra Kaune. Prezidentas – Saulius Binevičius. Generalinis sekretorius – Justas Achramavičius.
 
LPF buvo įkurta 1924 m. Atkurta 1991 m. Yra Europos plaukimo federacijos (LEN), Tarptautinės vandens sporto federacijos (FINA) narė.

Istorija 
LPF buvo įkurta 1924 m. Pirmosios oficialios plaukimo varžybos Lietuvoje buvo surengtos 1924 m. birželio 24 dieną. Plaukikai rungėsi Nemune, plaukdami pasroviui tarp Žaliojo ir Aleksoto tiltų. Varžybų dalyviai rungtyniavo trijuose nuotoliuose: 150, 300 ir 1500 m. Ši data laikoma sportinio plaukimo pradžia Lietuvoje.

Nuo 1924 m. iki 1949 m. Lietuvos sportininkai varžydavosi tik atviruose vandenyse, nes visus metus veikiančių uždarų plaukimo baseinų šalyje dar nebuvo. Iki 1932 metų plaukimo varžybos buvo vykdomos nesilaikant tarptautinių taisyklių, nors tuo metu pasaulyje jau aktyviai veikė tarptautinė plaukimo mėgėjų asociacija FINA (įkurta 1908 m.), kuri buvo reglamentavusi varžybų vykdymą ir pasaulio rekordų fiksavimą.

Pirmoji 33,3 m ilgio plaukykla Nemune buvo įrengta 1934 m., o pirmasis uždaras baseinas pastatytas tik 1949 m. Kaune.

Po nepriklausomybės atkūrimo, 1991 m., LPF veikla buvo atkurta.

Prezidentai 
 Evaldas Skyrius (1993–1996)
 Valerijus Belovas (1996–2000)
 Evaldas Skyrius (2001–2008)
 Eugenijus Ušpuras (2008–2009)
 Ilona Judita Zuozienė (2009–2012)
 Tomas Kučinskas (2012–2016)
 Emilis Vaitkaitis (2016–2020)
 Tomas Kučinskas (2020–2022)
 Saulius Binevičius (2022–dabar)

LPF vykdomasis komitetas 2020–2024 m. 

 Prezidentas – Saulius Binevičius
 Viceprezidentas – Arūnas Gabrilavičius

VK nariai 
 Gintautas Bartkus
 Asta Dirgėlienė
 Paulius Viktoravičius
 Eugenijus Rakitinas
 Ilona Judita Zuozienė
 Sigita Špokienė
 Romanas Teličėnas
 Tomas Kučinskas

Šaltiniai

Nuorodos 

 Oficiali LPF svetainė

Lietuvos sporto federacijos
Plaukimas Lietuvoje
Anris Džohadzė

Anris Džohadzė (; g. 1980 m. lapkričio 6 d.) – Gruzijos dainininkas iš Tbilisio. Jis atstovavo Gruzijai 2012 m. Eurovizijoje su daina „I’m A Joker“. Iki jo pasirodymo 2012 m. Eurovizijoje Anris Džohadzė taip pat atstovavo Gruzijai 2008 m. Eurovizijoje kaip Dianos Gurckajos pritariamasis vokalistas.

Anris pradėjo dainuoti nuo ketverių metų amžiaus, jis dalyvavo daugelyje konkursų ir koncertų tiek Gruzijoje, tiek užsienyje. Jis yra dainų autorius, ir buvo vaizdo siužetų scenaristas.

Jis pradėjo savo muzikinę karjerą 1998 metais ir iki šiol laimėjo trylika muzikos apdovanojimų. Jis taip pat turi „The Georgian Golden Voice“ titulą.

Diskografija 

 Me Maints Moval (2005 m.)
 I Appear on the Stage Again (2006 m.)
 New Songs (2011 m.)

|-

Gruzijos atlikėjai
Gruzijos atstovai Eurovizijoje
2012 m. Eurovizijos dalyviai
Ivi Adamou

Ivi Adamou (; g. 1993 m. lapkričio 24 d.) – Kipro-Graikijos dainininkė, kuri tapo žinoma Graikijoje ir Kipre po jos dalyvavimo antrojo sezono Graikijos „X Faktoriuje“. Adamou sudarė sutartį su „Sony Music Greece“ ir išleido savo debiutinį EP „Kalokairi Stin Kardia“, kuris buvo sertifikuotas auksiniu. Tais pačiais metais ji bendradarbiavo su Spiros Lambrou choru ir išleido EP „Christougenna Me Tin Ivi Adamou“. Ivi Adamou atstovavo Kiprui 2012 m. Eurovizijoje su daina „La La Love“. Finale užėmė 16 vietą. Jos naujas albumas „Eho Ourano“ pasirodė 2013 m. vasarą.

Diskografija 
 Kalokairi Stin Kardia (2010 m.)
 Christmas with Ivi Adamou (2010 m.)
 San Ena Oniro (2011 m.)
 Eho Ourano (2013 m.)

