joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Romas Kasparas

Romas Kasparas (1933 m. spalio 17 d. Klaipėdoje – 2012 m. rugpjūčio 23 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius, spaudos ir radijo darbuotojas.

Biografija 
Mokėsi Palangos progimnazijoje, po Antrojo pasaulinio karo – Vokietijoje, Oldenburgo lietuvių gimnazijoje. Nuo 1948 m. gyveno Brazilijoje, kur baigė Belo Horizontės technikos universitetą. 1957 m. persikėlęs į JAV, studijas pagilino Ilinojaus technologijos institute Čikagoje.

1967–1982 m. dirbo Ilinojaus inžinerinių tyrinėjimų instituto Mechaninės inžinerijos departamento skyriuje. 1973 m. išrinktas į Pasaulio lietuvių bendruomenės valdybą. Nuo 1976 m. mėnesinio žurnalo „Pasaulio lietuvis“ bendradarbis, 1978–1980 m. vienas jo redaktorių. Rašė Brazilijos lietuvių leidžiamam žurnalui „Mūsų Lietuva“, bei Čikagos dienraščiui „Draugas“. Nuo 1982 m. radijo „Amerikos balsas“ lietuvių tarnybos Vašingtone bendradarbis.  Nuo 1999 m. Lietuvos radijo korespondentas JAV. Palaidotas Antakalnio kapinėse.

Įvertinimas 
 2007 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius

Šaltiniai

Nuorodos 
 Živilė Makauskienė. Visą savaitę vaikščiojau kojomis žemės nesiekdamas (interviu)

Lietuvos radijo žurnalistai
JAV lietuviai
Vytautas Kasniūnas

Vytautas Kasniūnas (iki 1938 m. Kasnickas; 1914 m. balandžio 10 d. Joniškis – 2009 m. spalio 13 d. Niujorkas, palaidotas Šv. Kazmiero kapinėse) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija 
1934 m. baigęs Šiaulių mokytojų seminariją, Kauno Vytauto Didžiojo universitete ir Vilniaus universitete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. 1944 m. pasitraukęs iš Lietuvos, Čikagos universitete (JAV) studijavo industrinę metodiką.

Spaudoje pradėjo bendradarbiauti 1930 m. Rašė į leidinius „Mūsų Vilnius“, „Trimitas“, „Karys“, „Jaunoji Lietuva“, „Verslas“, „Jaunoji karta“, „Vakarai“, „Ūkininko patarėjas“, „Tautos mokykla“. 1937–1940 m. dirbo dienraščio „Lietuvos aidas“ redakcijoje. 1941–1943 m. kartu su A. Kaulėnu redagavo savaitraštį „Panevėžio apygardos balsas“.

1944 m. pasitraukęs į Vakarus, karo pabaigos sulaukė Vokietijoje, kur gyveno keliose pabėgėlių stovyklose Viurcburge ir Švabiš Gmiunde. Į JAV atvyko 1949 m. ir apsigyveno Čikagoje, vėliau išsikėlė į netoli jos esantį kurortinį miestelį Beverly Šorsą, Indianos valstija. 1950–1952 m. Margučio radijo bendradarbis, nuo 1952 m. Sofijos Barcus kasdieninėje radijo programoje vedė „Tėvynės vaizdų“ skyrių. Nuo 1972 m. redagavo žurnalą „Lietuvis žurnalistas“ (1–7 ir 11 numerius). 1967–1977 m. Čikagos Lietuvių forumo radijo programų vedėjas, nuo 1978 m. – žurnalo „Laiškai lietuviams“ bei laikraščio „Tėvynė“ redakcijų bendradarbis. 1972–1976 m. Lietuvių žurnalistų sąjungos vicepirmininkas, 1982–1984 m. – sekretorius. Nuo 1992 m. laikraščio „Tėvynė“ redaktorius.

Įvertinimas 
 2003 m. – Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžius

Šaltiniai 

Lietuvos redaktoriai
Lietuvos radijo žurnalistai
JAV lietuviai
Jurgis Karosas

Jurgis Karosas (g. 1922 m. vasario 9 d. Utenoje, m. 2013 m. balandžio 20 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija 
Vyriausias keturių vaikų šeimoje, broliai: Leonas Karosas – amatininkas, Vladas Karosas – inžinierius, Algis Karosas – kariškis, gydytojas chirurgas. Tėvams kraustantis, augo Giedraičiuose, vėliau Svėdasuose. 1940 m. baigė Utenos gimnaziją.

Vokiečių okupacijos metais 1941–1944 m. LLKJS Svėdasų valsčiaus pogrindinio komiteto sekretorius. 1943–1944 m. „Žemaitės“ sovietinių partizanų junginio partizanas. 1944–1946 m. dirbo komjaunimo organizacinį darbą Svėdasų valsčiuje, vėliau Rokiškio gimnazijoje.

1946–1948 m. studijavo Vilniaus universitete, bet studijų nebaigė. 1948–1950 m. LKP(b) Anykščių apskrities komiteto darbuotojas. 1948 m. lapkričio 7 d. paruošė ir išleido pirmąjį laikraščio „Kolektyvinis darbas“ numerį, iki 1950 m. liepos mėn. laikraščio redaktorius. 1950–1953 m. studijavo Maskvos aukštojoje partinėje mokykloje, įgijo žurnalisto išsilavinimą. 1953–1988 m. „Valstiečių laikraščio“ redaktorius. 

1963–1975 m. ir 1985–1990 m. LSSR AT deputatas. 1960–1966 m. kandidatas į LKP CK narius, nuo 1966 m. komiteto narys. 

Mirė 2013 m. balandžio 20 d. Vilniuje. Palaidotas Vilniaus Liepkalnio kapinėse.

Įvertinimas 
 1965 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas

Šaltiniai 

Lietuvos TSR politiniai veikėjai
Lietuvos redaktoriai
Isakas Kaplanas

Isakas Kaplanas (1905 m. rugpjūčio 21 d., senuoju stiliumi rugpjūčio 8 d. Peterburge, Rusijos imperija – 1988 m. gegužės 10 d. Amsterdame, Olandija) – Lietuvos vertėjas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija 
1924 m. baigė Leningrado universiteto Visuomeninių mokslų fakultetą. 1930 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakultetą.

1929–1937 m. dirbo leidinių „Diena“ ir „Naujas žodis“ redakcijose. Buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. 1940–1941 m. TASS'o vertėjas. 1941 m. pasitraukęs į Maskvą, dirbo Sąjunginio radijo vertėju. 1941–1943 m. tarnavo Raudonojoje armijoje. 

1944–1946 m. leidinio „Sovetskaja Litva“ literatūrinio skyriaus vedėjas. 1975 m. emigravo į Vakarus.  Nuo 1980 m. gyveno Olandijoje, buvo aktyvus lietuvių išeivijos visuomeninės veiklos dalyvis, bendradarbiavo jos spaudoje, sudarė SSRS disidentų enciklopedinį žinyną.

Išvertė į rusų kalbą daug Juozo Baltušio, Kazio Borutos, Petro Cvirkos, Vinco Krėvės, Romualdo Lankausko, Vinco Mykolaičio-Putino, Viktoro Miliūno, Algirdo Pociaus, Mykolo Sluckio, Antano Venclovos, Antano Vienuolio ir kitų lietuvių rašytojų prozos bei dramaturgijos kūrinių.

Šaltiniai 

Lietuvos vertėjai
Lietuvos žurnalistai
Vytautas Kaltenis

Vladislovas Vytautas Kaltenis (1937 m. balandžio 26 d. Kėdainiuose – 2016 m. balandžio 29 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, istorikas, Mažosios Lietuvos kraštotyrininkas.

Biografija 
1970 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę.

1972 m. pradėjo dirbti laikraščio „Tiesa“ redakcijoje: atsakingojo sekretoriaus pavaduotojas, skyriaus vedėjas, redakcinės kolegijos narys. 1994–1996 m. dienraščio „Diena“ korespondentas.  Nuo 2000 m. Mažosios Lietuvos enciklopedijos redakcinės kolegijos narys, vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas leidybai. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių autorius. Už publicistikos knygą "Ak, gražus dangau! Klaipėdietiški pasakojimai" (2008 m. išleido Mažosios Lietuvos fondas bei Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas), į kurią sudėti 1960–2008 metų pasakojimai iš susitikimų su krašto senbuviais lietuvininkais, suteikta I. Simonaitytės literatūrinė premija.

