joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Rapolas Skipitis

Rapolas Skipitis (1887 m. sausio 31 d. Baukuose, Daujėnų valsčius – 1976 m. vasario 23 d. Čikagoje, JAV) – Lietuvos teisininkas, advokatas, politinis veikėjas.

Biografija 
1901–1904 m. mokėsi Palangos progimnazijoje, 1905–1909 m. Šiaulių gimnazijoje. Būdamas gimnazistu dalyvavo revoliuciniame judėjime, platino uždraustą lietuvišką spaudą. 1909–1910 m. socialistų aušrininkų organizacijos veikėjas, „Aušrinės“ redakcijos narys, aušrininkų moksleivių organizatorius.

1909–1910 m. Maskvos universitete studijavo mediciną, tačiau baigė teisės studijas Teisės fakultete 1916 m. Buvo Maskvos lietuvių studentų draugijos pirmininkas (1911–1915 m.). 1917 m. Petrograde su kitais įkūrė „Santaros“ partiją, laikraščio „Santara“ redaktorius.  1917–1918 m. Vyriausiosios lietuvių tarybos Rusijoje narys, vėliau Tarybos pasiųstas įgaliotiniu į Ukrainą, kur be diplomatinių pareigų, rūpinosi ir lietuvių pabėgėlių reikalais.

1918 m. gegužės mėn. grįžo į Šiaulius, mokytojavo, 1918 m. lapkričio 24 d. išrinktas Šiaulių miesto tarybos vykdomosios komisijos sekretoriumi, paskirtas taikos teisėju ir tardytoju bei Švietimo ministerijos įgaliotiniu Šiaulių miestui ir apskričiai. 1918–1919 m. dalyvavo kovose su bermontininkais.

1919–1920 m. taikos teisėjas Kaune, nuo 1919 m. kovo 6 d. iki 1920 m. birželio 18 d. valstybės gynėjas prie Kauno apygardos teismo, komisijos Steigiamojo Seimo rinkimų įstatymui paruošti narys. Nuo 1920 m. birželio iki 1922 m. vasario mėn. Lietuvos vidaus reikalų ministras. 1922–1940 m. dirbo prisiekusiuoju advokatu, 1932–1940 m. advokatų tarybos narys.

1923 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys, jos atstovas II Seime. 1925–1928 m. Ūkininkų partijos pirmininkas, laikraščio „Ūkininko balsas“ redaktorius. 1926 m. Ūkininkų partijos atstovas III Seime. 1927–1928 m. Šaulių sąjungos pirmininkas. 1932–1940 m. Draugijos užsienio lietuviams remti pirmininkas. 1937–1940 m. redagavo šios draugijos žurnalą „Pasaulio lietuvis“. Kartu 1937–1940 m. laikraščio „Namų savininkas“ redaktorius.  Bendradarbiavo laikraščiuose „Lietuvos žinios“, „Aušrinė“, „Naujienos“. 1926 m. apdovanotas Suomijos nacionalinės gvardijos kryžiumi.

1940 m. birželio mėn. emigravo į Vokietiją. Berlyno lietuvių sąjungos pirmininkas (1941–1945 m.). 1941 m. balandžio mėn. jam numatytas teisingumo ministro postas Laikinojoje vyriausybėje po vokiečių kariuomenės įžengimo į Lietuvą, tačiau po 1941 m. birželio 22 d. vokiečiai savo pažadus pamiršo.

1946 m. emigravo į JAV. Buvo Pasaulio lietuvių I kongreso iniciatorius, organizatorius ir jo pirmininkas.

Bibliografija 
 Nepriklausomą Lietuvą statant, atsiminimai, 1961 m.
 Nepriklausoma Lietuva, atsiminimai, 1967 m.

Šaltiniai 

|-

|-

Šaulių sąjungos nariai
Lietuvos vidaus reikalų ministrai
Lietuvos advokatai
Lietuvos redaktoriai
JAV lietuviai
Seimo atstovai
Andinė lapė

Andinė lapė (Lycalopex culpaeus) – šuninių (Canidae) šeimos žinduolis. Paplitęs Pietų Amerikos vakarinėje dalyje, nuo Ekvadoro ir Peru šiaurėje iki Patagonijos pietuose, įveistas Folklando salose. 

Dydžiu ir išvaizda primena rudąją lapę. Kailis rudas, pilkas, ant nugaros gali būti matomas dryžis. Gyvena atviruose, skurdžia augalija padengtuose plotuose: kalnų stepėse, Altiplane, Patagonijos plokščiakalnyje. Minta graužikais, triušiais, driežais, paukščiais, kartais užpuola avis, kartais maitinasi maita, augalais. 

Pietų Amerikos lapės
Bardžiai

Bardžiai – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 2 kilometrai į šiaurės rytus nuo Bijotų. Kaimą kerta abu – naujasis ir senasis – Žemaičių plentai.

Ilgą laiką Bardžiuose gyveno rašytojas Dionizas Poška, čia turėjęs baudžiauninkų. Pakeliui nuo Bardžių link Bijotų yra Poškakaimis. Tarybiniais laikais gyvenvietėje veikė didelis gyvulininkystės kompleksas, kuris vėliau buvo sugriautas. Gyvenvietėje įsikūrusi medžio apdirbimo įmonė. Išlikęs vandens malūnas.

Gyventojai

Šaltiniai

Nuorodos 
 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
Poškakaimis

Poškakaimis – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, Bijotų seniūnijoje, tarp Bardžių ir Bijotų, praktiškai nėra ribos tarp šio kaimo ir Bijotų. Čia yra gyvenęs lietuvių rašytojas Dionizas Poška, kuriam atminti kaimas ir pavadintas.

