joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Algirdas Gricius (1937)

Algirdas Gricius (1937 m. vasario 11 d. Klaipėdoje – 2013 m. spalio 21 d. Vilniuje) – fizikas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1945–1947 m. mokėsi Priekulės rajono Liaunų pradinėje mokykloje, 1947–1954 m. Klaipėdos rajono Priekulės vidurinėje mokykloje. 1955–1960 m. studijavo Šiaulių pedagoginiame institute, įgijo fizikos ir gamybos pagrindų dėstytojo specialybę.

1960–1962 m. Vilniaus elektros skaitiklių gamyklos, 1962–1963 m. Vilniaus namų statybos kombinato inžinierius. 1963–1976 m. elektronikos mokslinių tyrimų instituto „Venta“ vedantysis konstruktorius, vyresnysis inžinierius, skyriaus viršininkas. 1972 m. technikos mokslų kandidatas. 

1976–1990 m. LSSR MA Puslaidininkių fizikos instituto vyresnysis mokslinis bendradarbis, sektoriaus vadovas. 1990–1992 m. Vilniaus universiteto Politologijos katedros, nuo 1992 m. VU Tarptautinių santykių ir politikos mokslų instituto docentas. Daugiau kaip 60 mokslinių publikacijų, 6 išradimų autorius arba bendraautoris.

Lietuvos politologų asociacijos tarybos narys, 1998–1999 m. asociacijos prezidentas. Algirdo Brazausko fondo steigėjas.

Žmona Julijona Jūratė.

Politinė veikla 
1992–1996 m. ir 2000–2004 m. LR Seimo narys. 1993–1996 m. Užsienio reikalų komiteto pirmininko pavaduotojas. 1996–1998 m. prezidento Algirdo Brazausko patarėjas užsienio politikos klausimais. Nuo 1998 m. Europos integracijos studijų centro priežiūros tarybos pirmininkas. 1998–2000 m. Užsienio reikalų ministerijos patarėjas Europos bendradarbiavimo klausimais. 2000–2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.

1965–1989 m. SSKP narys. 1990–1996 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, LDDP prezidiumo narys. Nuo 1998 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys. 1999–2001 m. sąjungos valdybos narys, LLS Krašto apsaugos ir nacionalinio saugumo komiteto pirmininkas. 2003 m. susijungus Liberalų sąjungai, Centro sąjungai ir Moderniųjų krikščionių demokratų partijai – Liberalų ir centro sąjungos (LiCS) ir jos valdybos narys, LiCS Europos integracijos ir užsienio reikalų komiteto pirmininkas, Naujamiesčio poskyrio pirmininkas. 2006 m. Lietuvos liberalų sąjūdžio steigėjas.

Pasiekimai sporte 
1961 m. Lietuvos rankinio čempionas, 1962–1966 m. Lietuvos rankinio čempionato prizininkas.

Įvertinimas 
 2003 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžius

Šaltiniai 

Seimo nariai
Lietuvos rankininkai
Vilniaus politikai
Kazimiras Malevičius

Kazimir Malevič (; 1879 m. vasario 23 d. Kijeve – 1935 m. gegužės 15 d.) – lenkų kilmės rusų tapytojas ir meno teoretikas, rusų avangardistas, vienas iš svarbiausių avangardo judėjimo atstovų, taip pat svarbiausias geometrinio abstrakcionizmo pionierius, suprematizmo pradininkas.

Biografija

Vaikystė 

Gimė netoli Kijevo lenkų katalikų šeimoje. Jo tėvai Seweryn ir Ludwika Malewicz buvo lenkų tautybės. Tėvui priklausė cukraus fabrikas. Kazimiras buvo pirmasis iš keturiolikos vaikų (tik devyni jų sulaukė suaugusiųjų amžiaus). Malevičių šeima daug keliavo, todėl Kazimiras didžiąją dalį vaikystės praleido Ukrainos kaimuose prie cukrinių runkelių laukų, toli nuo kultūrinių centrų. Iki trylikos metų Kazimiras nieko nežinojo apie profesionalųjį meną ir dailininkus, tik valstiečių meną, kuris jį supo vaikystėje. Jis buvo sužavėtas valstietišku siuvinėjimu ir sienų bei krosnių dekoravimu.

Studijos 
1895–1896 metais studijavo dailę Kijeve. 1904 metais iškart po tėvo mirties Kazimiras Malevičius išvyko į Maskvą, kur studijavo Maskvos Tapybos Skulptūros ir Architektūros Mokykloje ir Fedor Rerberg Studijoje iki 1910 metų.

Žymūs darbai 

Rusijos tapytojai
Avangardistai
Tapytojai abstrakcionistai
Bronislovas Jagminas

Bronislovas Jagminas (1935 m. rugsėjo 22 d. Tauragėje – 2016 m. liepos 19 d. Tauragėje) – žurnalistas, kraštotyrininkas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1954 m. baigė Tauragės 1-ąją vidurinę mokyklą. 1959 m. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete įgijo žurnalisto specialybę.

1959 m. su paskyrimu grįžo į Tauragę, rajono laikraščio redakcijos korespondentas, 1962–1992 m. redaktoriaus pavaduotojas. 1992–1996 m. LR Seimo narys.  Nuo 1996 m. UAB „Tauragiškių balsas“ darbuotojas ir bendrasavininkas.

Keliolika metų buvo populiarus Tauragėje lektorius tarptautininkas. Nuolat domėjosi ir rašė kraštotyros klausimais. 1983 m. Tauragės rajono muziejaus steigimo iniciatorius. 1986 m. leidykla „Mintis“ išleido jo knygutę „Tauragės rajonas“. 1992 m. pasitelkęs kitus rajono kraštotyrininkus, parengė ir išleido „Tauragės enciklopediją“.

1964–1992 m. SSKP (LKP) narys, nuo 1992 m. LDDP Tauragės rajono ir respublikinės tarybos narys. 1989 m. vienas Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio organizatorių Tauragėje, Sąjūdžio rajono tarybos narys, pirmojo ir antrojo Sąjūdžio suvažiavimų delegatas. 1990–1995 m. Tauragės miesto tarybos deputatas.

Žmona Regina, sūnūs Saulius, Giedrius.

Šaltiniai 

Seimo nariai
Lietuvos žurnalistai
Lietuvos kraštotyrininkai
Astrauskas

Astrauskas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Astrauskienė (ištekėjusi moteris), Astrauskaitė (mergautinė pavardė), Astrauskė (neutrali forma).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

 Algirdas Astrauskas – ekonomistas, politikas;
 Bronius Astrauskas – politikas;
 Jurgis Astrauskas – plaukikas, sporto veikėjas;
 Jurgis Astrauskas (1889) – vargonų meistras;
 Nerijus Astrauskas (g. 1980) – Lietuvos futbolininkas;
 Rimantas Astrauskas (g. 1955) – Lietuvos politinis veikėjas, Aukščiausiosios Tarybos akto dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo signataras;
 Rimantas Astrauskas (g. 1954) – lietuvių etnomuzikologas, humanitarinių mokslų daktaras;
 Vladas Astrauskas (g. 1932) – Lietuvos ekonomistas, habilituotas socialinių mokslų daktaras;
 Vytautas Astrauskas (g. 1927) – gydytojas patologas fiziologas, reumatologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas;
 Vytautas Astrauskas (g. 1930) – LKP ir LTSR valstybės veikėjas;

Lietuviškos pavardės
Alabama (upė)

Alabama () – upė pietryčių JAV, Alabamos valstijoje. Prasideda Apalačų priekalnėse, susiliejus Kusos (Coosa) (ištakas gauna Apalačuose, Džordžijoje) ir Talapusos upėms. Teka į pietvakarius Meksikos įlankos žemuma, kerta skersai visą Alabamos valstiją. Žemupyje susilieja su Tombigbio upe ir Mobilo pavadinimu įteka į Meksikos įlankos Mobilo įlanką. Sudaro deltą. 

Alabama laivuojama nuo Montgomerio. Žiotyse įsikūręs Mobilo uostas.

