joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Smirnov (pavardė)

Smirnovas (rus. Смирнов) – rusiška pavardė. Moteriška forma – Smirnova (Смирнова).

1910 m. žinyne „Весь Петербург“ (Visas Peterburgas), kuriame užfiksuota 200 000 pavardžių, pavardė Smirnov pagal dažnį buvo ketvirta (881 žmogus), po Ivanov (1908), Vasiljev (1352), Petrov (1325).

Pavardė kilusi iš pravardės (vardo) Смирной (Smirnoj 'Ramusis'). Смирной virto tėvardžiu (būdvardžio kilmininkas) Смирного (Smirnovo 'Ramiojo'). Pvz., Fiodoras (Фёдор), kurio tėvas buvo Борис Смирной (Boris Smirnoj), buvo vadinamas Фёдор Борисов сын Смирного (Fiodor Borisov syn Smirnogo 'Fiodoras Boriso sūnus Ramiojo') arba trumpai Фёдор Смирного. Tėvavardžio forma Смирного buvo nekaitoma, ji būdavo vienoda bet kokio linksnio.

Vėliau Смирного (Smirnovo, kilmininko forma) virto Смирновa (kilmininko forma, rašoma pagal tarimą). O ši vėliau (XVI a.) tapo pavarde pseudovardininko forma Смирнов (Smirnov, vardininkas), kuri imituoja pavardę iš daiktavardžio (pvz., Бобров (Bobrov)). Toks virsmas ištiko visas būdvardinės kilmės pavardes, tik nedaug pavardžių išlaikė senoviškesnę formą su -ово. 

Vardas Смирной 'Ramusis' gali būti naudotas pavadinti vaikus, kurie būdavo labai ramūs.

Смирной, kaip ir смиренный, kilę iš  'padaryti saikingu, suminkštinti, nuslopinti', iš  'saikas, matas'.

Nuorodos 

Pavardės
Jonavos geležinkelio stotis

Jonavos geležinkelio stotis – geležinkelio stotis Jonavos mieste, architektūrinis paminklas (kultūros vertybės kodas S 440). Iš miesto geležinkelio stoties pasiekiami aplinkiniai miestai Kėdainiai ir Kaišiadorys. Atskiromis savaitės dienomis pasiekiamas ir Kaunas, tarpukariu – Ukmergė (siauruoju Jonavos–Ukmergės geležinkeliu).

Adresas – Stoties g. 2, LT-55116. Stotis įsikūrusi miesto pakraštyje, ~2 km nuo miesto centro (kuriame, pavyzdžiui, yra Jonavos autobusų stotis).

Istorija 

Pastatyta 1871 m. Liepojos–Romnų geležinkelio atšakoje, įgalinus susisiekimą su Vilniumi, Šiauliais, Liepojos, bei Sankt Peterburgo miestais. Taip XIX a. pabaigoje Jonava tapo svarbiu Lietuvos geležinkelių tašku.

Po LR įstojimo į ES, Jonavos geležinkelio stotis, taip pat jos prieigos, peronai buvo atnaujinti gavus ES struktūrinių fondų paramą (paramos gavėjas – AB „Lietuvos geležinkeliai“), be to buvo prailginti stoties keliai IX koridoriuje.

Aplinkinės stotys 

 Miestelių ir kaimų: Žeimių, Kalnėnų ir Gaižiūnų geležinkelio stotis
 Miestų: Kėdainių bei Kaišiadorių geležinkelio stotis

Nuorodos 
 Jonavos geležinkelio stotis žemėlapyje

Jonavos pastatai
Lietuvos geležinkelio stotys
Didysis Londonas (regionas)

Didysis Londonas () arba Londonas – Anglijos administracinis vienetas sudarytas iš Londono miesto ir ceremoninės grafystės, esantis pietvakarių Anglijoje.

Didysis Londonas suskirstytas į 33 administracinius vienetus; 32 rajonų (angl. boroughs), ir Londono Sitis, kuris nėra rajonas. Trys rajonai, turi karališkosios savivaldybės statusą (angl. royal boroughs), tai - Kensingtonas ir Čelsi, Kingstonas prie Temzės ir Grinvičas.

Gyventojų – 8,1 mln. (2011 m. duomenys).

Žemėlapis

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Anglijos regionai
Vilniaus geležinkelio stotis

Vilniaus geležinkelio stotis – svarbiausio Lietuvos geležinkelių transporto mazgo pastatas, architektūros paminklas Vilniuje (Geležinkelio g. 16).

Istorija 
Stotis pastatyta plečiant atšaką Sankt Peterburgas–Varšuva 1853–1862 m. Senoji stotis nugriauta 1945 metais. 1950 m. pastatytas dabartinis pastatas (arch. Piotras Ašastinas), kuris 2000 m. rekonstruotas. 2011 m. stoties pastate įkurtas Geležinkelių muziejus.

Stotyje kasos, yra prekybos kioskų.

Susisiekimas 

 Firminis traukinys „Jantar“: Maskva – Kaunas – Kaliningradas (Rusija), geležinkelio „koridorius“ (įlaipinimas negalimas)
 Vilnius – Šiauliai – Klaipėda
 Vilnius – Varėna – Marcinkonys (atšaka į Gardiną (Baltarusija), nutraukta 2004 m.)
 Vilnius – Ignalina – Turmantas
 Vilnius – Minskas (Baltarusija) – Maskva (Rusija)
 Vilnius – Daugpilis – Sankt Peterburgas (nutraukta nuo 2015 m.)
 Naujoji Vilnia – Vilnius – Kaunas
 Naujoji Vilnia – Vilnius – Trakai
 Vilnius – Naujoji Vilnia – Kena
 Vilnius – Tarptautinis Vilniaus oro uostas

Veikla 
 įvairių rūšių krovinių krovos darbai
 krovinių sandėliavimas, forminimas muitinės sandėliuose
 muitinės tarpininkavimas
 laikinas sandėliavimas, perkrovimas importo eksporto terminaluose

Paslaugos 
Stotyje teikiamos šios paslaugos:
 Krovinių sandėliavimas
 Pakrovimas, iškrovimas, perkrovimas
 Muitinės sandėlio paslaugos
 Importo ir eksporto terminalo paslaugos
 Logistikos paslaugos
 Krovinių ekspedijavimas
 Muitinės dokumentų forminimas
 Važtos dokumentų rengimas
 Atstovavimas muitinėje

Galerija

Nuorodos 
 Lietuvos Geležinkeliai

Šaltiniai 

Vilniaus geležinkelio stotys
Jaroslavlio geležinkelio stotis

Jaroslavlio geležinkelio stotis () – geležinkelio stotis Rusijos sostinėje (Maskva). Pastatyta 1862 m. dabartinėje Komsomolskaja aikštėje.

Jaroslavlio geležinkelio stotis jungia Maskvą su Rusijos miestais kaip Jaroslavlis, regionais (Šiaurės Rusija, Uralas, Sibiras).

Nuorodos 

 Jaroslavlio stotis 

Geležinkelio stotys
Rusijos transportas
Maskvos architektūra
Viasat

„Viasat“ – skaitmeninės ir palydovinės televizijos operatorius, priklausantis „TV3 group" (All media baltics) bendrovei. Jis transliuoja ir retransliuoja televizijos ir radijo programas „SIRIUS“ palydovo pagalba Šiaurės Europos ir Baltijos šalyse. Šiuo metu yra žinoma kaip Home3 televizija.

„VIASAT“ kanalai 

„VIASAT“ transliuoja nemokamas savo gamybos ir kitas vietines programas, mokamas regionines, bei tarptautines programas.

Skandinavijoje transliuojami TV kanalai 

Regioniniai nemokami kanalai:

 TV3 Danija;
 TV3 Norvegija;
 TV3 Švedija;
 TV3+ Danija;
 TV6;
 TV8;
 VIASAT 4.

Mokami kanalai:

 Viasat Film;
 Viasat Film Action;
 Viasat Film Classic;
 Viasat Film Family;
 Viasat Film Nordic;
 Viasat Film Plus One;
 Viasat Explorer;
 Viasat Golf;
 Viasat History;
 Viasat Nature;
 Viasat Crime;
 Viasat Sport;
 TV2 Sport.