Poškakaimyje žaliuoja Paškevičiaus parkas, jį, 1825 metais pasodino netikras D. Poškos brolis Norbertas Paškevičius. Parke auga keturkamienė liepa, 4,3 m apimties klevas, ąžuolai ir keliasdešimt tiesiakamienių smulkialapių liepų. Paribyje su Bijotais auga saugomas Bijotų ąžuolas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
Upyna (Telšiai)

Upyna – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, į rytus nuo Telšių. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Kaime stovi medinė Upynos Šv. Jono Labdario bažnyčia (pastatyta 1807 m.), bažnyčios varpinė (4 dailės paminklai – 3 bažnyčioje ir 1 varpinėje), veikia Upynos pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-88028).

Vakariniu pakraščiu prateka Upynos upelis. Aukščiausias pastatas kaime – vandens bokštas.

Etimologija 

Upyna – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo Upynos upelio vardo.

Istorija 

2016 m. patvirtintas Upynos herbas.

|}

Gyventojai

Šaltiniai

Nuorodos 
 
 
 

Telšių rajono savivaldybės gyvenvietės
Kirovas

Kirovas (iki 1934 m. Viatka) – miestas Rusijoje, prie Viatkos upės, 896 km į rytus nuo Maskvos; srities centras. Išsidėstęs prie Viatkos upės. Geležinkelio mazgas. Išvystyta mašinų gamyba (taip pat ir žemės ūkio), metalo apdirbimas, gaminami elektros ir radijo prietaisai, medžio apdirbimas, lengvoji ir maisto pramonė. Yra 3 aukštosios mokyklos, 3 teatrai. Dailės muziejus, kraštotyros muziejus, Viatkos amatų muziejus. Trifono vienuolyno Uspenskojės soboras (XVII a.), klasicizmo namai (XVIII–XIX a.)

Istorija 

Miestas žinomas nuo 1374 m., iki 1781 m. vadinosi Chlynovas, paskui vadintas Viatka, o 1934 m. pervadintas tarybinio politiko S. Kirovo garbei Kirovu. XIX a. buvo politinės tremties vieta (žymiausi tremtiniai – A. Gercenas ir M. Saltykovas-Ščedrinas.

Kirovo srities miestai
Dūseikiai

Dūseikiai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 13 km į rytus nuo Telšių, prie geležinkelio Šiauliai-Kretinga. Dūseikių seniūnaitija. Yra geležinkelio stotis, pensionatas.

Istorija 

1941 m. buvusio dvarininko Budzerskio dvare buvo įkurti Dūseikių invalidų namai. 1945–1955 m. įstaiga vadinosi senelių invalidų namais, vėliau Dūseikių psichochronikų invalidų namai, o nuo 1990 m. vadinama Dūseikių pensionatu. Sovietinės okupacijos metais Dūseikiai buvo kolūkio pagalbinė gyvenvietė.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Pranciškus Kaupavičius (1799–1871), dvasininkas
 Domininkas Bubėnas (1856–1940), knygnešys

Šaltiniai

Nuorodos 
 Nuotraukos 

Telšių rajono savivaldybės gyvenvietės
Saulius Sondeckis (1928)

Saulius Sondeckis (1928 m. spalio 11 d. Šiauliuose – 2016 m. vasario 3 d. Vilniuje) – Lietuvos dirigentas, smuikininkas, orkestrų vadovas, profesorius.

Biografija 
Lietuvos politinio veikėjo Jackaus Sondeckio-Sondos ir Šiaulių berniukų gimnazijos mokytojos Rozalijos Sondeckienės sūnus. Žurnalisto Sauliaus, smuikininko Pauliaus ir violončelisto Vytauto Sondeckio tėvas.

1935–1944 m. mokėsi Šiaulių gimnazijoje, 1946–1947 m. Vilniaus vidurinėje mokykloje. 1947–1952 m. studijavo LSSR konservatorijos Aleksandro Livonto smuiko klasėje. 1952–1959 m. Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos konservatorija, nuo 1955 m. M. K. Čiurlionio meno mokyklos dėstytojas, nuo 1957 m. LSSR konservatorijos dėstytojas. 1957–1960 m. mokėsi Maskvos konservatorijos neakivaizdinėje aspirantūroje. 1959–1987 m. LSSR konservatorijos styginių instrumentų katedros vedėjas, 1977 m. profesorius. 

Nuo 1955 m. vadovauja M. K. Čiurlionio meno mokyklos moksleivių orkestrui, su juo 1976 m. Berlyno Herberto fon Karajano jaunimo orkestrų konkurse laimėjo I-ą vietą. 1960 m. balandžio 23 d. subūrė Lietuvos kamerinį orkestrą, su kuriuo koncertavo daugelyje pasaulio šalių ir vadovavo iki orkestro likvidavimo (2004 m.). Nuo 1989 m. Leningrado (dab. Sankt Peterburgas) valstybinio Ermitažo orkestro „Camerata Sankt Peterburg“ vadovas. Nuo 2004 m. kamerinio orkestro „Maskvos virtuozai“ kviestinis dirigentas. 2005 m. Lietuvos Baltijos kamerinio orkestro vadovas.

Dirigavo daugelio šalių orkestrams, daugelio tarptautinių konkursų žiuri narys. Nuo 1966 m. Naujamečių koncertų Lietuvoje, „Nakties serenadų“ Palangos Tiškevičiaus rūmų rozarijuje, kamerinės muzikos festivalio Vilniuje, S. Sondeckio festivalio Šiauliuose iniciatorius ir vadovas. 2010 m. jo vardu pavadinta Šiaulių konservatorija.