Šaltiniai 

JAV upės
Vaitkus

Albinas Marius Vaitkus – išeivijos rašytojas
 Algirdas Vaitkus – futbolininkas
 Antanas Vaitkus – technikas, Šiaulių miesto veikėjas.
 Balys Vaitkus – vargonininkas, pianistas
 Bronius Vaitkus – politikas
 Edvardas Antanas Vaitkus – žurnalistas, redaktorius
 Feliksas Vaitkus – lakūnas
 Jonas Vaitkus–Raudonkrūtinis – žemaičių plėšikas
 Jonas Vaitkus – režisierius, teatro pedagogas
 Juozas Vidmantis Vaitkus – fizikas
 Mykolas Vaitkus – rašytojas, kunigas, žurnalistas
 Petras Vaitkus – pedagogas, politikas
 Rimantas Vaitkus – chemikas, politikas
 Stasys Vaitkus – dailininkas skulptorius, fotografas
 Šarūnas Vaitkus – politikas
 Vytautas Petras Vaitkus – ekonomistas, žurnalistas
 Vytautas Vaitkus – Lietuvos laisvės gynėjas
 Vytautas Vaitkus – rašytojas, fotografas ir korespondentas, visuomenės veikėjas
Leonardas Kęstutis Jaskelevičius

Leonardas Kęstutis Jaskelevičius (g. 1945 m. liepos 7 d. Žeimuose, Varėnos rajonas) – ekonomistas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1962 m. baigė Lentvario vidurinę mokyklą. Nuo 1966 m. Lentvario kilimų fabriko, Matuizų statybinių medžiagų gamyklos darbuotojas. 1969 m. baigė Vilniaus universitetą, įgijo ekonomisto specialybę. Nuo 1971 m. Valstybinio plano komiteto ekonomistas. 1980 m. buvo įstojęs į Žemės ūkio akademijos Miškų ūkio fakulteto neakivaizdinį skyrių. 1982–1986 m. Širvintų ir Druskininkų miškų ūkių girininkas. 1987–1989 m. LSSR mokslų akademijos Ekonomikos instituto mokslinis bendradarbis, ekonomikos mokslų kandidatas.  1990 m. Trakų rajone įkūrė valstiečių ūkį, ūkininkavo. 1992–1996 m. LR Seimo narys.  Nuo 1997 m. Lietuvos žemės ūkio rūmų vadybininkas, Vilniaus kooperacijos kolegijos ir Vilniaus kolegijos Buivydiškių studijų centro ekonomikos dėstytojas, Lietuvos verslo darbdavių konfederacijos visuomeninis patarėjas, Lietuvos agrarinės ekonomikos instituto bendradarbis.

Anksčiau jokioms partijoms nepriklausė. Nuo 1991 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, 1992–1996 m. LDDP pirmininko Adolfo Šleževičiaus pavaduotojas. Nuo 2002 m. Lietuvos socialdemokratų sąjungos narys. 

Ekonominėmis temomis paskelbė apie pusantro šimto straipsnių moksliniuose ir periodiniuose leidiniuose, išleido keletą brošiūrų. Bendradarbiavo „Tiesoje“, „Švyturyje“, „Dienovidyje“, „Soglasije“. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Lietuvos ūkininkų sąjungos narys.

Žmona Stasė, dukra Sigutė, sūnus Žilvinas.

Šaltiniai 

Seimo nariai
Lietuvos ekonomistai
Lietuvos girininkai
Juozapas Algirdas Katkus

Juozapas Algirdas Katkus (1936 m. birželio 15 d. Kretingoje (kitur – Pryšmančiuose) – 2011 m. lapkričio 12 d. Vilniuje) – inžinierius, technikos mokslų daktaras, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Užaugo daugiavaikėje šeimoje. 1948 m. tėvus ir tris seseris ištrėmė į Irkutsko sritį, o 1949 m. į Krasnojarsko kraštą išvežė ir likusią šeimos dalį. Sibire mokytis negalėjo. 1950–1957 m. dirbo miško paruošų darbininku, vairuotoju. Tik po devynerių tremties metų grįžo į Lietuvą, paleistas 1957 m. sausio 20 d. 

1957–1960 m. Kretingos švietimo skyriaus vairuotojas-krovikas, kartu mokėsi vakarinėje mokykloje. 1960 m. Vilniuje eksternu išlaikė abitūros egzaminus.

Pakeitęs kai kuriuos biografijos faktus, įstojo ir 1964 m. baigė Kauno politechnikos institutą, o 1971 m. ir KPI aspirantūrą, apgynė technikos kandidato disertaciją. 1964–1992 m. KPI, vėliau Kauno technologijos universiteto Mašinų gamybos fakulteto asistentas, vyresnysis dėstytojas, docentas. Dėstė Alžyro universitete. 20 mokslinių išradimų ir 50 mokslinių publikacijų autorius.

1992–2000 m. Seimo narys, 1996–1999 m. Nacionalinio saugumo komiteto pirmininkas, 1999–2000 m. Nacionalinio saugumo ir gynybos komiteto pirmininkas ir NATO reikalų komisijos narys. 

1989–1991 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio dalyvis, grupės įgaliotinis, Kauno technologijos universiteto Sąjūdžio tarybos pirmininkas, Sąjūdžio Kauno miesto tarybos pirmininkas, Kauno technologijos universiteto senato narys, 1992–1993 m. Lietuvos Sąjūdžio Seimo tarybos pirmininkas, 1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatoriai) pirmininko pavaduotojas.

Žmona Alfonsa, sūnus Saulius, dukra Jūratė.

Šaltiniai 

Seimo nariai
Lietuvos inžinieriai
Lietuvos pedagogai
Elvyra Janina Kunevičienė

Elvyra Janina Misevičiūtė-Kunevičienė (g. 1939 m. gruodžio 9 d. Kazokuose, Krekenavos valsčius) – Lietuvos finansininkė, politinė bei visuomenės veikėja, socialinių mokslų daktarė.

Biografija 
1948 m. su tėvais buvo ištremta į Sibirą. 1956 m. baigė Kičibašo (Krasnojarsko kraštas) aštuonmetę mokyklą. 1957–1960 m. Kičibašo parduotuvės vedėja. 1960–1963 m. mokėsi Krasnojarsko finansų technikume. 1963–1967 m. studijavo Leningrado N. Voznesenskio finansų ekonomikos institute, finansininkė. 1967–1972 m. Vilniaus verpimo ir audimo kombinato „Audėjas“ finansininkė. 1975 m. baigė Vilniaus universiteto aspirantūrą, ekonomikos mokslų kandidatė.  1975–1991 m. LSSR specialistų tobulinimosi instituto dėstytoja, docentė. Parengė mokymo priemonių ir straipsnių produkcijos savikainos apskaičiavimo ir finansų klausimais. 

1991–1992 m. Gedimino Vagnoriaus Vyriausybėje – LR finansų ministrė.  1992–1996 m. ir 1996–2000 m. LR Seimo narė, 1996–1999 m. Seimo biudžeto ir finansų komiteto pirmininkė, 2000 m. Nuosaikiųjų konservatorių frakcijos narė.  2003–2017 m. VšĮ „Kiekvieno sveikata“ direktorė.

1989 m. Vilniaus politinių kalinių ir tremtinių bendrijos narė, Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos tarybos narė, 1993 m. Tėvynės sąjungos valdybos narė.

Vyras Edmundas, ekonomikos mokslų kandidatas, docentas.

Šaltiniai 

|-

Lietuvos finansų ministrai
Seimo nariai
Lietuvos finansininkai
Lietuvos dėstytojai
Konachtas

Konachtas () (Connachta reiškia „Kono palikuonių žemė“) – vakarinė Airijos provincija, priklausanti Airijos Respublikai. Iš viso gyventojų 503 083 (2006 duomenimis). Sudarytas iš: Golvėjaus grafystės , Leitrimo grafystės , Majaus grafystės, Roskomono grafystės ir Sligo grafystės. Provicijos centras Golvėjus. Konachtas užima 17 713,18 km².