Daugiausia rašė kraštotyros, istorijos, etnokultūros temomis, Lietuvos radijuje buvo įrašyta radijo pjesė apie I. Simonaitytę, spaudai parengta kultūrinės publicistikos knyga.

Bibliografija 
 Kaip vyko Vilkišiaus „Teismas“. – Vilnius: Kinofikacijos ir filmų nuomojimo vyr. valdybos leidinys, 1962. – 8 p.: iliustr.
 Pagarba pati neateina. – Vilnius: Mintis, 1976. – 19 p.
 Pasisvečiavimas: lietuviškos vietos senuose Karaliaučiaus atvirukuose / parengė Virginija Budrikienė, Nijolė Dzindziliauskienė, Vytautas Kaltenis, Algirdas Matulevičius, Martynas Purvinas, Aliutė Zimanienė. – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. – 23 p.: iliustr.
 Ak, gražus dangau! : klaipėdietiški pasakojimai. – Vilnius: MELI, 2008. – 847 p.: iliustr. – ISBN 978-5-420-01640-4

Įvertinimas 
 2009 m. Ievos Simonaitytės premija

Šaltiniai 

Lietuvos žurnalistai
Lietuvos enciklopedininkai
Lietuvos kraštotyrininkai
Klemensas Kairiūkštis

Klemensas Kairiūkštis (1923 m. lapkričio 9 d. Papiškiuose, Rokiškio apskritis – 2006 m. birželio 19 d. Anykščiuose) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija 
Augo šešių vaikų šeimoje. Baigė Čedasų pradžios mokyklą, toliau mokėsi Šiaulių gimnazijoje. 1944 m. vasarą mobilizuotas į sovietinę armiją, kovojo 16-ojoje lietuviškoje divizijoje, fronte sužeistas, po sužeidimo turėjo nežymią judėjimo negalią. Po karo gyveno Rokiškyje, 1946–1947 m. dirbo Rokiškio apskrities laikraščio „Tarybinis Rokiškis“ redakcijoje. 1947–1948 m. laikraščių „Tiesa“ ir „Komjaunimo tiesa“ literatūrinis darbuotojas. 1948 m. organizavo Pasvalio apskrities laikraščio „Stalino vėliava“ leidimą, iki 1949 m. šio laikraščio redakcijos atsakingasis sekretorius.

Nuo 1950 m. gyveno Anykščiuose, 1950–1951 m. Anykščių apskrities laikraščio „Kolektyvinis darbas“, 1951–1953 m. Kavarsko rajono laikraščio „Stalino vėliava“ redakcijų atsakingasis sekretorius. Dirbdamas žurnalistinį darbą, Lietuvos žemės ūkio akademijoje neakivaizdžiai įgijo agronomo specialybę. 1958–1987 m. Anykščių rajono laikraščio „Kolektyvinis darbas“ redakcijos atsakingasis sekretorius, redaktoriaus pavaduotojas.  1983 m. išėjęs į pensiją, šio laikraščio, o nuo 1990 m. laikraščio „Anykšta“ neetatinis bendradarbis. 1990 m. įstojo į Lietuvos demokratinę darbo partiją, dalyvavo jos veikloje. Palaidotas Anykščių naujosiose kapinėse.

Šaltiniai 

Lietuvos žurnalistai
Lietuvos redaktoriai
Sellier & Bellot

Sellier & Bellot – Čekijos kompanija Vlašime, gaminanti amuniciją šaulių ginklams. Pistoletų ir revolverių šoviniai gaminami nuo 6,35 mm Browning iki .45 ACP kalibrų, šautuvų - nuo .22 Hornet iki 9,3x74 mm R (šoviniuose gali būti naudojamos 10 tipų kulkos). Lygiavamzdžių šoviniai gaminami 12, 16, 20, 28 ir 410 kalibrų. Gaminami taikininiai šoviniai sportiniam šaudymui. 

2005 m. Sellier & Bellot kompanija atšventė 180-ąsias metines.

Istorija 
Kompaniją Sellier & Bellot 1825 m. įkūrė prancūzų prekybininkas Louis Sellier, kuris Austrijos imperatoriaus Franco I užsakymu Prahoje ėmė gaminti atskirąsias kapsules. Prie Sellier netrukus prisijungė jo kraštietis Jean Maria Nicolaus Bellot, kuris netrukus sustiprino kompaniją.

Sellier & Bellot gaminiai netrukus įsitvirtino tiek Europoje, tiek kitur. 1830 m. kompanija pagamino daugiau kaip 60 milijonų atskirųjų kapsulių, o 1837 m. - net 156 milijonus.

1829 m. atidaryta pagalbinė gamyklas Schőnebeck mieste (Vokietija).

1870 m. pradėta šovinių gamyba. Imta gaminti Flobert‘o šoninio dūžio, Lefaucheux (Lefoše) smaiginius ir pirmuosius centrinio dūžio šovinius. PO keleto metų metinė šovinių gamyba pasiekė 10 milijonų šovinių.

1884 m. atidaryta gamykla Rygoje, ėmusi gaminti kapsules Rusijai ir Skandinavijai. 

1895 m. imta gaminti medžioklinių šovinių tūteles, o kiek vėliau - ir medžioklinius šovinius. 

1914-1918 m. komercinių šaudmenų gamyba apribota, visi pajėgumai naudojami gaminto karinius šautuvų ir pistoletų šovinius. Buvo sukurtas ir paleistas į serijinę gamybą 9 mm Steyr šovinys.  

Po 1918 m., kai buvo sukurta Čekoslovakija, kompanija tapo pagrindiniu pistoletų šovinių tiekėju Čekoslovakijos armijai ir policijai. Buvo išplėsta šovinių sportiniam šaudymui ir medžioklei gamyba. Kompanija įsibrovė į Azijos ir Pietų Afrikos rinkas. 

Pasinaudodama vykdomojo direktoriaus Blechta išradimu, kompanija tapo vienintele sidabro azido gamintoja pasaulyje. Dėl to labai padidėjo pramoninių detonatorių gamyba.

1936 m. kompanija persikėlė į Vlašimą, kur toliau plėtė gamybą.

1945 m. kompanija buvo nacionalizuota. Buvo nutarta įvesti valstybės monopoliją karinių ir komercinių šaudmenų gamyboje, kas paspartino kompanijos vystymą. Šovinių komerciniam pardavimui gamyba praplėsta iki 40 šautuvų, 10 pistoletų ir 20 revolverių šovinių tipų. Apie 70% produkcijos buvo eksportuojama. Pradėta 7,62×45 mm, 7,62×39 mm ir 7,62×54 mm R šovinių, skirtų Čekoslovakijos armijai, gamyba.

1965 m. pradėta pakavimo mašinų gamyba, kuria užsiėmė dukterinė kompanija Sellier & Bellot, stroje Ltd.. 

1992 m. kompanija iš valstybinės transformuota į akcinę bendrovę Sellier & Bellot JSC. Kompanijos akcininkai yra fiziniai ir juridiniai asmenys iš Čekijos. Dalį akcijų turi kompanijos darbuotojai.
Beveik 70% produkcijos į daugiau kaip 70 šalių eksportuoja dukterinė kompanija Sellier & Bellot Trade JSC.

Sellier & Bellot gaminami šoviniai

Nuorodos 

Karinės technikos gamintojai
Čekijos įmonės
Józef Gosławski

Juzefas Janas Goslavskis (Józef Jan Gosławski; g. 1908 m. balandžio 24 d. – m. 1963 m. sausio 23 d.) – Lenkijos skulptorius, medalių autorius. Jo žymiausias darbas yra paminklas Šopenui Želazova Voloje. Taip pat yra sukūręs paminklų kitoms lenkų istorinėms asmenybėms (Adomui Mickevičiui, Juzefui Pilsudskui), istorinėms datoms atminti.