Nuo 2004 m. LSDS narys.

Įvertinimas 
 1971 m. LSSR valstybinė premija
 1974 m. LSSR liaudies artistas
 1980 m. SSRS liaudies artistas
 1987 m. SSRS valstybinė premija
 1994 m. DLK Gedimino 5 laipsnio ordinas 
 1997 m. DLK Gedimino 1-ojo laipsnio ordinas 
 1998 m. Lietuvos vyriausybės premija
 Lietuvos muzikų sąjungos garbės narys
 1999 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija
 1999 m. birželio 16 d. pirmasis Šiaulių universiteto garbės daktaras
 2000 m. kovo 9 d. Šiaulių miesto garbės pilietis 
 2002 m. Sausio 13-osios atminimo medalis 
 2002 m. Marijos žemės kryžiaus 4-ojo laipsnio ordinas (Estija)
 2003 m. Pirmos klasės Austrijos garbės kryžius
 2003 m. Lietuvos muzikos akademijos garbės daktaras
 2004 m. Mažeikų rajono garbės pilietis
 2006 m. Sankt Peterburgo konservatorijos garbės profesorius 
 2009 m. Garbės ordinas (Rusija)

Šaltiniai 

TSRS liaudies artistai
LTSR valstybinės premijos laureatai
Lietuvos nacionalinės kultūros ir meno premijos laureatai
Lietuvos dirigentai
Lietuvos smuikininkai
Šiaulių garbės piliečiai
Džalalas Talabanis

Džalalas Talabanis ( , , g. 1933 m. lapkričio 12 d. – m. 2017 m. spalio 3 d.) – teisininkas, Irako Kurdistano politinis veikėjas, 2005–2014 m. Irako prezidentas.

Biografija 
Pradinį ir vidurinį išsilavinimą gavo Koi Sanjako mokykloje, studijavo Erbilo medicinos ir Kirkuko aukštosiose mokyklose. 1946 m. įsteigė slaptą moksleivių organizaciją, vėliau įstojo į Irano Kurdistano demokratinę partiją (KDP), 1951 m. išrinktas jo CK nariu. Iš medicinos mokyklos buvo pašalintas už aktyvią politinę veiklą. 1953 m. tęsė studijas teisės mokykloje, bet už Kurdistano studentų sąjungos įsteigimą buvo persekiojamas, vengdamas arešto pasitraukė į pogrindį.

1958 m. nuvertus Hašimitų monarchiją tęsė studijas, kartu dirbdamas laikraščių „Khabat“ ir „Kurdistan“ žurnalistu. 1959 m. baigęs teisės mokslus Bagdado universitete buvo paimtas į Irako kariuomenę, tapo tanko vadu. 1961 m. paskelbus Kurdų sukilimą grįžo į Kirkuką, kovojo fronte, organizavo pasipriešinimo būrius Mavate, Sezane, Karadage. 1962 m. vadovavo Šarbadezo regiono išlaisvinimui nuo Irako valstybinių pajėgų.

Atliko keletą diplomatinių misijų Europa|Europoje ir Vidurio Rytuose. 1963 m. vedė derybas su Irako prezidentu Abd al Salam Arifu. 1964 m. skilus KDP liko Politinio biuro grupėje. Grupei 1966 m. pradėjus ginkluotą kovą su KDP, buvo vienas 1970 m. taikos pasirašymo iniciatorių.

Numalšinus Kurdų sukilimą, 1975 m. įsteigė Irako Kurdistano patriotinę sąjungą (PUK), suteikdamas Kurdistano pasipriešinimui naują kryptį. 1976 m. jo iniciatyva buvo atnaujinta ginkluota kova už krašto išlaisvinimą. 1980–1988 m. vadovavo pasipriešinimui Sadamo Huseino pradėtai kurdų pavergimo kampanijai. 1988 m. Irakui prieš kurdus panaudojus cheminį ginklą, pasitraukė į Iraną.

1991 m. JAV karo prieš Iraką metu vadovavo Kurdistano vyriausybei, inicijavo Nacionalinės asamblėjos rinkimus. Tačiau 1994 m. santykiai su kita didžiausia Kurdistano partija KDP pašlijo. 1998 m. Vašingtone su KDP lyderiu M. Barzaniu pasirašė taikos sutartį ir sutarė kartu siekti krašto nepriklausomybės. 2003 m. JAV sutriuškinus S. Huseino režimą, buvo Irako laikinosios vyriausybės pirmininkas, užsienio reikalų ministras. 2005 m. balandžio 6 d. išrinktas Irako prezidentu. 2010 m. – perrinktas antrai kadencijai.

Šaltiniai 

Talabani
Žilasis švilpikas

Žilasis švilpikas (Marmota caligata) – švilpikų (Marmota) genties graužikas. Paplitęs Šiaurės Amerikos šiaurės vakarų kalnuotoje dalyje. Didžiausia populiacija aptinkama Aliaskoje.

Šaltiniai 

Voveriniai
Proletariatas

Proletariatas (nuo lot. „proletarius“ – duodantis palikuonius) – socialinė klasė (grupė), neturinti gamybos priemonių, ir kurios atstovų pagrindinis pragyvenimo būdas – savo darbo jėgos pardavimas.

Pirminė žodžio reikšmė 
Senovės Romoje proletarii buvo piliečiai, turintys mažai, arba visiškai neturintys jokio turto. Gyventojų surašymo metu piliečių, kurių turto vertė buvo mažesnė, nei 11 000 asų, turtas nebuvo nurodomas, išskyrus jų vaikus – proles (nuo lot. „prōlēs“ - palikuonys). Iš to kilo žodis „proletarius“, arba „tas, kuris duoda palikuonis“. Senovės Romos visuomenėje buvo manoma, jog proletarius pagrindinė paskirtis – užauginti vaikus, kurie galėtų kolonizuoti Romos Respublikos ir, vėliau, Romos Imperijos užkariautas žemes.