Aukščiausias Konachto taškas Milris (air. Maol Réidh) (814 m) Majuje. Didžiausia Konachto sala, taip pat didžiausia Airijos sala – Akailo sala (air. Oileán Acla). Didžiausias ežeras – Koribo ežeras ().

Dėl prancūzų karinės pagalbos iki 1798 metų egzistavo Konachto respublika.

Didžiausias miestas teritorijoje Golvėjus su 72 tūkstančiais gyventojų (2006 m.)

Airijos provincijos
Andalūzija

Šis straipsnis – apie Ispanijos regioną. Apie Islamo pasaulio regioną, egzistavusį Pirėnuose VIII–XV a., žiūrėkite straipsnį Al-Andalusija

Andalūzija () – autonominis Ispanijos regionas. Tai daugiausia gyventojų turintis ir antras pagal dydį iš septyniolikos Ispanijos regionų. Sostinė – Sevilija.

Šiaurėje Andalūzija ribojasi su 3 kitais Ispanijos regionais: Kastilija-La Manča, Mursija, Estremadūra bei vakaruose su Portugalija. Pietvakariuose šį regioną skalauja Atlanto vandenynas, pietuose yra Gibraltaro sąsiauris ir Viduržemio jūra, o pietryčiuose – taip pat Viduržemio jūra. Pietuose Andalūzija ribojasi su Jungtinės karalystės kolonija Gibraltaru.

Istorija

Pavadinimo kilmė 

Regionas pavadintas pagal germanų gentį vandalus, kurie V a. užėmė Pirėnų pusiasalio pietus. Vėliau šį kraštą užkariavę arabai šaknyje vandal- atmetė pirmąją raidę.

Provincijos 
 Almerijos provincija
 Chaeno provincija
 Granados provincija
 Huelvos provincija
 Kadiso provincija
 Kordobos provincija
 Malagos provincija
 Sevilijos provincija

Ispanijos regionai
Lensteris

Lensteris () – provincija Airijos rytuose. Sudaryta iš Dublino grafystės, Karlou grafystės, Kildario grafystės, Kilkenio grafystės, Laoiso grafystės, Longfordo grafystės, Louto grafystės, Myto grafystės, Ofalio grafystės, Vakarų Myto grafystės, Veksfordo grafystės, ir Viklou grafystės. Provincija turinti didžiausia Airijos populiacijos dalį. Vėliavoje yra pavaizduotas Airijos herbas.

Didžiausias miestas – Dublinas. Kiti didesni miestai Talagtas () (64 282), Blančardstaunas () (60 000), Klondalkinas () (43 929), Lukanas () (37 622).

Teritorijoje gyveno Fir-Bolg gentys. Dominavo Laigin, iš čia ir pavadinimas.

Airijos provincijos
Bitės grupė

„Bitė Group” („Bitės grupė“) – telekomunikacijų ir žiniasklaidos įmonių grupė, veikianti Lietuvoje, Latvijoje ir Estijoje.  

Grupė teikia integruotas mobiliojo ryšio, duomenų perdavimo, interneto, žiniasklaidos paslaugas bei valdo televizijos ir radijo kanalus. 

„Bitė Group” suformuota 2005 metais, šiuo metu ją sudaro „Bitė Lietuva“, „Bitė Latvija“, TV3 įmonių grupė, „Baltcom“ bei kitos technologijų ir žiniasklaidos sektoriaus bendrovės.  

Pagrindinė grupės akcininkė yra globaliai veikianti JAV investicijų bendrovė „Providence Equity Partners” bei bendrovės darbuotojai.

Istorija 

2005 m. suformuota „Bitė Group“, kai prie „Bitė Lietuva“ prisijungė Latvijoje veiklą ką tik pradėjusi SIA „Bite Latvija“.
 2007 m. „Bitę“ įsigijo investicijų fondas „Mid Europa Partners“.
 2015 m. „Bitė Group“ įsigijo JAV privataus kapitalo fondas „Providence Equity Partners“.
 2017 m. „Bitė Group“ įsigijo „TV3 grupę“, valdančią televizijos kanalus „TV3“, „TV6“, „TV8“, taip pat radijo stotį „Power Hit Radio“ ir kitus prekės ženklus Baltijos šalyse.
 2017 m. „Bitė Latvija“ pasirašė sutartį dėl Latvijos technologijų bendrovės „Stream Networks“ ir jos antrinės įmonės „LATNET Serviss“ akcijų įsigijimo.
 2019 m. „Bite Latvija“ įsigijo dalį telekomunikacijų bendrovės „Baltcom“ akcijų.
 2020 m. „Bitė Group“ paskelbė ketinimus įsigyti 4G interneto tiekėją „Mezon“ iš Lietuvos radijo ir televizijos centro (LRTC).
 2020 m. atlikta obligacijų emisija, kurios metu „Bitė Group“ pritraukė 620 mln. eurų.

Išnašos

Nuorodos 
 Bitė Lietuva
 Bitė Latvija
 TV3 Group
 Baltcom
 Latnet
 Bitė Group

Lietuvos telekomunikacijų bendrovės
Atolas (žolė)

Atolas – nupjovus žolę, nuganius ar nušienavus atžėlusi žolė ganyklose ar šienaujamuose plotuose. Atolo žolė gali būti tiek šienaujama, tiek nuganoma.

Žemės ūkis
Saliai

Saliai – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Domeikavos, prie kelio , dešiniajame Neries krante. Pavasario polaidžio metu patvinusi upė slėnyje kartais pasiekia sodybinius namus.  Saliuose įsikūrę kelios sodų bendrijos.

Istorija 

Kaimas turėjo savo kapines. Jos buvo apie 1,5 km nuo Salių kaimo link Kauno, dešinėje kelio pusėje. Salių kaime buvo dvejos kapinės. Vienos (į Kauno pusę) – rusų sentikių, kitos, spėjama, – Napoleono laikų prancūzų kareivių prie Salių upelio. Sentikių kapinės, plečiant kolektyvinius sodus, buvo iškeltos į Ibėnų kapines. Salių kaimo katalikiškos kapinės buvo šalia Kleboniškio tilto. Čia laidojo ne tik iš Salių, bet ir Vilijampolės, Sargėnų. Neries upė plovė kapinių šlaitą, ten mėtėsi daug žmonių kaulų. Apie 1963 m., prieš statant tiltą, palaikai perlaidoti į kitas kapines.

Gyventojai

Muziejus 

Saliuose yra įkurtas muziejus, Karo muziejaus filialas, Naujausiųjų laikų karybos istorijos skyriaus pogrindžio spaustuvė „ab“. 1980 m. Vytautas Andziulis savo name ir jam talkinęs Juozas Bacevičius buvo įkūrę pogrindinę spaustuvę (pagal pirmąsias jų pavardžių raides), kurioje buvo spausdinama religinė, politinė ir antisovietinė literatūra. Tai vienintelė lietuvių spaustuvė, kurios nesusekė ir nesurado KGB.

Prie Salių stūkso Lentainių piliakalnis.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Salių kaimo gatvių adresai
 Salių kaimo kapinės

Kauno rajono savivaldybės gyvenvietės
Ražiai

Ražiai (arba Rožiai) – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, prie šiaurės vakarinių Domeikavos pakraščių.

Istorija 

Ražių kaimo gyventojai aktyviai dalyvavo 1863 m. sukilime.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kauno rajono savivaldybės gyvenvietės
Vaclovas Lapė

Vaclovas Lapė (g. 1934 m. rugsėjo 10 d. Patyriuose, Plungės raj. – 2009 m. sausio 20 d.) – Lietuvos politinis bei žemės ūkio veikėjas.

Biografija 

1956 m. baigė Klaipėdos žemės ūkio technikumą ir pradėjo dirbti veterinaru Jonavos rajone. 1958–1978 m. Jonavos rajono Pauliukų kolūkio pirmininkas. 1978–1992 m. Žeimių kolūkio (Jonavos raj.) pirmininkas.

