joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Inkūnai

Inkūnai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, apie 15 km į šiaurės rytus nuo Anykščių, kairiajame Šventosios krante. 

Yra medinė Inkūnų Švč. Aušros Vartų Dievo Motinos bažnyčia (nuo 1942 m.). Kaimas įsikūręs Šventosios kraštovaizdžio draustinyje, apsuptas Saldagirio miško, kuriame yra didelė bebrų užtvanka. Į šiaurę nuo kaimo, link Mikierių, yra geležinis beždžionių tiltas per Šventąją. Netoli bažnyčios, einant link beždžionių tilto trykšta šaltinis, kurio vanduo, vietinių teigimu, yra šventas. Beždžionių tiltas yra ilgiausias tokio tipo tiltas Lietuvoje. Iki 2002 m. Inkūnus ir Mikierius jungiantis tiltas buvo medinis. Kaime gerai išplėtotas turizmas.

Inkūnų atminties parkas 

Tai yra Inkūnų bendrijos iniciatyva statomas medinių skulptūrų parkas, skirtas atminti aplink išnykusiuose kaimuose buvusioms sodyboms. Kiekviena skulptūra simbolizuoja po vieną sodybą. Jame pastatyti: stogastulpis su Šv. Vincento figūra Inkūnų kaimui (autorius – Gintaras Varnas, 2010 m.), stilizuotas kryžius Legų kaimui (autorius – Vladas Gaidys, 2010 m.), stogastulpis su Rūpintojėlio figūra Dauneikių kaimui (autorius – Pranas Petronis, 2010 m.), stogastulpis su angelo figūra Mičionių kaimui (autorius – Edvinas Galvanauskas, 2010 m.), stogastulpis su Šv. Anelės figūra Beržoniškio kaimui (autorius – Jonas Tvardauskas, 2010 m.), kryžius su Nukryžiuotojo figūra, saulute ir paukščiais Medinų kaimui (autorius – Vladas Gaidys, 2011 m.), kryžius su Nukryžiuotojo ir Šv. Barboros figūromis Lašinių kaimui (autorius – Pranas Petronis, 2011 m.) ir ornamentais dekoruotas kryžius Mikierių kaimui (autorius – Vladas Gaidys, 2011 m.).

Infrastruktūra, pasiekiamumas

Privažiuoti galima dviem būdais:

 Važiuojant iki rodyklės į Mičionių kaimą, įsukant į kelią pagal tą rodyklę (ten dar yra stendas su Mickūnų ir Inkūnų lankytinomis vietomis) ir važiuojant tiesiai apie 7 kilometrus. Išsukti į kitą žvyrkelį reikia pravažiavus Mičionių gyvenvietę ir rodyklę į Legų kaimą, kitas posūkis jau yra į kelią, vedantį į Inkūnus. Pasukus ir privažiavus sankryžą, reikia pasukti į kairę.
 Važiuojant palei Ramuldavos miškus pro Andrioniškį.

Gyventojai

Galerija

Šaltiniai 

 Anykščių krašto vietovių žinynas
 Leliūnų bibliotekos archyvas

Nuorodos 
 Parapijos puslapis 
 Anykščių krašto vietovių žinynas

Anykščių rajono savivaldybės gyvenvietės
Purvėnai (Molėtai)

Purvėnai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, Labanoro regioniniame parke, šiaurės vakariniame Stirnių ežero krante, prie rytinio Ilmėdo galo, 3 km į rytus nuo Toliejų. Toliau šiaurėje telkšo Jaurys ir Jauriukas. Seniūnaitijos centras. Pro kaimą eina kelias , atsišakoja keliukas į Zamokus. Yra dvejos senosios kapinaitės.

Istorija 
XVI–XVIII a. kaimas priklausė Inturkės seniūnijai. 1682 m. minimas Molėtų krikšto metrikų knygoje. 1707 m. Molėtų krikšto metrikų knygoje Nr. 2 (p. 68) paliudytas dviejų Purvėnų kaimo gyventojų asmenvardžių slavinimas: Joannes Aweła alias Baranowski ir Joannes Gaydis alias Kurowski.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Vaidotai

Vaidotai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, pietvakarius nuo Vilniaus, dešiniajame Vokės krante. 2 seniūnaitijos (Pramonės ir Šaltinio).

Yra Vaidotų Šv. apaštalo Pauliaus Atsivertimo bažnyčia (pastatyta 1910 m.), paštas (LT-14007), Pagirių gimnazijos pradinio ugdymo skyrius, mokykla-darželis „Margaspalvis aitvarėlis“. Pro Vaidotus eina geležinkelio ruožas Vilnius-Šalčininkai, čia yra pagrindinis tranzitų paskirstymo taškas, Vaidotų geležinkelio stotis. Pietiniu pakraščiu prateka Vokė. Vaidotų biblioteka yra Baltosios Vokės kaime. Yra baldų gamybos bendrovė „Kriolis“, vaistažolių perdirbimo įmonė „Mėta“, metalo apdirbimo gamykla „Unimet“ ir kitos įmonės.

Vakarinė Vaidotų gyvenvietės dalis priklauso Vilniaus miestui (atskirta Vokės upės), greta prisišliejusi Baltoji Vokė, vakaruose įsikūrę Degeniai.

Vaidotus aptarnauja 3, 8, 9, 25 maršrutų autobusai (Vaidotų, Šaltinio st.).

Istorija 
Vaidotai rašytiniuose šaltiniuose minimi nuo 1375 m. Tarybiniais metais buvo Vaidotų apylinkės centras.

Gyventojai

Sportas 
 FK Vaidotai, futbolo komanda 1992–1997 m.

Šaltiniai 

Vilniaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Tetėnai

Tetėnai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 6 km į vakarus nuo Pabarės, prie kelio . Aplink kaimą plyti Šalčios–Tetėnų miškai. Pro kaimą teka Ciras, kuris už kelių kilometrų į šiaurę įsilieja į Šalčią. 2 seniūnaitijos. Yra medžio apdirbimo bendrovė Glosmiga. Nuo 2000 m. veikia Tetėnų koplyčia. Netoli Tetėnų yra Tetėnų pilkapynas.

Istorija 

XIX a. pab. Tetėnai buvo šlėktų okolica ir pateko į Lydos apskrities Eišiškių valsčių, Pabarės apylinkę. Priklausė Rodūnios dvaro valdoms.

1950–1963 m. buvo Tetėnų apylinkės centras, LTSR laikais – tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. Kaime veikė lietuviška Tetėnų Šalčios pagrindinė mokykla ir lenkiška Tetėnų 1-oji pagrindinė mokykla, biblioteka (įkurta 1961 m.), paštas (LT-17029).

Gyventojai

Galerija

Šaltiniai 

Šalčininkų rajono savivaldybės gyvenvietės
Verchojanskas

Verchojanskas (, ) – miestas Rusijoje, Jakutijoje. Išsidėstęs dešiniajame Janos krante, į šiaurę nuo poliarinio rato, 900 km nuo Jakutsko, 127 m virš jūros lygio aukštyje. 1,4 tūkst. gyventojų (2005 m.).

1638 m. 90 km į pietvakarius nuo dabartinės vietos kazokai įkūrė gyvenvietę. 1775 m. prekybiniais sumetimais persikėlė prie Janos upės. 1817 m. gavo miesto statusą. 1860–1917 m. į Verchojansko apylinkes buvo gabenami tremtiniai.

1885 m. sausio 15 d. Rusijos Mokslų akademijos vykdytos ekspedicijos metu matematikas S. Kovalikas užfiksavo -71 °C temperatūrą. Pagal kai kuriuos šaltinius tai yra žemiausia šiaurės pusrutulio temperatūra, tačiau į šį titulą pretenduoja ir Oimiakonas. 2006 m. užfiksuota -66,7 °C temperatūra. Aukščiausia temperatūra užfiksuota 2020 m. birželį – +38 °C.

Vystoma maisto pramonė. Tai viena mažiausių Rusijos gyvenviečių, turinčių miesto statusą. Yra nedidelis oro uostas.