Proletariatas marksizme 
Plėtodamas savo marksizmo teoriją, Karlas Marksas proletariato terminu įvardijo socialinę klasę, kuri neturi gamybos priemonių nuosavybės ir kurios vienintelės pajamos yra gaunamos parduodant savo darbo jėgą.

Šaltiniai 

Sociologija
Encyclopædia Britannica

Encyclopædia Britannica (arba tiesiog Britanika) – enciklopedija anglų kalba; ji siekia – kaip ir vokiškoji Brokhauzo enciklopedija – pateikti visas žmonijos žinias kiek įmanoma išsamiau (The Sum of Human Knowledge) ir giliau.

2004 m. leidime – 75 000 straipsnių, 44 mln. žodžių; 2005 m. >100 000 str.

Literatūra 
 Harvey Einbinder: The Myth of the Britannica. New York, London 1972.

Nuorodos 

 Encyclopædia Britannica – Oficiali svetainė 
 Web-Edition der Encyclopaedia Britannica, 1911 
 Dusting off the Britannica (Nupūskime dulkes nuo Britanikos) – dienraštis Business Week (1997 – angl.)
 The Lies And Fallacies Of The Encyclopedia Britannica. How Powerful And Shameless Clerical Forces Castrated A Famous Work Of Reference (Encyclopædia Britannica esantys klaidinimai ir melas…) Joseph McCabe, 1947. Autorius ieško Britannica savo laikmečio religinių nuostatų. 
 Making fun of Britannica Tariamų klaidų sąrašas enciklopedijoje Britannica ir kaip jos buvo ištaisytos Vikipedijoje
 Hoher Tiefgang: Encyclopedia Britannica Ultimate Reference Suite 2004 (Recenzija, vokiečių k.)
 1911 (automatizuotas vertimas)

Visuotinės enciklopedijos
Angliškos enciklopedijos
Harold Wilson

Haroldas Vilsonas (, , 1916 m. kovo 11 d. Hadersfilde, Jorkšyras – 1995 m. gegužės 24 d. Londone) – ekonomistas, vienas žymiausių XX amžiaus Didžiosios Britanijos politinių veikėjų.

Biografija 
1939 m. baigė Oksfordo universitetą. Dirbo koledžo dėstytoju, vyriausybės ekonomikos ekspertu. Nuo 1945 m. – Didžiosios Britanijos parlamento narys nuo Ormskirko, vėliau – nuo Huitono (Liverpulis). 1947–1951 m. – prekybos ministras.

Nuo 1952 m. – Didžiosios Britanijos Leiboristų partijos vykdomojo komiteto narys, 1961–1962 m. – jo pirmininkas, 1963–1976 m. – partijos lyderis.

Nuo 1964 m. spalio 16 d. iki 1970 m. birželio 19 d. ir nuo 1974 m. kovo 4 d. iki 1976 m. balandžio 5 d. – Didžiosios Britanijos ministras pirmininkas. Sužinojęs, jog serga Alzhaimerio liga, atsistatydino iš visų postų. 

Parašė šias knygas: „Naujasis sandoris dėl anglies“, „Tikslas politikoje“, „Asmeninis įrašas“, „Britanijos valdymas“.

Šaltiniai 

Jungtinės Karalystės premjerai
Jungtinės Karalystės Parlamento nariai
Antanas Zenkevičius

Antanas Serafinas Zenkevičius (1935 m. gruodžio 8 d. Gelčiuose, Gudelių valsčius, Marijampolės apskritis – 2012 m. liepos 22 d.) – Lietuvos inžinierius, sovietinis partinis bei politinis veikėjas, socialinių mokslų daktaras.

Biografija 
Mokėsi Gelčių pradinėje, Gudelių septynmetėje mokyklose, 1955 m. baigė Krokialaukio vidurinę mokyklą, 1961 m. baigė Vilniaus statybos technikumą.

1961–1962 m. Kapsuko rajono LDT vykdomojo komiteto Statybos skyriaus inžinierius. 1962–1963 m. Kapsuko rajono gamybinės kolūkių ir tarybinių ūkių valdybos statybos inžinierius. 1963–1966 m. Kapsuko rajono LDT vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas, Plano komisijos pirmininkas. 1966–1990 m. Birštono LDT Vykdomojo komiteto pirmininkas.

1972 m. baigė Kauno politechnikos instituto Statybos fakultetą, inžinierius statybininkas. 1987 m. baigė Baltarusijos SSR mokslų akademijos Ekonomikos instituto aspirantūrą, ekonomikos mokslų kandidatas. 

1990–1991 m. ir 1994–2008 m. Birštono savivaldybės meras.  1991–1994 m. UAB direktorius. 1996–2007 m. Lietuvos savivaldybių asociacijos Tarybos narys. Europos Tarybos Vietų ir regionų valdžių kongreso narys. Europos kurortų asociacijos (ESPA) Tarybos narys, Lietuvos nacionalinės kurortų asociacijos prezidentas. 1998–2007 m. Kauno regiono plėtros tarybos narys.

1990–1995 m. Birštono miesto tarybos deputatas, 1995–2011 m. Birštono savivaldybės tarybos narys.

1993–2007 m. Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) narys, Birštono skyriaus pirmininkas, nuo 2001 m. LSDP tarybos narys, Birštono skyriaus pirmininkas. 1999–2001 m. Socialdemokratų savivaldybininkų sąjungos pirmininkas.