Nuorodos 

 Oficiali svetainė

|-

Kipro atlikėjai
Pop atlikėjai
Kipro atstovai Eurovizijoje
2012 m. Eurovizijos dalyviai
Viliujsko ulusas

Viliujsko ulusas (, ) – ulusas vidurio Jakutijoje. Administracinis centras – Viliujskas.

Geografija 

Uluso paviršius daugiausia lygus, plyti Vidurio Jakutijos lyguma. Svarbiausios upės yra Viliujus (su intakais: Tiungas, Čybyda, Tangnaris, Lungcha, Bapagajus). Nemažai ežerų, iš kurių didžiausias – Mastachas.

Vidutinė sausio mėnesio temperatūra yra -35 °C, liepos mėnesio +18 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – nuo 250 iki 300 mm.

Praeina Viliujaus plentas.

Gyventojai 

Tautinė sudėtis (2002 m.):
 jakutai – 83,05 %
 rusai – 12,52 %
 ukrainiečiai – 1,67 %
 totoriai – 0,58 %
 evenkai – 0,49 %
 evenai – 0,27 %
 kiti – 1,42 %

Gyvenvietės 

Pagrindinės uluso gyvenvietės:
 Viliujskas
 Kysyl Syras
 Ebja
 Kiubjaindė
 Ilbengė

Nuorodos 
 Uluso žemėlapis

Jakutijos ulusai
Žiganskas

Žiganskas (, ) – gyvenvietė Rusijoje, Jakutijoje, Lenos kairiajame krante, prie Strekalovkos žiočių, 610 km į šiaurės vakarus nuo Jakutsko. Uluso centras. Yra upinė prieplauka, oro uostas. Verčiamasi daugiausia žvejyba (taimeniai, nelmos, eršketai), elnininkyste, kailinių žvėrelių auginimu, medžiokle. Veikia dvi mokyklos, biblioteka, kultūros namai, ligoninė.

Istorija 

Žiganską 1632 m. įkūrė kazokų pirkliai, vadovaujami Piotro Beketovo. 1783 m. tapo apskrities centru Jakutsko srityje. Nuo 1917 m. – kaimo tipo gyvenvietė.

Jakutijos gyvenvietės
Alan Alda

Alan Alda (tikras vardas – Alphonso Joseph D’Abruzzo, g. 1936 m. sausio 28 d. Niujorke, Jungtinėse Valstijose) − amerikiečių aktorius, režisierius, scenaristas ir rašytojas. Yra laimėjęs šešis „Auksinio gaublio“ ir šešis „Emmy“ apdovanojimus.

Geriausiai žinomas iš CBS televizijos komedijos „M*A*S*H“ (1972–1983), kuriame atliko pagrindinį Hawkeye Pierce vaidmenį. Seriale ne tik vaidino, bet ir režisavo keliolika serijų, rašė scenarijus. Alda vaidino NBC televizijos dramoje „The West Wing“ (1999–2006), kurioje vaidino Arnold Vinick. Vaidino keliose serialų „ER“ ir „30 Rock“ serijose, už vaidybą juose nominuotas dviem „Emmy“ (kaip geriausias kviestinis aktorius).

2004 m. aktorius atliko antraeilį vaidmenį filme „The Aviator“, už vaidybą filme Alda buvo nominuotas „Oskarui“. Vaidinęs dešimtyse įvairių kitų kino filmų, įskaitant „Manhattan Murder Mystery“ (1993), „The Seduction of Joe Tynan“ (1979), „The Four Seasons“ (1981), „Crimes and Misdemeanors“ (1989).

Yra vaidinęs teatre, už vaidybą buvo nominuotas prestižiniam „Tony“ apdovanojimui tris kartus (1967, 1992 ir 2005).

JAV aktoriai
Scenaristai
Jamagata

Jamagata () – miestas Japonijoje, rytinėje Jamagatos prefektūros dalyje. Prefektūros administracinis centras. Į rytus nuo miesto driekiasi Ou kalnagūbris, pro miestą teka Mogamio upė. 2011 m. duomenimis, mieste gyveno 253 tūkst. gyventojų. Veikia Jamagatos universitetas.

Mieste vyksta Hanagasa festivalis (花笠祭り Hanagasa Matsuri), vienas didžiausių festivalių Tohoku regione.

Istorija 
Šiandieninis miestas įkurtas 1889 m. balandžio 1 d. 1901 m. balandžio 11 d. buvo atidaryta Jamagatos geležinkelio stotis. 1933 m. liepos 25 d. mieste užfiksuota aukščiausia temperatūra (+40,8 °C) šalyje (rekordas miestui priklausė iki 2007 m.).

1992 m. atidaryta Šinkansen traukinių linija. 2001 m. balandžio 1 d. suteiktas specialiojo miesto statusas.