1992 m. Ministro Pirmininko Aleksandro Abišalos vadovaujamoje vyriausybėje žemės ūkio ministro pavaduotojas. 1992–2000 m. Seimo narys, 1996–2000 m. Kaimo reikalų komiteto pirmininkas.

Buvo TSKP (LKP) narys. Nuo 1989 m. kovo mėnesio Žemdirbių sąjūdžio tarybos ir prezidiumo narys, nuo 1990 m. pirmininkas. 1989–1992 m. Lietuvos Sąjūdžio Seimo tarybos narys. Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos narys.

Žeimių bendruomenės pirmininkas.

Vedęs; žmona Birutė, dukros Rima ir Dalia, sūnus Remigijus.

Šaltiniai 

Seimo nariai
Tautvydas Lideikis

Tautvydas Lideikis (1947 m. spalio 6 d. Vilniuje – 1993 m. liepos 15 d. žuvo autoavarijoje) – fizikas, habilituotas daktaras, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 

1969 m. baigė Vilniaus universitetą, 1977 m. baigė Leningrado A. Jofės fizikos technikos instituto aspirantūrą. Fizikos ir matematikos mokslų daktaras, habilituotas daktaras. 1968–1992 m. Lietuvos mokslų akademijos Puslaidininkių fizikos instituto mokslinis bendradarbis, laboratorijos vedėjas.

1990–1991 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Seimo narys, 1991–1993 m. Piliečių chartijos tarybos narys. 1992–1993 m. Seimo narys.

Žmona Violeta, dukros Laisvė ir Giedrė, sūnus Vykintas.

Išnašos

Nuorodos 
 Biografija (lrs.lt)

Seimo nariai
Linas Antanas Linkevičius

Linas Antanas Linkevičius (g. 1961 m. sausio 6 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Gimė inžinieriaus ir mokytojos šeimoje. Vaikystė ir mokslų metai prabėgo Kaune, Aukštuosiuose Šančiuose. 1978 m. aukso medaliu baigė Kauno 7-ąją vidurinę mokyklą. 1978–1983 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Automatikos fakultete, įgijo inžinieriaus elektriko specialybę.

1983–1989 m. Kauno miesto Panemunės rajono komjaunimo sekretorius, LLKJS CK skyriaus vedėjas. Dirbo su kūrybiniu jaunimu, jaunimo spauda, paskelbė publikacijų dienraštyje „Komjaunimo tiesa“. 1989 m. organizavo pirmąją ekspediciją į Igarką ištirti galimybes parvežti į Lietuvą tremtinių palaikus. Vienas iniciatorių bei ideologų atskiriant Lietuvos komjaunimą nuo VLKJS ir įkuriant savarankišką organizaciją Lietuvos komjaunimą, 1992 m. vasario 9 d. naujai susikūrusios Lietuvos leiboristų jaunimo unijos tarybos pirmininkas. 1990–1992 m. laikraščio „Tiesa“ korespondentas bei LDDP parlamentinės grupės vyresnysis konsultantas.

1992–1996 m. ir 2016–2020 m. Seimo narys. 1992–1993 m. parlamentinės Užsienio reikalų komisijos pirmininko pavaduotojas, 1992–1993 m. Parlamentinės delegacijos prie NATO vadovas. 1993–1996 m. ir 2000–2004 m. krašto apsaugos ministras.

1997 m. užsienio reikalų ministro Algirdo Saudargo patarėjas, įgaliotasis ministras, nepaprastasis pasiuntinys. 1997–2000 m. ir 2005–2011 m. Lietuvos Respublikos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Lietuvos Respublikos misijoje prie Šiaurės Atlanto Sutarties organizacijos (NATO) ir Vakarų Europos Sąjungoje.  2010–2011 m., kaip seniausiai NATO dirbantis ambasadorius, ėjo Šiaurės Atlanto tarybos dekano pareigas. 2011–2012 m. ambasadorius ypatingiems pavedimams bei premjero Andriaus Kubiliaus visuomeninis konsultantas, nuo 2021 m. – vėl ambasadorius ypatingiems pavedimams.  2012 m. nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Baltarusijos Respublikoje. 

2012–2020 m. užsienio reikalų ministras.

2017 m. rugsėjį pasitraukė iš LSDP po to, kai partija nusprendė trauktis iš valdančiosios koalicijos seime.

Moka rusų, anglų, prancūzų, lenkų kalbas. Vedęs, žmona Danguolė, dukros Aušra ir Eglė.

Įvertinimas 
 2001 m. trečio laipsnio Trijų Žvaigždžių ordinas (Latvija)
 2003 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžius 
 2004 m. Vyčio Kryžiaus ordino Komandoro kryžius 
 2005 m. antro laipsnio Marijos Žemės ordinas (Estija)
 2015 m. Vytauto Didžiojo ordino Komandoro didysis kryžius 
2019 m. Ordino „Už nuopelnus Lenkijos Respublikai" Komandoro kryžius su žvaigžde

Šaltiniai 

|-

|-

|-

Lietuvos ambasadoriai prie NATO
Lietuvos ambasadoriai Baltarusijoje
Seimo nariai
Lietuvos krašto apsaugos ministrai
Lietuvos užsienio reikalų ministrai
Vytauto Didžiojo ordino kavalieriai
Juozas Listavičius

Juozas Listavičius (1929 m. rugsėjo 4 d. Liesionyse, Alytaus raj.) – ekonomistas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 

Mokėsi Pivašiūnų pradinėje mokykloje ir Butrimonių progimnazijoje, 1950 m. baigė Daugų gimnaziją.

1950 m. rudenį pradėjo dirbti Daugų gimnazijos mokytoju, bet 1951 m. pavasarį Vilniaus KGB suimtas, apkaltintas tėvynės išdavimu, sąmoningu vengimu tarnauti sovietinėje armijoje ir antisovietine agitacija. 1952 m. nuteistas 10 metų laisvės ir 5 metams teisių atėmimo. Pabuvo 5 kalėjimuose, 3 persiuntimo punktuose, 5 izoliatoriuose arba karceriuose ir 12 lagerių. 1956 m. rudenį, motinai laidavus, grįžo į Lietuvą. Lietuvoje politiniais motyvais buvo persekiojamas iki 1986 m., buvo dar kartą areštuotas ir tardomas KGB. 1957 m. baigė vienmetę Kretingos buhalterių mokyklą. 1959–1964 m. studijavo Vilniaus universiteto (VU) Ekonomikos fakulteto neakivaizdiniame skyriuje, buhalterinės apskaitos ir ūkinės veiklos analizės ekonomistas. 1970–1974 m. mokėsi neakivaizdinėje aspirantūroje ir Vilniaus universiteto Mokslo Taryboje apgynė ekonomikos mokslo kandidato disertaciją apskaitos ir ūkinės veiklos klausimais, ekonomikos daktaras. Nuo 1986 m. suteiktas docentas.

1958–1960 m. Jiezno rajono Mašinų–traktorių stoties ir Jiezno rajono žemės ūkio inspekcijos buhalteris, vyr. buhalteris–ekonomistas ir vyr. ekonomistas–revizorius. 1960–1965 m. Vilniaus Sąjunginių neakivaizdinių apskaitos kursų ir Lietuvos neakivaizdinių apskaitos kursų dėstytojas, mokymo dalies vedėjas ir laboratorijos vedėjas. 1965–1974 m. Lietuvos TSR Centrinės statistikos valdybos Mokymo kombinato direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams. 1974–1984 m. keliuose institutuose ir Žemės ūkio skaičiavimo centre vadovavo apskaitos mechanizavimo ir automatizavimo, automatizuoto valdymo sistemų projektavimo skyriams. 1984–1990 m. Liaudies ūkio specialistų tobulinimosi instituto Apskaitos ir finansų katedros docentas. 1990–1992 m. – Lietuvos buhalterių ir auditorių asociacijos valdybos ir patariamosios kolegijos narys. 1992–1996 m. Lietuvos Respublikos Seimo narys, Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) frakcijos narys, Biudžeto ir finansų komiteto, Ekonominių nusikaltimų tyrimo komisijos narys. 1996–2000 m. Seimo narys, Nuosaikiųjų konservatorių frakcijų narys, Biudžeto ir finansų komiteto pirmininkas, Baltijos Asamblėjos narys bei jos Biudžeto kontrolės komiteto pirmininkas, parlamentinių ryšių su keliomis valstybėmis grupių narys.