2005 m. atidengtas paminklas, absoliutaus minimumo 120 metų jubiliejui.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Miesto muziejus

Jakutijos miestai
Pasvalio Vienkiemiai

Pasvalio Vienkiemiai – kaimas centrinėje Pasvalio rajono savivaldybės dalyje, į vakarus nuo Pasvalio, prie kelio .

Gyventojai

Šaltiniai 

Pasvalio rajono savivaldybės gyvenvietės
Viliujskas

Viliujskas () – miestas Rusijoje, Jakutijoje, dešiniajame Viliujaus krante (priešais jo intako Tiungo žiotis), 592 km į šiaurės vakarus nuo Jakutsko. Rajono centras. 10,0 tūkst. gyventojų (2005 m.). Miestas keliu sujungtas su Jakutsku. Maisto pramonė.

Istorija

Įkurtas 1634 m. Verchneviliujskojės (Верхневилюйское) pavadinimu kaip žiemavietė. 1783 m. gavo miesto statusą. 1783–1821 m. vadintas Olensku (). 1872–1883 m. į Viliujską buvo ištremtas rusų filosofas ir rašytojas Nikolajus Černyševskis.

Nuorodos 
Herbo istorija  

Jakutijos miestai
Vytartėliai

Vytartėliai – kaimas centrinėje Pasvalio rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Pasvalio.

Gyventojai

Šaltiniai 

Pasvalio rajono savivaldybės gyvenvietės
Tetirvinai

Tetirvinai – kaimas centrinėje Pasvalio rajono savivaldybės dalyje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Pasvalio, šalia kelio į Vaškus. Seniūnaitijos centras. Yra paštas (LT-39040), pradinė mokykla (Svalios mokyklos skyrius), biblioteka, parduotuvė.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Tetirvinuose 1928 m. sausio 1 d. gimė kanonistas, teologijos profesorius, Vilniaus arkivyskupijos tribunolo teisėjas Pranciškus Vaičekonis.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Kaimo biblioteka 

Pasvalio rajono savivaldybės gyvenvietės
Girniūnai

Girniūnai – kaimas centrinėje Pasvalio rajono savivaldybės dalyje, 2 km į šiaurės rytus nuo Pasvalio. 
Auga saugomas Girniūnų ąžuolas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Pasvalio rajono savivaldybės gyvenvietės
Brazdigala

Brazdigala – kaimas centrinėje Pasvalio rajono savivaldybės dalyje, 2 km į pietvakarius nuo Pasvalio, šalia kelio .

Gyventojai

Išnašos 

Pasvalio rajono savivaldybės gyvenvietės
Šlamai (Pasvalys)

Šlamai – kaimas centrinėje Pasvalio rajono savivaldybės dalyje, 2 km į pietvakarius nuo Pasvalio. 

Auga saugomas Šlamų ąžuolas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Pasvalio rajono savivaldybės gyvenvietės
Niurba

Niurba (, ) – miestas Rusijoje, Jakutijoje, kairiajame Viliujo krante, 846 km į šiaurės vakarus nuo Jakutsko. Rajono centras. 10,1 tūkst. gyventojų (2005 m.).

Gyvenvietė įkurta 1930 m. ir buvo svarbiu transporto ir deimantų pramonės centru. 1997 m. gavo miesto statusą. Maisto, lengvoji pramonė. Keliu sujungta su Jakutsku.

Jakutijos miestai
Migoniai

Migoniai – kaimas centrinėje Pasvalio rajono savivaldybės dalyje, 7 km į pietvakarius nuo Pasvalio, Mūšos pakrantėje. Stūkso Migonių piliakalnis.

Gyventojai

Šaltiniai 

Pasvalio rajono savivaldybės gyvenvietės
Auriliškiai

Apie kaimą Panevėžio rajone žr. Auriliškiai (Panevėžys).

Auriliškiai – kaimas centrinėje Pasvalio rajono savivaldybės dalyje, 8 km į pietvakarius nuo Pasvalio.

Gyventojai

Šaltiniai 

Pasvalio rajono savivaldybės gyvenvietės
Paberžiai (Pasvalys)

Paberžiai – kaimas centrinėje Pasvalio rajono savivaldybės dalyje, 2 km į vakarus nuo Pasvalio.

Gyventojai

Šaltiniai 

Pasvalio rajono savivaldybės gyvenvietės
Vytautava

Vytautava – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Ismonių. Stovi medinė Vytautavos Šv. Antano Paduviečio bažnyčia (pastatyta 1939 m.). Prie kaimo telkšo Trakežeris.

Etimologija 

1930 m. Lietuvai minint Ldk Vytauto Didžiojo metines, kaimą nutarta pavadinti Vytautava (asmenvardinis vietovardis).

Istorija 

Vasario 16-osios Akto signataras Donatas Malinauskas 1934 m. padovanojo bažnyčiai 20 ha žemės iš buv. Stanislavavos palivarko, dabar pavadintu Vytautavu. Bažnyčia pastatyta 1939 metais iš Donato Malinausko Jankovicų dvaro dovanoto kluono.

Gyventojai

Šaltiniai 

Trakų rajono savivaldybės gyvenvietės
Mediniai

Mediniai – kaimas centrinėje Pasvalio rajono savivaldybės dalyje, prie kelio , 6 km į šiaurės vakarus nuo Pasvalio. Yra stogastulpis Vileišių šeimai, pastatytas 1991; aut. Arūnas Grušas.

Istorija 

1925–1928 m. veikė Jaunimo sąjungos kuopa. 1934–1980 m. veikė pradžios mokykla. 1950–1992 m. „Pavasario“ kolūkio gyvenvietė.

|}

Gyventojai

Žymūs žmonės 

Kaime gimė:
 Laima Zilporytė, Lietuvos olimpietė, 1988 m. vasaros olimpinių žaidynių bronzos medalininkė.
 Antanas Vileišis, gydytojas, visuomenės veikėjas.
 Jonas Vileišis, Lietuvos nepriklausomybės akto signataras.
 Petras Vileišis, inžinierius, visuomenės ir politinis veikėjas.

Šaltiniai 

Pasvalio rajono savivaldybės gyvenvietės
Antakalnis (Trakai)

Antakalnis – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, šalia kelio , 8 km į vakarus nuo Rūdiškių. Yra paštas, vakaruose telkšo Vilkokšnis. Laisvalaikio ir verslo klubas „Aerodream“.

Istorija 
Anksčiau kaimas vadintas Kavoliškėmis, buvo gatvinio tipo.

Gyventojai

Šaltiniai 

Trakų rajono savivaldybės gyvenvietės
Zubiškės

Zubiškėmis vadinami kaimai:

 Zūbiškės Kaišiadorių rajone;
 Didžiosios Zubiškės Šalčininkų rajone.
Skrebotiškis

Skrebotiškis – kaimas centrinėje Pasvalio rajono savivaldybės dalyje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Tetirvinų, šalia kelio . Stovi Skrebotiškio Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia, įrengta 1920 m.

Istorija

1910–1914 m. veikė pradžios mokykla, kurioje mokėsi aplinkinių kaimų (Putrių ir kt.) vaikai, tarp jų būsimas Klaipėdos Vytauto Didžiojo ir Kauno Aušros gimnazijų mokytojas, LLA narys Povilas Kazėnas (1899–1945).

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Jonas Kuosa (1925–1999) – agronomas zootechnikas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
 Danielius Mickevičius (1937–2021) – žurnalistas, publicistas, vertėjas, leidėjas.

Šaltiniai 

 

Pasvalio rajono savivaldybės gyvenvietės
Baravykynė (Pasvalys)

Baravykynė – kaimas centrinėje Pasvalio rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Tetirvinų.

Gyventojai

Šaltiniai 

Pasvalio rajono savivaldybės gyvenvietės
Šunkiškiai

Šunkiškiai – kaimas centrinėje Pasvalio rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurės rytus nuo Tetirvinų.