Simboliai 
Oficiali miesto gėlė – saulėgrąža, medis – japoninis šermukšnis.

Miestai partneriai 
Japonijoje
  Ošima (nuo 1978 m.)
  Kamis (nuo 1989 m.)

Pasaulyje
  Kicbiuhelis, Tirolis, Austrija (nuo 1963 m.)
  Svon Hilas, Viktorija, Australija (nuo 1980 m.)
  Dzilinas, Dzilinas|, Kinija (nuo 1983 m.)
  Ulan Udė, Buriatija, Rusija (nuo 1991 m.)
  Boulderis, Koloradas, Jungtinės Valstijos (nuo 1994 m.)
  Choremabadas, Iranas (nuo 2009 m.)

Japonijos miestai
Saona

Saona () – tropinė sala Karibų jūroje, į pietus nuo Haičio salos pietrytinio kyšulio. Priklauso Dominikos Respublikos La Romanos provincijai. Tai vyriausybės saugomas draustinis ir dalis Rytų nacionalinio parko (). Salos plotas siekia 110 km², ilgis 25 km, plotis 5 km, aukščiausia vieta – 35 m virš jūros lygio. 

Saloje gyvena 300 žmonių. Vietiniai gyventojai tainai salą vadino Adamanay pavadinimu. Yra dvi gyvenvietės, Mano Juan – pietuose ir Catuano – vakariniame smaigalyje, kur taip pat yra ir karinė jūrų bazė.

Dėl vaizdingų paplūdimių sala populiari tarp turistų. Salos pakrantėse gausu smėlio seklumų, kuriose vandens lygis siekia vos keliasdešimt centimetrų. Joje filmuotos daugelio filmų scenos.

Istorija 
Salą 1494 m., antrosios kelionės metu, atrado Kristupas Kolumbas. Sala pavadinta Michele da Cuneo, jo draugo iš Savonos (Italija), garbei. Saonos sala ir Savonos miestas lig šiol palaiko ryšius. Savonos miestas padovanojo salai nedidelę jėgainę.

Šiaurės Amerikos salos
Dominikos Respublikos geografija
Siesarties vandens malūnas

Siesarties vandens malūnas - ant Siesarties pastatytas vandens malūnas, didžiausias išlikęs Rytų Lietuvoje. Pastatytas 1914 metais.

Konstrukcija
Vagos tipo hidrotechniniam įrenginiui pastatyti supilta ilga, iki 3,5 m aukščio, 5 m pločio viršuje, žemių užtvanka. Taip sukaupta 33 200 kub.m. vandens. Beveik visą jį galima buvo panaudoti malūno darbui. Upės vandens pertekliui nuleisti jos senojoje vagoje įrengta betoninė pralaida su mediniais skydais lygiui reguliuoti. Vandens malūno "Pirvitc" firmos 1912 m. Rygoje pagamintai turbinai sukti iškastas kanalas, kuris po užtvanka ir malūno pastatu paverstas tuneliu. Turbinos kamera taip pat įrengta po pastatu, cokoliniame akmens ir plytų mūro malūno aukšte. Malūno pastatas statytas galu į upelį, stačiakampio plano, 17,2x11 m dydžio, dviejų aukštų, raudonų plytų mūro su dvišlaičiu, čerpėmis dengtu stogu. Pastatas puoštas kukliai, aukštus skiria šiek tiek į išorę iškištos vienos plytų eilės juostos. Pagrindiniame fasade, tarp pirmo ir antro aukštų sienų sąvaržų eilė puošta geležinėmis atvirkščios S raidės formos inkaravimo detalėmis. Cokolinio aukšto durų, langų ir tunelio angų viršus pusapvalis, pirmojo aukšto langai ir durys stačiakampiai, didesni, antrojo aukšto langai mažesni. Angų viršus puoštas plytų apvadais.

Šiuo metu pastate įrengtos pobūvių salės. 
Lietuvos vandens malūnai
Vilniaus universiteto vaikų ligoninė

Vaikų ligoninė  – viena iš didžiausių vaikų sveikatos priežiūros paslaugas teikiančių gydymo įstaigų Lietuvoje.

Pavadinimų kaita 

 1945–1950 m. Vaikų ligoninė
 1950–1968 m. Vilniaus miesto jungtinė vaikų ligoninė
 1968–1978 m. Respublikinė vaikų ligoninė
 1978–1991 m. Respublikinė vaikų klinikinė ligoninė
 1991–2002 m. Respublikinė Vilniaus universitetinė vaikų ligoninė
 2002–2011 m. Vilniaus universiteto vaikų ligoninė
 2011–2020 m. Vaikų ligoninė, Vilniaus universiteto ligoninės Santaros klinikų filialas
2020 m. balandžio 6  d. - tapo Vilniaus universiteto ligoninės Santaros klinikų dalimi - Vaikų ligoninės centrai ir skyriai prijungti prie kitų Santaros klinikų centrų.