Lietuvoje, Latvijoje ir Estijoje transliuojami TV kanalai 

Regioniniai nemokami kanalai:

 TV3 Estija;
 TV6 Estija;
 TV8 Estija;
 TV3 Latvija;
 TV3+ Latvija;
 TV3 Lietuva;
TV6 Lietuva;
TV8 Lietuva.

Mokami kanalai:

 TV1000 East;
 TV1000 Russkoe Kino;
 Viasat Sport Baltic;
 Viasat Explorer;
 Viasat History.
bei kitos mokamos programos (žr. Skandinavijoje transliuojamų programų sąrašą).

Kanalų Užsienio kalba 

Tarptautinių televizijos kanalų užsienio kalba:

 PBK Lietuva
 RTR Planeta
 NTV Mir
 TVCi
 Belarus 24
 RTVi
 Euronews
 France 24

Nuorodos 
 Home3
 Go3

Televizija
Vaidutė Strazdienė

Vaidutė Strazdienė-Šumkauskienė (g. 1970 m. rugsėjo 1 d. Lazdijai) – Lietuvos pedagogė, Vilniaus miesto politinė ir visuomenės veikėja.

Biografija 
2004 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą, specialybė – edukologija, socialinė pedagogika. Vilniaus „Laisvės“ gimnazijos socialinė pedagogė, nuo 2007 m. gimnazijos direktorė. 2016 m. gruodžio mėn. atleista iš pareigų „Laisvės“ gimnazijoje.

Liberalų ir centro sąjungos narė. Labdaros fondo VLF „Vaikai ir pasaulis“ direktorė. Liaudies kūrybos klubo „Atžalynas“ narė. 

Vaikai Gedvilė-Marija, Žygimantas, Karolis, Dovydas.

Šaltiniai 

Lietuvos pedagogai
Adriano siena

Adriano siena – akmens ir žemių įtvirtinimų linija Didžiojoje Britanijoje. Pastatyta senovės romėnų, 122–125 m. e. Tęsėsi nuo Šiaurės iki Airijos jūros. Skirta gynybai nuo piktų genčių išpuolių iš šiaurės. Tai antra ir geriausiai išsilaikiusi iš trijų tokių sienų Didžiojoje Britanijoje. Adriano siena buvo labiausiai įtvirtinta Romos imperijos pasienio atkarpa.

Žymi sienos dalis išliko iki šių dienų, palei ją galima keliauti pėsčiomis, parengtas maršrutas turistams. Siena yra UNESCO pasaulio paveldo objektas nuo 1987 m. Nuo 2005 m. siena kartu su Romos imperijos sienos atkarpomis Vokietijoje yra didesnio pasaulio paveldo objekto „Romos imperijos pasienis“ (Frontiers of the Roman Empire) dalis.

Romos imperija
Fortifikacija
Senovės Britanija
Jungtinės Karalystės archeologinės vietos
Geldapės apskritis

Geldapės apskritis () – 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos administracinis teritorinis vienetas Mažojoje Lietuvoje. Sudaryta po Vienos kongreso per 1815–1818 m. vykdytą reformą. Centras – Geldapė.

Istorija 

Apskrities plotas 1818 m. buvo 1000 km², buvo 20 430 gyventojų. Joje buvo šie valsčiai:
 Dubininkų valsčius
 Gavaičių valsčius
 Geldapės valsčius
 Grabavos valsčius
 Gurnių valsčius
 Mielkiemio valsčius
 Didžiosios Romintos valsčius (iki 1868 m.)
 Tolminkiemio valsčius
 Žydkiemio valsčius

Iš pradžių apskrityje vyravo karaliaus domenų žemėvalda. Dvarininkų valdų daugiausia buvo Dubininkų, Gurnių ir Geldapės valsčiuose. Geldapės apskrities teritorijoje iki 1709–1711 m. didžiojo maro ir bado ir po jo sekusios didžiosios Prūsijos kolonizacijos beveik visi gyventojai buvo lietuviai, nuo XVI a. iš Mažosios Lietuvos vidurio kėlėsi ir lietuvininkai. Pietinėje dalyje daugiau gyveno mozūrai, nuo XVII a. kėlėsi lenkai, kurie ilgainiui apsigyveno ir šiaurinėje dalyje. Pamaldos bažnyčiose nuo XVI a. iki XIX a. pradžios lietuvių kalba ir lenkų mozūrų tarme visose parapijose vykdavo iki XIX a. pabaigos, o kai kuriose, pav., Dubininkų parapijoje trimis kalbomis iki pat 1915 m.

1939 m. Geldapės apskrities plotas buvo 993 km², joje gyveno 45 825 žmonės. Iš 216 kaimų pavadinimų 198 buvo lietuviškos kilmės, keli prūsiškos, tik 12 dvarų – vokiškos.  1945 m. apskrityje buvo Geldapės miestas, 156 savivaldybės ir du valstybiniai medžioklės rezervatai. Po Antrojo pasaulinio karo apskrities šiaurinę dalį pavesta administruoti TSRS, pietinė atiteko Lenkijai, nuo 1999 m. įeina į Varmės–Mozūrų vaivadiją.

Gyventojai 
Gyventojų surašymo duomenimis, įskaitant nuo 1885 m. dislokuoto Pirmojo armijos korpuso kariškius, Geldapės apskrityje gyveno:

Gyventojai pagal tikėjimą

Lietuviai 
Vokiečių oficialios statistikos duomenimis, 1825 m. Geldapės apskrityje su kariškiais buvo 24 910 gyventojų, iš jų lietuviškai kalbančių šeimynų narių – 3560 (14,3 %), 1852 m. atitinkamai 32 960 ir 315 žm. (1 %), 1900 m. 44 815 ir 455 žm. (1 %). Evangelikų bažnyčios duomenimis, lietuviškai kalbančių užrašyta kur kas daugiau. Rinkimų statistikos duomenimis 1890 m. apskrityje gyveno per 1000 lietuvių ir 2100 lenkų. Vokietijos imperijoje lietuvininkai, kaip ir mozūrai, ėmė sparčiai nutautėti nuo XIX a. pabaigos sustiprėjus germanizacijai.

Landratai 
 1884–1890: Nikolaus von Werder
 1903–1906: Friedrich von Berg
 1906–1919: Philipp von Gehren
 1932–1945: Karl von Buchka

Šaltiniai

Nuorodos 
 Kraštiečių tinklalapis
 Geldapės apskritis GenWiki

Geldapės apskritis
LITNET

Lietuvos mokslo ir studijų kompiuterių tinklas (LITNET) – valstybinis kompiuterių tinklas, jungiantis Lietuvos Respublikos mokymo, mokslo ir tyrimo institucijas bei teikiantis duomenų perdavimo ir interneto paslaugas visoms aukštosioms mokykloms, mokslo institutams, kitoms mokslo ir studijų sistemos institucijoms, daugeliui švietimo ir kultūros įstaigų, bibliotekų bei muziejų.

LITNET tinklo valdymo centras yra Kauno technologijos universitete (KTU).

Istorija 

Tinklas pradėjo veikti 1991 m. spalį, kai buvo įrengtas X.25 palydovinio ryšio kanalas tarp Oslo universiteto ir Matematikos ir informatikos instituto Vilniuje.

2000–2004 metais LITNET dalyvavo Europos akademinio tinklo GEANT projekte.

Nuo 2004 m. spalio mėnesio LITNET yra GEANT-2 (GN2) projekto dalyvis. Dalyvauja bendros Europos aukštojo mokslo ir tyrimų erdvės kūrime. LITNET tinklas yra tarptautinių kompiuterių tinklų organizacijų (TERENA, CEENet, FIRST ir kt.) narys, kur atstovauja Lietuvos mokslo ir studijų institucijų interesams.

LITNET veiklą remia Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerija, Europos Komisija bei kitos organizacijos.

Nuorodos 
 LITNET tinklalapis

Lietuvos mokslo organizacijos
Kompiuterių tinklai
Internetas Lietuvoje
Kėdainių geležinkelio stotis

Kėdainių geležinkelio stotis – geležinkelio stotis, esanti Kėdainiuose, prie geležinkelio linijos Vilnius–Klaipėda. Valdo „Lietuvos geležinkeliai“. Pastatyta 1871 m. Liepojos–Romnų geležinkelio atšakoje, įgalinus susisiekimą su Vilniumi, Šiauliais, Liepojos, bei Sankt Peterburgo miestais. Taip XIX a. pabaigoje Kėdainiai tapo svarbiu Lietuvos geležinkelių tašku.Šalia stovi Kėdainių minaretas. 