Išsilavinimą įgijo Jano Mateikos meno akademijoje Krokuvoje. Vėliau studijavo skulptūrą Varšuvoje, Romoje. 1939 m. grįžęs į Lenkiją dirbo konservatoriumi Varšuvos karališkoje pilyje. Karo metu gyveno Vonvolnicoje, vėliau prisidėjo atstatant karo nusiaubtą šalį. 1947 m. tapo Poznanės medalių ir metalo raižinių padalinio nacionalinėje meno mokykloje vadovu. Vėliau tapo Lenkijos menininkų asociacijos vadovu.

Goslavskio darbai apėmė portretines skulptūras, monumentus, skulptūrines karikatūras, medalius, monetas. Dalyvavo daugelyje nacionalinių ir tarptautinių parodų, konkursų. Apdovanotas Lenkijos Liaudies Respublikos dešimtmečio medaliu (kurio autoriumi pats Goslavskis ir buvo), Sidabriniu kryžiumi.

Šaltiniai

Nuorodos 
 
 
 
 
 
 
 
 

Lenkijos skulptoriai
Edmundas Juškys

Edmundas Juškys (1932 m. sausio 4 d. Naujininkuose, Eržvilko valsčiuje – 2020 m. kovo 15 d. Vilniuje) – pedagogas, sovietinis diplomatas bei partinis veikėjas, publicistas, redaktorius, vertėjas, ateizmo propaguotojas.

Biografija 
1949 m. baigė Eržvilko gimnaziją. 1949–1950 m. dirbo mokytoju Tauragės rajono mokyklose. 1955 m. Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute baigė anglų kalbą.

1955–1959 m. dirbo pedagoginį ir partinį darbą Tauragės rajone, Panevėžyje, Vilniuje. 1959–1967 m. LKP CK Propagandos ir agitacijos skyriaus darbuotojas. 1967–1968 m. studijavo diplomatijos akademijoje Maskvoje. 1968–1973 m. SSRS ambasados Vašingtone II sekretorius. 1974 m. LKP CK Užsienio ryšių skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1974–1979 m. LSSR kinematografijos komiteto pirmininkas. 1976–1980 m. LKP revizijos komisijos narys. 1979–1982 m. SSRS ambasados JAV I sekretorius. 1982–1984 m. „Žinijos“ draugijos pirmininko pavaduotojas. 1984–1989 m. leidyklos „Mintis“ vyr. redaktorius.  1991 m. įsteigė privačią leidyklą „Egalda“. 

Lietuvos radijo ir televizijos komisijos narys. 2010–2014 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos pirmininko Dainiaus Radzevičiaus pavaduotojas ryšiams su užsieniu. LŽS Senjorų klubo narys.

Nuo 1955 m. Lietuvos ir užsienio periodikoje paskelbė publicistinių straipsnių ateizmo, švietimo, kultūros ir politikos klausimais. Drauge su Algimantu Jablonskiu sudarė vaizdinių ateistinių priemonių rinkinius „Visata, gyvybė, žmogus ir religija“ (1963 m.) ir „Kalba faktai“ (1965 m.). 1995–1997 m.  Žurnalistikos enciklopedijos redakcinės kolegijos narys. Iš anglų kalbos išvertė apie 40 grožinės literatūros ir publicistikos knygų.

Palaidotas Eržvilko kapinėse.

Bibliografija 
 Krikščionybės kilmė (Mokinio biblioteka). – Kaunas: Valstybinė pedagoginės literatūros leidykla, 1961. – 59 p.
 Volteras: gyvenimas ir kūryba (Mokinio biblioteka). – Kaunas: Valstybinė pedagoginės literatūros leidykla, 1962. – 72 p.: iliustr.
 Vatikanas ir kolonializmas: į pagalbą ateistų mokykloms ir fakultetams. – Vilnius: Lietuvos TSR politinių ir mokslinių žinių skleidimo draugija, 1962. – 17 p.
 Dangaus ir žemės niekas nesutvėrė / Edmundas Juškys, Algimantas Jablonskis. – Vilnius: Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla, 1963. – 39 p.
 Laisvamanybė ir ateizmas buržuazinėje Lietuvoje / Edmundas Juškys, Jonas Sakalauskas, Irmija Zaksas, 1986 m.

Šaltiniai 

TSRS diplomatai
Lietuvos TSR politiniai veikėjai
Lietuvos redaktoriai
Lietuvos publicistai
Lietuvos vertėjai
Dalia Juškienė

Dalia Čičinskaitė-Juškienė (g. 1960 m. liepos 17 d. Antakalnyje, Kaišiadorių rajonas) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė.

Biografija 
1967-1973 m. mokėsi Kaišiadorių vidurinėje mokykloje, 1973-1978 m. Kauno S. Nėries vidurinėje mokykloje. 1979-1983 m. Vilniaus pedagoginio instituto Lituanistikos fakultete baigė lietuvių kalbos ir literatūros specialybę.

1989–1992 m. viena savaitraščio „Ūkininko patarėjas“ leidimo atnaujinimo iniciatorių, jo korespondentė, 1992–1993 m. jo priedo „Šeimininkė“ redaktorė. Nuo 1993 m. „Kauno diena“ korespondentė, kultūros ir meno priedo „Santaka“ žurnalistė.  Nuo 2006 m. Vilniuje – žurnalų „Virtuvė. Nuo...Iki“, „Viltys ir likimai“ redaktorė, nuo 2008 m. žurnalo „Istorijos“ vyriausioji redaktorė, nuo 2010 m. žurnalo „Šeimininkė“ redaktorė. 

Rašo kultūros, šeimos ir moterų gyvenimo klausimais.

Įvertinimas 
 2002 m. Vinco Kudirkos premija, už publikacijas dienraščio „Kauno diena“ kultūros ir meno priede „Santaka“

Šaltiniai 

Lietuvos redaktoriai
Lietuvos žurnalistai
Stasė Matulaitytė

Stasė Matulaitytė (1933 m. sausio 12 d. Parausiuose, Pilviškių valsčius – 2020 m. rugsėjo 20 d. Vilniuje) – Lietuvos bibliografė, istorikė.

Biografija 
1958 m. Vilniaus universitete baigė bibliotekininkystės specialybę. 1971 m. istorijos mokslų kandidatė, 1993 m. nostrifikuota humanitarinių mokslų daktarė. 1974 m. Informacijos darbuotojų kvalifikacijos kėlimo institute Maskvoje baigė informacinio aprūpinimo specialybę, 1993 m. stažavo Krokuvos Jogailos universitete (Lenkija).

1958–1965 m. dirbo Lietuvos respublikinėje bibliotekoje: iš pradžių Metodinio skyriaus metodininkė, nuo 1961 m. Bibliografijos skyriaus bibliografė, vėliau vyriausia bibliografė. 1965–1968 m. Mokslų akademijos Istorijos instituto aspirantė. 1968–1973 m. Vilniaus universiteto bibliotekos Bibliografijos skyriaus vedėja, 1973–1994 m. universiteto Mokslinės informacijos katedros dėstytoja, nuo 1981 m. docentė, nuo 1991 m. Knygotyros katedros docentė.

Leidiniuose „Lietuvos TSR mokslų akademijos darbai“, „Knygotyra“, žurnaluose „Bibliotekų darbas“, „Tarp knygų“ ir kitur paskelbė daugiau kaip 300 straipsnių mokslo istorijos, gamtos mokslų, technikos ir žemės ūkio bibliografijos klausimais, apie senosios Vilniaus universiteto observatorijos biblioteką, recenzijų. Parašė mokomųjų ir metodinių leidinių.  Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių autorė.

Bibliografija 
 Tarybinis žmogus – kosmoso užkariautojas, 1961 m.
 Visata ir žmogus, 1963 m.
 Astronomai, 1965 m.
 Nepaprasti gamtos reiškiniai, 1966 m.
 Gamtos mokslų ir technikos istorija Lietuvoje, su kitais, 1940–1971, 1973 m.
 Vladas Kviklys, su kitais, 1988 m.
 Paulius Slavėnas, 2001 m.
 Astronomas Antanas Juška, 2002 m.
 Senoji Vilniaus universiteto astronomijos observatorija ir jos biblioteka, 2004 m.
 Bernardas Kuodaitis ir Lietuvos astronomija, su kitais, 2007 m.
 Istorikas kunigas Vaclovas Strimaitis ir jo artimieji: Strimaičių, Olekų, Varankų, Katilių giminės genealogija: minint istoriko kunigo Vaclovo Strimaičio 100-ąsias gimimo ir 25-ąsias mirties metines, su kitais, 2007 m.