Istorija 

Ligoninė pradėjo savo veiklą 1945 m. Vilniuje, Kauno gatvėje. 1950 m. ligoninė iš Kauno gatvės buvo perkelta į patalpas Vytauto g. 15, prie jos buvo prijungtos Vilniaus miesto V ir VI vaikų konsultacijos, taip pat I vaikų poliklinikos.

1968–1978 m. įstaiga buvo plečiama, statomi nauji korpusai Santariškėse. 1978 m. pabaigoje iš Vilniaus miesto klinikinės ligoninės buvo perkelti Vaikų chirurgijos ir Vaikų traumatologijos–ortopedijos skyriai ir įkurtas Respublikinis vaikų chirurgijos centras.

1999 m. prijungtas Utenos vaikų reabilitacijos ir ugdymo centras, 2005 m. – Respublikinė universitetinė ligoninė „Vaiko raidos centras“. 2004 m. buvo prijungti Misionierių ligoninės Vaikų akių ligų ir Vaikų ausų, nosies ir gerklės ligų skyriai.

2011 m. ligoninė tapo Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikų filialu, taip buvo prijungtos Valkininkų vaikų ligoninė „Pušelė“ ir Druskininkų vaikų reabilitacijos sanatorija „Saulutė“. 2017 m. uždarytas ligoninės Vaikų tuberkuliozės skyrius Valkininkų „Pušelė“.

Struktūra 

Centrai:

 Vaikų onkohematologijos centras
 Pediatrijos centras
 Vaikų chirurgijos, ortopedijos ir traumatologijos centras
 Vaikų skubios pagalbos, intensyviosios terapijos ir anesteziologijos centras
 Neonatologijos centras
 Vaikų fizinės medicinos ir reabilitacijos centras
 Vaiko raidos centras
 Vaikų retų ligų koordinavimo centras

Direktoriai 

 G. Šapirienė – 1945–1949 m.
 Stanislava Raciūtė-Butinavičienė – 1949–1954 m.
 O. Siurplienė – 1954–1959 m.
 O. Lajauskienė – 1959–1974 m.
 B. Butkevičienė – 1974–1983 m.
 R. Kuzminskienė – 1984–1987 m.
 Genadijus Dolženko – 1987–2005 m.
 Kazimieras Binkis – 2005–2007 m.
 Juozas Raistenskis – 2007–2020 m.

Šaltiniai

Nuorodos 

Ligoninės svetainė

Vilniaus ligoninės
Klaipėdos Šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia

Klaipėdos Švento Pranciškaus Asyžiečio vienuolyno bažnyčia – šiaurinėje Klaipėdos dalyje, netoli Klaipėdos jūrininkų ligoninės esanti bažnyčia ir Onkologijos centras, pastatyti 2012 m. Bažnyčią prižiūri broliai pranciškonai.

Architektūra 
Bažnyčia suprojektuota architektų Nunzio Rimmaudo (Italija) ir Sauliaus Plungės, siekiant atkartoti Asyžiaus Šv. Angelų Marijos bazilikoje saugomos Porciunkulės architektūrą.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Telšių vyskupija. Šv. Pranciškaus Asyžiečio vienuolyno koplyčia
 Klaipėdoje šventinama šv. Pranciškaus Asyžiečio koplyčia
 Oficialiai atidaryta naujoji koplyčia

Klaipėdos bažnyčios
Troškūnų geležinkelio stotis

Troškūnų geležinkelio stotis – siaurojo geležinkelio stotis, esanti šalia Troškūnų, Žiedoniuose. Tai galutinis reguliariųjų reisų Anykščiai – Troškūnai – Anykščiai sustojimas.

XIX a. pabaigos kultūros paminklas, medinės architektūros pavyzdys. Iki šių dienų išliko langų ir durų piešiniai, autentiška krosnis. Tai didžiausia, 218 m², išlikusi siaurojo geležinkelio stotis. Joje įrengta siauruko istorijos ekspozicija, apibūdinanti bendrojo naudojimo siaurojo geležinkelio istorinę raidą Lietuvoje, kelių tinklą ir traukinių eismo faktus.

Istorija 

1897–1899 m. nutiesus siaurąjį (750 mm pločio vėžės) geležinkelį Panevėžys–Anykščiai–Utena–Švenčionėliai, į šiaurės rytus nuo miestelio, Žiedonių kaimo teritorijoje, buvo pastatyta geležinkelio stotis.
Stoties pastatas, pastatytas iki 1898 metų, turėjo tris prieangius, tarpukario laikotarpiu buvo pristatytas trečiasis.
1996 m. kovo 22 d. stotis įtraukta į Kultūros vertybių registrą.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Troškūnų geležinkelio stotis

Troškūnai
Lietuvos siaurųjų geležinkelių stotys
Evenkų rajonas

Evenkų rajonas () arba Evenkija – Krasnojarsko krašto rajonas, esantis šiaurinėje krašto dalyje. Administracinis centras – Tura.