Gyventojai

Šaltiniai 

Pasvalio rajono savivaldybės gyvenvietės
Nokoniai

Nokoniai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, į šiaurę prie Vaškų, sankryžoje kelių Pasvalys – Joniškis ir Vaškai – Puodžiūnai. Nokoniai – senas kaimas, minimas nuo valakų reformos laikų. XIX a. antroje pusėje Nokonių kaimo dešimtinininkai įkūrė Puplaiškynės ir Vingrelių kaimus. Minimas Nokonių palivarkas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Pasvalio rajono savivaldybės gyvenvietės
Daičiūnai

Daičiūnai – kaimas centrinėje Pasvalio rajono savivaldybės dalyje, 2 km į šiaurę nuo Vaškų.

Gyventojai

Žymūs žmonės

 Genovaitė Ramoškienė (g. 1945), irkluotoja, olimpinio bronzos medalio laimėtoja

Nuorodos

 Dajczuny Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom XV, cz. 1, psl. 385 (lenk.)

Šaltiniai 

Pasvalio rajono savivaldybės gyvenvietės
Zvanagala

Zvanagala – viensėdis Pasvalio rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Vaškų. Kaime gyveno latvių bendruomenė, vietovę vadinusi Zvangali.

Istorija 

XVIII a. iš Pamaučių į Zvanagalą persikėlė gyventi Staševskių giminė, kurios atstovai labai prisidėjo kuriant Vaškų miestelį. XVIII a. 2-ojoje pusėje minimas Zvanagalos dvaras. Dėl Zvanagaloje gyvenusių Juozapo ir Konstancijos Staševskių ilgą laiką greta Vaškų pavadinimo naudotas Konstantinovas (turbūt Konstancijos Staševskajos garbei). Staševskiai dosniai remdavo ir aktyviai prisidėdavo remontuojant ir perstatant bažnyčias Vaškuose.

Lietuvai atgavus Nepriklausomybę, XX a. 1-ojoje pusėje parceliuojamą Dokalskių dvarą Zvanagaloje dalimis nupirko Mockūnai ir Čepuliai. Čepulių šeimos sūnus Jonas Čepulis (g. 1939-08-11) Meksiko olimpinėse žaidynėse (1968 m.) iškovojo bokso sidabro medalį sunkaus svorio kategorijoje.

Remiantis Žiemgalos žurnale pateikiamais duomenimis, Jonas Čepulis gimė 1939 m. rugpjūčio 11 d. Joniškėlyje. Šis faktas sudomino ir suglumino, nes kiti trys žymiojo sportininko broliai ir dvi seserys gimė Zvanagalos kaime (apie 2 km į vakarus nuo Vaškų). Visgi spaudoje rasti duomenys leidžia spėti, kad Joniškėlis tėra jo krikšto vieta.

Gyventojai

Išnašos 

Pasvalio rajono savivaldybės gyvenvietės
Nakvosai

Nakvosai – kaimas centrinėje Pasvalio rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Vaškų, prie kelio . Į rytus nuo kaimo teka Maučiuvis.

1851 m. Nakvosų kaime buvo Juozapo (Zigmanto sūnaus) Nakvoso, Justino (Mykolo sūnaus) Nakvoso, Jono (Simono sūnaus) Nakvoso, Zigmanto (Simono sūnaus) Nakvoso ūkiai.

Gyventojai

Šaltiniai 

Pasvalio rajono savivaldybės gyvenvietės
Dvaralaukiai

Dvaralaukiai – kaimas centrinėje Pasvalio rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Vaškų.

Vienas ankstyviausių kaimo paminėjimų yra 1652 m. tribunolo sprendimo kopijoje Onos Koncevičienės (Mlečkaitės) ir jos
sūnaus byloje su Kristupu Mlečka, dėl 10 valstiečių tarnybų suvienodinimo. Minimas Dvaralaukių kaimas Upytės paviete. VUB RS F8-1943.

Dvaralaukiai taip pat minimi išnuomoto Palėvenės dvaro su jo kaimais Eufrozinos Mlečkaitės-Rajeckienės, Ukmergės maršalkienės, 1697–1698 metų ūkinėje apskaitoje.

VUB RS F8-1527

Gyventojai

Šaltiniai 

Pasvalio rajono savivaldybės gyvenvietės
Akmuo (Varėna)

Akmuo – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 7,5 km į šiaurės rytus nuo Senosios Varėnos, greta kelio , Merkio dešiniajame krante, prie nedidelio Vykšiaus upelio. Kaime stovi medinė Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia su varpine (suręstos iš tašytų sienojų). Šalia kaimo – legendomis apipintas ir kaimui pavadinimą davęs akmuo Užkeikta merga, yra Akmenio geologinis draustinis.

Etimologija 

Kaimo vardas mena legendomis apipintą akmenį. Tas akmuo vadinasi Užkeikta merga. Pasakojama, kad tai besanti suakmenėjusi nuotaka. Tėvai norėję savo jauną dukterį išleisti už turtingo senio. Tais laikais vaikai turėjo aklai klausyti tėvų. Nors ir nemylėdama jaunikio, jaunoji išvažiavusi bažnyčion. Važiuodama pradėjo graudžiai raudoti: „Geriau aš nelaiminga akmeniu pavirsiu, nei už senio ištekėsiu“. Tik ištarusi tuos žodžius, ji ir pavirto akmeniu.

Gyventojai

Šaltiniai 

 

Varėnos rajono savivaldybės gyvenvietės
Paakmenė

Paakmenė – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės rytus nuo Senosios Varėnos, Merkio dešiniajame krante, prie Duobupio žiočių, Dainavos girioje. Šalia eina plentas . Toliau pietuose yra Akmens kaimas su sena bažnyčia.

Gyventojai

Šaltiniai 

Varėnos rajono savivaldybės gyvenvietės
Iciūnai

Iciūnai – kaimas centrinėje Pasvalio rajono savivaldybės dalyje, 1 km į pietryčius nuo Vaškų, šalia kelio .

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Iciūnuose 1935 m. lapkričio 1 d. gimė Lietuvos matematikas, akademikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras Bronius Grigelionis.

Šaltiniai 

Pasvalio rajono savivaldybės gyvenvietės
Oliokminskas

Oliokminskas () – miestas Rusijoje, Jakutijoje, Lenos kairiajame krante, priešais Oliokmos žiotis, 530 km nuo Jakutsko. Rajono centras. 9,5 tūkst. gyventojų (2005 m.).

Medienos apdirbimas ir išvežimas. Gyvenvietė įkurta 1635 m. Miesto statusą gavo 1783 m. 1944 m. Oliokminske gimė Rusijos politikas Vladimiras Jakovlevas.

Nuorodos 

 Rajono svetainė 

Jakutijos miestai
Kirdeikiai (Kėdainiai)

Kirdeikiai – kaimas rytinėje Kėdainių rajono savivaldybės dalyje, 5 km į šiaurės rytus nuo Šėtos, prie Šėtos–Pagirių kelio ir Obels upės.

Istorija 

XX a. buvo Žeimelių dvarui priklausęs Kirdeikių palivarkas.

2020 m. spalio 14 d. Kirdeikių viensėdis pervadintas kaimu.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Kirdeikiuose gimė teatro ir kino aktorius, poetas, prozininkas, dramaturgas Antanas Žekas (1931–).

Šaltiniai 

Kėdainių rajono savivaldybės gyvenvietės
Pokrovskas

Pokrovsku iki 1931 m. vadinosi dabartinis Engelsas.

Pokrovskas (, ) – miestas Rusijoje, centrinėje Jakutijoje, Lenos kairiajame krante, 70 km į pietus nuo Jakutsko. Changalaso uluso centras. 10,2 tūkst. gyventojų (2005 m.).

Statybinių medžiagų (plytų, gelžbetonio, asfalto) pramonė. Apylinkėse auginamos grūdinės kultūros, bulvės, kopūstai. Veisiami galvijai, arkliai. Medienos kirtimas. Veisiami kailiniai žvėreliai. Yra muziejus. Veikia geologinės ekspedicijos.