Įvertinimas 
 1971 m. – Johano Keplerio atminimo medalis
 1973 m. – Mikalojaus Koperniko medalis

Šaltiniai 

Lietuvos enciklopedininkai
Lietuvos redaktoriai
Lietuvos bibliografai
Lietuvos knygotyrininkai
Nukris Mančchava

Nukris Mancchava (g. 1982 m. sausio 15 d.) – Gruzijos futbolininkas.

Biografija

2005–2008 m. žaidė FBK Kaunas klubo komandoje, su kuriuo tapo Lietuvos čempionu. 2009 m. pasirašė sutartį su Žodino „Torpedo“ (Baltarusija).

Nuorodos
 Futbolinis.lt

Gruzijos futbolininkai
Užsienio futbolininkai Lietuvos komandose
Akakis Chubutija

Akakis Chubutija (g. 1986 m. kovo 17 d. Tbilisyje) – Gruzijos futbolininkas, gynėjas.

Biografija 

2004–2009 m. žaidė FBK Kaunas klube. Per tą laiką taip pat žaidė „Nevėžio“ (2004), „Šilutės“ (2005 ir 2007) ir „Vilniaus“ (2006) komandose. Vėliau išvažiavo žaisti į Rumuniją.

Nuorodos 
 Futbolinis.lt

Gruzijos futbolininkai
Užsienio futbolininkai Lietuvos komandose
Pascal Mendy

Pascal Mendy (; g. 1979 m. sausio 11 d. Dakare) – Senegalo futbolininkas, gynėjas.

Biografija 

2003 m. atvyko į Europą, 2007–2010 m. žaidė FBK Kaunas komandoje. Po to išvyko į Baltarusiją. 2006 m. debiutavo Senegalo rinktinėje.

Nuorodos 
 Futbolinis.lt

Senegalo futbolininkai
Užsienio futbolininkai Lietuvos komandose
Edin Pehlić

Edin Pehlić (; g. 1984 m. sausio 13 d. Stolace) – Bosnijos ir Hercegovinos futbolininkas, puolėjas.

Biografija

2006–2008 ir 2009–2011 m. žaidė FBK Kaunas komandoje. Po to išvyko į FK Sarajevo klubą.

Nuorodos
 Futbolinis.lt

Bosnijos ir Hercegovinos futbolininkai
Užsienio futbolininkai Lietuvos komandose
Petru Stinga

Petru Stinga (g. 1987 m. balandžio 17 d.) – Moldavijos futbolininkas, saugas.

Biografija

2006 m. žaidė FBK Kaunas komandoje, su kuria tapo Lietuvos čempionu, 2007–2008 m. žaidė FK Šilutėje ir FBK Kaunas klube, vėliau išvyko Moldavijon.

Nuorodos
 Futbolinis.lt
 Footballdatabase.eu

Moldavijos futbolininkai
Užsienio futbolininkai Lietuvos komandose
Ēriks Pelcis

Ēriks Pelcis (; g. 1978 m. birželio 25 d.) – Latvijos futbolininkas, puolėjas.

Biografija 

1998 m. žaidė „Panerio“ klube, 1999 ir 2003 m. „Žalgiryje“.

Nuorodos 
 Futbolinis.lt
 Footballdatabase.ru

Latvijos futbolininkai
Užsienio futbolininkai Lietuvos komandose
Pavelas Koganas

Pavelas Koganas (1967 m. spalio 6 d. – 2005 m. birželio 8 d.) – buvęs Rusijos futbolininkas, puolėjas.

Biografija
Pavelas Koganas gimė 1967 m. spalio 6 d. Sovietske, Tarybų Sąjungoje. Tėvas – Borisas Koganas taip pat buvo futbolininku.

1992–1994 m. žaidė „Tauro“ komandoje, 1997 m. su „Kareda“ laimėjo Lietuvos pirmenybes. 

Be futbolo, užsiėminėjo degtinės ir cigarečių tiekimu į Lietuvą, 2000 m. Palangoje buvo sulaikytas už degtinės kontrabandą, tačiau po mėnesio jis buvo išteisintas dėl įrodymų trūkumo. 

2005 m. birželio 8 d. buvo nužudytas.

Šaltiniai

Nuorodos
 Futbolinis.lt
 Footballdatabase.eu

Rusijos futbolininkai
Užsienio futbolininkai Lietuvos komandose
Antanas Šeškevičius

Antanas Šeškevičius (1914 m. balandžio 4 d. – 2002 m. sausio 25 d.) – SJ, kunigas.

Biografija 
Gimė 1914 m. balandžio 4 d. Sindriūnų k. Pasvalio r.
Mokėsi Pasvalio gimnazijoje, 1934 m. baigė Biržų gimnaziją ir rugpjūčio 20 d. įstojo į Jėzaus draugiją (Pagrįžuvio vienuolyno noviciatas).

Studijos 
Studijavo filosofiją Insbruko universitete (Austrija), Galaratėje prie Milano (Italija). 1939 m. įstojo į Kauno kunigų seminariją. 1941 m. sovietams okupavus Lietuvą, slapta perėjo sieną, tęsė teologijos studijas Vienoje. Čia 1943 m. įšventintas į kunigus.

Pastoracija ir disidentinė veikla 
1944 m. grįžo į Lietuvą, dirbo sielovados darbą. Šiauliuose įsteigė Jėzaus širdies Sargybos sąjūdį, į kurį sutelkė virš 1000 jaunuolių. Už tai 1946 m. nuteistas 25 metams nelaisvės ir išvežtas į Vorkutą. 1956 m. paleistas į laisvę, tačiau savo noru liko Altajaus krašte. Stargorode įkūrė bažnyčią ir dvejus metus dirbo pastoracinį darbą. Valdžiai uždraudus dirbti Stargorode kunigu, jis persikėlė į Kirgiziją, prie Frunzės, čia įkūrė bažnyčią ir viešai dirbo trejus metus, kol sovietų valdžia vėl nuteisė penkeriems metams pataisos darbų Ošo mieste. Dirbo gamykloje, o laisvu laiku aptarnavo tikinčiuosius. 1963 m. tarybinis saugumas vėl jį suėmė ir nuteisė septyneriems metams laisvės atėmimo. Kalėjo Pravieniškėse, kol už kalinių sielovadą buvo išvežtas į lagerį Permės srityje. 1969 m. grįžo iš lagerio ir dirbo vikaru Molėtuose. Čia 1971 m. buvo vėl suimtas ir nuteistas vieneriems metams kalėti Alytaus griežtojo režimo kalėjime. Apie jo gynimosi kalbą šiame teisme rašė Amerikos lietuvių laikraštis „Draugas“: Kunigas A. Šeškevičius, būdamas neeilinio išsilavinimo, labai nuosekliai atrėmė visus kaltinimus, kad, rengdamas vaikus sakramentams, nenusikalto nei konstitucijai, nei įstatymams, nei Lenino mokymui, bei bažnyčios taisyklėms. Šis teismas buvo kankinio ir budelio susitikimas. 1972 m. išėjęs į laisvę, dirbo vikaru Šilalėje, Gargžduose, Naujojoje Akmenėje, dėstė Telšių kunigų seminarijoje, dirbo sielovadinį darbą Klaipėdos šv. Juozapo darbininko parapijoje.

Mirė 2002 m. sausio 25 d. Palaidotas Kaune.

Kūryba 
Kunigas A. Šeškevičius visą gyvenimą rašė savo apmąstymus, kurie sugulė į kelias knygas (neišleistas): „Apmąstymai“, „Tikrai yra Dievas“, „Šv. mišios“, „Penktasis Dievo įsakymas“.

Lageryje pradėjo rašyti dienoraštį. 2009 m. jo dienoraštį parengė ir savo lėšomis išleido rašytoja Rožė Poškienė.

Literatūra 
Antanas Šeškevičius. Dienoraščiai [sudarytoja Rožė Poškienė]. – Vilnius, UAB Ciklonas, 2009 m.