Sutuoktinė Joana, vaikai Vilma, Antanas.  Palaidotas Škėvonių kapinėse. 2017 m. jo vardu pavadinta krantinė Birštone.

Įvertinimas 
 1985 m. LSSR nusipelnęs kultūros švietimo darbuotojas 
 2005 m. Savivaldybių asociacijos „Auksinės krivūlės“ riteris
 2013 m. Birštono garbės pilietis (po mirties)

Šaltiniai

Nuorodos 
 Vytautas Didysis iš lenininio granito // Lietuvos žinios, 2011-08-31

Lietuvos inžinieriai statybininkai
Birštono politikai
Birštono merai
Lietuvos miestų ir rajonų garbės piliečiai
Roma Žakaitienė

Roma Dovydėnienė-Žakaitienė (g. 1956 m. gruodžio 2 d. Šiauliuose) – Lietuvos teisininkė, profsąjungų ir politinė veikėja.

Biografija 
1975 m. baigė Šiaulių 5-ąją vidurinę mokyklą, 1981 m. – teisės studijas Vilniaus universiteto Teisės fakultete.

1981–1986 m. Vaikų klinikinės ligoninės juriskonsultė. 1986–1988 m. Lietuvos SSR teisingumo ministerijos vyresnioji juriskonsultė. 1988–1990 m. „Trakų“ visuomeninio maitinimo susivienijimo juriskonsultė.

1990–1992 m. Lietuvos prekybos ir vartotojų kooperacijos darbuotojų profesinių organizacijų sąjungos tarybos pirmininko pavaduotoja. 1992–1999 m. Komercijos ir kooperacijos profesinės sąjungos pirmininkė, nuo 2000 m. garbės pirmininkė. Atstovavo Lietuvos profesinėms sąjungoms tarptautinėse organizacijose.

2000 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narė. 1996–2000 m., 2000–2004 m. ir 2004–2008 m. LR Seimo narė.  2000–2001 m. Europos reikalų komiteto pirmininko pavaduotoja. 2001–2004 m. Algirdo Brazausko Vyriausybėje – LR kultūros ministrė.  UNESCO nacionalinės komisijos pirmininkė. 2003 m. pritarė antikonstituciniam „Alitos“ gamyklos privatizavimui.  2006–2008 m. Gedimino Kirkilo Vyriausybėje – LR švietimo ir mokslo ministrė.  2008 m. balandžio 7 d., po Lietuvoje kilusių mokytojų streikų, atsistatydino iš ministrės pareigų.  Nuo 2008 m. gruodžio mėn. Lietuvos savivaldybių asociacijos administracijos direktorė.

Nuo 1996 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narė, nuo 1999 m. LSDP tarybos narė, pirmininko pavaduotoja.

Įvertinimas 
 2004 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžius

Šaltiniai 

|-

Seimo nariai
Lietuvos kultūros ministrai
Lietuvos švietimo ir mokslo ministrai
Lietuvos teisininkai
Alfonsas Žukauskas

Alfonsas Žukauskas (1896 m. kovo 31 d. Sviliuose, Vabalninko valsčius – 1972 m. lapkričio 15 d. Kaune) – Lietuvos agronomas, spaudos darbuotojas, politinis veikėjas, laisvamanis.

Biografija 
Mokėsi Vabalninko ir Čypėnų pradžios mokyklose, nuo 1909 m. Biržų keturklasėje mokykloje. 1918 m. baigė į Tulos guberniją evakuotą Dotnuvos žemės ūkio mokyklą. 1919 m. Ypatingosios paskirties būrio kovotojas Tulos gubernijoje. 1920–1922 m. dirbo Baltarusijos SSR žemės ūkio liaudies komisariate Minske.

1922 m. grįžo į Lietuvą. 1923–1926 m. Biržų apskrities agronomas. 1924 m. su kitais suorganizavo Laisvamanių etinės kultūros draugiją, draugijos centro valdybos narys, laikraščio „Laisvoji mintis“ faktinis redaktorius. 1926 m. Lietuvos socialdemokratų partijos atstovas III Seime. 

Laikraščio „Naujoji Gadynė“ bendradarbis. Po 1926 m. gruodžio 17 d. valstybės perversmo kartu su Jeronimu Plečkaičiu, Jonu Markeliu, Juozu Paplausku ir kitais išvaikyto Seimo nariais rengė pasipriešinimą Antano Smetonos diktatūrai. 1927 m. rugpjūčio mėn. pradžioje už agitaciją ištremtas iš Raseinių apskrities. 1927 m. rugpjūčio 9 d. vienas iš sukilimo Tauragėje ir Raseiniuose organizatorių. 1928 m. gegužės 9 d. raseiniškių socialdemokratų ir valstiečių liaudininkų byloje nuteistas 12 m. sunkiųjų darbų kalėjimo, bet Vyriausiasis tribunolas jį išteisino.

1929–1937 m. dirbo agronomu Joniškyje, 1937–1940 m. Jonavoje.  Kooperatinės bendrovės „Lietūkis“ valdybos narys. Spaudoje propagavo cukrinių runkelių auginimą. 1938 m. vienas iš Butų nuomininkų draugijos steigėjų, buvo jos pirmininko pavaduotojas.