Istorija 

Įkurtas 1682 m. kazokų Karaulnyj Mys (Караульный Мыс) pavadinimu, vėliau gavo Pokrovskojė pavadinimą. 1941 m. gavo miesto tipo gyvenvietės, o 1998 m. – miesto statusą.

Jakutijos miestai
Srednekolymskas

Srednekolymskas () – miestas Rusijoje, šiaurės rytų Jakutijoje, kairiajame Kolymos krante, 1485 km nuo Jakutsko. Rajono centras. 3,6 tūkst. gyventojų (2005 m.). Pieno pramonė. Oro uostas. Upių prieplauka.

Istotija 
Įkurtas 1644 m. kazokų ir pavadintas Jarmanka. Miesto statusą gavo 1775 m. XIX a. buvo trėmimo vieta.

Jakutijos miestai
Tomotas

Tomotas () – miestas Rusijoje, Jakutijoje, Aldano rajone, prie Aldano upės, 390 km nuo Jakutsko, 65 km nuo Aldano. 9,0 tūkst. gyventojų (2005 m.).

Miestas įkurtas 1923 m. Apylinkėse išgaunamas auksas ir žėrutis. Upių prieplauka. Medienos apdirbimo pramonė. Pro Tomotą eina Lenos plentas yra stotis prie Amūro–Jakutsko magistralės.

Etimologija 

Miesto pavadinimas yra kilęs iš jakutų kalbos žodžio, kuris reiškia neužšąlantis.

Ekonomika 

Žėručio telkinių kasyba prasidėjo 1942 m., kai netoli miesto juos upelyje atrado medžiotojas.

Jakutijos miestai
Udačnas

Udačnas () – miestas Rusijoje, Jakutijos vakaruose, Mirno rajone, prie Marchos upės. Išsidėstęs 1370 km į šiaurės vakarus nuo Jakutsko, 550 km į šiaurę nuo Mirno. 15,5 tūkst. gyventojų (2005 m.).

Gyvenvietė įsikūrė 1955 m., netoliese radus deimantų (Udačnajos telkinyje). 1987 m. gavo miesto statusą.

1974 m. spalio 2 d. 2,5 km į šiaurę nuo Udačno, TSRS Spalvotosios metalurgijos ministerijos nurodymu, atliktas 1,7 kilotonų branduolinis sprogdinimas. Buvo planuojami 8 sprogdinimai, kad sudaryti plokštumą fabriko statybai. Tačiau dėl didelio pavojaus vėliau atsisakyta planų. Po 18 m. nuo sprogimo susidaręs plyšys užpiltas. Sarkofago aukštis 7–12 m.

Nuorodos 
 Oficiali svetainė
 Miesto nuotraukos
 Radiacijos problemos ir grėsmės Jakutijoje 

Jakutijos miestai
Vilniaus (Kalvarijų) Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia

Kalvarijų Šv. Kryžiaus bažnyčia – bažnyčia, stovinti Vilniaus Jeruzalėje, dešiniajame Neries krante. Vėlyvojo baroko stiliaus. Įeina į Verkių regioninio parko teritoriją. Mišios laikomos lietuvių ir lenkų kalbomis.

Istorija 

Verkių dvaras 1387 m. paskirtas Vilniaus vyskupui. Vilniaus išvadavimui iš Rusios valstybės užimtų žemių (1655–1661) atminti vyskupas Jurgis Bialozoras iš Verkių dvaro 1662 m. paskyrė 7 valakus žemės bažnyčiai ir Kryžiaus kelio stotims.

1669 m. pastatyta bažnyčia ir vienuolynas, tarp Baltupių, Jeruzalės ir Trinapolio – medinės koplyčios. Įkurdinti dominikonai. 1701 m. įkurta Verkių parapija.

Dvarininkų Mykolo Petrausko ir Kristinos Petrauskienės lėšomis 1755–1772 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia ir vienuolynas, kaip manoma, pagal Jono Kristupo Glaubico projektą. XVIII a. įrengtos 35 Kryžiaus kelio (kalvarijų) stotys: pastatyta 19 mūrinių barokinių koplyčių, 7 mediniai ir 1 mūriniai vartai, tiltas per Cedrono upelį. Vienuolyno prepozito Domininko Daunoravičiaus rūpesčiu prie bažnyčios 1793 m. primūryta zakristija, praplėstas vienuolynas.

1812 m. sudegė vienuolynas su biblioteka, nukentėjo bažnyčia ir koplyčios. Prancūzai iš bažnyčios ir vienuolyno paėmė 75 sidabrinius liturginius reikmenis. Bažnyčia suremontuota, vienuolyno viršininko Motiejaus Magruševskio iniciatyva restauruotos kalvarijos, 1817 m. atstatytas vienuolynas. 1850 m. vienuolynas uždarytas, jo name įrengta klebonija; bažnyčia tapo parapine.

Vilniaus gubernatorius 1867 m. carui Aleksandrui III siūlė nugriauti Kalvarijos koplyčias. Bažnyčia ir koplyčios 1893 m. atnaujintos. Stočių paveikslus piešė Juozapas Balzukevičius. 1906 m. restauruotas bažnyčios vidus.

Prieš Antrąjį pasaulinį karą kalvarijas lankydavo visos Lietuvos maldininkai. Po karo jas lankyti uždrausta. Kai kurie paskutiniųjų 1949 m. eitynių dalyviai areštuoti ir tardyti. Iš buvusių 35 stočių liko tik 4 mūrinės koplyčios greta šventoriaus. Kitos 1962 m. sunaikintos, mūrinės – išsprogdintos.

1990 m. koplyčios pradėtos atstatyti pagal Brigitos Radavičiūtės projektą. Klebono Vaclovo Aliulio rūpesčiu 1969 ir 1983 m. remontuotas bažnyčios fasadas. 2006 m. bažnyčia rekonstruota.

Nuorodos 

 Vilniaus Šv. Kryžiaus Atradimo (Kalvarijų) parapijos svetainė
 Vilniaus Šv. Kryžiaus Atradimo (Kalvarijų) parapijos ministrantų svetainė
 Bažnyčios vargonai 
 Šv. Kryžiaus atradimo (Kalvarijų) bažnyčia

Vilniaus bažnyčios
Kalvių Šv. Antano Paduviečio bažnyčia

Kalvių Šv. Antano Paduviečio bažnyčia – bažnyčia, stovinti Kalvių kaime, Kalvių ežero pietryčių krante, prie rajoninio Kruonio–Stakliškių kelio.

Istorija 

Bažnyčia pastatyta 1753 m. Kalviuose 1773 m. gyveno kunigas dominikonas, vėliau dvasininkai atvažiuodavo iš Jiezno. 1792 m. bažnyčia sudegė.

Tomo Vavžeckio ir jo žmonos Juzefos rūpesčiu 1800–1806 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Po 1870 m. gaisro atstatyta, įrengti 3 altoriai. Kunigas Feliksas Žukas pamokslus sakė lietuviškai, tačiau jam mirus, 1890–1896 m. bažnyčioje lietuviškų pamaldų nebuvo. 1897 m. kunigas Ignotas Šopara, be lenkiškų, laikė ir lietuviškas pamaldas, kurios vėliau nebuvo panaikintos. 1912–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. 1936 m. bažnyčia atnaujinta, rekonstruotas žibintas.

1969–1976 m. Kalviuose klebonavo Zigmas Neciunskas, 1946–1956 m. politinis kalinys (suimtas Nedzingėje).