Nuorodos 
 
 

Lietuvos disidentai
Lietuvos jėzuitai
Lietuvos kunigai
Mario Grgurović

Marijus Grgurovičius (g. 1985 m. vasario 2 d.) – Kroatijos futbolininkas, žaidžiantis HNK Gorica komandoje saugo pozicijoje.

HNK Hajduk Split mokyklos auklėtinis, prasimušęs į šio klubo pagrindinę komandą 2003 metais, tačiau pasikeitus treneriams neteko vietos startinėje vienuolikėje ir pasirašė kontraktą su Zagrebo "Dinamo". Komandoje žaidėjas taip ir nedebiutavo ir buvo skolinamas Čakoveco „Medimurje“ ir Pulos „Istra“ (abu Kroatijos) komandoms. Nuo 2007-ųjų rungtyniavo Zaprešičiaus „Inter“ (Kroatija) klube. Futbolininkas yra sužaidęs 60 rungtynių už Kroatijos jaunimo rinktines.

2011 m. tarpsezonyje pasirašė kontraktą su Vilniaus „Žalgiriu“. 2012 m. tarpsezonyje grįžo į Kroatiją ir apsirašė kontraktą su HNK Gorica komanda. 

Futbolininkas yra sužaidęs 60 rungtynių už u-17, u-19 ir u-21 amžiaus Kroatijos rinktines.

Pasiekimai 
su VMFD Žalgiris Vilnius
 2011-2012 m. LFF taurės laimėtojas

Nuorodos 
 Statistika www.futbolinis.lt
 Statistika Kroatijoje

Šaltiniai 

Kroatijos futbolininkai
Užsienio futbolininkai Lietuvos komandose
Tomislav Prekratič

Tomislavas Prekratičius (g. 1985 m. sausio 13 d.) – Kroatijos futbolininkas, žaidžiantis SC Landskron komandoje saugo pozicijoje.

Žaidė įvairiose Kroatijos žemesnių lygų komandose, taip pat atstovavo SC Landskron žaidžiančiai Austrijos regioninėje lygoje. 2011 m. tarpsezonyje pasirašė kontraktą su Vilniaus „Žalgiriu“. Po 2011 m. A lygos sezono sutartis su žaidėju nebuvo pratęsta.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Statistika www.futbolinis.lt

Kroatijos futbolininkai
Užsienio futbolininkai Lietuvos komandose
FIBA Okeanijos čempionatas

FIBA Okeanijos čempionatas – vyrų krepšinio varžybos, vykstančios kas dvejus metus Okeanijos regione tarp FIBA Okeanija narių. Pastaruoju metu čempionate dalyvauja tik dvi komandos – Naujoji Zelandija ir Australija. Šiame čempionate išaiškėja Pasaulio krepšinio čempionato ir olimpiados dalyviai.

Daugiausiai kartų (18) šiame čempionate triumfavo Australijos rinktinė.

Šalių pasirodymai

Nuorodos 
 FIBA Okeanijos svetainė

Krepšinio varžybos
Okeanijos krepšinis
Teherano provincija

Teherano provincija () – provincija šiaurinėje Irano dalyje. Administracinis centras – Teheranas.

Geografija 

Didesnioji provincijos dalis yra plokščiakalnyje, o šiaurėje paviršius kyla į Elburso kalnus. Provincijos teritorijoje yra aukščiausias šalies kalnas – Demavendas (5678 m). Žemiausia provincijos vieta siekia 790 m aukštį. Svarbiausios upės – Keredžas ir Džadžrudas. Pietinę Teherano provincijos dalį užima stepės, o kalnuose auga miškai, plyti kalnų pievos.

Gyventojai 

Teherano provincija yra daugiausiai gyventojų turinti ir tankiausiai gyvenama šalies provincija. 98,5 % gyventojų yra persai. Sostinėje ir jos apylinkėse taip pat gyvena daug tautinių mažumų, bet nei viena iš jų didesnės daugumos nesudaro (irakiečiai, gilekiai, kurdai, mazenderanai, azerbaidžaniečiai ir kt.).

Didžiausi miestai: Teheranas, Keredžas, Islamšahras, Golestanas, Malardas, Nasimisšahras, Nazarabadas, Varaminas, Šahriaras, Kudsas.

Administracinis suskirstymas 
 
Provincija padalinta į 11 šahrestanų:
 Demavendo šahrestanas
 Robat Karimo šahrestanas
 Islamšahro šahrestanas
 Šahriaro šahrestanas
 Firuzkuho šahrestanas
 Šemiranato šahrestanas
 Baharestano šahrestanas
 Tehrano šahrestanas
 Pakdešto šahrestanas
 Varamino šahrestanas
 Rėjaus šahrestanas

Irano provincijos
Kumo provincija

Kumo provincija () – provincija šiaurinėje Irano dalyje. Administracinis centras – Kumas.

Geografija 

Provincijos paviršius yra daugiausiai plokščiakalnyje. Klimatas sausas, gan karštas, būdingos stepės, pusdykumės. Kumo provincijoje yra nemažai druskingų ežerų (didžiausi – Hauze Soltanas ir Namakas). Svarbiausia upė – Kumas.

Gyventojai 

91,2 % Kumo provincijos gventojų gyvena miestuose (didžioji dauguma – Kumo mieste), 8,8 % – kaimuose.

Didžiausi miestai: Kumas, Džamkaranas, Džafarijė, Kanavatas.

Administracinis suskirstymas 
 
Provincija padalinta į 1 šahrestaną:
 Kumo šahrestanas

Šiame šahrestane yra 5 bachšai.

Irano provincijos
Merkezio provincija

Merkezio provincija arba Vidurinė provincija () – provincija Irano vidurio šiaurės vakaruose. Administracinis centras – Arakas.

Provincija sukurta 1980 m. atskyrus dalį Teherano provincijos.

Geografija 

Provincijos paviršių sudaro plokščiakalnis. Klimatas sausringas, plyti pusdykumės, stepės, tik pietuose driekiasi derlingas slėnis. Yra nemažas Kavire Namake Migano druskos ežeras.

Gyventojai 

Didžiausi miestai: Arakas, Savė, Chomeinis, Mahalatas, Deližanas, Tafrešas, Aštianas, Šazandas.

Administracinis suskirstymas 
 
Provincija padalinta į 11 šahrestanų:
 Arako šahrestanas
 Aštiano šahrestanas
 Deližano šahrestanas
 Komižano šahrestanas
 Chomeinio šahrestanas
 Mahalato šahrestanas
 Savės šahrestanas
 Šazando šahrestanas
 Tafrešo šahrestanas
 Zarandijos šahrestanas
 Chondabo šahrestanas

Irano provincijos
Kazvino provincija

Kazvino provincija () – provincija Irano šiaurės vakaruose. Administracinis centras – Kazvinas.

Geografija 

Provincijos paviršius kalnuotas, šiaurine dalimi driekiasi Elburso kalnai. Aukščiausia provincijos vieta – Sieleno k. (4175 m). Kalnuose būdingos šaltos ir sniegingos žiemos bei vidutiniškai šiltos vasaros, pietuose klimatas švelnesnis.

Gyventojai 

68,05 % Kazvino provincijos gyventojų gyvena miestuose, 31,95 % – kaimuose. Dauguma gyventojų – persai. Taip pat yra tatų, azerbaidžaniečių, gilekių, talyšų, kurdų. 99,61 % gyventojų yra musulmonai.

Didžiausi miestai: Kazvinas, Takestanas, Elvendas, Ekbalija, Abjekas, Mohamedija.

Administracinis suskirstymas 
 
Provincija padalinta į 5 šahrestanus:
 Abjeko šahrestanas
 Elvendo šahrestanas
 Buin Zahros šahrestanas
 Kazvino šahrestanas
 Takestano šahrestanas

Irano provincijos
Dalia Jazukevičiūtė

Dalia Jazukevičiūtė (g. 1952 m. birželio 7 d. Pageležiai, Ukmergės rajonas) – Lietuvos žurnalistė, poetė.

Biografija 
1969 m. baigė Ukmergės 1–ąją vidurinę mokyklą, 1969–1974 m. Vilniaus universitete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą.