Kėdainių geležinkelio stotyje kasdien stoja greitieji keleiviniai traukinys Vilnius–Klaipėda bei Vilnius–Šiauliai. Penktadieniais ir sekmadieniais – maršruto Kaunas–Šiauliai traukinys.

Adresas: S. Dariaus ir S. Girėno g. 5, Kėdainiai.

Aplinkinės stotys 
 Miestelių ir kaimų: Dotnuvos ir Šilainių geležinkelio stotis
 Miestų: Jonavos bei Radviliškio geležinkelio stotis

Šaltiniai 

Kėdainių pastatai
Lietuvos geležinkelio stotys

de:Kėdainiai#Bahnhof Kėdainiai
Lituanus

Lituanus – JAV lietuvių žurnalas, leidžiamas nuo 1954 m. lapkričio 24 d. anglų kalba.

Istorija 
Žurnalo minties autorium ir jo pirmuoju rėmėju pinigais buvo žinomas Amerikos lietuvis Juozas Balčiūnas (1893–1969 m.) ir Vytautas P. Vygantas (1930–1998 m.). Ėjo Brukline, nuo 1964 m. – Čikagoje. Leido JAV studentų lietuvių sąjunga, nuo 1964 m. – žurnalo leidimo fondas „Lituanus Foundation, Inc.“. Per metus išeina keturi numeriai, kuriuose skelbiami ne tik jaunimo, bet ir vyresnio amžiaus JAV ir Lietuvos Lietuvių straipsniai apie Lietuvos ir baltų kalbas, kalbotyrą, politinius mokslus, meną, istoriją, literatūrą ir susijusias temas. Tiražas 1985 m. – 4200 egz., 2008 m.– apie 3000 egz.  Dauguma ankstesnių žurnalo numerių ir nemokamai prieinami žurnalo tinklalapyje. ISSN numeris 0024-5089.

Per paskutinius penkiasdešimt metų dažniausiai žurnalo Lituanus redaktoriumi buvo Ročesterio universiteto profesorius Antanas Klimas. Žurnale buvo spausdinti Česlovo Milošo, Tomo Venclovos, Vytauto Kavolio, Jurgio Baltrušaičio ir Vytauto Landsbergio straipsniai.

Redaktoriai 
 Antanas Vytautas Dundzila – 1954 m.
 Tomas Remeikis – 1954–1969 m.,
 Antanas Klimas, Kęstutis Skrupskelis – 1969–1971 m.
 Jonas Antanas Račkauskas – 1971–1978 m.
 Bronius Vaškelis, Antanas Klimas, Birutė Ciplijauskaitė, Kęstutis K. Girnius, Mykolas Drunga, Vytautas Vardys, Saulius Kuprys, Jonas Zdanys, Simas Sužiedėlis
 Robertas Vitas – 1991–1999 m.
 Violeta Kelertienė – nuo 1999 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Lituanus.org

Kultūros spauda
Lietuvos žurnalai
JAV lietuvių spauda
Arnoldas Valkauskas

Arnoldas Valkauskas (g. 1961 m. lapkričio 14 d.) – katalikų kunigas, Jonavos dekanato Ruklos Šventosios Dvasios parapijos klebonas (nuo 2000 m. kovo 11 d.), karo (Ruklos įgulos) kapelionas, Katalikų teologijos fakulteto dėstytojas, dogminės teologijos specialistas, vienas iš nedaugelio Lietuvos egzorcistų (Kauno arkivyskupijoje – 3, Lietuvoje – 6), egzorcistų asociacijos narys, majoras.

Biografija 
Arnoldas Valkauskas baigė Kauno kunigų seminariją, 1988 m. gegužės 29 d. priėmė kunigo šventimus. Vėliau studijavo teologiją Romoje. Popiežiškajame Grigaliaus universitete apsigynė teologijos daktaro disertaciją iš Karl Rahner teologijos. 

Vėliau pradėjo dėstyti VDU, paskirtas dirbo vikaru Jonavos dekanato Šv. apaštalo Jokūbo parapijoje, nuo 2000 m. – Ruklos parapijos klebonu. Eina karo kapeliono pareigas DLE Jonušo Radvilos mokomajame pulke. 

Pradžioje buvo suteiktas kapitono, vėliau – majoro laipsnis.

Nuorodos 
Biografija

Lietuvos kapelionai
Lietuvos majorai
Lietuvos teologai
Nakviša

Nakviša (Oenothera) – nakvišinių (Onagraceae) šeimos augalų gentis. Natūraliai paplitusi Šiaurės ir Pietų Amerikoje. Tai vienmečiai, dvimečiai ir daugiamečiai augalai.

Nakvišų dydis įvairuoja nuo 10 cm dydžio Oenothera acaulis augančios Čilėje iki 3 m siekiančios Oenothera stubbei iš Meksikos. Žiedai išsiskleidžia vakarais (dėl to ir pavadinta nakviša). Žiedai geltonos, baltos, rausvos spalvos, su keturiais širdiškais žiedlapiais. Išskirtinis nakvišų bruožas - keturskiautė purka, primenanti raidę X.

Rūšys 
 Smėlinė nakviša (Oenothera oakesiana, sin.Oenothera ammophila)
 Dvimetė nakviša (Oenothera biennis)
 Žiloji nakviša (Oenothera canovirens)
 Karpytalapė nakviša (Oenothera laciniata)
 Raudonstiebė nakviša (Oenothera rubricaulis)

Naudojimas 
Lietuvoje nakvišos auginamos kaip dekoratyvinis augalas, tačiau nakviša yra plačiai paplitusi ir naudojama medicinoje. Pagrindinė vaistinė žaliava – dvimetės nakvišos sėklos. Iš sausų sėklų gaunamas auksinio atspalvio aliejus  . Omega-6 riebalinės rūgštys, esančios nakvišų aliejuje, labai reikalingos odos barjerinės funkcijos palaikymui – esant laisvųjų radikalų atakoms, perdozavus UVS (ultravioletinių spindulių): pavyzdžiui, ilgai būnant soliariume ar pajūrio saulėje.

Be kitų organizmui naudingų medžiagų, nakvišų aliejuje yra ir vitamino E, kuris daugeliui žinomas kaip „odos ir kraujagyslių elastingumo vitaminas“, turintis stiprų antioksidantinį poveikį.
Nakvišų aliejus yra populiari ir gerai žinoma priemonė, padedanti sušvelninti PMS  ir menopauzės simptomus. Gydytojai skiria nakvišų aliejų mastopatijos prevencijai .

Nakvišų aliejuje esantis vitaminas E neutralizuoja toksinius fiziologinių procesų organizme metu susidarančius laisvuosius radikalus.

Išnašos 

Nakvišiniai
2008 m. NATO susitikimas Vilniuje

2008 m. NATO susitikimas Vilniuje – 2008 m. vasario 7-8 dienomis vykęs neformalus NATO valstybių gynybos ministrų.

Susitikimo metu svarbiausi nagrinėti klausimai buvo:
 Karas Afganistane,
 Bendradarbiavimas su Ukraina,
 Santykiai su Rusija.

Susitikimas buvo paruošiamuoju prieš 20-ąjį NATO viršūnių susitikimą Bukarešte, Rumunijoje.

Nuorodos 

 Vilnius NATO defence ministers meeting gets underway, 2008-02-07 07:59 (Alfa). 

NATO
Simona Krupeckaitė

Simona Krupeckaitė (g. 1982 m. gruodžio 13 d. Utenoje) – profesionali Lietuvos treko dviratininkė, 2009 metų Pasaulio dviračių treko čempionė, planetos rekordininkė, 2009, 2010, 2016 metų Lietuvos metų sportininkė.

Biografija 
S. Krupeckaitė sportuoti pradėjo 1995 m. su pirmuoju treneriu Alvydu Surgautu. Jos dabartinis treneris yra Antanas Jakimavičius. Už Lietuvos rinktinę debiutavo 2001 m. pasaulio taurės varžybose Lenkijoje. Dabar gyvena ir sportuoja Panevėžyje, Maskvoje. Sportininkė treniruojasi 1 – 2 kartus per dieną. Krupeckaitės hobis yra siuvinėjimas.