Architektūra 

Bažnyčia klasicistinė, rotondos tipo, su kupolu ir cilindriniu žibintu. Prie rotondos prišlieta zakristija su prieangiu. Sienos be langų. Šalia stovi medinė varpinė. 
Teigiama, jog ši bažnyčia yra viena iš kelių statinių, kuri pradeda naują etapą Lietuvos architektūroje bei statybos technikoje – romantinį akmens mūro atgimimą. Sienos aptaisyti nedideliais apie 5 cm skersmens rausvos spalvos akmens skaldos gabaliukais, tad šiuo atveju akmenys gal pirmą kartą Lietuvos statybos technikos istorijoje, po kelių šimtmečių pertraukos nuo viduramžių, visu fasadų plotu eksponuoti estetiniais tikslais, o ne slėpti mūro viduje kaip užpildas. Toks fasadų aptaisymas smulkiais akmenukais yra gana retas Lietuvos architektūroje. Akmenukų skaldą sudaro skaldyti raudoni lauko rieduliai: granitas, jotnio smiltainis, Raudonasis Baltijos porfyras ir Alandų porfyras. Vietomis skalda nubyrėjusi ir užtinkuota maskuojančiu rausvu skiediniu, kuris užteptas tyčia grublėtai, kad imituotų nevienalytę skaldos faktūrą.

Šventorius 
Šventoriuje palaidotas iš Kalvių parapijos kilęs kunigas Vytautas Melkūnas (1929–1990 m.).

Šaltiniai

Nuorodos 

 Kaišiadorių dekanato svetainė
 Kalvių Šv. Antano Paduviečio bažnyčia (kaisiadoriumuziejus.lt)

Kaišiadorių rajono bažnyčios
Kamajų Šv. Kazimiero bažnyčia

Kamajų Šv. Kazimiero bažnyčia – bažnyčia, stovinti Kamajų miestelyje, Šetekšnos kairiajame krante.

Istorija 
Kamajų dvaro savininkas Adomas Lukianskis-Paulavičius 1635 m. pastatė pirmąją medinę bažnyčią. Jai paskyrė 4 margų sklypą, o 1650 m. – Duokiškio palivarką ir 3000 auksinų. Metrikų knygos rašytos nuo 1637 m. Samuelis Lukianskis-Paulavičius 1677 m. įkūrė altariją ir skyrė jai išlaikymą. Bažnyčia 1737 m. sudegė.

1773 m. toje pačioje vietoje pastatyta antroji medinė bažnyčia.
1774 m. įsteigta parapinė mokykla.
1820 m. bažnyčia perstatyta, pailginta. Šventorius apmūrytas. Kamajuose nuo 1820 m. gyveno (1824 m. vikaravo) poetas kunigas Antanas Strazdas (1763–1833 m., palaidotas Kamajų kapinėse). Kamajų klebonas Ignas Macevičius 1863 m. ištremtas į Orenburgą (1887 m. grįžo į Rygą). Vikaras Jonas Juozapaitis 1893 m. (už raginimą nesimelsti už carą) valdžios įsakymu dvejiems metams uždarytas į Kretingos vienuolyną.

1892 m. prašyta valdžios leidimo statyti naują mūrinę bažnyčią. Prašymas atmestas. Bažnyčią 1896 m. leido statyti konsistorija, kai valdžios leidimo nereikėjo. 1897 m. senoji bažnyčia nugriauta ir pagal Rygos inžinieriaus Floriano Vyganovskio projektą pastatyta dabartinė, trečioji plytų mūro bažnyčia. Panevėžio vyskupijos kurijos archyve esantis bažnyčios inventoriaus aprašas liudija, kad bažnyčios statyba baigta 1903 m.

Apie 1908 m. įrengti šv. Juozapo ir šv. Kazimiero vitražai (vitražistas Vladislovas Pšibitnevskis). Statyba rūpinosi klebonas J. Jokimas (palaidotas prie bažnyčios).

1908 m. įsikūrė „Saulės“ draugijos skyrius ir įsteigė biblioteką – skaityklą. 1908 m. įsikūrė Lietuvių katalikų draugijos blaivybės skyrius, kuris 1913 m. įrengė arbatinę. 1909 m. įsteigta „Saulės“ mergaičių mokykla. Klebono V. Velžio rūpesčiu 1912 m. pastatyta mūrinė klebonija. 1934 m. įrengti vargonai.

1937 m. perstatyta prieglauda, įrengta susirinkimų salė. 1944 m. bažnyčia sužalota, nugriauti bokštai. Vėliau suremontuota, bokštų viršūnės neatstatytos. Klebonas Stanislovas Masilionis (1908–1955) 1945 m. suimtas, nuteistas 10 m. kalėti (į Lietuvą grįžo 1955 m.).

Architektūra 

Bažnyčia neogotikinė, dvibokštė, raudonų plytų fasado, netinkuota (tinkuotas tik vidus), stogai skardiniai, skliautus remia galingi pilioriai su ornamentuotais kapiteliais, su buvusiomis medinėmis apskardintomis bokštų smailėmis. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Šventoriuje stovi paminklinė šarvojimo koplyčia.

Kryžminis planas – ilgis 48 m., plotis – 24 m., aukštis iki skliautų viršaus – 21 m.; mūrų aukštis iki smailių beveik 31 m., buvusių medinių apskardintų smailių aukštis apie 24-26 m., bendras buvusių bokštų aukštis iki kryžiaus viršaus apie 57,5 m.

Vidus 3 navų, įrengti 3 ąžuoliniai neogotikiniai altoriai, sakykla ir aštuonios klausyklos. Vitražai per karą buvo sunaikinti.

Nuorodos 
 Dr. Aldona Vasiliauskienė. Kamajų Šv. Kazimiero bažnyčia ir parapija 
 Parapijos puslapis 
 Panoraminė nuotrauka
 Bažnytiniai dokumentai

Rokiškio rajono bažnyčios
Šv. Kazimiero bažnyčios
Kamajai
Karkažiškės Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia

Karkažiškės Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Karkažiškės kaime, 4 km į pietus nuo Pabradės. Turi neoromaninės architektūros bruožų. Pamaldos laikomos tik lenkų kalba. Priklauso Pabradės Švč. Mergelės Marijos, Šeimos Karalienės parapijai.

Istorija 

Pirmoji bažnyčia statyta Jokūbo Nemirovičiaus. 1502 m. jo duktė Jadvyga klebonijai dovanojo palivarką, 2 smukles ir kito turto. 1611 m. Jarčevskis Karkažiškę paskyrė Vilniaus kunigų seminarijai. 1670 m. prelatas Aleksandras Sapiega bažnyčią atstatė. 1838 m. į ją trenkė žaibas, bažnyčia sudegė, vėl atstatyta.

1913 m. baigta mūryti dabartinė bažnyčia. 1963 m. ji uždaryta. Grąžinta 1990 m.

Architektūra 

Bažnyčia turi neoromaninės architektūros bruožų, kryžminio plano, vienabokštė, originalaus fasado.

Švenčionių rajono bažnyčios
Karklėnų Šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia

Karklėnų Šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia – bažnyčia, stovinti Karklėnų miestelyje, prie Varnių-Kražių kelio.

Istorija 

Karklėnų dvarininkas Ignas Šiukšta 1767 m. pastatė bažnyčią. Ji buvo Pašilės parapijos filija. 1779 m. bažnyčia atnaujinta. Jai 1841 m. priklausė valakas ir 3 margai žemės.

1871 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. 1923 m. įkurta parapija.

Architektūra 

Bažnyčia stačiakampio plano, su bokšteliu. Yra 5 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi medinė 3 tarpsnių varpinė.

Interjeras 

Bažnyčios interjero puošybos elementai yra XVIII–XX a. pirmos pusės bažnytinės dailės paminklai.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Bažnytiniai dokumentai

Kelmės rajono bažnyčios
Karklėnai
Karmėlavos Šv. Onos bažnyčia

Karmėlavos Šv. Onos bažnyčia (arba Karmėlavos Šv. Onos viešoji koplyčia) stovi Karmėlavos miestelyje, Piliakalnio g. 17, už 0,5 km į šiaurės rytus nuo kelio . Nuo jos atsiveria vaizdas į Neries upės slėnį. Bažnyčia įsikūrusi šalia senojo buvusios bažnyčios šventoriaus, savo forma primena gyvenamąjį namą.

Barokiniai šventoriaus vartai yra architektūros paminklas (unik. kodas ).