1979–1989 m. gyveno Drohobyče, Lvovo sritis, Ukraina, rašė ir spausdino poeziją. 1990–1996 m. dienraščio „Respublika“ redakcijos skyriaus redaktorė, reporterė, spec. korespondentė. Nuo 1996 m. savaitraščio „Lietuvos žinios“ spec. korespondentė. Daugiausia rašė kultūros, socialinių problemų, medicinos, teisėtvarkos temomis.  Vėliau dirbo leidinių „Laiko balsas“, „Veidas“ redakcijose.

Nuo 1999 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narė.

Bibliografija 
 Atsisveikinimai: poezija. – Vilnius: Vaga, 1989 m.
 Traukinys Nr. 183: poezija. – Vilnius: Vaga, 1991 m.
 Imperijos moteris: poezija. – Vilnius: Baltos lankos, 2006 m.
 Anarchistės išpažintis: romanas. – Vilnius: Tyto alba, 2007 m.
 Juodas kvadratas: romanas. – Vilnius: Tyto alba, 2007 m.
 Dviejų mėnulių baras: romanas. – Vilnius: Tyto alba, 2008 m.
 Šimtas eilėraščių apie nemeilę: poezijos rinktinė.- Vilnius: Tyto alba, 2009 m.
 Stiklinis paukštis: romanas. – Vilnius: Alma littera, 2009 m.
 Gyvate keičia odą: romanas – Vilnius: Alma literra, 2010 m. 
 Jo vardas Sibiras: romanas: Alma literra, 2013 m.

Įvertinimas 
 1969 m. Respublikinio moksleivių literatūrinio konkurso poezijos laureatė.
 1989 m. Zigmo Gėlės literatūrinė premija už pirmąją poezijos knygą „Atsisveikinimai“.
 2003 m. Krikščionių Karaliaus Mindaugo karūnavimo 750-ųjų metų sukakties proga kardinolo Audrio Juozo Bačkio apdovanojimas už mūsų valstybės krikščioniškosios tapatybės puoselėjimą ir lietuvių tautos dvasinio paveldo saugojimą žurnalistinėje veikloje.
 2004 m. Bažnyčios kronikos fondo apdovanojimas už ilgametį ir nekonformistinį žurnalistinį darbą.
 2007 m. Salomėjos Nėries prizas už poezijos knygą „Imperijos moteris“.

Šaltiniai 

Lietuvos poetai
Lietuvos žurnalistai
Rima Jakutytė

Rima Jakutytė (1950 m. birželio 18 d. Kruopiuose, Mažeikių apskritis – 2019 m. rugpjūčio 15 d. Vilniuje) – Lietuvos radijo žurnalistė, redaktorė.

Biografija 
1973 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę.

1973 m. pradėjo dirbti Lietuvos radijo laidų užsieniui vyr. redakcijoje. Daugiausia rengė laidas apie ekonomiką, bankus, finansus, verslo gimimą Lietuvoje ir jo plėtojimą, žinias užsienio klausytojams. Ekonomine, verslo tematika rašė laikraščiuose „Lietuvos komersantas“, „Atgimimas“, „Amžius“, „Savininkas“. Nuo 1993 m. kiekvieną savaitę rengė ekonomines spaudos apžvalgas Čikagoje leidžiamam dienraščiui „Draugas“.  Lietuvos radijo visuomeninių laidų redakcijos vyriausioji redaktorė, laidos „Gimtoji žemė“ prodiuserė, „Litas prie lito“ vedėja.

Įvertinimas 
 1994 m. Lietuvos radijo „Auksinė bitė“.

Šaltiniai 

Lietuvos redaktoriai
Lietuvos radijo žurnalistai
Stasys Jakštas

Stasys Jakštas (1906 m. spalio 25 d. Giedraičiuose, Ukmergės apskritis – 1979 m. liepos 20 d. Ispanijoje) – Lietuvos mokytojas, poetas, redaktorius.

Biografija 
1930 m. baigė S. Daukanto mokytojų seminariją Kaune, vėliau išklausė lituanistikos ir teisės studijas Vytauto Didžiojo bei Vilniaus universitetuose.

Metus dirbo mokytoju Dubingiuose, nuo 1938 m. pradėjo dirbti švietimo ministerijoje, 1941–1944 m. pradžios mokslo departamento direktorius.

1930 m. su dr. K. Avižoniu suredagavo leidinį „Kelias į laimę“. 1937–1939 m. redagavo žurnalą „Jaunoji Lietuva“.  1944 m. priverstas trauktis iš Lietuvos, 1946–1948 m. Vokietijoje buvo Lietuvių švietimo valdybos narys ir sekretorius, Vyriausiojo skautininko pavaduotojas. 1947 m. redagavo „Skautų vadovo“ antrąjį leidimą. 1949 m. Atvyko į JAV ir dirbo fabrike, vėliau pašto tarnautojas. 1951–1955 m. vadovavo Niujorko, Kearny – Harisono lietuvių šeštadieninei mokyklai. Savo kūrybą spausdino „Lietuvių dienose“, „Skautų aide“.

Bibliografija 
 Gimtinės takais, eilėraščiai, prisiminimai, sudarytojas Kazimieras Garšva. Kaunas, 2001, 140 p., ISBN 9955-434-09-0
 Manoji Lietuva, eilėraščiai. Kaunas, 2000, 104 p. ISBN 9955-434-03-1

Šaltiniai 

Lietuvos redaktoriai
Lietuvos pedagogai
Lietuvos poetai
Česlovas Iškauskas

Česlovas Iškauskas (g. 1950 m. liepos 12 d. Balbieriškyje, Prienų rajonas) – Lietuvos žurnalistas, politikos apžvalgininkas.

Biografija 
1968 m. baigė Balbieriškio vidurinę mokyklą. Neįstojęs į VU lietuvių literatūrą dirbo Prienų rajono laikraštyje „Naujas gyvenimas”, tarnavo SSRS kariuomenėje, dirbo Prienų kultūros skyriuje. 1976 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę. Nuo 1976 m. Lietuvos radijo politikos komentatorius, nuo 1984 m. Lietuvos radijo ir televizijos politikos apžvalgininkas, kūrė televizijos laidą „Lietuva – pasaulyje, pasaulis – Lietuvoje“.

Nuo 1990 m. dienraščio „Lietuvos rytas“ apžvalgininkas tarptautiniais klausimais. Po 1992 m. dirbo Lietuvos bankų (Lietuvos banko, „Litimpeks“, LTB) sistemoje atstovu spaudai, Ryšių su visuomene departamento direktoriumi, rengė Baltijos TV laidą „Lietuva pasaulyje“, nuo 1994 m. vasaros – Tele-3 laidą „Žvelkime atidžiau“. 1997 m. TV3 laidos „Akcentai“ vedėjas.  Nuo 2000 m. kovo mėn. „Žinių radijas“ apžvalgininkas. Bendradarbiauja su interneto portalais alkas.lt, balsas.lt, delfi.lt, geopolitika.lt, žurnalu „Apžvalga“ ir kt.

Bibliografija 
 Neįtikėtina, bet tikra: XX a. istorijos faktai, mitai, įdomybės. – Kaunas: Obuolys, 2012. – 286 p.: iliustr. – ISBN 978-609-403-362-9
 Nuo Žemės iki Mėnulio: šių dienų pasaulis pro istorinę prizmę. – Kaunas: Obuolys, 2013. – 300 p.: iliustr. – ISBN 978-609-403-515-9
 Paaukota Lietuva : nuo Vytauto Didžiojo iki Dalios Grybauskaitės. – Kaunas: Obuolys, 2014. – 346 p.: iliustr. – ISBN 978-609-403-731-3

Šaltiniai

Nuorodos 
 Česlovo Iškausko žurnalistinis dienoraštis

Lietuvos ryšių su visuomene specialistai
Lietuvos žurnalistai
Lietuvos laidų vedėjai
Raimundas Yla

Raimundas Yla (1941 m. gegužės 1 d. Skriaudžiuose, Marijampolės apskritis – 2018 m. vasario 11 d. Birštone) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija 
1948–1955 m. mokėsi Skriaudžių septynmetėje mokykloje. 1959 m. Kauno politechnikume baigė kelių ir tiltų specialybę. 1959–1960 m. Liekelprojekto vyr. technikas. Studijavo Kauno politechnikos institute. 1962–1969 m. Vandens ūkio projektavimo instituto inžinierius. 1969–1977 m. Prano Ziberto šilko ir pliušo kombinato savaitraščio „Zibertietis“ redaktorius. 1976 m. Vilniaus universitete įgijo žurnalisto specialybę.