2009 m. kovo 25 d. Simona Krupeckaitė pagerino pasaulio rekordą ir buvo greičiausia 500 metrų atskiro starto lenktynėse. Lenkijos miesto Pruškovo „BGZ Arena“ treke 26 metų S. Krupeckaitė pasiekė vidutinį 54,060 km/h greitį, o jos laikas buvo 33,296 sek.

2009 m. spalio mėn. laimėjo moterų treko sprinto daugiakovės varžybas (visose 4 rungtyse – sprinto, 200 metrų iš eigos ir atkrentamąsias lenktynes bei keirino rungtį), surinkusi 60 taškų, artimiausią varžovę rusę Olgą Strelcovą aplenkė 15 taškų.

2010 m. gegužės 29 d. Maskvos Grand prix varžybose Krupeckaitė pasiekė pasaulio 200 metrų iš eigos pasaulio rekordą.

Pasaulio dviračių treko rekordai 

 500 m. atskiro starto (33,296 sek). Pasiektas 2009 m. kovo 25 d. Pruškove, pagerintas Anna Meares 2012 m. balandžio 8 d. (33,010 sek). 
 200 m. iš eigos (10,793 sek). Pasiektas 2010 m. gegužės 29 d. Maskvoje, pagerintas Miriam Welte 2012 m. birželio 22 d. (10,643 sek).

Pasiekimai iki 2009 m. 
 2001: 6 vieta, Europos jaunimo (U23) čempionatas, Brno, 500 m;
 2002: 10 vieta, Pasaulio taurės etapas, Kalis;
 2002: 11 vieta, Pasaulio taurės etapas, Maskva;
 2003: 2 vieta, Europos jaunimo (U23) čempionatas, Maskva, 500 m;
 2003: 2 vieta, Europos jaunimo (U23) čempionatas, Maskva, sprintas;
 2004: 3 vieta, Europos jaunimo (U23) čempionatas, Valensija, 500 m;
 2005: 2 vieta, Pasaulio taurės etapas, Maskva, 500 m; 
 2006: 2 vieta, Pasaulio taurės etapas, Sidnėjus, 500 m;
 2006: 3 vieta, Pasaulio taurės etapas, Maskva, sprintas;
 2006: 3 vieta, Pasaulio taurės etapas, Maskva, 500 m;
 2007: 2 vieta, Pasaulio taurės etapas, Pekinas, 500 m;
 2008: 3 vieta, Pasaulio taurės etapas, Los Andželas, 500 m.
 2008: 8 vieta, Pekino olimpinės žaidynės, Pekinas, sprintas;

Nuorodos 
 Simonos Krupeckaitės asmeninė svetainė
 Simonos Krupeckaitės statistika

Šaltiniai 

Lietuvos dviratininkai
Lietuvos Pasaulio rekordininkai
Lietuvos olimpiečiai
Živilė Balčiūnaitė

Živilė Balčiūnaitė (g. 1979 m. balandžio 3 d. Vilniuje) – Lietuvos ilgų nuotolių ir maratono bėgikė. Nacionalinė čempionė ir rekordininkė. Aukščiausias karjeros pasiekimas − 2010 m. Europos maratono čempionės titulas, buvo anuliuotas dėl dopingo vartojimo, bėgikė diskvalifikuota 2 metams. 2016 m. Ž. Balčiūnaitė dėl dopingo diskvalifikuota 8 metams.

Biografija 
Stambiausio masto varžybose Balčiūnaitė debiutavo 1997 m. pasaulio kroso bėgimo čempionate. Jaunimo rungtyje sportininkė pelnė 74-ąją vietą. Po metų sportininkė dalyvavo pasaulio jaunimo čempionate, kur 3000 m bėgime užėmė aukštą 10 vietą. 2004 m. bėgikė pirmą kartą įveikė olimpinį normatyvą ir atstovavo šaliai 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Atėnuose vykusiose varžybose maratono rungtyje ji užėmė 14 vietą. 2006 m. Europos čempionate sportininkė maratono distancijos pabaigoje susistumdė su kitomis dalyvėmis ir liko ketvirtoje vietoje. Po metų Balčiūnaitė debiutavo 2007 m. pasaulio čempionate, kuriame užėmė tik 33 vietą. 2008 m. vasaros olimpinės žaidynės buvo daug sėkmingesnės ir lengvaatletė pelnė 11 vietą. Berlyne vykusiame 2009 m. pasaulio čempionate Balčiūnaitė pasirodė geriau nei pirmą kartą. galutinėje įskaitoje ji liko 19 vietoje. 2010 m. Europos lengvosios atletikos čempionato maratono bėgime tarp 28 – 29 kilometrų sportininkė atitrūko nuo grupės ir pelnė aukso medalį. Ji tapo pirmąja lietuve, Europos pirmenybių aukso laimėtoja, ir pirmąja prizininke bėgimo rungtyje, tačiau vėliau rezultatai buvo anuliuoti, bėgikė diskvalifikuota (žr. žemiau).

Pirmasis sportininkės treneris buvo Juozapas Garalevičius, šiuo metu ją treniruoja Romas Sausaitis.

2010 m. spalio 29 d. Balčiūnaitė buvo suspenduota, dėl įtartino mėginio su padidėjusiu testoteronu, pateiktu Europos čempionate. LLAF drausmės komisija vienbalsiai nusprendė, kad nepakanka argumentų, įrodančių Živilės Balčiūnaitės kaltę, už kurią ji turėtų būti diskvalifikuota.  Balčiūnaitės suspendavimas paliktas galioti iki IAAF anti-dopingo tarnybos rezultatų pateikimo. 2011 m. balandžio 5 d. LLAF drausmės komisijos nutarimu Živilė Balčiūnaitė buvo diskvalifikuota dvejiems metams, o 2010 m. Europos čempionate iškovotas aukso medalis atimtas.

2016 m. balandžio mėnesį paimtame mėginyje buvo aptikta meldoniumo, kuris nuo 2016 m. yra įtrauktas į draudžiamų preparatų sąrašą. Už tai Ž. Balčiūnaitė nubausta 8 metų diskvalifikacija.

Pasiekimai

Išnašos

Nuorodos 
 Živilė Balčiūnaitė IAAF svetainėje 

Lietuvos ilgų nuotolių bėgikai
Lietuvos olimpiečiai
Veprių krateris

Veprių krateris – smūginis krateris Lietuvoje, Ukmergės rajone, prie Veprių miestelio Šventosios upės slėnyje. Skersmuo apie 8 km. Atrastas 1978 m. gręžinyje aptikus itin aukšto slėgio paveiktų uolienų.

Meteoritinės kilmės, maždaug 300 m skersmens asteroidas  trenkė į minkštas nuosėdines paleozojaus uolienas – smiltainį, klintį, todėl kraterio gylis buvo per 500 m. Vėliau jį užpildė po sprogimo sukritusios atgal į kraterį ar ledynmečiais nuo šlaitų suplautos uolienų nuolaužos, virš jų susidarė normaliai sluoksniuota molio ir smėlio storymė. Viršutiniai sluoksniai susiklojo juros periode, nedideliame ežere, kuris susidarė krateryje. Pagal nuosėdų amžių nustatyta, kad meteoritas krito prieš 150–160 milijonų metų. Dar vėliau kraterį užklojo kvartero nuosėdos, dabar duomenys apie kraterį ir jo uolienas gaunami tik gręžiniais. 

Veprių krateris yra didžiausias atrastas meteoritinis krateris Lietuvos teritorijoje. Kiek mažesnis krateris yra Mizarų krateris prie Druskininkų.

Šaltiniai

Literatūra 
 Masaitis, V. L., Danilin, A.N., Maschak, M.S., Raykhlin, A.I., Selivanovskaya, T.V. and Shadenkov, Ye. M., The Geology of Astroblemes (in Russian). Leningrad, Nedra, 231 p. 1980.
 Motuza, G. B., Gailius, R. P., On presumed astroblemes of Latvia (abstract). 7th Annual Conference of the Committee on Tectonics of Byelorussia and the Baltic Area, Vilnius, pp. 91-94. 1978.

Nuorodos 
 Earth Impact Database
 Informacija apie Veprių kraterį 

Lietuvos krateriai
Ukmergės rajono savivaldybė
Vepriai
Tuskulėnai

Tuskulėnai – Vilniaus miesto dalis, esanti dešiniajame Neries krante, į pietus nuo Žirmūnų. Išlikęs Tuskulėnų dvaras. Didelę kvartalo dalį užima sovietiniai daugiabučiai.