Istorija 

Pirmoji bažnyčia pastatyta apie 1521 m. Karmėlavos seniūnas Simonas Sirutis 1529 m. jai paskyrė žemės. Jurgis Andriuškevičius 1531 m. bažnyčiai dovanojo savo Andruškonių palivarką (kitapus Neries). 1663 m. minima parapinė mokykla (atkurta 1777 m., veikė ir 1804 m.). Maskvos kariuomenė 1655 m. sunaikino Karmėlavos bažnyčią. Įrengta laikina. Bažnyčia 1674 m. dar nebuvo atstatyta; vėlesnė pastatyta 1768 m. Bažnyčioje 1782 m. pamokslai sakyti lenkų ir lietuvių kalbomis. XIX a. antrojoje pusėje lietuviškų pamaldų nebuvo.

1909 m. trečdalis parapijiečių laikė save lietuviais. Kas ketvirtą šventadienį bažnyčioje pamaldos laikytos lietuvių kalba. Lenkiškai kalbantys parapijiečiai per lietuviškas pamaldas keldavo riaušes ir muštynes. Vyskupijos vadovybė 1909 m. pabaigoje bažnyčią uždarė.

Lietuvių katalikių moterų draugija Karmėlavoje 1918 m. įsteigė žemesniąją žemės ūkio mokyklą. Sudegusios bažnyčios vietoje 1919–1921 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia (pagal Vladimiro Dubeneckio projektą). Klebono A. Žilinsko iniciatyva bažnyčia 1937–1939 m. gerokai remontuota, ištiesintas pasviręs bokštas. Per Antrąjį pasaulinį karą bažnyčia sudegė. Jos vietoje 1945 m. įrengta medinė, savo forma primenanti vienaaukštį gyvenamąjį namą.

Architektūra 

Bažnyčia stačiakampio plano, su bokšteliu. Šventoriuje išliko mūriniai vartai.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

 Karmėlavos Šv. Onos parapijos svetainė

Kauno rajono bažnyčios
Karmėlava
Karsakiškio Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia

Karsakiškio Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia – bažnyčia, stovinti Karsakiškio kaime, prie kelio , Lėvens dešiniajame krante. Neoromaninė, istoristinė.

Parapijoje veikia Naujikų, Palaukių Šv. Pranciškaus, Bygailių Šv. Marijos Magdalenos koplyčios.

Istorija 

Karsakiškio dvaro savininkai Ivaškevičiai dvare laikydavo kunigus, dažniausiai altaristas. Čia 1793–1795 m. ir 1804–1806 m. gyveno poetas, kunigas Antanas Strazdas. Ivaškevičiai 1803 m. pastatė medinę bažnyčią ir kunigui išlaikyti skyrė 40 dešimtinių žemės. Bažnyčiai sudegus, 1831 m. dvarininkas Galiofas pastatė naują medinę bažnyčią. Į Karsakiškį atvykęs finalistas Leonas Skopas 1869 m. rado bažnyčią apleistą, kiauru stogu.

1884 m. bažnyčia sudegė. L. Skopo rūpesčiu, remiant Sirapavo dvaro savininkui Petkevičiui, 1887–1888 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Ją 1902–1905 m. įrengė kunigas Juozapas Remeikis. Pastatyti 8 registrų vargonai, nupirkti varpai (1915 m. išvežti į Rusiją). Klebono Povilo Svilo iniciatyva 1908–1909 m. bažnyčia nutinkuota ir išdažyta, apmūrytas šventorius. Klebonas savo lėšomis pastatė kleboniją, sutvarkė ūkinius trobesius. Vyskupas Pranciškus Karevičius bažnyčią 1914 m. konsekravo. 1924–1934 m. filijos reikalus tvarkė kunigas Vincentas Velžys. Nupirkti varpai, įsigyta naujų liturginių rūbų, indų, pastatyta suolų.

Architektūra 
Bažnyčia neoromaninė, istoristinė, kryžminio plano (31,4 × 10,6 m), vienabokštė. Joje įrengti 5 altoriai. Šventoriaus tvora ažūrinė, plytų mūro.

Nuorodos 

 Parapijos puslapis 
 Bažnytiniai dokumentai

Panevėžio rajono bažnyčios
Karsakiškis
Karvio Šv. Juozapo bažnyčia

Karvio Šv. Juozapo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Karvio kaime, 5 km į rytus nuo Maišiagalos, prie kelio , Karvio ežero vakariniame krante. Istoristinė, turi neogotikos elementų. Pamaldos laikomos lenkų ir lietuvių kalbomis.

Istorija 

Karvio dvaro savininkas Točilauskis 1779 m. pastatė medinę bažnyčią. Jai paskirtas Masionių palivarkas ir Karvio kaimas (4 valakai). 1783 m. įkurta parapija (iki tol buvo Maišiagalos parapijos filija). 1861 m. bažnyčia sudegė. Jos vietoje 1862–1865 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. XIX a. pab.-XX a. pradžioje parapijiečiai kalbėjo lietuviškai.

Architektūra 
Stačiakampio plano, dvibokštės bažnyčios architektūroje atsispindi romantizmo laikotarpio neogotikos bruožai. Šventoriuje yra kapinės. Jo tvora akmenų mūro.

Galerija

Nuorodos 

 Karvio Šv. Juozapo parapijos puslapis 
 Karvio šv. Juozapo bažnyčia

Vilniaus rajono bažnyčios
Romantizmo architektūra Lietuvoje
Neogotika Lietuvoje
Kauno Šv. Antano Paduviečio bažnyčia

Kauno Šv. Antano Paduviečio bažnyčia – bažnyčia, stovinti Kaune, Gričiupyje.

Istorija 
1933 m. Žaliakalnyje buvo įkurta Šv. Antano Paduviečio parapija, paskirtas klebonas Juozapas Želvys (1899 m. –1985 m.). Senelių prieglaudoje įrengta laikina bažnyčia. Pagal inžinieriaus Antano Bistricko 1936 m. sausio 26 d. projektą netoli Zoologijos sodo pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. 1942 m. rugsėjo 20 d. arkivyskupas Juozapas Skvireckas bažnyčią konsekravo.

Architektūra 
Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, trinavė (vidurinė nava aukštesnė). Šventoriaus tvora plytų mūro. Jame palaidotas bažnyčios statytojas J. Želvys.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

 Parapijos svetainė

Kauno bažnyčios
Antano
Kauno Šv. Gertrūdos (Marijonų) bažnyčia

Kauno Šv. Gertrūdos bažnyčia (arba Marijonų bažnyčia, Šaričių bažnyčia) – gotikos stiliaus bažnyčia Kauno senamiesčio rytuose, Laisvės alėjos gale, nedideliame kieme.

Istorija 
Manoma, kad ši viena seniausių gotikinių Lietuvos bažnyčių išmūryta XV a. antrojoje pusėje (istorinių žinių neišliko). 1503 m. Lietuvos didysis kunigaikštis Aleksandras ją paskyrė Kauno parapinei bažnyčiai. Apie XVI a. vidurį pristatytas neaukštas bokštas. 1655 m. apgriauta. Suremontuota apie 1680 m.

1782 m. vizitacijų aktuose teigiama, kad bažnyčia ilgą laiką stovėjo apleista. 1750 m. Vandžiogalos klebonas Petras Novomeiskis prie bažnyčios pristatė medinę ligoninę; įkurdinti Šv. Roko ordino vienuoliai, kuriems skirta piniginė fundacija. Iki 1750 m. bažnyčia remontuota. 1782 m. buvo penki vienuoliai rokitai. Jie išlaikė ligoninės gydytoją.

1786 m. kunigas Jurgis Ulazevičius Kauno rokitams paskyrė 12 000 zlotų, 1790 m. kunigas Domas Mankovskis dovanojo palivarką, 1793 m. duota pievų, 1796 m. – pinigų. Rokitai bažnyčią atnaujino: navos gale pastatė vargonų chorą, o buvusio choro vietoje, bokšte, įrengė patalpas klebonui gyventi, bokšto išorėje pristatė laiptus. Rekonstruota bažnyčia pašventinta 1794 m.