Nuo 1977 m. Lietuvos radijo ir televizijos Kauno redakcijos radijo laidų redaktorius. 1983–1996 m. televizijos laidų „Krašto apžvalga“, „Lietuviai svetur“ ir kt.) redaktorius. 1996–1997 m. Kauno miesto savivaldybės administratoriaus pavaduotojas. 1997–1999 m. Kauno apskrities viršininko administracijos Kultūros skyriaus viršininkas, 1999–2001 m. vedėjas.

Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Domėjosi tremties ir gamtos tematika. Sukūrė tris videofilmus: „Be vilties sugrįžti“, „Žygis į Dolganų žemę“, „O mes ar sugrįšim kada?“. Per 100 radijo laidų „Jaunimo banga“ vedėjas. Lenkijos lietuvių žurnalo „Aušra“ bendradarbis. 

Palaidotas Skriaudžių kapinėse.

Bibliografija 
 Du keliai: atsiminimai, eilėraščiai / Stasys Yla, Raimundas Yla. – Kaunas: Varpas, 1995. – 171 p. – ISBN 9986-10-033-X
 Nenutilk, armonika. – Kaunas: Santara, 2000. – 33 p.: iliustr. – ISBN 9986-868-30-0

Įvertinimas 
 2002 m. Sausio 13-osios atminimo medalis

Šaltiniai 

Lietuvos redaktoriai
Lietuvos televizijos žurnalistai
Rasa Gustaitytė

Rasa Gustaitytė (, g. 1934 m. gegužės 19 d. Kaune) – JAV žurnalistė, redaktorė, psichologė, pedagogė.

Biografija 
Tėvas aviacijos generolas Antanas Gustaitis, motina – Bronė Gustaitienė, seserys – Jūratė Gustaitytė-Evans ir Elena Gustaitytė. 1941 m. kovo 4 d. NKGB suėmus tėvą, su motina išvyko į Vokietiją. Mokėsi vidurinėse mokyklose Lietuvoje, Australijoje ir JAV. 1956 m. baigė Oberlino koledžą bakalauro laipsniu. 1960 m. magistro laipsnį įgijo Kolumbijos universitete, kur studijavo žurnalistiką.

1960–1965 m. dienraščio „The Washington Post“ redakcijos reporterė, 1965 m. perėjo dirbti į dienraštį „The New York Herald Tribune“, kurį laiką skaitė žurnalistikos paskaitas Kalifornijos universitete Los Andžele, 1970–1975 m. – San Francisko valstybiniame universitete, 1975 m. – Kalifornijos universitete Berklyje. 1975 m. „San Francisco Magazine“ redaktorė, nuo 1975 m. – „Pacific News Service“ redaktorė.

Bibliografija 
 Melissa Hayden, ballerina. Nelson, 1966
 Mired–Up Max, Follett, 1965
 Turning On, Signet, 1969, ISBN 978-0451042439
 Wholly Round, Holt, Rinehart & Company, New York, 1973
 A Time to Be Born, a Time to Die: Conflicts and Ethics in an Intensive Care Nursery, 1986.

Šaltiniai 

JAV lietuviai
JAV redaktoriai
Lietuvos žurnalistai
Ibrox stadionas

Ibrox Stadium – futbolo stadionas, kuris yra Klaido pietinėje pusėje, Ibrox rajone, Glazge, Škotija. Namų rungtynes žaidžia Škotijos Premier lygos klubas „Rangers FC“.

Stadionas atidarytas 1899 m. Vienas iš seniausių stadionų Europoje ir yra dešimtas pagal dydį Jungtinėje Karalystėje. Didžiausias žiūrovų skaičius (118 567) namų varžybose buvo 1939 m. vykusiose lygos rungtynėse prieš „Celtic“ komandą. Tai lyg šiol yra rekordinis žiūrovų skaičius lygos rungtinėse Jungtinėje Karalystėje.

Stadionas turi UEFA penkių žvaigždučių sertifikatą.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Rangers FC oficiali svetainė 
 Foto galerija 

Škotijos futbolo stadionai
Gilano provincija

Gilano provincija () – provincija Irano šiaurės vakaruose. Administracinis centras – Reštas.

Geografija 

Provincija įsikūrusi Kaspijos jūros pakrantėje, šiaurinėje Elburso kalnų papėdėje. Šie kalnai sulaiko drėgnas oro mases, todėl Gilane būdingas drėgnas ir šiltas klimatas, kalnų šlaitai apaugę džiunglėmis (vad. Šomaliu). Svarbiausia upė – Sefidrudas.

Gyventojai 

Dauguma krašto gyventojų yra gilekiai. Taip pat yra persų, šiaurėje – talyšų, taip pat gyvena kurdai, tatai.

Didžiausi miestai: Reštas, Astara, Astane Ašrafija, Lahidžanas, Lengerudas, Masulė, Mandžilas, Rudbaras.

Administracinis suskirstymas 
 
Provincija padalinta į 13 šahrestanų:
 Astaros šahrestanas
 Astane Ašrafijos šahrestanas
 Bandar Anzalio šahrestanas
 Fumano šahrestanas
 Haštparo šahrestanas
 Lahidžano šahrestanas
 Langerudo šahrestanas
 Rešto šahrestanas
 Rudsaro šahrestanas
 Rudbaro šahrestanas
 Sumahe Saros šahrestanas
 Šefto šahrestanas
 Masalo šahrestanas

Irano provincijos
Sumqayıt FK

Sumgajito futbolo klubas, o trumpai vadinamas Sumqayıt FK – Azerbaidžano futbolo klubas iš Sumgajito.

Istorija
Klubas įkurtas 2010 m. Tuo metu vadintas FK Sumqayıt. Vėliau tapo Sumqayıt Şəhər PFK ir debiutavo elito divizione. Vėl pervadintas į FK Sumqayıt.

Pasiekimai

Sezonai 

|}
 Šaltiniai:

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 Globalsportsarchive

Azerbaidžano futbolo klubai
FIBA Amerika

FIBA Amerika – vienas iš penkių FIBA padalinių, kuris vienija 44 nacionalines Amerikos žemynų krepšinio asociacijas. Padalinys įkurtas 1975 m. spalio 11 d. Mechiko mieste. Padalinio būstinė yra San Chuano mieste Puerto Rike.

10 geriausių FIBA Amerika komandų 
Č Dabartinė zonos čempionė

Šaltiniai 

Tarptautinės krepšinio organizacijos
Amerikos krepšinis
Oud-Heverlee Leuven

Leveno „Oud-Heverlee“ – Belgijos futbolo klubas iš Leveno.

Istorija

Pasiekimai

Sezonai

|}

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 SOCCERWAY

Oud-Heverlee Leuven
Atlético Nacional

„Corporación Deportiva Atlético Nacional“ – futbolo klubas iš Kolumbijos miesto Medeljino. Įkurtas 1947 m. ir yra vienas tituluočiausių šalies klubų. 1989 m. laimėjo Libertadores taurę.

Laimėjimai 

 Fútbol Profesional Colombiano (11): 1954, 1973, 1976, 1981, 1991, 1994, 1999, 2005-I, 2007-I, 2007-II, 2011-I
 Copa Libertadores (2): 1989, 2016
 Copa Merconorte (2): 1998, 2000
 Copa Interamericana (1): 1990

Žymūs žaidėjai 
  Andrés Escobar
  Miguel Calero
  Iván Ramiro Córdoba
  Víctor Hugo Aristizábal
  Juan Camilo Zúñiga
  Leonel Álvarez
  Aquivaldo Mosquera
  Mauricio Serna
  Faustino Asprilla
  René Higuita
  Iván Hurtado
  Hugo Alberto Morales
  César Cueto

Kolumbijos futbolas
Pietų Amerikos futbolo klubai
CD Guadalajara

„Club Deportivo Guadalajara“ arba „Chivas de Guadalajara“ – futbolo klubas iš Meksikos, Gvadalacharos priemiesčio Sapopano. Įkurtas 1906 m. ir yra vienas tituluočiausių šalies klubų. Drauge su ilgamečiu varžovu „Club America“ niekados nebuvo iškritęs į antrąją lygą.