Sovietams okupavus Lietuvą, 1940–1941 m. Žemės ūkio departamento direktorius, Respublikinės žemės ūkio komisijos pirmininkas. Buvo įstojęs į komunistų partiją, bet pašalintas kaip „buožė“. Vokiečių okupacijos metais dirbo mėsos pramonės treste „Maistas“. 1945–1958 m. LSSR vyriausiosios mėsos pramonės valdybos viršininkas, Valstybinės žemės ūkio kultūrų veislių tyrimo komisijos inspektorius. 1966 m. LTSR nusipelnęs agronomas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Aldona Gaigalaitė. Laisvamanybė Lietuvoje (Word)

Seimo atstovai
Lietuvos agronomai
Lietuvos kooperatininkai
B'Avarija

B’Avarija – Lietuvos popmuzikos grupė iš Klaipėdos, įkurta 1996 metų vasario 13 d. Grupė yra gavusi daugybę apdovanojimų, tarp kurių geriausio debiuto ir geriausios dainos.

Nariai 
 Deivydas Zvonkus – vokalas, gitara (nuo pradžios iki 2009 m.)
 Juozas Liesis – vokalas (nuo pradžios iki 2009 m.)
 Ramūnas Stankevičius (nuo pradžios iki 1996 m.)
 Robertas Rezgevičius (nuo pradžios iki 1996 m.)
 Vilius Tarasovas – vokalas, saksofonas (nuo 1996 iki 2009 m.)
 Darius Beinortas (Derikas; nuo 1997 iki 2000 m.)
 Jonas Jonušas (nuo 1997 iki 2001 m.)

Diskografija 
 „Naktį ir dieną minutę, kiekvieną“ – išleista 1996 m.
 „Duok man jėgų“ – išleista 1997 m.
 „Arti“ – išleista 1999 m.
 „Mylėk mane“ – išleista 2000 m.
 „Iš visos širdies“ – išleista 2001 m.
 „Angelai“ – išleista 2002 m.
 „Labai“ – išleista 2003 m.
 „Spalvotas“ – išleista 2004 m.
 „Gazas“ – išleista 2005 m.
 „Kolekcija“ – išleista 2005 m.

Nuorodos 
 Oficiali B'Avarijos svetainė 
 

Lietuvos pop muzikos grupės‎
Bavarija (reikšmės)

Žodis Bavarija gali reikšti:
 Bavarija – žemė pietryčių Vokietijoje;
 Bavarija – istorinis Vokietijos regionas, beveik sutampantis su dabartine Bavarijos žeme;
 Šiame regione egzistavusios istorinės valstybės:
 Bavarų kunigaikštystė, dar žinoma kaip Bavarijos kunigaikštystė, Bavarijos hercogystė, Bavarijos karalystė – Ankstyvųjų viduramžių valstybė (VI-IX a.);
 Bavarijos imperinė apygarda – Šventosios Romos imperijos administracinis vienetas;
 Bavarijos kunigaikštystė, dar žinoma kaip Bavarijos hercogystė – 907-1805 m. egzistavusi valstybė, Šventosios Romos imperijos dalis;
 Bavarijos karalystė (1805–1918) – 1805–1918 m. egzistavusi karalystė, pradžioje buvusi nepriklausoma, vėliau – Vokietijos imperijos dalis;
 Bavarijos respublika – nuo 1918 m. egzistavusi pavaldi Veimaro respublikai respublika;
 Lietuvos pop muzikos grupė – B'Avarija.
Rumšiškių seniūnija

Rumšiškių seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Kaišiadorių rajono savivaldybės vakaruose, netoli Kauno marių. Seniūnijai priklauso dalis Kauno marių, čia yra Kauno marių regioninis parkas.

Istorija 

XVII a. minima LDK Rumšiškių seniūnija. 1798 m. Rumšiškių seniūnijoje surašyta 115 amatininkų, tarp kurių buvo 5 vokiečiai šaltkalviai ir 20 tekintojų, 15 lenkų kalvių ir 15 batsiuvių, 30 žydų tekintojų ir 30 batsiuvių. 1815 m. seniūniją Rusijos caras padovanojo generolui leitenantui Šachovskiui, kuris ją išnuomavo iš Volodzko.

2000 m. nuo Rumšiškių seniūnijos atskirta Pravieniškių seniūnija.

|-
| 2001-04  || || 4218 || 1 miestelis (Rumšiškės), 31 kaimas, 3 kaimų dalys
|-
| 2009-09-01  || 122 || 4000 || 1 miestelis, 35 kaimai
|-
| 2011 m.  || || 3833 || 1 miestelis, 31 kaimas
|-
| 2016-08-13  || || || 1 miestelis, 31 kaimas
|-
| 2021 m.  || 122,18|| 3806 || 21 gyvenvietė, turinti >9 gyventojus
|}

Seniūnai 
 A. S. Radvila, 1635 m. 
 Eugenija Genevičienė, 2010 m.

Gyvenvietės 

Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):

|-
| Antakalnis, k. || 379 || 464
|-
| Apušotas, k. || || 0
|-
| Baniškės, k. || 37 || 23
|-
| Bartkūnai, k. || 41 || 64
|-
| Bijautonys, k. || 30 || 44
|-
| Būbliai, k. || 59 || 71
|-
| Dambrava, k. || ||
|-
| Dovainonys, k. || 624 || 686
|-
| Grabučiškės, k. || 134 || 82
|-
| Grėbliaučiškės, k. || 28 || 40
|-
| Jakštonys, k. || || 6
|-
| Juodiškės, k. || 75 || 77
|-
| Kapitoniškės, k. || 23 || 28
|-
| Karčiupis, k. || 413 || 279
|-
| Kaspariškės, k. || || 9
|-
| Lašiniai, k. || 22 || 16
|-
| Leliušiai, k. || 22 || 34
|-
| Mažosios Juodiškės, k. || || 1
|-
| Milžinai, k. || 18 || 18
|-
| Naujasodis, k. || 14 || 16
|-
| Pagiriai, k. || || 3
|-
| Pamieris, k. || 34 || 46
|-
| Pavuolis, k. || 11 ||
|-
| Pentiškės, k. || || 7
|-
| Petriškės, k. || || 0
|-
| Rumšiškės, mstl. || 1664 || 1651
|-
| Rusonys, k. || 73 || 110
|-
| Salomiškis, k. || || 5
|-
| Trakiai, k. || || 0
|-
| Ugoniškės, k. || || 0
|-
| Uogintai, k. || 16 || 11
|-
| Ūta, k. || || 0
|-
| Užtakai, k. || 66 || 41
|-
| Vosyliškės, k. || || 1
|}