Nuo 1990 m. Lietuvos politinių kalinių sąjungos tarybos, prezidiumo narys ir vicepirmininkas, 1995–2000 m. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių bendrijos valdybos narys ir vicepirmininkas. Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys, nuo 2000 m. Nuosaikiųjų konservatorių sąjungos narys ir Revizijos komisijos pirmininkas, 2003 m. Krikščionių konservatorių socialinės sąjungos narys.

Žmona Vida. Sūnus Artūras Listavičius (g. 1970 m.), vadybininkas, koncerno „MG Baltic“ viceprezidentas. Duktė Aušra.

Seimo nariai
Lietuvos buhalteriai
Lietuvos ekonomistai
Aragvis

Aragvis () – upė Gruzijoje; Kuros kairysis intakas. Susidaro susiliejus Juodajam ir Baltajam Aragviams pietiniuose Didžiojo Kaukazo šlaituose. Teka į pietus. Įteka į Kurą netoli Mcchetos.

Upės vanduo naudojamas drėkinimui. Aragvis 1986 m. patvenktas Žinvalio užtvanka.

Gruzijos upės
Aragvaja

Aragvaja () – upė Brazilijoje; kairysis, didžiausias Tokantinso intakas. Prasideda Mato Groso plynaukštėje, teka į šiaurę Brazilijos plokščiakalniu. Vidurupyje skaidosi į dvi dideles atšakas ir suformuoja viena didžiausių pasaulyje upinių salų – Bananalą (salos ilgis ~300 km). Žemupyje slenkstėta. Įteka į Tokantinsą netoli San Žoano miesto. Laivuojamas vidurupis (1300 km ruožas).

Didžiausias intakas – Morteso upė.

Aragvajos pavadinimas indėnų tupių kalba reiškia „arų upė“.

Šaltiniai 

Brazilijos upės
Tibeto himnas

„Gyallu“ – Tibeto himnas nuo 1949 m. arba 1960 m. (pagal skirtingus šaltinius). Tai senos tradicinės tibetiečių šventosios muzikos ir Dalai Lamos jaunesniojo mokytojo Trijang Rinpoche eilių kompozicija. Trijang Rinpoche buvo paprašytas sukūrti eiles himnui, nes jis tuo metu buvo laikomas iškiliausiu klasikinio „snyen - ngag“ žanro (paremtu Sanskrito tradicija) poetu. Daugelį dainų, sukurtų XX a. 6-ame dešimtmetyje ir dainuotų Tibeto mokyklose bei Tibeto scenos meno institute, sukūrė būtent Trijang Rinpoche.

Klasikinė „snyen - ngag“ žanro poezija pasižymi giliais papročiais ir įmantriu kalbos stiliumi. Tačiau net ir įspraustas į griežtus „snyen - ngag“ stiliaus rėmus, Tibeto himnas klausytojams ir atlikėjams žadina jausmus, būdingus nacionaliniams valstybių himnams.

Tibetiečiai turėjo ir ankstesnį nacionalinį himną, datuojamą XVIII a. Jį sudarė vos kelios posmo eilės, tačiau jos puikiai atspindėjo Tibeto kraštą ir jo dvasią. Savo paprastamu ir eilėmis senasis Tibeto himnas kažkuo primena Japonijos himną „Kimi Gayo“. Senasis Tibeto himnas atliko visas įpastas nacionalinio himno funkcijas, taip pat buvo deklamuojamas valstybinių ceremonijų arba kasdieninių maldų vienuolynuose ir kt. religinių susiėjimų pabaigoje.

Kai Dalai Lama ir visa Tibeto valdžia panoro viską atnaujinti ir modernizuoti, to neišvengė ir nacionalinis himnas. Kiekviena revoliucija atsineša naujas dainas ir muziką.

„Naujasis“ himnas gyvuoja jau apie pusę amžiaus ir per tą laiką įgijo himno žanrui būtiną bruožą – sukelia jaudulį žmonių sielose.

Eilės

Nuorodos 
 Tibeto himnas (audio) 

Tibeto atributika
Valstybiniai himnai
Arpa

Arpa (, ) – kalnų upė Armėnijoje ir Azerbaidžane (Nachičevanės AR); Arakso kairysis intakas. Prasideda Zangezūro kalnagūbryje, teka į pietvakarius siauru giliu tarpekliu. Vidurupyje slėnis išplatėja, o žemupyje teka lygumomis. Įteka į Araksą į pietus nuo Šaruro.

Upės vanduo naudojamas drėkinimui. Ant Arpos įrengta Kečuto hidroelektrinė. Arpos upę su Sevano ežeru jungia 48 km ilgio vandens perdavimo tunelis. Upės aukštupyje įsikūręs Džermuko miestas.

Armėnijos upės
Azerbaidžano upės
Algirdas Sadkauskas

Algirdas Sadkauskas (1947 m. sausio 3 d. Semeliškėse, Trakų apskritis – 2013 m. gruodžio 13 d.) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1967 m. baigė Vilniaus automokyklą, dirbo vairuotoju Trakų melioracijos statybos valdyboje. 1971 m. baigė Ukmergės žemės ūkio mechanizacijos technikumą. 1971 m. kolūkio dirbtuvių vedėjas, 1972–1979 m. inžinierius mechanikas, 1974–1985 m. Semeliškių kolūkio pirmininko pavaduotojas gamybos reikalams. 1974 m. neakivaizdžiai pradėjo studijuoti LŽŪA Mechanikos fakultete. 1985–1989 m. Beižionių kolūkio valdybos pirmininkas. 1989 m. Trakų rajono žemės ūkio valdybos Žemės ūkio skyriaus viršininko pirmasis pavaduotojas. Nuo 1989 m. ūkininkas, įrengė Semeliškių HE.

1990–1992 m. Trakų rajono tarybos deputatas, rajono valdytojas. 1992–1996 m. LR Seimo narys, 1993–1996 m. Savivaldybių komiteto pirmininkas.  2000–2004 m. Valstybinės sienos apsaugos tarnybos prie VRM Vilniaus rinktinės vadas, 2004–2007 m. Varėnos rinktinės vadas, pulkininkas. Dėl piktnaudžiavimo tarnybine padėtimi 2009 m. nuteistas kalėti 3 metams, bausmės vykdymą atidedant 2 metams. 

2010–2011 m. UAB „Alsakis“ direktorius, 2011 m. UAB „Ekopada“ direktorius. 2011–2012 m. Elektrėnų komunalinio ūkio Teisės ir personalo administravimo skyriaus vyr. specialistas, 2013 m. Elektrėnų komunalinio ūkio direktorius infrastruktūrai.

Su žmona Valerija užaugino sūnų ir dvi dukras.  Palaidotas Semeliškių kapinėse.

Buvo SSKP narys, 1990–2001 m. LDDP narys.

Šaltiniai 

Seimo nariai
Lietuvos pasieniečiai
Trakų politikai
Ignacas Stasys Uždavinys

Ignacas Stasys Uždavinys (g. 1935 m. birželio 30 d. Kaune) – matematikas, pedagogas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 

1953 m. baigė Panevėžio 1-ąją vidurinę mokyklą. 1958 m. baigė Vilniaus universiteto Fizikos ir matematikos fakultetą, matematikas. Tobulinosi Minsko ir Maskvos universitetuose.

1962–1990 m. Vilniaus universiteto laborantas, asistentas, Skaičiavimo laboratorijos vadovas, Skaičiavimo centro vadovas, vyresnysis dėstytojas. Nuo 1990 m. Lietuvių katalikų mokslų akademijos valdybos narys. 1990–1992 m. Vyriausybės patarėjas Katalikų Bažnyčios ir kitų konfesijų klausimais, Lietuvos krikščionių demokratų partijos tarybos narys, Lietuvos Sąjūdžio Tarybos narys. 1992-1996 m. ir 1996–2000 m. Seimo narys, Ekonominių nusikaltimų tyrimo komisijos pirmininko pavaduotojas.