Istorija 

Tuskulėnų dvaras minimas nuo XVI a. vidurio. 1905 m. Riešės valsčiaus Tuskulėnų dvare (Šafranovičaus valda) gyveno 33 žmonės. 1931 m. Tuskulėnų palivarke gyveno 41 gyventojas.

Sovietai 1944 m. dvarą nacionalizavo, jo teritorijoje 1944–1947 m. čia buvo palaidota 724 NKVD nukankintų kalinių. Vėliau čia pastatyti Vidaus reikalų ministerijos kultūros ir sporto rūmai. Masinė kapavietė aptikta tik 1994 metais.

Šaltiniai 

Vilniaus miesto dalys
Jurgita Jurkutė

Jurgita Jurkutė-Širvaitė (g. 1985 m. balandžio 23 d. Plungėje) – Lietuvos fotomodelis, konkurso „Mis Lietuva 2007“ nugalėtoja, aktorė, laidų vedėja.

Biografija 
2003 m. baigė Plungės „Ryto“ vidurinę mokyklą, įstojo į Vilniaus universiteto Filosofijos fakultetą studijuoti socialinio darbo specialybės. 2009–2012 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje studijavo aktorystę.

Nuo 15 metų pradėjo dirbti modeliu (ūgis – 177 cm).  Konkurso „Ford Supermodel Lietuva 2000“ laimėtoja. 2007 m. tapo konkurso „Mis Lietuva“ nugalėtoja. Atstovavo Lietuvai „Mis Pasaulis 2007“ konkurse Kinijoje; nepateko į pusfinalio šešioliktuką, tačiau iki finalinio renginio vykusiame „Paplūdimio gražuolių“ (Beach Fashion Show) konkurse iš 106 dalyvių pateko į penketuką. Renginio atidarymo spaudos konferencijoje dalyvių iš Europos vardu pasakė kalbą apie dalyvavimą konkurse. Dirba laisvai samdomu fotomodeliu (anksčiau dirbo Japonijoje, Pietų Korėjoje, Italijoje, Ispanijoje, Graikijoje, Vokietijoje).

Karjerą televizijoje pradėjo kaip serialo „Moterys meluoja geriau“ aktorė, kuriame atliko Jolantos (merginos, atvykusios iš provincijos) vaidmenį. 2009–2012 m. kartu su Vytautu Šapranausku buvo TV3 konkurso „Šok su manimi“ vedėja. 2010–2012 m. kartu su V. Šapranausku vedė TV3 muzikinį chorų konkursą „Chorų karai“.

2017 m. Žurnalo „Žmonės“ apdovanojimuose „Žmonės 2017“ laimėjo „Metų žvaigždė“ nominacijoje.

Filmografija

Šaltiniai

Nuorodos 
 Nuotraukos iš „Mis Pasaulis 2007“
 Jurgita Jurkutė IMDb duomenų bazėje

Grožio konkursų dalyvės
Lietuvos modeliai
Lietuvos aktoriai
Lietuvos laidų vedėjai
Pienionys

Apie kaimą Anykščių seniūnijoje žr. Pienionys (Anykščiai).

Pienionys – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Kavarsko, šalia kelio . Pro kaimą teka Pienia, 1962 m. sudarytas Pienionių tvenkinys. Yra paštas (LT-29027), Pienionių dvaras, senosios kapinaitės. Kaimo vakarinėje dalyje, šalia kaimo kelio yra vietinės reikšmės dailės paminklas – koplytėlė. Ji yra taisyklingo šešiakampio plano, su šešiabriauniu piramidiniu stogeliu. Koplytėlės viduje yra medinis kryžius su Nukryžiuotojo skulptūra. Koplytėlę, pasak vietinių žmonių, XIX a. viduryje pasistatydino dvarininkas Leonas Daumantas-Siesickis. Kavarsko klebono Jono Babono iniciatyva 1987 m. koplytėlė buvo restauruota.

Istorija 

Nuo XVI a. pradžios minimas Pienionių dvaras, kuris 1926 m. išparceliuotas. 1916 m. įkurta Pienionių pradinė mokykla, iki 1926 m. veikusi dvaro patalpose, 1973 m. uždaryta. 1950–1963 m. kaime veikė Kavarsko mašinų-traktorių stotis, 1954 m. įkurtas paštas, 1958 m. medicinos punktas. 

|}

Gyventojai

Galerija

Šaltiniai 

Anykščių rajono savivaldybės gyvenvietės
Alain Nkong

Alenas Mozlis Nkongas (g. 1979 m. balandžio 6 d.) – futbolininkas, Kamerūno rinktinės ir Indonezijos „Arema Indonesia“ klubo saugas.

2009 m. liepos 21 d. pasirašė vienerių metų sutartį su Meksikos „Indios de Ciudad Juárez“ klubu.

 žaidžia nuo 2001 m. Su rinktine dalyvavo 2008 m. Afrikos Tautų taurėje ir pusfinalio varžybose įmušė pergalingą įvartį į Ganos vartus.

Laimėjimai 
 Afrikos Tautų taurė (sidabras – 2008 m.)
 Primera División de México (Apertura – 2007 m.)

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Nkong Alain
Stéphane Mbia

Stefanas Mbia Etundi (g. 1986 m. gegužės 20 d.) – futbolininkas, Kamerūno rinktinės ir Sevilla FC klubo saugas.

2009 m. liepos 13 d. pasirašė ketverių metų sutartį su Olympique de Marseille klubu.

 žaidžia nuo 2005 m. Su rinktine dalyvavo 2008 m. (įmušė 2 įvarčius į Tuniso vartus), 2010 ir 2015 m. Afrikos Tautų taurėse.

Laimėjimai 
 Afrikos Tautų taurė (sidabras – 2008 m.)

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Mbia Stéphane
Saulės kliošas

„Saulės kliošas“ – Lietuvos muzikos grupė, susikūrusi 2000 m. vasarą. Grupė groja džiazo, funk, disco stiliaus muziką. Grupės pradžia galima būtų laikyti kavinės „Prie universiteto“ organizuotą muzikinį konkursą, kuriame „Saulės kliošas“ užėmė 2-ąją vietą. Nuo to laiko grupė dalyvavo daugybėje respublikinių bei tarptautinių konkursų, kuriuose nuolat laimėdavo įvairių prizų.

Pasiekimai 
 2000 m. respublikinis atlikėjų konkursas „Laiptai“ – 1 vieta
 2001 m. muzikinio klubo „Brodvėjus“ jaunųjų džiazo atlikėjų konkursas – 1 vieta ir publikos simpatijų prizas
 2001 m. Nidos festivalio publikos simpatijų prizas
 2002 m. metų džiazo, bliuzo grupė 
 2002 m. atlikėjų konkursas „Durys 2002“ – 1 vieta
 2002 m. Europos šalių dainų konkursas (Lenkija, Zielona Gora) – perspektyviausios grupės prizas

 2000 ir 2003 m. dalyvavimas Šiaulių džiazo festivalyje
 2001 ir 2003 m. dalyvavimas festivalyje Kaunas Jazz
 2005 m. dalyvavimas Estijos festivalyje „Tudengijazz’05“

Dalyvavimas atrankose į Eurovizijos konkursą 
 2002 m. nacionalinis turas – 3 vieta
 2004 m. nacionalinis turas – 7 vieta
 2005 m. nacionalinis turas – 5 vieta
 2006 m. nacionalinis turas – 14 vieta
 2007 m. nacionalinis turas – 7 vieta
 2009 m. dainų daina – 9 vieta
 2010 m. nacionalinis turas – nepasiekė finalo
 2018 m. nacionalinė atranka – nepasiekė finalo 
 2019 m. nacionalinė atranka - nepasiekė finalo

Nariai 
 Laurynas Šarkinas (mušamieji)
 Justė Starinskaitė (vokalas)
 Giedrius Nakas (klavišiniai)
 Julius Valančauskas (bosinė gitara)
 Tomas Botyrius (saksofonas)
 Paulius Volkovas (gitara)

Buvę nariai 
 Daiva Starinskaitė (vokalas) 2003–2007 m.
 Alvydas Mačiulskas (saksofonas) – 2007 m.
 Andrėjus Orlovas (bosinė gitara)
 Alexander Raichenok - (saksofonas)
 Aurelijus Morlencas (bosinė gitara) 2000–2004 m.
 Viktorija Ivanovskaja (vokalas) 2000–2003 m.
 Rytis Tankevičius (gitara)
 Paulius Adomėnas (bosinė gitara)
 Vytautas Bikus (klavišiniai)
 Kęstutis Gudaitis (trimitas)
 Jievaras Jasinskis (trombonas)

Diskografija 
 2004 m. „Stubidubap“ Intervid
 2012 m. „Energy“

Apdovanojimai ir nominacijos

Nuorodos 
 „Facebook“ paskyra

Lietuvos fanko atlikėjai
Algimantas Butnorius

Algimantas Butnorius (1946 m. vasario 20 d. Kaune - 2017 m. spalio 30 d. Kaune) – Lietuvos šachmatininkas, didmeistris.