Sudarytas 2007 m., prijungus Evenkų autonominę apygardą prie Krasnojarsko krašto.

Geografija 

Rajonas ribojasi su Jakutija ir Irkutsko sritimi rytuose, su Taimyro rajonu šiaurėje, su Turuchansko rajonu vakaruose, su Kežmos, Bogučanų, Motygino ir Severo Jeniseiskio rajonais pietuose. Evenkų rajonas užima 32 % Krasnojarsko krašto ir 4,5 % Rusijos ploto. Nusidriekęs iš šiaurės į pietus 1500 km, plotis 800–850 km. Šalia Vivio ežero yra Rusijos geografinis centras.

Visa rajono teritorija yra Vidurio Sibiro plokščiakalnyje (aukštis iki 831 m), šiaurėje siekia Putorano plynaukštę. Rajono upės priklauso Jenisiejaus baseinui: Akmenuotoji Tunguska (su Kamo, Velmo, Tetere, Čunia), Žemutinė Tunguska (su Ejka, Kočečiumu, Vivi, Tutončana, Severnaja, Ilimpėja, Nidymu, Taimura, Učamiu), taip pat yra Viliujaus ištakos. Gausu ežerų (Jesėjus, Čeko, Vivi, Niakšingda, Diupkunas).

Klimatas itin kontrastingas: liepą temperatūra siekia +13–15 °C, sausį -34–38 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis ~400 mm.

Gyventojai 

Tautinė sudėtis (2002 m.):
 rusai – 61,9 %
 evenkai – 21,5 %
 jakutai – 5,6 %
 ukrainiečiai – 3,1 %
 ketai – 1,2 %
 kiti – 6,7 %

Pagrindinės gyvenvietės 
 Tura
 Baikitas
 Vanavara
 Jesėjus
 Surinda
 Čirinda
 Ekonda

Krasnojarsko kraštas
Rusijos rajonai
Pėtaraičiai

Pėtaraičiai – buvęs kaimas šiaurinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Grūšlaukės, prie kelio Plokščiai–Mažonai.

Etimologija 

Pavadinimas kilo iš asmenvardžio Pėtaraitis daugiskaitos. Rašytiniuose šaltiniuose rašomas , , , , .

Geografija 
Šiaurėje ir centrinėje kaimo žemių dalyje auga Pėtaraičių miškas. Šiauriniu pakraščiu praeina kelias Plokščiai–Mažonai. Centrine kaimo dalimi teka dešinysis Pievolupio intakas Pelkupis.

Istorija 
Žinomas nuo XVIII a. 1750, 1821, 1843 ir 1846 m. buvo 3, 1866 m. – 5 kiemai.

1968 m. į vietinės reikšmės architektūros paminklų sąrašą buvo įrašyta kaime išlikusi Felikso Stonkaus etnoarchitektūrinė sodyba, kurią sudarė namas ir svirnas. Ji statyta XVIII a. II pusėje, rekonstruota 1890 ir 1920 m. 1974 m. sodyba nugriauta.

Lietuvos TSR Aukščiausiosios tarybos prezidiumo nutarimu, 1986 m. Pėtaraičių kaimas buvo išbrauktas iš Lietuvos administracinio-teritorinio suskirstymo apskaitinių duomenų.

Gyventojai

Šaltiniai

 Julius Kanarskas. Darbėnų apylinkės kaimais. – Švyturys – 1992 m. rugsėjo 9 d. – Nr. 70

Panaikintos Kretingos rajono savivaldybės gyvenvietės
Pievolupis

Pievolupis – upelis Vakarų Lietuvoje, Kretingos rajono savivaldybės teritorijoje, kairysis Šlaveitos intakas.

Prasideda 3 km į šiaurės rytus nuo Grūšlaukės, Dirgalio kaimo žemių šiaurės rytiniame pakraštyje. Upelio vaga ištiesinta, paversta melioracijos kanalu, daro porą vingių. Teka atvira vietove: nuo ištakų – pietvakarių, nuo kelio Grūšlaukė–Medininkai – vakarų, nuo santakos su Biržtva – vėl pietvakarių kryptimi. Grūšlaukės vakarinėje dalyje kerta kelią Salantai–Grūšlaukė–Benaičiai. Į Šlaveitą įteka 1,7 km į pietvakarius nuo Grūšlaukės, kelio Latveliai–Smeltė kairėje pusėje, Smeltės kaimo žemių šiaurės rytiniame pakraštyje, 7,5 km nuo jos žiočių (santakos su Akmena).

Intakai: Biržtva, Pelkupis (dešinieji), Grūšlaukio upelis (kairysis).