Žmona Valerija, dukterys Rasa, Sigita.

Seimo nariai
Mansteris

Mansteris () – provincija Airijos pietuose, priklausanti Airijos Respublikai ir sudaryta iš – Kerio grafystės, Klario grafystės, Korko grafystės, Limeriko grafystės, Tiperario grafystės, Voterfordo grafystės. Didžiausias regiono miestas – Korkas.

Istorija 
Pavadinimas kilęs iš keltų deivės Muma. Anksčiau provincija buvo suskirstyta į šešis regionus. Viduramžiais regionai susijungė į trys karalystes. Trys karūnos simbolizuoja šias karalystes. XVI a. pirmoji anglų kolonija buvo įkurta netoli Korko. Anglijos vyriausybei XVI a. viduryje numalšinus airių sukilimus, sukilėlių žemės buvo konfiskuojamos ir perduodamos anglų kareiviams, pirkliams, valdžios pareigūnams. 1641 m. kilo naujas airių sukilimas, kurį 1652 m. Anglija numalšino, o Mansteryje įsitvirtino anglų protestantų dominuojama administracija. 

1841 m. teritorijoje gyveno apie tris milijonus gyventojų. Nuo 1845 m. iki 1849 m. Airijoje išplitusio Bulvių bado metu ir, po jo sekusios emigracijos bangos, provincijos gyventojų skaičius sumažėjo per pusę. 

Trisdešimčiai dienų, per Airijos pilietinį karą Mansteris buvo suformavęs nepriklausomą Mansterio respubliką, bet vėliau Airija ją vėl prisijungė.

Gyventojai 
Didžiausias miestas Korkas – 186 239 (2002). Kiti svarbūs miestai – Limerikas, Voterfordas, Tralee, Ennis ir kiti.

Ekonomika 
Provincija į Airijos biudžetą įneša 40 milijardų eurų. Svarbi bio-farmacinė pramonė.

Šaltiniai 

Airijos provincijos
Albinas Vaižmužis

Albinas Vaižmužis (g. 1936 m. birželio 1 d. Prūseliuose, Panevėžio rajonas) – agronomas, Lietuvos ir Kupiškio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1955 m. baigė Panevėžio 1-ąją vidurinę mokyklą, 1958 m. baigė Joniškėlio žemės ūkio technikumą. 1960–1965 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje, įgijo mokslinio agronomo kvalifikaciją.
 
1958–1960 m. Panevėžio rajono Sodelių kolūkio vyriausias agronomas, 1961–1963 m. to paties rajono Maženių kolūkio valdybos pirmininkas. 1964–1969 m. Sodelių kolūkio vyriausias agronomas, pirmininko pavaduotojas. 1970–1979 m. Kupiškio žemės ūkio valdybos vyresnysis, vėliau vyriausiasis agronomas. 1980 m. Kupiškio rajono Agrochemijos susivienijimo pirmininkas, Žemės ūkio valdybos viršininko pavaduotojas. 1981–1991 m. Kupiškio rajono Antašavos kolūkio valdybos pirmininkas. 1991 m., reformuojant kolektyvinį žemės ūkį, paskirtas laikinuoju administratoriumi, vėliau išrinktas žemės ūkio bendrovės „Antašavos centras“ valdybos pirmininku. 1992–1996 m. ir 1996–2000 m. Seimo narys.

1958–1970 m. Panevėžio rajono Karsakiškio apylinkės deputatas, 1981–1986 m. Antašavos apylinkės deputatas, 1986–1992 metais Kupiškio rajono tarybos deputatas. 2000–2015 m. Kupiškio rajono savivaldybės tarybos narys. 

1961–1989 m. TSKP narys, 1994–2001 m. Lietuvos valstiečių partijos pirmininkas, 2001 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, nuo 2005 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys.

Lietuvos agronomų seklyčios narys, Žemdirbių sąjungos prezidiumo narys, Lietuvos TSR nusipelnęs agronomas. Jam suteiktas Kultūros žymūno vardas. Žmona Aldona, sūnūs Audrius ir Dalius.

Šaltiniai 

Seimo nariai
Kupiškio politikai
Lietuvos agronomai
Juodosios Viršūnės

Juodųjų Viršūnių kalnynas arba McGillycuddy's Reeks kalnynas (, išvertus „Juodosios viršūnės“) – kalnų masyvas Kerio grafystėje, Airija. Kalnynas, daugiausia sudarytas iš smiltainio besitęsia apie 19 km, aukščiausia viršūnė Karauntuhilas (1039 m), kitos Bynkerachas (1010 m) ir kacheris (1001 m). Taip pat apie 100 kitų viršijančių 600 m.

Kalnynas yra Amorikano aukštumoje, Iveraho pusiasalyje, netoli Kilarnio ežerų.

Kalnyno pavadinimas kilęs iš XVIII amžiuje gyvavusio airių Macgillicuddy klano, šios žemės buvo jų nuosavybė.

Juodosios Viršūnės
Pranciškus Stanislavas Vitkevičius

Pranciškus Stanislavas Vitkevičius (1926 m. lapkričio 27 d. Daubariuose, Mažeikių apskritis – 2013 m. birželio 16 d. Vilniuje) – teisininkas, profesorius, socialinių mokslų habilituotas daktaras, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1934–1941 m. mokėsi Tirkšlių pradžios mokykloje, 1941–1945 m. Mažeikių gimnazijoje. 1945–1950 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1950 m. balandžio-liepos mėn. Mažeikių apskrities komjaunimo komiteto agitacijos ir propagandos skyriaus vedėjas.

1950 m. įstojo į dvimetę Vilniaus juridinę mokyklą. 1951–1955 m. Utenos rajono liaudies teismo teisėjas. 1953–1958 m. studijavo Vilniaus universiteto Teisės fakulteto neakivaizdiniame skyriuje. 1956–1970 m. LSSR Aukščiausiojo Teismo teisėjas, 1967–1970 m. dar ir jo prezidiumo narys. 1969 m. teisės mokslų kandidatas. 1970–1992 m. Vilniaus universiteto vyr. dėstytojas, 1976 m. docentas, 1984 m. Civilinės teisės ir proceso katedros profesorius. 1981 m. Maskvos universitete apgynė teisės mokslų daktaro disertaciją. 

Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, Lietuvos ateities forumo valdybos narys. 1991 m. išrinktas Lietuvos mokslų akademijos nariu ekspertu. 1992–1996 m. LR Seimo narys, išrinktas Skuodo-Mažeikių (Nr. 37) apygardoje (LDDP).  Nuo 1996 m. VU Teisės fakulteto profesorius, nuo 1997 m. Lietuvos teisės akademijos profesorius. 

Žmona Vlada, sūnus Valdas. 

Palaidotas Vilniaus Rokantiškių kapinėse.