Biografija 
1963 m. baigė Kauno 8-ąją vidurinę mokylą. 1967-1973 m. studijavo Vilniaus universitete ir įgijo žurnalistikos specialybę. 

1968-1975 m. Kauno radijo gamyklos „Banga“ sporto klubo leidinių redakcijos darbuotojas. 1975-1989 m. LTV šachmatų laidų vedėjas, žurnalo „Jaunimo gretos“, laikraščių „Komunizmo vėliava“ ir „Kauno tiesa“ šachmatų skyrių vedėjas. Nuo 1990 m.  „Lietuvos aido“, „Kauno dienos“, „Vakarinio Kauno“ šachmatų apžvalgininkas. 1993-2017 m. Kauno šachmatų klubo „Margiris“ vadovas.

1967 m. užėmė 58 vietą iš 126 SSRS šachmatų čempionate. Tapo Lietuvos čempionu: 1967, 1970, 1973, 1975, 1976, 1980, 1982, 1993 m., užėmė antrąją vietą: 1968, 1969, 1972, 1984, 2006 m., trečiąją vietą: 1962, 1981, 1986 m.  

2007 m. tapo pasaulio senjorų šachmatų čempionu ir įvykdė tarptautinio didmeistrio normą.  Atstovavo Lietuvai šachmatų olimpiadose: 2000, 2004 ir 2006 m.  2007 ir 2009 m. laimėjo sidabro medalius Europos senjorų šachmatų čempionate. 

Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Žmona Dalija (1944-2017), gydytoja. Vaikai: Sonata (1970-2017), Beata (g. 1976). Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

Įvertinimas 
 1998 m. KKSD medalis, už nuopelnus Lietuvos sportui
 2006 m. KKSD aukso medalis, už nuopelnus Lietuvos sportui
 2007 m. LR Seimo medalis

Šaltiniai

Nuorodos 
 Asmeninė Butnoriaus svetainė 

Lietuvos šachmatų čempionai
Šachmatų didmeistriai
Lietuvos žurnalistai
Pedja

Pedja () – upė centrinėje Estijoje; Emajegio kairysis intakas. Prasideda Pandiverės aukštumoje, netoli Kelaverės kalvos. Teka į pietus miškingomis vietovėmis. Įteka į Emajegį netoli nuo šio ištakų iš Vertsjervo ežero. Didžiausi intakai: Onga, Kavė, Piknurmė, Umbusis, Peltsama. Prie Pedjos įsikūręs Jegevos miestas.

Estijos upės
Primera División (Urugvajus)

Primera División (Uragvajus) – aukščiausia Uragvajaus futbolo lyga, organizuojama Urugvajaus futbolo asociacijos. Šiuo metu lygoje žaidžia 16 komandų.

Istorija 
Nuo 1900 iki 1931 m. lyga buvo mėgėjų lygio, o nuo 1932 m. sezono joje dalyvauja tik profesionalų komandos.

Nuo 1994 m. varžybos buvo padalintos į dvi dalis, pavadintas Atidarymo čempionatu (Torneo Apertura) ir Uždarymo čempionatu (Torneo Clausura), o sezono pabaigoje abiejų čempionatų nugalėtojai varžėsi tarpusavyje dėl absoliutaus lygos nugalėtojo vardo.

2013–2014 m. sezono komandos 

 Cerro
 Cerro Largo
 Danubio
 Defensor Sporting
 El Tanque Sisley
 Fénix
 Juventud de Las Piedras
 Liverpool
 Miramar Misiones
 Nacional
 Peñarol
 Racing
 Rentistas
 River Plate
 IASA
 Wanderers

Čempionatų nugalėtojai

Mėgėjų lyga

Mėgėjų lygos čempionai 

 Nacional 11
 C.U.R.C.C. + Peñarol 9 (11 – įskaitant FUF)
 River Plate F.C. 4
 Montevideo Wanderers 3
 Rampla Juniors 1

Pastabos:

 Tarp CURCC ir Peñarol komandų yra ginčas. Vieni teigia, kad šie klubai yra tie patys, kiti, kad jie yra skirtingi ir net žaidė vienas prieš kitą.
 1904 m. čempionatas nebuvo rengiamas dėl Urugvajuje vykusio pilietinio karo.
 River Plate F.C. ir C.A. River Plate klbai yra atskiri klubai.
 Dėl ginčų Urugvajaus futbole 1923 m. buvo įkurta Urugvajaus futbolo federacija. Federacija organizavo du turnyrus – vieną 1923 m., kitą 1924 m. Tačiau šių turnyrų Urugvajaus futbolo asociacija nepripažino kaip Urugvajaus čemopionatų.
 1925 m. čempionatas nebuvo baigtas dėl tų pačių besitęsiančių ginčų.
 1926 m. čempionatas neįvyko. Vietoje jo buvo rungtyniaujama Consejo provisorio turnyre, tačiau jis nebuvo įskaitomas kaip Urugvajaus čempionatas.
 1930 m. čempionatas neįvyko dėl šalyje rengiamo pirmojo FIFA pasaulio futbolo čempionato.

Profesionalų lyga 

Pastabos:
 1948 m. čempionatas nevyko dėl žaidėjų streiko.
 1989 m. sezonas buvo vienintelis, kada buvo žaidžiama vieno rato sistema (nebuvo namų ir svečių rungtynių sistemos).

Profesionalų lygos čempionai 
 Peñarol 36
 Nacional 31
 Defensor Sporting 4
 Danubio 3
 Club Atlético Bella Vista 1
 Central Español 1
 Progreso 1

Nuorodos 
 Oficiali svetainė 

Amerikos futbolo lygos
Stefan Olsdal

Stefan Olsdal (g. 1974 m. kovo 31 d. Geteborge, Švedija) – muzikos atlikėjas. Groja bosine gitara grupėje Placebo, Hotel Persona narys.

Švedijos atlikėjai
Švedijos muzikai
Vladimiras Jakuninas

Vladimiras Jakuninas (; g. 1948 m. birželio 30 d. Vladimiro srityje) – TSRS KGB tarnautojas, Rusijos geležinkelio vadovas ir bankininkas.

1972 m. baigė Leningrado mechanikos institutą (dabar Baltijos valstybinis technikos universitetas), specialybė „Skraidymo aparatų gamyba“. Baigęs dirbo jaunesniuoju moksliniu bendradarbiu Valstybiniame taikomosios chemijos institute.
1975–1977 m. tarnavo Tarybinėje Armijoje. Po karinės tarnybos iki 1982 m. dirbo Valstybinio tarptautinės prekybos komiteto prie Ministrų tarybos valdyboje vyresniuoju inžinieriu. 1982-1985 m. buvo A. Jofės Fizikos ir technikos instituto Užsienio ryšių skyriaus viršininku.

1985–1991 m. dirbo diplomatinėje tarnyboje (antrasis, nuo 1988 m. – pirmasis sekretorius Nuolatinėje TSRS atstovybėje prie JTO.
Kai kurie šaltiniai teigia, kad tuo metu (nuo 1988 m.) jis tarnavo KGB pirmojoje valdyboje (užsienio žvalgyba).

1991 m. TEMP ltd. direktorius ir Rusijos banko akcininkas. 1997 m. išrinktas BaltUneximbank banko valdytoju.

2002 m. už nuopelnus Lietuvos valstybei prezidento Valdo Adamkaus apdovanotas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžiumi. 