Prie upės esančios gyvenvietės: Dirgalis, Grūšlaukė

Upėvardis kilo nuo žodžio pieva, pievulė.

Nuorodos 
 Lietuvos Respublikos upių ir tvenkinių klasifikatorius

Kretingos rajono upės
TC 2000 čempionatas

TC 2000 – kėbulinių automobilių lenktynės, nuo 1979 m. rengiamos Argentinoje. Nuo 2012 m. čempionate yra naudojami 2.7 litro varikliai, pasiekiantys 430 AG.

Tašku sistema 

Automobilių lenktynės
Argentinos sportas
Gamyklinių automobilių lenktynės

Gamyklinių automobilių lenktynės () – automobilių sporto kategorija, populiariausia JAV, Kanadoje, Naujojoje Zelandijoje, Australijoje, Didžiojoje Britanijoje, Meksikoje, Brazilijoje ir Argentinoje. Tradiciškai gamyklinių automobilių lenktynės vyksta ovalo trasose (0,4 to 4,3 km ilgio). Didžiausia organizacija organizuojanti tokio pobūdžio lenktynes yra JAV NASCAR. Pagrindinis tokio tipo čempionatas yra Sprint Cup. Aukščiausio lygio lenktynių ilgis yra nuo 322 iki 966 km.

Gamyklinių automobilių lenktynėse pasiekiama 70-80 procentų greitis palyginus su atvirų ratų automobilių lenktynėmis.

Terminas stock cars reiškia, kad čempionate naudojami automobiliai nėra modifikuoti po gamyklinio pagaminimo. Tuo jie skiriasi nuo lenktyninių automobilių, kurie kuriami specialiai lenktynėms.

Dar vienas svarbus šio tipo lenktynių skirtumas – čia leidžiami kontaktai. Dažnai lenktynėse automobiliai stumdo vieni kitus, iš šono ar iš galo, taip siekiant įgyti pranašumą. Automobiliai pagaminti, kad atlaikytų nežymius smūgius.

Išnašos 

Automobilių lenktynės
Kėbulinių automobilių lenktynės

Kėbulinių automobilių lenktynės () – automobilių sporto klasė, kurioje dalyvauja kėbuliniai automobiliai, smarkiai patobulinti lenktynėms. Šios lenktynės ypač populiarios Australijoje, Vokietijoje, Brazilijoje, Italijoje, Japonijoje, Skandinavijoje ir Didžiojoje Britanijoje.

Kėbuliniai automobiliai dėl savo aerodinamikos nėra tokie greiti kaip Formulės 1 automobiliai, tačiau šiose lenktynėse atliekama žymiai daugiau lenkimų.

Šio čempionato automobiliai panašūs į naudojamus gamyklinių automobilių lenktynėse. Pagrindinis skirtumas – kėbulinių automobilių čempionatuose naudojami skirtingo dizaino ir pajėgumo automobiliai. Taip pat šio čempionato lenktynės įprastai vyksta įvairių formų trasose (kitaip nei NASCAR – ovaluose).

Automobilių lenktynės
Komacuna

Komacuna arba tamsusis kopūstas (, ) – bastutinių šeimos lapinė daržovė, populiari Japonijoje. Lapai naudojami salotoms, troškiniuose, sriubose, marinuojami. Kartais maistui naudojami ir žiedynai. Skonis primena špinatus ir kopūstus.

Auginama saulėtoje vietoje, nereikli. Gali būti sėjama įvairiu metu, tačiau prastai auga esant aukštai temperatūrai. Iš vienos šaknies išauga keletas tamsiai žalių, iki 30 cm ilgio lapų. Juos nuskynus, atauga nauji. Lapai tinkami maistui viso augimo laikotarpiu. 

Komacuna yra geras vitaminų C, A bei kalcio, magnio šaltinis.

Šaltiniai 

Lapinės daržovės
Bastutiniai
Japoniška virtuvė
San Pedro de Makorisas

San Pedro de Makorisas () – miestas pietryčių Dominikos Respublikoje, Karibų jūros pakrantėje; San Pedro de Makoriso provincijos administracinis centras. Įsikūręs vakariniame Iguamo upės krante. Tai trečias pagal gyventojų skaičių miestas šalyje, 2010 m. jame gyveno 195 tūkst. žmonių. Mieste veikia universitetas. Apie 80 km į rytus yra šalies sostinė Santo Domingas.

Istorija 
Miestą XIX a. pabaigoje įkūrė nuo savo šalies Nepriklausomybės karo bėgę kubiečiai. Jie su savimi atsigabeno cukranendrių auginimo žinias ir prisidėjo prie to, kad cukraus pramonė taptų svarbiausia šio regiono veikla. Miestas labiausiai suklestėjo XX a. pirmajame ketvirtyje, kai po Pirmojo pasaulinio karo tarptautinėje rinkoje išaugo cukraus kainos.