Bibliografija 
 Tarybinė civilinė teisė: vadovėlis (su kitais). – Vilnius: Mintis, 1975–1977. – 2 d.
 Lietuvos TSR Civilinio kodekso komentaras (su kitais). – Vilnius: Mintis, 1976. – 422 p.
 Gyvenamųjų patalpų nuoma / Mykolas Čapskis, Kęstutis Lipeika, Pranciškus Vitkevičius. – Vilnius: Mintis, 1977. – 206 p.
 Гражданская правосубъектность советского государства. – Vilnius: Mintis, 1978. – 208 p.
 Lietuvos TSR civilinio proceso kodekso komentaras / Jonas Žėruolis, Pranciškus Vitkevičius, Miroslavas Gruodis ir kt. – Vilnius: Mintis, 1980. – 399 p.
 Tarybinė civilinio proceso teisė: vadovėlis (su kitais). – Vilnius: Mintis, 1983. – 310 p.
 Socialistinės nuosavybės apsauga. – Vilnius, 1985. – 72 p.
 Lietuvos TSR santuokos ir šeimos kodekso komentaras (su kitais). – Vilnius: Mintis, 1985. – 200 p.
 Piliečių teisės naudoti gyvenamąja patalpa pasibaigimas: mokymo priemonė / Vytautas Pakalniškis, Pranciškus Vitkevičius. – Vilnius: VU, 1988. – 101 p.
 Civiliniai teisiniai santykiai ir jų dalyvių teisių įgyvendinimas: uždavinių rinkinys / Alfonsas Vileita, Pranciškus Vitkevičius. – Vilnius: VU, 1990. – 67 p.
 Romėnų privatinės teisės sutartys: mokomasis leidinys. – Vilnius: LTU Leidybos centras, 2002. – 66 p. – ISBN 9955-442-82-4
 Šeimos narių turtiniai teisiniai santykiai. – Vilnius: Justitia, 2006. – 253 p. – ISBN 9955-616-17-2
 Tarp Mūzos ir Temidės: teisininko eilėraščiai. – Vilnius: Justitia, 2006. – 63 p. – ISBN 9955-616-27-X

Įvertinimas 
 1967 m. LTSR nusipelnęs teisininkas

Šaltiniai 

Romėnų teisės mokslininkai
Lietuvos TSR teisėjai
Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjai
Seimo nariai
Raimundas Alekna

Raimundas Alekna (g. 1959 m. balandžio 16 d. Subačiuje, Kupiškio raj.) – psichiatras psichoterapeutas, Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1977 m. baigė Panevėžio internatinę sporto mokyklą. 1985 m. baigė Kauno medicinos institutą, po metų – psichiatrijos internatūrą, įgijo gydytojo psichiatro kvalifikaciją. 1993 m. suteikta gydytojo psichiatro aukščiausioji kvalifikacinė kategorija, 1997 m. – gydytojo psichoterapeuto pirma kvalifikacinė kategorija.

1986–1988 m. Panevėžio miesto greitosios medicininės pagalbos stoties ir Respublikinės Panevėžio ligoninės gydytojas psichiatras, 1988–1990 m. poliklinikos psichoneurologijos skyriaus vedėjas. 1990–1992 m. Kauno medicinos akademijos Psichiatrijos klinikos asistentas. 1992–1995 m. Respublikinės Panevėžio ligoninės Psichosomatinio skyriaus vedėjas. 1988–1990 m. ir 1992–1995 m. neetatinis Panevėžio krašto vyriausiasis psichiatras. 1995–1997 m. Panevėžio miesto savivaldybės mero pavaduotojas.

1997–2000 m. Seimo narys, 1997 m. Sveikatos apsaugos ministerijos sekretorius. 1999 m. birželio 10 d. – 2000 m. lapkričio 10 d. LR Sveikatos apsaugos ministras. 2000–2002 m. Vilniaus Aušros vartų ligoninės vyriausiasis gydytojas, 2002–2009 m. Vilniaus psichoterapijos ir psichoanalizės centro direktorius, 2013-2014 m. – Ąžuolyno klinikos direktorius.  2010–2011 m. Vilniaus miesto meras.

1995–1997 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys. 2003–2015 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 

Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos narys.

1989–1991 m. Lietuvos gydytojų sąjungos valdybos narys, 1990–1991 m. Lietuvos gydytojų sąjungos Kauno skyriaus vicepirmininkas, 1992–1995 m. Lietuvos psichiatrų asociacijos valdybos narys. Nuo 1995 m. Europos Transakcinės analizės asociacijos narys, nuo 1997 m. Lietuvos Transakcinės analizės asociacijos viceprezidentas, prezidentas.

1976–1980 m. Lietuvos lengvosios atletikos rinktinės narys. 1978 m. lengvosios atletikos daugiakovės Lietuvos jaunimo čempionas. Nuo 2003 m. Lietuvos triatlono federacijos prezidentas. Vilniaus senamiesčio Rotary klubo narys.

Žmona Dalia, gydytoja. Vaikai: Martynas (g. 1981 m.), Mindaugas (g. 1983 m.), Domantas (g. 1990 m.), Augustė (g. 1993 m.).

Šaltiniai

Nuorodos 
 Biografija 
 LRS tinklalapis

|-

Lietuvos sveikatos apsaugos ministrai
Seimo nariai
Psichoanalitikai
Lietuvos psichiatrai
Lietuvos psichoterapeutai
Lietuvos daugiakovininkai
Panevėžio politikai
Vilniaus politikai
Vilniaus merai
Danutė Aleksiūnienė

Danutė Aleksiūnienė (g. 1952 m. lapkričio 12 d. Mankūnėliuose, Lazdijų raj.) – inžinierė, Lietuvos ir Elektrėnų savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija 

Baigė Seirijų vidurinę mokyklą, 1975 m. baigė Kauno politechnikos institutą ir įgijo inžinierės mechanikės specialybę.

1979–1990 m. Vievio grūdų produktų kombinato inžinierė.

1990–1993 m. Vievio miesto mero pavaduotoja, 1995–1997 m. Vievio seniūnijos seniūnė. 1997–2000 m. Seimo narė. Nuo 2003 m. Elektrėnų savivaldybės administracijos Viešųjų ryšių ir projektų vadybos tarnybos vedėja.

1995 m. Trakų rajono savivaldybės tarybos, 2000–2001 m. Elektrėnų savivaldybės tarybos narė.

1993 m. Lietuvos centro sąjungos narė, 2001 m. Liberalų ir centro sąjungos narė, Elektrėnų skyriaus sekretoriato vadovė.

1995 m. įsteigė Vievio globos centrą asocialių šeimų vaikams ir smurtą patyrusioms moterims. Sutuoktinis Antanas, sūnus Vaidotas, duktė Asta.

Šaltiniai 

Seimo nariai
Trakų politikai
Elektrėnų politikai
Lietuvos savivaldybių seniūnai
Ignas Aleškevičius

Ignas Aleškevičius (1950 m. rugpjūčio 27 d. Krekštėnuose, Alytaus raj. – 2010 m. balandžio 12 d.) – agronomas, Lietuvos ir Alytaus rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Tėvai išaugino 9 vaikus. 1977 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, įgijo mokslinio agronomo specialybę.
Atitarnavęs armijoje, 1972–1975 m. Alytaus rajono „Gimtosios žemės“ kolūkyje dirbo brigadininku, 1975–1980 m. Alytaus rajono Rimėnų sovietinio ūkio agronomas, 1980–1985 m. Alytaus rajono „Volungės“ kolūkio vyriausias agronomas.

1985–1987 m. LKP Alytaus rajono komiteto Žemės ūkio skyriaus vedėjas. 1987–1990 m. Alytaus rajono žemės ūkio valdybos vyriausias agronomas. 1993–1995 m. UAB „Krokialaukio pieninė“ direktorius. 1995–1997 m. ir 2000–2007 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narys. 1995–1996 m. Alytaus rajono savivaldybės meras.

1996–1997 m. Seimo narys. 1997–2001 m. Alytaus apskrities viršininkas. 2001–2003 m. Alytaus rajono savivaldybės mero patarėjas.

Nuo 2003 m. AB „Lytagra“ Alytaus ir Marijampolės regionų vadybininkas.

1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatoriai) narys. Žmona Laimutė, sūnus Irmantas, duktė Laura.

Išnašos

Nuorodos 
 Kandidato anketa (vrk.lt)

Seimo nariai
Lietuvos apskričių viršininkai
Alytaus rajono merai
Alytaus politikai
Alfonsas Andriuškevičius (1933)

Alfonsas Andriuškevičius (g. 1933 m. gegužės 13 d. Rinkūnuose, Garliavos valsčius) – matematikas, Lietuvos ir Kauno miesto politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1942–1946 m. mokėsi Garliavos pradinėje mokykloje, 1946–1949 m. progimnazijoje. 1949–1952 m. Kauno 9-oje vidurinėje mokykloje, 1953–1954 m. Garliavos vidurinėje mokykloje. 1952–1954 m. Kauno statybos tresto darbininkas. 1954–1959 m. studijavo Vilniaus pedagoginio instituto Fizikos-matematikos fakultete.