Lietuvos Respublikos Konstitucinio Teismo 2010 m. rugsėjo 7 d. nutarimu prezidento Valdo Adamkaus dekretas, tiek kiek juo apdovanotas Vladimiras Jakuninas, pripažintas prieštaraujančiu Konstitucijai.

2022 m. rugpjūčio 10 d. prezidentas Gitanas Nausėda dekretu dėl apdovanotojo vardo pažeminimo atšaukė Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžiaus apdovanojimą V. Jakuninui.

Šaltiniai 
Jakuninas
Labguvos apskritis

Labguvos apskritis (, 1818–1945 m. Kreis Labiau, Landkreis Labiau) – 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos administracinis teritorinis vienetas Mažojoje Lietuvoje. Sudaryta po Vienos kongreso per 1815–1818 m. vykdytą reformą smulkinant Rytų Prūsijos apskritis. Centras – Labguva.

Geografija 
Apėmė didelę šiaurinės Sembos dalį. Ribojosi su Įsruties, Tilžės ir Karaliaučiaus (Sembos) apskritimis, po 1818 m. adminstracinių teritorinių pertvarkymų – ir su Lankos (Pakalnės apskritis), Vėluvos apskritimis. Driekėsi abipus Deimenos ir Timbros upių, palei Kuršių marias.

Žymesnės gyvenvietės: Gilija, Lauknos, Laukiška, Mielaukiai, Laigyčiai, Kaimė, Papelkiai.

Istorija 
Apskrityje buvo daug lietuvių šatulinių valstiečių, vokiečių dvarų palyginti nedaug. Per 1709–1710 m. didijį marą bei badą apskrityje mirė apie 6550 žmonių, liko tušti 386 lietuvių ūkiai. Per XVIII a. pirmosios pusės didžiąją kolonizaciją padaugėjo vokiečių, bet dėl nepalankių gamtinių sąlygų jų apsigyveno gerokai mažiau, negu gretimose apskrityse, dėl to apskrities lietuvių asimiliacija vyko lėčiau.

Apskrityje veikė daug pieninių, malūnų, lentpjūvių, durpes gamino Agilos ir Pakalvių įmonės, žuvies miltai gaminti Labguvos fabrike. Buvo 11 evangelikų liuteronų parapijų ir 1 katalikų parapija Labguvoje. Dėl laukinių žvėrių gausos Labguvos miškuose medžiodavo krašto diduomenė. juos mėgo ir Prūsijos ministras pirmininkas Hermanas Geringas.

1939 m. apskrities plotas buvo 1065 km². Buvo 111 seniūnijų su 346 gyvenvietėmis.

Gyventojai 
Gyventojų surašymo duomenimis, 1871 m. 414 apskrities gyvenviečių gyveno 52 609 žmonės. Įskaitant nuo 1885 m. dislokuoto Pirmojo armijos korpuso kariškius, apskrityje gyveno:

Lietuviai 
Vokiečių oficialios statistikos duomenimis, 1825 m. Labguvos apskrityje lietuviai sudarė iki 41 % gyventojų, 1837 m. iš 38 173 žmonių lietuvių buvo 12 948 (33,9 %), 1852 m. iš 44 807 – 14 454 (32,3 %), 1861 m. iš 47 288 – 9612 (20,3 %), 1890 m. iš 53 220 – 8666 (16,3 %), 1910 m. iš 51 057 – 4161 (8,1 %). Bažnytinės statistikos duomenimis, 1897 m. iš 45 738 parapijiečių lietuvių buvo 10 764 (23,5 %), 1912 m. iš 33 576 parapijiečių – 7289 (21,7 %). 1800 m. apskrityje veikė 20 lietuvių pradžios mokyklų.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Sembos genealoginiai tyrinėjimai
 Kraštiečių tinklalapis

Labguvos apskritis
Birobidžanas

Birobidžanas (, ) – tai Rusijos miestas, bei Žydų autonominės srities administracinis centras, kuris yra netoli Kinijos sienos. Mieste gyvena 70 433 žmonių (2021).

Turi sinagogą. Mieste yra žydų religinės bendruomenės namai.

Birobidžanas įkurtas 1915 m., o miesto teisės suteiktos 1937 m.

Rusijos miestai
Žydų autonominė sritis
Karaliaučiaus kaimiškoji apskritis

Karaliaučiaus kaimiškoji apskritis () – 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos administracinis teritorinis vienetas. Sudaryta po Vienos kongreso per 1815–1818 m. vykdytą reformą smulkinant Rytų Prūsijos apskritis. Centras – Karaliaučius.

Istorija 
Apskritis sudaryta iš Karaliaučiaus priemiesčių ir kaimiškųjų vietovių. 1894 m. prie jos prijungtas dar ir Gutenfeldas, Lautas, Lindenau, Metgyčiai. Tuo metu apskrityje buvo 109 kaimai ir miesteliai bei 3 valstybiniai dvarai, kuriuose nuolatinių gyventojų nebuvo. 1927 m. nuo apskrities atskirta 12 kaimų.

Po Antrojo pasaulinio karo apskrities teritorijoje buvo sudarytas Kaliningrado rajonas, vėliau ir jis prijungtas prie Karaliaučiaus.

Gyventojai 
Gyventojų surašymo duomenimis, įskaitant nuo 1885 m. dislokuoto Pirmojo armijos korpuso kariškius, apskrityje gyveno:

Šaltiniai

Nuorodos 
 Kraštiečių tinklalapis

Karaliaučiaus apskritis
Karaliaučius
Didysis kanjonas

Didysis kanjonas – stačių šlaitų tarpeklis Arizonos valstijoje, JAV. Didžioji dalis tarpeklio užimamo ploto priklauso Didžiojo kanjono nacionalinio parko teritorijai. Tarpeklį išgraužė Kolorado upė bei jos intakai per daugiau kaip 6 milijonus metų. Kanjono gylis – apie 1600–2000 m, ilgis 446 km, o plotis kinta nuo 6,4 iki 29 km.

Priešistoriniais laikais Didžiojo kanjono apylinkėse gyveno indėnai, kurie statydavosi gyvenvietes pačiame tarpeklyje bei jo urvuose. Laikoma, kad pirmasis Didįjį Kanjoną išvydęs europietis buvo García López de Cárdenas, lankęsis čia 1540 m.

Didysis kanjonas buvo beveik nežinomas iki laikotarpio po JAV pilietinio karo. Pirmoji ekskursija buvo atlikta 1869 m. vienarankio majoro John Wesley Powell mažomis medinėmis valtimis kartu su kitais devyniais vyrais, iš kurių tik šeši sėkmingai baigė kelionę. Powell matomus kanjono nuosėdinių uolienų sluoksnius prilygino „įspūdingos knygos lapams“.

Nuorodos 

 Grand Canyon svetainė

Kanjonai ir tarpekliai
JAV geografija
Vytautas Putna

Vytautas Putna (rus. Витовт Казимирович Путна, 1893 m. kovo 31 d. – 1937 m. birželio 12 d.) – lietuvių kilmės Tarybų Sąjungos karinis veikėjas, komkoras (1935 m.), karinis diplomatas. Sušaudytas represijų Tarybų Sąjungoje metu.

Biografija 

Gimė 1893 m. Mackonių kaime dab. Molėtų raj., valstiečio šeimoje. Rygoje baigė komercijos ir amatų mokyklą. 1913 m. buvo suimtas už revoliucinę propagandą.

1915 m. paimtas į kariuomenę. Kovojo Pirmajame pasauliniame kare. 1917 m. baigė praporščikų mokyklą. Vėliau vadovavo batalionui, varė revoliucinę propagandą tarp 12-osios armijos kareivių.

1917 m. įstojo į RSDDP (bolševikų) partiją. 1918 m. įstojo į Raudonąją armiją. Nuo 1918 m. Vitebsko karinis komisaras.

1918 m. rugsėjo mėn. – 1919 m. gegužės mėn. 1-osios Smolensko (vėliau pervadintos į 26-ąją šaulių) divizijos komisaras, nuo 1919 m. gegužės mėn. – 228-ojo Karelijos pulko vadas, nuo 1919 m. liepos mėn. – šios divizijos 2-osios brigados vadas. Nuo 1919 m. gruodžio mėn. – divizijos viršininkas. Dalyvavo malšinant Kronštato sukilimą 1921 m. ir valstiečių sukilimus Volgos žemupyje.