Seniūnaitijos 

2009 m. vasario 1 d. (remiantis savivaldybės tarybos sausio 29 d. nutarimu Nr. 2009 V17-12) įsteigtos 3 seniūnaitijos:
 Antakalnio seniūnaitija – Antakalnio k., Apušoto k., Dambravos k., Grėbliaučiškių k., Juodiškių k., Mažųjų Juodiškių k., Naujasodžio k., Pagirių k., Pažardžio k., Pentiškių k., Petriškių k., Ugoniškių k, Uogintų k.
 Dovainonių seniūnaitija – Bartkūnų k., Bijautonių k., Bublių k., Dovainonių k., Kapitoniškių k., Kaspariškių k, Lašinių k., Leliušių k., Milžinų k., Pavuolio k., Rusonių k., Salomiškio k.
 Rumšiškių seniūnaitija – Baniškių k., Grabučiškių k., Jakštonių k., Pamierio k., Rumšiškių mstl., Ūtos k., Užtakų k., Vosyliškių k.

Šaltiniai 

 

LDK seniūnijos
Kaišiadorių rajono savivaldybės seniūnijos
Mastaičiai

Mastaičiai – kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Garliavos. Alšėnų seniūnijos centras. Veikia Mastaičių pagrindinė mokykla, paštas (LT-53056), baseinas (nuo 1991 m., 25 m ilgio 6 takelių).

Geografija 

Mastaičiai įsikūrę prie Via Baltica magistralės, 5 km į pietvakarius nuo Kauno, į vakarus nuo vakarinio Kauno lanksto.

Istorija 

1990–2000 m. čia buvo Kauno aukštesnioji žemės ūkio mokykla, 2001–2002 m. Kauno aukštesnioji kraštotvarkos ir verslo mokykla. Šią mokyklą sujungus su Kauno kolegija, 2002–2013 m. veikė Kauno kolegijos Kraštotvarkos fakultetas.

Nuo 2013 m. čia veikia Lietuvos policijos mokykla. 2015 m. liepos 16 d. Prezidentės dekretu patvirtintas Mastaičių herbas.

Gyventojai

Šaltiniai
Angolos nykštukinė markata

Angolos nykštukinė markata (Miopithecus talapoin) – šunbeždžionių (Cercopithecidae) šeimos primatas, priklausantis markatų pošeimiui. 

Šunbeždžionės
Žalioji markata

Žalioji markata (Chlorocebus sabaceus) – šunbeždžionių (Cercopithecidae) šeimos primatas, priklausantis markatų pošeimiui. 

Šunbeždžionės
Vilja Anchela

Vilja Anchela () – miestas šiaurės Argentinoje, Čiako provincijoje. Mayor Luis Jorge Fontana departamento centras. 40 tūkst. gyventojų. Chemijos pramonė. Miesto muziejus, Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia.

Miestas įkurtas 1910 m., pavadintas miesto įkurėjo Chulijaus Uliso Martino (Julio Ulises Martín) žmonos Anchelos garbei.

Nuorodos 
 Villa Angela 
 www.villaangela.org.ar 

Čako provincijos miestai
Cheneral Chose de San Martinas

Cheneral Chose de San Martinas () – miestas šiaurės Argentinoje, Čako provincijos šiaurės rytuose.  Libertador General San Martín departamento centras. Virš 25 tūkst. gyventojų. Žemdirbystės centras. Auginama medvilnė, tabakas, ryžiai.

Miestas įkurtas 1907 m. balandžio 25 d. ir pavadintas El Sapaljaru (El Zapallar). 1955 m. pervadintas Argentinos išvaduotojo generolo Chosė de San Martino vardu.

Kiekvienais metais mieste vyksta karnavalas (carnavale Sanmartiniano), sutraukiantis svečius ne tik iš provincijos, bet ir iš visos Argentinos.

Čako provincijos miestai
Magotas

Magotas (Macaca sylvanus) – šunbeždžionių (Cercopithecidae) šeimos primatas, priklausantis markatų pošeimiui. 

Šunbeždžionės
Malkėstas

Apie kaimą žr. Malkėstas (kaimas).

Malkėstas – ežeras Molėtų rajono savivaldybės teritorijoje, į rytus nuo plento , 5,5 km į šiaurės rytus nuo Molėtų.

Ežeras rininės kilmės. Kranto linijos ilgis 6,7 km. Krantai žemi, daug kur pelkėti, kai kur apaugę mišku. Vakarinėje pakrantėje stūkso Šilelio miškas, kitose pakrantėse plyti dirbami laukai. Vakaruose įteka Malkėstos upelis iš Malkėstaičio ežero, o pietuose išteka į Siesarties ežerą. Ežeras priklauso Šventosios baseinui. Ežero pratakumas 23 %.

Plotas 106,2 ha. Ilgis iš vakarų į rytus 2,27 km, didžiausias plotis 0,66 km. Paviršiaus altitudė 148,6 m. Didžiausias gylis 25 m, vidutinis gylis 8,4 m. Baseino plotas 7,5 km². 