1959–1966 m. Plungės 1-os vidurinės mokyklos matematikos mokytojas. 1966–1967 m. Kauno Salomėjos Nėries vidurinės mokyklos matematikos mokytojas. 1967–1970 m. Kauno politechnikos instituto (KPI) Bendrosios matematikos katedros asistentas, 1971–1973 m. aspirantas, technikos mokslų kandidatas.  1973–1976 m. vyr. dėstytojas, 1978–1992 m. docentas, katedros vedėjas, 1992–1995 m. KPI Matematinės sistemotyros katedros docentas. 

1995–2000 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys, Kultūros ir švietimo komiteto pirmininkas. 1997 m. sausio-balandžio mėn. Kauno miesto meras. 

1996–2000 m. LR Seimo narys, 1996–2000 m. Ignalinos AE Regiono problemų komisijos pirmininkas.

Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatoriai) narys.

Parašė daugiau kaip 50 mokslinių straipsnių, monografiją.

Žmona Regina, pedagogė. Turi du sūnus: Egidijų ir Daivarą.

Šaltiniai 

|-

Seimo nariai
Kauno miesto merai
Vytautas Rauba

Vytautas Rauba (1899 m. rugpjūčio 9 d. Pusdešriuose, Šakių raj. – 1920 m. gegužės 12 d. Kaune, palaidotas miesto kapinėse, Vytauto pr., 1958 m. palaikai perkelti į Eigulių kapines) – Lietuvos karo lakūnas, leitenantas savanoris.

Biografija 

1919 m. sausio 28 d. savanoriu įstojo į 1-ąjį raitelių pulką Kaune. 1919 m. gruodžio 1 d. baigė aviacijos mokyklą, po dviejų savaičių gavo leitenanto laipsnį. Sukūrė 34 Karo aviacijos mokyklą baigusių I laidos absolventų ženklą, pagamintą Vokietijoje.

V. Rauba buvo perspektyvus ir drąsus lakūnas. Jam pirmajam suteikta teisė savarankiškai pakilti į orą. 1920 m. gegužės 12 d. pratybų metu imituodamas oro kautynes, šaudydamas kulkosvaidžiu, darydamas neleistinai staigius posūkius nedideliame aukštyje nesuvaldė lėktuvo Halberstadt CL.IV ir žuvo.

1934 m. Aleksoto mikrorajone viena Linksmadvario gatvė pavadinta Ltn. V. Raubos vardu. 1946 m. gruodžio 12 d. gatvei suteiktas Gastelo vardas. 1990 m. grąžintas ankstesnysis pavadinimas. 2000 m. lapkričio 17 d. Aleksoto aerodrome atidarytame Lietuvos karo aviacijos memoriale atidengta atminimo lenta (archit. Algimantas Mikėnas).

Išnašos

Šaltiniai 

 Kaunas: V. Raubos g. – Portr. // Kaunas: gatvės ir žmonės. – Kaunas, 2001. – P.133

Rauba, Vytautas
Rauba, Vytautas
Insbrukas

Insbrukas – miestas vakarinėje Austrijoje, prie Ino upės, Alpių slėnyje; Tirolio žemės sostinė. Didelis transporto centras. Yra tarptautinis oro uostas, labai gerai išvystyta miesto tramvajų sistema, į pietus nuo Insbruko Italijos kryptimi eina A13 kelias (Brenerio autostrada). Mieste išvystyta tekstilės, metalo, chemijos, vaistų, elektronikos ir elektrotechnikos, statybinių medžiagų, maisto pramonė. Dailės amatų tradicijos (mozaikos, stiklo, metalo gaminiai, kiti suvenyrai). Mieste yra olimpinis stadionas (1964 m.). Insbrukas – turizmo ir žiemos sporto centras. 1669 m. įkurtas Insbruko universitetas. Veikia Tirolio žemės, Tirolio liaudies meno, Alpių muziejai, zoologijos ir botanikos sodai. Kasmet organizuojami muzikos festivaliai, turizmo, žemės ūkio mugės.

Istorija 
Antikos laikais dabartinio miesto priemiestyje buvo romėnų Veldidena gyvenvietė. Insbrukas pirmą kartą paminėtas 1180 m. kaip Bavarijos grafų prekybos vieta. Dėl patogios geografinės padėties ir kelių sankirtos, greitai augo. 1239 m. gavo miesto teises. 1363 m. atiteko Habsburgams. Nuo 1420 m. Tirolio sostinė. 1669 m. Leopoldas I įkūrė Insbruko universitetą. XIX a. pr. miestą trumpam valdė Bavarija. Miesto ūkio plėtra ypač paspartėjo XIX a. viduryje nutiesus geležinkelį. Po Antrojo pasaulinio karo Insbruke 10 metų veikė Prancūzijos okupacinės kariuomenės pagrindinis štabas.

Pavadinimo kilmė 
Miestas išsidėstęs prie Ino upės (), tad jo pavadinimas reiškia „tiltas per Iną“ ( – tiltas).

Architektūra 
X a. pilis (XVI a. perstatyta renesanso stiliumi), XIV a. vidurio miesto rotušė su bokštu. Daug bažnyčių, tarp kurių XII a. šv. Jokūbo, gotikos ir renesanso stiliaus Rūmų bažnyčia, Švč. Mergelės Marijos Krikščionių pagalbos, šv. Jono Nepomuko bažnyčia. Keli rūmai: Hofburg (XIV–XVIII a.), Neuhof (XV a.), Sarntheim (XVII a.), Tannenberg (XVIII a. pr.) rūmai. Insbrukas labai nukentėjo nuo bombardavimų per Antrąjį pasaulinį karą, vėliau buvo atstatytas. 1973 m. pastatyti Kongresų rūmai.

Sportas 
Mieste 1964 m. vyko IX žiemos olimpinės žaidynės, 1976 m. – XII žiemos olimpinės žaidynės, čia 2008 m. vyko XIII Europos futbolo čempionatas.
Geriausia miesto futbolo komanda – FC Wacker Innsbruck.
Mieste 2012 m. rengiamos pirmosios jaunimo olimpinės žaidynės.

Lietuviai 
XX a. ketvirtame dešimtmetyje Insbruko universitete teologiją studijavo daug lietuvių kunigų (B. Andruška, J. Vaišnys, J. Stakauskas), rašytojas J. Vaitkus. 1944 m. vasarą, baigiantis Antrajam pasauliniam karui, Insbruke gyveno apie 800 lietuvių, kurių dauguma traukėsi iš bombardojamos Vienos. 1945 m. pavasarį mieste įkurta lietuviška parapija. Insbruke veikė 1946 m. pabaigoje sudarytos Austrijos lietuvių tarybos buveinė. Nuo 1945 m. iki 1949 m. Inbruko universitete 29 lietuviams suteiktas daktaro laipsnis, veikė lietuvių studentų sambūris Lithuania. Apie 1950 m. dauguma lietuvių išvyko į JAV. 1980 m. Insbruke surengta Europos lietuvių studijų savaitė.

Nuotraukos

Šaltiniai 

Austrijos miestai
Balsas (upė)

Balsas () – upė pietvakarių Meksikoje. Prasideda Meksikos kalnyno pietinėje dalyje, Pueblos valstijoje, susiliejus San Martino ir Sauapano upėms. Aukštupyje vadinama Atojaku (Atoyac). Pradžioje teka į pietvakarius, nuo Gerero valstijos ribos pasuka į vakarus. Gerere vadinama Meskala (Mezcala). Žemupyje teka riba tarp Gerero ir Mičoakano. Įteka į Ramųjį vandenyną ties Lasaro Kardenasu. Balsas per visą savo ilgį teka kalnais. Upės vaga slenkstėta. Žemupyje patvenkta Inferniljo užtvanka. Upės vanduo naudojamas drėkinimui. Didžiausias intakas – Mistekas (kairysis).

Meksikos upės