1812 m. visi rokitų mediniai pastatai sudegė. Per gaisrą nukentėjo ir bažnyčia. Ilgainiui likęs vienas vienuolis rokitas nebepajėgė rūpintis ligonine. 1824 m. bažnyčia su ligonine atiduota gailestingosioms seserims šaritėms (nuo  – „labdara“). 1843 m. medinį ligoninės pastatą su visu turtu perėmė Kauno magistratas. Ligonius toliau leista slaugyti šaritėms. Šaričių vienuolynas uždarytas 1864 m., seserys vienuolės išvyko į Lenkiją.

1871 m. ligoninė perkelta į atstatytą pranciškonų vienuolyną. Šaritės pastatė atskirą mūrinį namelį kapelionui, o bažnyčios bokšte įrengė koplyčią ir ten pastatė Nukryžiuotojo Išganytojo figūrą; suremontavo bažnyčią. Iškėlus ligoninę, jos pastate įsikūrė muzikantai. Po 1880 m. senoji ligoninė nugriauta, o jos vietoje pastatytas privatus mūrinis namas. Nuo 1864 m. bažnyčia buvo Kauno parapijos filija. Apie 1920 m. nutinkuoti fasadai.

1921 m. bažnyčia perduota marijonams. Jie šventoriaus kampe pastatė mūrinį vienuolyną. 1948 m. vienuolynas ir bažnyčia uždaryti. Bažnyčia paversta medicinos įrangos sandėliu. Marijonų vienuolyne įsikūrė administracinės įstaigos, vėliau Požėlos rajono komunistų partijos ir vykdomasis komitetai.

1988 m. pradėjus statyti šių administracinių įstaigų priestatą ir rengiantis nugriauti bažnyčią, visuomenė pasipriešino. 1988 m. vasarą pradėti bažnyčios architektūriniai tyrimai, o 1989 m. – restauravimas. Nuo 1991 m. vyksta pamaldos.

Architektūra 
Bažnyčia gotikinė, kvadratinio plano, vienabokštė, su siauresne ir žemesne kvadratine presbiterija.

Šaltiniai

Literatūra 
Jonas Puzinas. Iš Kauno bažnyčių istorijos // Savivaldybė, 1928 m., Nr. 12, 12-13 psl.

Nuorodos 

 Kauno buvęs Rokitų (vėliau - Šaričių, dabar - Marijonų) vienuolynas ir Šv. Gertrūdos bažnyčia

Kauno bažnyčios
Gotikos architektūra Lietuvoje
Kauno Šv. Juozapo bažnyčia

Kauno Šv. Juozapo bažnyčia (Vilijampolės bažnyčia) stovi Vilijampolėje (Kaunas), šalia Sąjungos aikštės. Aptarnaujama parapija, kurioje gyvena apie 20 tūkst. žmonių. Sekmadieniais šv. Mišiose dalyvauja apie 400 tikinčiųjų.

Istorija 

Vilijampolėje po Pirmojo pasaulinio karo prelatas Povilas Januševičius įkūrė (ir šelpė) Vaikelio Jėzaus draugiją našlaičiams globoti ir auklėti. Buvusiose arklidėse įrengė prieglaudą, įsteigė pradžios ir amatų mokyklas, dirbtuves, VIII forte – vaikų su psichikos sutrikimais mokyklą-izoliatorių.

1932 m. pastatyta mūrinė bažnyčia (statyba daugiausia rūpinosi klebonas Juozapas Dagilis), įkurta parapija. Bažnyčia turėjo būti laikina, nes buvo parengtas didelės ir gražios mūrinės bažnyčios projektas. Tačiau Antrasis pasaulinis karas sutrukdė įgyvendinti šį projektą iki galo. 

Bažnyčiai priklausė vaikų prieglauda, vidurinė amatų mokykla. Buvo 2 vaikų darželiai (steigėjai kunigas Juodeika ir Kazimieras Murikevičius), vieną tvarkė seselės benediktinės, kitą – Šv. Vincento Paduviečio draugija.

Vilijampolėje gyveno altarista Kazimieras Žitkus (1893–1986), poetas, rašęs Vinco Stonio slapyvardžiu, 1953–1959 m. Kauno kunigų seminarijos rektorius, nuo 1958 m. Kauno kapitulos kanauninkas.

Po Antrojo pasaulinio karo bažnyčia įrengta mūriniame 2 aukštų name. 1974 m. Kauno vykdomojo komiteto sprendimu iš bažnyčios atimta dalis šventoriaus ir pastatytas kino teatras „Vilnis“.

Rekonstrukcija 

Bažnyčios architektūroje atsispindi keli jos plėtros etapai. Iki 1983 m. bažnyčios pastatas priminė įprastą statinį: jo pirmame aukšte vykdavo pamaldos, o antrame aukšte įrengta klebonija su raštine ir gyvenamaisiais butais. Vilijampolei išsiplėtus ir pagausėjus gyventojų, parapija nebegalėjo patenkinti tikinčiųjų poreikių, todėl atsirado būtinybė bažnyčią padidinti. 1983 m. buvo atlikta didelė rekonstrukcija: panaikinti butai antrame aukšte, lubos pakeltos iki pastogės. Ant naujų gelžbetonio kolonų sumontuoti balkonai. Naujame mūriniame priestate įrengti erdvūs laiptai, kuriais patenkama į balkonus. Taip pat pastatytas naujas didysis altorius ir du šoniniai altoriai.

Nuo 1995 iki 1998 m. vyko bažnyčios remonto darbai. Rūsyje įrengtos papildomos patalpos „Caritas“ veiklai, atnaujinta salė ir kambarys, skirtas vaikams bei jaunimui. 2001 m. prie bažnyčios pastatyta nedidelė klebonija.

Pagal architekto Valentino Baršausko projektą 2004 m. atlikta kita bažnyčios rekonstrukcija - ji padidinta į ilgį, be to, į Sąjungos aikštės pusę pristatytas varpinės bokštas. Vien pagrindinė šv. Mišių salė pirmame aukšte padidėjo 60 m², joje padaugėjo sėdimų vietų. Įrengta nauja klasė parapijos katechezei ir salė choristams. 

Gretimame kvartale stovi Lietuvos laisvės koplyčia.

Nuorodos 

Internetinis puslapis
Bažnyčia puošiasi nauju rūbu
Vilijampolės Šv. Juozapo bažnyčia 

Kauno bažnyčios
Vilijampolė
Kauno Šv. Kryžiaus (Karmelitų) bažnyčia

Kauno Šv. Kryžiaus (Karmelitų) bažnyčia – bažnyčia Lietuvoje, Kaune, Nemuno dešiniajame krante, buvusiame Karmelitų rajone. Nukreipta rytų-vakarų kryptimi. Vėlyvojo baroko stiliaus, turi ir renesanso bruožų. Pamaldos laikomos lietuvių ir lenkų kalbomis. Kauno karmelitų kapinėmis vadintos Kauno senosios kapinės.

Istorija 

Žemės savininkė Darata Navobė 1510 m. skyrė lėšų, už kurias buvo pastatyta medinė koplyčia, dovanojo žemės sklypą, keletą trobesių ir mūrinį namą Kaune. Koplyčią ji perleido dvasinei vyresnybei (priklausė Kauno katedrai), parūpino liturginių reikmenų. XVII a. įsteigta parapija. Kunigo Kazimiero Jodkevičiaus rūpesčiu pastatyta mūrinė bažnyčia, kurią 1685 m. liepos 23 d. pašventino klebonas Kazimieras Žodkevičius. Ją 1700 m. birželio 27 d. konsekravo Vilniaus vyskupas Konstantinas Kazimieras Bžostauskas. Manoma, kad ją projektavo Pažaislio vienuolyno architektas P. Putinis. Švedijos ir Rusijos kariuomenės 1710–1711 m. nuniokojo bažnyčią, sunaikino daug jos turto.

Basieji karmelitai Kaune 1706 m. vasarą pirko sklypą su mūriniu namu. Jiems 1716 m. dovanotas Kačiūniškių palivarkas su Biliūnų ir Būdos kaimais. Po 1717 m. pastatyta mūrinė Šv. Elijo bažnyčia ir medinis vienuolynas. Nuo 1772 m. karmelitai administravo 2 bažnyčias – dabartinę ir Šv. Elijo.