Dominikos Respublikos miestai
Barkeliai (Imbarė)

Barkeliai – buvęs kaimas šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 2,5 km į vakarus nuo Salantų, prie kelio .

Etimologija 

Pavadinimas kilo iš asmenvardžio Barkus (Bartkus) mažybinės formos. Rašytiniuose šaltiniuose rašomas , , , .

Geografija 
Kaimas buvo įsikūręs lygumoje, ribojosi su Žudgaliu, Kirkšiais, Leliūnais, Bargaliu ir Pesčiais.

Istorija 
Kaimas minimas nuo XIX a. Po baudžiavos panaikinimo jo pietinėje-pietvakarinėje dalyje XIX a. II pusėje įkurtas Kniugalvių (, ) kaimas (vėliau pavadintas Bargaliu). 

1821, 1843 ir 1846 m. buvo 3, 1866 m. – 6 dūmai, 1923 m. – 4 ūkiai. 

1986 m. Barkeliai išbraukti iš Lietuvos administracinio-teritorinio suskirstymo apskaitinių duomenų.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panaikintos Kretingos rajono savivaldybės gyvenvietės
Ell & Nikki

Ell & Nikki, taip pat žinomas kaip Eldar & Nigar – Azerbaidžano pop duetas, kurį sudaro dainininkai Eldaras Gasimovas ir Nigar Jamal. 2011 m. gegužės 14 d. šis duetas laimėjo 2011 m. Eurovizijos dainų konkursą su daina „Running Scared“. Tai buvo Azerbaidžano pirmoji laimėta pergalė konkurse.

Diskografija

Singlai 
 2011 – „Running Scared“
 2013 – „Music's Still Alive“

Nuorodos 
 Ell & Nikki — „Running Scared“ (vaizdo klipas)

|-

Azerbaidžano atlikėjai
Pop atlikėjai
Eurovizijos nugalėtojai
Azerbaidžano atstovai Eurovizijoje
2011 m. Eurovizijos dalyviai
San Kristobalis (Dominikos Respublika)

San Kristobalis () – miestas pietų Dominikos Respublikoje; San Kristobalio provincijos administracinis centras. Miestas įsikūręs nedideliame slėnyje, Centrinei Kordiljerai priklausančių kalnų papėdėje, tarp Nigua ir Nisao upių, netoli Karibų jūros pakrantės. Apie 30 km į šiaurės rytus yra šalies sostinė Santo Domingas.

Istorija 
Gyvenvietė įkurta aukso ieškotojų XVI a. pabaigoje. 1844 m. Dominikos Respublikai paskelbus nepriklausomybę nuo Haičio, San Kristobalis pateko į Santo Domingo provincijos sudėtį, jam buvo suteiktas savivaldos statusas. Čia tais pačiais metais buvo priimta pirmoji Dominikos Respublikos konstitucija.

Žymūs žmonės 
 Rafael Trujillo – Dominikos Respublikos diktatorius

Dominikos Respublikos miestai
Thomas P. Kasulis

Tomas Kasiulis (Thomas P. Kasulis; g. 1948 m.) – lietuvių kilmės JAV filosofas, orientalistas, religijotyrininkas, tyrinėjantis japonų religinę pasaulėvoką (ypač šintoizmą) ir filosofiją. Ohajo valstybinio universiteto religijotyros, filosofijos lyginamųjų studijų, Rytų Azijos kalbų ir literatūros profesorius. 

Jeilio universiteto menų bakalauras, menų magistras, filosofijos mokslų daktaras, Havajų universiteto menų magistras.

Bibliografija 
 Zen Action/Zen Person (University of Hawaii Press, 1989 m.)
 Self As Body in Asian Theory and Practice (su Roger T. Ames ir Wimil Dissanayake, Suny Series, 1992 m.)
 The Recovery of Philosophy in American: Essays in Honor of John Edwin Smith (su John Edwin Smith ir Robert Cummings Neville, 1997 m.)
 Self As Image in Asian Theory and Practice (su Roger T. Ames ir Wimil Dissanayake, Suny Series, 1998 m.)
 Shinto: The Way Home (University of Hawaii Press, 2004 m.)
 Intimacy or Integrity: Philosophy and Cultural Difference (University of Hawaii Press, 2002 m.)
 Japanese Philosophy: A Sourcebook (su James W. Heisig ir John C. Maraldo, University of Hawaii Press, 2011 m.)

Šaltiniai

Nuorodos 
 Thomas Kasulis pristato Ohajo universiteto religijotyros programą

Religijotyrininkai
Japonologai
JAV filosofai
Lietuvių kilmės asmenybės
Vilkpėdės ligoninė

Vilkpėdės ligoninė – viena iš svarbiausių gydymo įstaigų Vilniuje.