Už veiklą Rusijos pilietiniame kare apdovanotas trimis Raudonosios Vėliavos ordinais – vienas 1920 m. (už nuopelnus kariaujant Rytų fronte), du – 1921 m. (vienas už nuopelnus Vakarų fronte, antras – už Kronštato sukilimo malšinimą).

1923 m. palaikė trockistų opoziciją.

1923 m. baigė Aukščiausiųjų vadų kursus Karo akademijoje. Nuo 1923 m. 2-osios Maskvos pėstininkų mokyklos viršininkas, po to dirbo Raudonosios armijos štabe, centrinėse valdybose, vadovavo korpusui.

1927–1931 m. dirbo kariniu atašė Japonijoje, Suomijoje, Vokietijoje.

1931–1934 m. korpuso vadas Primorjės kariuomenės grupėje Rusijos Tolimuosiuose Rytuose.

1934–1936 m. karinis atašė Didžiojoje Britanijoje.

1936 m. atšauktas į TSRS ir 1936 m. rugpjūčio 20 d. suimtas. Tardant kankintas. Prisipažino dalyvavęs antitarybiniame trockistiniame, kariniame – fašistiniame sąmoksle. 1937 m. birželio 11 d. TSRS Aukščiausiojo Teismo Ypatingosios komisijos (Специальное присутсвие) nutarimu kartu su Michailu Tuchačevskiu, J. Jakiru, Jeronimu Uborevičiumi nuteistas myriop ir naktį į birželio 12 d. sušaudytas. Reabilituotas kaip nekaltas 1957 m.

Nuorodos 
 Путна Витовт Казимирович

Putna, Vytautas
Putna, Vytautas
Putna, Vytautas
Didžiojo kanjono nacionalinis parkas

Didžiojo kanjono nacionalinis parkas () – nacionalinis parkas JAV pietvakariuose, Arizonoje. Kadangi jis įkurtas 1919 m. tai šis parkas yra vienas seniausių šalyje. Nacionaliniame parke saugomas įspūdingas Didysis kanjonas. Kanjonas milžiniškas, jo ilgis siekia 446 kilometrus, o plotis – net 29 kilometrus. Senais laikais jame gyveno indėnų gentys, o naujakuriai apie jį sužinojo tik po pilietinio karo. Čia taip pat yra keletas mažesnių kanjonų, rėžiančių Kolorado plynaukštę. O ant Kolorado upės pastatyta Kolorado užtvanka yra senųjų Amerikos kultūrų palikimas. Didžiojo kanjono nacionalinis parkas 1979 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Nuotraukos 

JAV nacionaliniai parkai
Avakumas

Avakumas (), Avakumas Petrovičius, protopopas Avakumas) – rusų religinis veikėjas ir rašytojas.

Biografija 
Tiksli gimimo data nežinoma. Manoma, kad gimė 1620 m. ar 1621 m. Grigorovo kaime, centrinėje Žemutinio Naugardo srities dalyje. Kilęs iš žemesniųjų dvarininkų tarpo. Provincijoje tapęs šventiku, nesugyveno su vietos valdžia ir žmonėmis, nuolat su jais kivirčijosi ir buvo mušamas. Iš ten pabėgo į Maskvą, kur suartėjo su aukštesniąja dvasininkija ir caro aplinka. 1653 m., kai patriarchas Nikonas pradėjo pertvarkyti rusų maldų knygas ir bažnytines apeigas, Avakumas, sekdamas graikų pavyzdžiu, stojo griežčiausion opozicijon prieš vykdytas reformas ir tapo sentikių vadovu. Avakumo nuomone, reformos siejo stačiatikius su katalikybe. Patriarchas Nikonas su visa opozicija, ypač su Avakumu, elgėsi žiauriai, tačiau taip tik sustiprino opozicinį judėjimą. Avakumas buvo ištremtas į Tobolsko guberniją, Daūriją (Užbaikalė), Mezenę, Pustozerską.

Tremtyje Avakumas toliau skelbė savo idėjas, pasisakė prieš Nikoną ir carą Aleksejų Michailovičių, kuris esą pasidavęs Nikono įtakai.

1682 m. Avakumas dėl savo tikėjimo buvo sudegintas ant laužo. 1916 m. sentikių bažnyčia paskelbė šventuoju.

Stačiatikybė
Rusijos asmenybės
Levas Jašinas

Levas Ivanovičius Jašinas (; 1929 m. spalio 22 d. – 1990 m. kovo 20 d.) – rusų futbolininkas, Tarybų Sąjungos rinktinės ir  vartininkas, išgarsėjęs atletiškumu ir išskirtiniais vartų saugojimo sugebėjimais, laikomas šiuolaikinio vartininkų žaidimo įkvėpėju. Tarptautinė futbolo istorijos ir statistikos federacija (IFFHS) jį išrinko geriausiu XX amžiaus vartininku.

Statistika 
 812 rungtynės per karjerą
 326 rungtynės FK Dinamo Moskva pagrindinėje sudėtyje
 78 kartus gynė Tarybų Sąjungos rinktinės komandos vartus (praleido 70 įvarčių)
 13 rungtynių Pasaulio futbolo čempionatuose (4 mačuose nepraleido įvarčių)
 480 rungtynėse per karjerą nepraleido įvarčių

Pasiekimai

Vietiniai 

 1 aukso medalis TSRS ledo ritulio čempionate (1949)
 5 aukso (1954, 1955, 1957, 1959 ir 1963), 5 sidabro (1956, 1958, 1962, 1967 ir 1970) ir 1 bronzos (1960) medaliai TSRS futbolo čempionate
 3 kartus TSRS futbolo taurės laimėtojas (1953, 1967 ir 1970)

Tarptautiniai 

 Olimpinis čempionas (1958)
 I Europos čempionato nugalėtojas (1960)
 II Europos čempionato antros vietos prizininkas (1964)

Kiti pasiekimai 

 Geriausias Europos metų futbolininkas (1963)
 VIII Pasaulio futbolo čempionato ketvirtoji vieta (1966)
 Tris kartus geriausias TSRS vartininkas (1960,1963,1966)
 22 sezonai vienam futbolo klube (1950–1970)
 FIFA auksinis medalis už nuopelnus futbolui (1988)
 FIFA „Geriausio amžiaus vartininko titulas“ ir vieta FIFA amžiaus komandos sudėtyje (2000)

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Jašinas, Levas
Huankajaus provincija

Huankajaus provincija (, ) – provincija Peru, Chunino departamento pietinėje dalyje. Provincija padalinta į 28 apygardas. Sostinė – Huankajus.

Apygardos 
 Huankajus
 Karhuakaljanga
 Čakapampa
 Čikčė
 Čilka
 Čongos Altas
 Čupuras
 Kolka
 Kuljhuasas
 El Tambas
 Huakrapukijas
 Hualhuasas
 Huankanas
 Huasikanča
 Huajukačis
 Inchenijas
 Pariahuanka
 Pilkomajas
 Pukara
 Čičuajus
 Kilkasas
 San Agustin de Kachasas
 San Cheronimo de Tunanas
 San Pedro de Sanjas
 Santo Domingo de Akobamba
 Sapaljanga
 Sikaja
 Vikesas

Chunino departamento provincijos
Konsepsjono provincija

Konsepsjono provincija (, ) – provincija Peru, Chunino departamento centrinėje dalyje. Provincija padalinta į 17 apygardų. Sostinė – Konsepsjonas.

Apygardos 
 Konsepsjonas
 Akas
 Andamarka
 Čambara
 Kočasas
 Komasas
 Heroinas Toledas
 Mansanaresas
 Mariskal Kastilija
 Matahuasis
 Mitas
 Nueve de Chulijas
 Orkotuna
 San Chosė de Keras
 Santa Rosa de Okopa

Chunino departamento provincijos
Čupakos provincija

Čupakos provincija (, ) – provincija Peru, Chunino departamento pietvakarinėje dalyje. Provincija padalinta į 9 apygardas. Sostinė – Čupaka.

Apygardos 
 Čupaka
 Ahuakas
 Čongos Bachas
 Huačakas
 Huamankaka Čikas
 San Chuan de Iskosas
 San Chuan de Charpa
 Tres de Disiembrė
 Janakanča

Chunino departamento provincijos