Klubas žymus tuo, kad jame žaidžia tik meksikiečiai ir visiškai nėra legionierių. „CD Guadalajara“ klube nuolat žaidžia didelė dalis Meksikos rinktinės žaidėjų.

Laimėjimai

Mėgėjų era 
 Liga Occidental (13): 1908–09, 1909–10, 1911–12, 1921–22, 1922–23, 1923–24, 1924–25, 1927–28, 1928–29, 1929–30, 1932–33, 1934–35, 1937–38
 Campeón de Campeones (1): 1932–33
 Torneo de una Tarde (1): 1929–30

Profesionalų era 
 Primera División (11): 1956–57, 1958–59, 1959–60, 1960–61, 1961–62, 1963–64, 1964–65, 1969–70, 1986–87, Verano 1997, Apertura 2006
 Copa México (2): 1963, 1970
 Campeón de Campeones (7): 1956–1957, 1958–1959, 1959–1960, 1960–1961, 1963–1964, 1964–1965, 1969–1970
 Copa Challenger (1): 1961
 Copa Oro de Occidente (4): 1954, 1955, 1956, 1960
 Interliga (1): 2009
 CONCACAF Čempionų taurė (1): 1962
 Centrinės Amerikos čempionatas (2): 1959, 1962

Žymūs žaidėjai 
 Salvador Reyes Monteón
 Héctor Reynoso
 José Manuel de la Torre
 Javier Aguirre
 Luis García Postigo
 Claudio Suárez
 Ramón Ramírez
 Francisco Palencia
 José Villegas
 Alberto Medina
 Carlos Vela
 Javier Hernández Balcázar
 Oswaldo Sánchez
 Ramón Morales
 Jared Borgetti
 Jesús Arellano
 Francisco Javier Rodríguez
 Omar Bravo
 Jonny Magallón

Nuorodos 
 CD Guadalajara oficiali svetainė
 Apie CD Guadalajara FIFA svetainėje 

Meksikos futbolo klubai
2013 m. Europos krepšinio čempionatas

2013 m. Europos krepšinio čempionatas – 38-tas Europos krepšinio čempionatas, kuris vyko Slovėnijoje 2013 m. rugsėjo 4–22 dienomis. Kaip ir 2011 m. čempionate Lietuvoje, jame taip pat dalyvavo 24 komandos.

Iš pradžių organizuoti čempionatą norą pareiškė 6 šalys – Bosnija ir Hercegovina, Kroatija, Čekija, Vokietija, Italija ir Slovėnija. 2010 m. rugsėjo 5 d. kandidatų skaičius sumažėjo iki dviejų – Italijos ir Slovėnijos. Spalio 15 d. Italija paskelbė pasitraukianti iš konkurso, tokiu būdu čempionato rengėja tapo Slovėnija. Oficialiai tai buvo paskelbta 2010 m. gruodžio 5 d. Miunchene. Čempionatas vyko keturiuose šalies miestuose – Celjėje, Jesenicėje, Koperyje ir sostinėje Liublianoje.

Dalyviai 

„EuroBasket 2013“ turnyre dalyvavo 24 rinktinės. Iš viso buvo sužaista 90 rungtynių. Rugsėjo 4–22 d. komandos kovojo ne tik dėl medalių, bet ir dėl kelialapių į 2014 m. pasaulio krepšinio čempionatą

Burtai 
EuroBasket 2013 burtai buvo traukiami 2012 m. lapkričio 18 d., paskirstant rinktines į keturias grupes po šešias komandas.
Grupių etapo rungtynės buvo žaidžiamos Celjėje, Jesenicėje, Koperyje ir šalies sostinėje Liublianoje. Antrasis ir finalinis etapai vyko Liublianoje.

Prieš burtų traukimą, rinktinės atitinkamai pagal pasirodymą 2011 m. Europos krepšinio čempionate suskirstytos į šešis pajėgumo krepšelius po keturias komandas.

Pirmasis etapas

A grupė

B grupė

C grupė

D grupė

Antrasis etapas 
Į šį etapą pateko po tris geriausias komandas iš kiekvienos pirmojo etapo grupės. Keturios geriausios komandos iš kiekvienos antrojo etapo grupės patenka į ketvirtfinalius.

E grupė

F grupė

Atkrintamosios varžybos

Dėl 5–8 vietų

Ketvirtfinaliai

Kvalifikacija dėl 5–8 vietų

Pusfinaliai

Rungtynės dėl 7–8 vietų

Rungtynės dėl 5–6 vietų

Rungtynės dėl 3–4 vietų

Finalas

Vietos

Ekonomika 
Čempionato transliacijas stebėjo iki 182 mln. žiūrovų. Akredituoti 1400 žiniasklaidos atstovai. Įvairiais skaičiavimais Eurobasket 2013 rengimas Slovėnijos ekonomikai atnešė 32 milijonų eurų naudą. Tai tris kartus mažesnis naudingumas palyginus su Eurobasket 2011 vykusiame Lietuvoje.

Šaltiniai
2010 m. JAV gyventojų surašymas

2010 metų JAV gyventojų surašymas buvo 23-iasis gyventojų surašymas, vykdytas Jungtinių Amerikos Valstijų teritorijoje. Surašymas prasidėjo 2010 metų balandžio 1 dieną. Pagrindinis šio surašymo tikslas buvo gauti kuo tikslesnius duomenis. Tam tikslui įgyvendinti buvo pasitelkta 63 500 interviuotojų pagalba. Pagal surašymo duomenis, JAV gyventojų skaičius siekia 308 745 538 žmonių. Tai 9,7 procentai daugiau nei nustatyta 2000 metais vykusiame gyventojų surašyme. Didžiausias procentinis gyventojų augimas buvo užfiksuotas Nevados valstijoje, o Teksase buvo užfiksuotas didžiausias gyventojų prieaugis. Mičiganas - vientinelė JAV valstija, kurios gyventojų skaičius krito, o Kolumbijos apygardoje atvirkščiai pirmą kartą nuo 1950 metų buvo pastebėta teigiama gyventojų skaičiaus augimo dinamika.

Surašymo rezultatai

Nuorodos 
2010 m. JAV gyventojų surašymas 

Gyventojų surašymai
JAV gyventojai‎
Emocinės investicijos

Emocinės investicijos () – alternatyvių investicijų rūšis. Investicijos į aistrą yra glaudžiai susijusios su privačiąja bankininkyste. Tokio pobūdžio investicijos yra skirtos turtingiems asmenims. Jos suteikia galimybę išskaidyti vertybinių popierių portfelį ir apsisaugoti nuo infliacijos rizikos.

Emociniam turtui () priskiriamos prabangos prekės. Tai yra automobiliai, laivai, jachtos ar lėktuvai. Taip pat ir kolekcinės vertybės, kaip antai meno kūriniai, antikvariniai daiktai, vynas, monetos, laikrodžiai, juvelyrika ir kita.

Nuorodos 
 Versus: Lūkesčiai - sveiko proto ribose 
 Wall Street Journal: Follow Your Heart?
 Forbes: The Passion Portfolio: Investments Of Love

Investavimas
Valparaiso provincija

Valparaiso provincija () – viena iš Čilės provincijų, sudarančių Valparaiso regioną. Administracinis centras – Valparaisas.

2010 m. nuo Valparaiso provincijos atskirta Marga Margos provincija.

Geografija 
Provincija yra Valparaiso regiono vakarinėje dalyje. Ji ribojasi:
 šiaurėje – su Petorkos provincija;
 rytuose – su Melpiljos provincija, Kiljotos provincija, Marga Margos provincija ir Čiakabuko provincija;
 pietuose – su San Antonijo provincija;
 vakaruose – su Ramiuoju vandenynu.

Administracinis suskirstymas 

Provinciją sudaro 7 komunos:
 Valparaiso komuna. Centras – Valparaisas
 Vinja del Maro komuna. Centras – Vinja del Maras
 Konkono komuna. Centras – Konkonas
 Kintero komuna. Centras – Kinteras
 Pučunkavi komuna. Centras – Pučunkavi
 Kasablankos komuna. Centras – Kasablanka
 Chuano Fernandeso komuna. Centras – San Chuan Bautista

Čilės provincijos