Pavadinimų kaita 

 1912–1953 m. Vilniaus stoties ligoninė
 1953–1993 m. Pabaltijo geležinkelio Vilniaus stoties ligoninė
 1993–2004 m. Geležinkelininkų ligoninė
 nuo 2004 m. Vilkpėdės ligoninė

Istorija 

XIX a. antroje pusėje per Vilnių buvo nutiesta geležinkelio linija Sankt Peterburgas-Varšuva. Šiuo geležinkelio ruožu buvo gabenami kroviniai, vežami keleiviai, todėl atsirado poreikis statyti ligoninę.

Ligoninės statybos vyko 1905–1911 m., o pastatas atidarytas – 1912 m. Čia buvo gydomi geležinkelio darbuotojai ir kariai. Po Antrojo pasaulinio karo įstaigą imta plėsti.

1992 m. ligoninė perduota Vilniaus miesto savivaldybei. 2003–2004 m. renovuojant ligoninę, pacientai ir personalas buvo laikinai perkelti į tuščias Šv. Jokūbo ligoninės patalpas. 2006 m. įvykdyta dar viena ligoninės rekontrukcija.

Direktoriai 

 Zina Ramanauskienė – nuo 2001 m.

Šaltiniai

Nuorodos 

Ligoninės svetainė

Vilniaus ligoninės
Lionginas Virbalas

Lionginas Virbalas SJ (g. 1961 m. liepos 6 d. Biržuose) – Kauno arkivyskupas (2015–2019 m.), buvęs penktasis Panevėžio vyskupas ordinaras, skaičiuojant nuo Kazimiero Paltaroko (1926-1957), ir penktasis naujai paskirtas Lietuvos vyskupas (nuo 2010 m.). Vienuolis Jėzuitas. Buvęs Kauno ir Vilniaus kunigų seminarijų dėstytojas.

Biografija 
1979 m. baigė  Biržų 2-ąją vidurinę mokyklą, dvejus metus studijavo Vilniaus inžineriniame statybos institute.
1981-1983 m. atliko karinę tarnybą sovietinėje armijoje. 1983 m. stojo į Kauno kunigų seminariją, bet dėl sovietinės valdžios trukdymo nepriimtas. Daugiau kaip dvejus metus Linkmenyse (Ignalinos rajonas) dirbo zakristijonu, pogrindinėje kunigų seminarijoje studijavo filosofiją bei teologiją.
1986 m. buvo priimtas į Kunigų seminariją; 1989 m. įstojo į Jėzaus Draugiją. 1991 m. gegužės 30 d.  įšventintas kunigu, išvyko Romą studijuoti dvasingumo teologijos.  1994 m. baigė teologijos licenciato studijas, dirbo jėzuitų naujokų vadovo padėjėju Austrijoje.
1995-1997 m. Kauno jėzuitų namų vyresnysis ir Kauno šv. Pranciškaus Ksavero bažnyčios rektorius; dėstė Kauno kunigų seminarijoje. Nuo 1997 m.  Salamankoje (Ispanija) atliko baigiamąją jėzuitų ugdymo programą. 2003 m. davė galutinius įžadus Jėzaus Draugijoje.

1998-2005 ir 2008-2010 m. Vilniaus Šv. Kazimiero bažnyčios rektorius. 1998-2005 m. Vilniaus šv. Juozapo kunigų seminarijoje dėstė dvasingumo teologiją. 2005-2008 m.  Lietuvos vyskupų konferencijos generalinio sekretoriaus padėjėjas. Leidinio "Bažnyčios žinios" redakcinės komisijos, Vilniaus arkivyskupijos kunigų tarybos ir Visuotinės lietuvių enciklopedijos mokslinės redakcinės tarybos narys. Nuo 2010 m.  Popiežiškosios rusų kolegijos Romoje rektorius.

2013 m. birželio 6 dieną Jo šventenybė popiežius Pranciškus priėmė vyskupo Jono Kaunecko atsistatydinimą iš Panevėžio vyskupo ordinaro pareigų ir šioms pareigoms paskyrė tėvą Lionginą Virbalą.
Vyskupo nominato Liongino Virbalo šventimai vyko 2013 m. rugpjūčio 8 d.Panevėžio Kristaus Karaliaus Katedroje. Šventimams vadovavo kardinolas Audrys Juozas Bačkis, koncelebravo visi Lietuvos vyskupai.

2015 m. birželio 11 d. Popiežius Pranciškus paskyrė L. Virbalą Kauno arkivyskupu. Arkivyskupo Liongino Virbalo ingresas  į Kauno arkikatedrą vyko 2015 m. liepos 11 d.

2019 m. kovo 1 d. atsistatydino iš Kauno arkivyskupo pareigų dėl sveikatos problemų.

Be gimtosios lietuvių dar moka italų, ispanų, rusų ir vokiečių kalbas.

Šaltiniai 

Lietuvos jėzuitai
Lietuvos vyskupai
Panevėžio vyskupija
Lietuvos katalikų arkivyskupai