1794 m. Šv. Elijo bažnyčia paversta kariuomenės cerkve. Vėliau ji nenaudojama sugriuvo. Mūrinis 2 aukštų vienuolynas pastatytas po 1782 m. Šv. Kryžiaus bažnyčia 1812 m. apiplėšta ir nuniokota, pagrobti sidabriniai liturginiai reikmenys.

1826 m. vienuolyne įrengta karo ligoninė. 1837 m. Rusijos valdžia vienuolius iškeldino. 1845 m. uždarius vienuolyną, bažnyčia atiteko karo ligoninei. Bažnyčioje 1852 m. įrengtas pėstininkų pulko sandėlis. 1855 m. parengtas projektas perstatyti į ligoninės cerkvę, bet jam įgyvendinti lėšų neskirta.

1880 m. bažnyčią pavertus kariniu sandėliu sugriauti 3 altoriai, sunaikinti 6 barokiniai altoriai, sakykla, iškirstos naujos durys. Tačiau vyskupo Aleksandro Beresnevičiaus rūpesčiu bažnyčia 1881 m. grąžinta katalikams. 1885–1890 m. ji suremontuota: įrengti 5 nauji altoriai, paaukštinti bokštai, apmūrytas šventorius, pakabinti 3 varpai.

1921 m. „Pavasario“ sąjungos karmelitų kuopa įsteigė pavasarininkų progimnaziją (1922 m. perduota Centro valdybai).

Architektūra 
Bažnyčia vėlyvojo baroko stiliaus (turi ir renesanso bruožų), kryžminio plano, dvibokštė, vienanavė. Navos ir transepto sandūroje yra žemas kupolas. Tarp bokštų ir transepto sparnų yra po vieną uždarą ir žemą koplyčią (pristatytos 1773 m.), abipus aukštos presbiterijos – po vieną zakristiją.

Šv. Kryžiaus bažnyčios ir karmelitų vienuolyno ansamblis įrašytas į Kultūros paveldo objektų registrą.

Bažnyčioje išlikusios freskos (viso 17), tikriausiai dar iš XVII a. pabaigos, nutapytos dar prieš karmelitų laikotarpį. Jos vaizduoja Kristaus kančią.

Galerija

Literatūra 
 Jonas Puzinas. Iš Kauno bažnyčių istorijos // Savivaldybė, 1929 m., Nr. 1, 9-14 psl.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Parapijos internetinė svetainė

Kauno bažnyčios
Baroko architektūra Lietuvoje
Kauno Šv. Mikalojaus (Benediktinių) bažnyčia

Kauno Šv. Mikalojaus (Benediktinių) bažnyčia – bažnyčia, stovinti Senamiestyje, Žaliakalnio pietvakarinės kalvos šlaite.

Istorija 
Bažnyčia pastatyta XV amžiuje. Motiejus Valančius teigia, kad 1495 m. šiai bažnyčiai suteikti ketveri visuotiniai atlaidai. 1503 m. perduota Kauno parapinei bažnyčiai. Apie 1528 m. paskirtas kunigas. Jam Kaune dovanoti 2 valakai žemės. Po kelerių metų kunigas išsikėlė, o žemę pardavė.

1624 m. Kauno maršalkos Andriaus Skorulskio rūpesčiu bažnyčia paskirta vienuolėms benediktinėms. Iki 1627 m. suremontuota, pastatytas medinis vienuolynas. Jam paskirta žemės ir skypų Kaune, dovanotas Petrašiūnų palivarkas, o 1643 m. – Paštuva su Kvesų kaimu. Manoma, kad bažnyčia nukentėjo 1655 m. 1663 m. remontuota. XVIII a. bažnyčia ir vienuolynas aptverti masyvia mūro tvora. 1782 m. buvo 22 vienuolės.

1812 m. iš bažnyčios išvežti sidabriniai liturginiai reikmenys, rūbai, kiti daiktai, vienuolynas apardytas. Apie 1822–1829 m. pastatytas mūrinis vienuolynas. 1831 m. vienuolės laikė parapinę mokyklėlę. 1834 m. išmūryta dengta galerija, jungusi vienuolyną su bažnyčia. 1842 m. caro valdžia nusavino vienuolyno žemes. Valdžia vienuolėms mokėjo algas. XIX a. pabaigoje trukdyta į vienuolyną įstoti naujoms narėms. Vietoj mirusių, jų pavardėmis slapta būdavo priimamos kitos vienuolės.

1903 m. iš 12 vienuolių vyriausioji turėjo 93, jauniausioji – 65 metus. Nuo 1905 m. priimti į vienuolyną nebedrausta. Kuriantis nepriklausomai Lietuvai, vienuolyno viršininkė neleisdavo lietuvaitėms kalbėtis gimtąja kalba, skaityti lietuvišką literatūrą. 1919 m. virš altoriaus kabojo Lenkijos herbas. 1924 m. 10 vienuolių lenkių perkeltos į Kolainius. Tarpukariu vienuolės laikė mokinių bendrabutį, prieglaudą, vaikų darželį, 1938 m. rengė siuvimo kursus, turėjo bažnytinių rūbų dirbtuvę.

1919 m. bažnyčia remontuota. 1924 m. pastatyta klebonija. 1938–1939 m. bažnyčia rekonstruota. Iš 7 altorių liko tik 3. Vienas altorius įrengtas pagal Liudo Truikio projektą. Jis dekoravo ir visą bažnyčios interjerą. Langų vitražus kūrė dail. Vytautas Pranas Bičiūnas.

1948 m. bažnyčia ir vienuolynas uždaryti. Bažnyčia paversta knygų sandėliu. 1961–1968 m. vienuolynas iš dalies restauruotas ir rekonstruotas, pritaikytas bendrabučiui. 1973 m. išgabenti varpai. 1989 m. iš bažnyčios išvežtos knygos. 1990 m. bažnyčia suremontuota ir grąžinta tikintiesiems.

Architektūra 
Bažnyčia gotikinė, sudėtingo plano, vienabokštė, vienanavė. Šventoriaus tvora mūrinė.

Galerija

Literatūra 

 Jonas Puzinas. Iš Kauno bažnyčių istorijos // Savivaldybė, 1928 m., Nr. 12, 13-15 psl.

Nuorodos 

 Kauno Šv. Mikalojaus (benediktinių) bažnyčia (kaunoarkivyskupija.lt)
 Kauno Šv. Mikalojaus bažnyčia ir benediktinių vienuolyno istorija (Architektūros objektai) 
 Benediktinių bažnyčia (Kaunas)

Kauno bažnyčios
Gotikos architektūra Lietuvoje
Vizgiūnai

Vizgiūnai (anksčiau Visgiūnai) – kaimas centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, dešiniajame Lėvens krante. Gamtos paminklas – Visgiūnų šaltinis. Kaimo pietuose yra žvyro ir smėlio karjeras.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kupiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Akmenytė (Kupiškis)

Akmenytė – kaimas centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Kupiškio, prie kelio Kupiškis–Antašava.

Etimologija 

XIX a. kaimo žemėse buvo Paketurių ganyklos. Iš akmenuotų ganyklų laukų ir kilęs Akmenytės pavadinimas.

Liaudies etimologija pasakoja, kad labai seniai velnias nešęs palei Lėvens upę didelį maišą akmenų. Tarp mažų akmenų buvęs ir didelis, nusmukęs maišo dugnan ir jį pratrynęs. Maišas praplyšo ir visi akmenys iškrito kaimo ganyklose.

Istorija 

1872 m. buvusios Paketurių ganyklų žemės išdalintos trims savininkams, o pastatų nebūta dar iki 1910 m. 1923 m. kaime minimos jau 4 sodybos.

Nuo 1950 m. priklausė „Ateities“ kolūkiui. Pradėjus melioraciją ėmė nykti.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kupiškio rajono savivaldybės gyvenvietės