Ežero pietiniame pusiasalyje yra Malkėsto piliakalnis.

Prie ežero įsikūrę kaimai: Antamalkėstė, Aigėlai, Gailiušiai, Vanagiškės, Malkėstas. Veikia 2 kaimo turizmo sodybos, yra stovyklavietė.

Ežerėvardis kildinamas nuo žodžio malkas, malka („vienu ypu išgeriamas skysto kiekis, gurkšnis, maukas“), o toliau siejamas su galima pirmine reikšme „šlapia vieta, pelkė, klanas, valka“ (plg. tomis reikšmėmis , , sen. sl. *molka).

Šaltiniai 

Molėtų rajono ežerai
Joniškio seniūnija

Lietuvoje yra 2 Joniškio seniūnijos:
 Joniškio rajone;
 Molėtų rajone.

Seniūnijų nuorodiniai straipsniai
Puodžiai

Puodžiai – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 6 km į pietus nuo Žilinų, prie kelio . Šalia gyvenvietės telkšo Netečiaus ežeras. Seniūnaitijos centras. Veikia Žilinų pagrindinės mokyklos pradinis skyrius, biblioteka, paštas (LT-65059), medicinos punktas, kultūros centras. Kaime įsikūrusi ŽŪB „Tėviškė“.

Istorija 

Puodžiai pirmą kartą paminėti 1632 m. 1765 m. buvo 9 kiemai.

LTSR metais Puodžiai buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

Gyventojai 

Žymūs žmonės
 Puodžiuose 1904 m. birželio 6 d. gimė tautosakos pateikėja, pasakotoja ir dainininkė Anelė Čepukienė.

Šaltiniai 

Varėnos rajono savivaldybės gyvenvietės
Rašia

Rašia arba Rašiai – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, apie 7 km į pietvakarius nuo Labanoro, Labanoro girioje (Čiulų, Rašios miškuose). Ilgis rytų–vakarų kryptimi 3,92 km, plotis iki 0,85 km. Altitudė 145,2 m. Giliausia ežero vieta siekia 25 m. Kranto linija, kurios ilgis yra 12,43 km, labai vingiuota. Šiauriniame krante išsikiša pusiasalis, o priešais jį, pietiniame krante, yra įlanka. Krantai statūs, daug kur miškingi. Vakarinėje Rašios pusėje yra 2 miškingos salos, kurių plotai – 0,78 ha ir 0,45 ha. Ežero dugnas padengtas dumblu.

Į Rašią suteka keletas upelių (Aniuoliukas – iš Kanio raisto, bevardis upelis – iš Šaukščiuko ežero), vakaruose išteka Rašelė į Baltuosius Lakajus (Žeimenos upės intako Lakajos baseinas). Ežero pratakumas 33 % per metus.

Ežere sugaunamos lydekos, ešeriai, plakiai, aukšlės, pūgžliai, lynai, raudės, seliavos, karšiai, kuojos, karosai.

Rašia patenka į Labanoro regioninį parką, Lakajų kraštovaizdžio draustinį. Prie ežero įsikūrę Parašės, Vilkasalės, Šaparnės kaimai. Pietrytine pakrante eina kelias . Šiaurinėje pakrantėje įrengtos 9 stovyklavietės, vakarinėje pakrantėje veikia kaimo turizmo sodyba.

Pavadinimo kilmė

Vandenvardis kildinamas iš žodžių (iš)rašyti ('marginti'), rašytis ('marginys'), raštas, manant, kad pirminė šaknies raš- reikšmė galėjo bendrai reikšti nelygią formą, laužytumą.

Šaltiniai 

Švenčionių rajono ežerai
Rokas Šliūpas

Rokas Šliūpas (1865 m. birželio 2 d. Rakandžiuose, Gruzdžių valsčius – 1959 m. gegužės 26 d. Garliavoje) – Lietuvos gydytojas, varpininkas, tautosakininkas, visuomenės veikėjas.
Aušrininko Jono Šliūpo brolis.

Biografija 
1884 m. baigė Mintaujos gimnaziją, 1889 m. Peterburgo universitetą, 1893 m. Maskvos universiteto Medicinos fakultetą, gavo gydytojo teises. Dirbo Maskvoje, Karaliaučiuje, nuo 1895 m. vertėsi gydytojo praktika Ariogaloje. Peterburge kartu su broliais Beržanskiais, Spuduliu ir kitais studentais leido ranka rašytą laikraštį „Žinių nešėjas“.

Nuo 1900 m. gyveno ir dirbo Aleksote, prie Kauno, bet už draudžiamos lietuviškos spaudos platinimą suimtas ir kalintas, vėliau ištremtas į Kazanę. Platino „Aušrą“, įvairias lietuviškas knygas, organizavo nuolatinių knygnešių ryšius, rinko tautosaką.

1904 m. grįžo į Kauną, tais pačiais metais mobilizuotas į rusų kariuomenę, pasiųstas į Sibirą. Kaip gydytojas chirurgas dalyvavo Mukdeno kautynėse. 1905 m. grįžo į Kauną. Dalyvavo „Dainos“ draugijos veikloje. Vienas iš „Saulės“ draugijos (1907 m.) steigėjų, vienas pirmųjų Lietuvos mokslo draugijos narių ir „Vilties“ steigėjų. 1914 m., prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, vėl mobilizuotas. Tarnavo gydytoju fronte.

Nuo 1918 m. dirbo gydytoju Kaune, taip pat ir Žemaičių kunigų seminarijoje. 1918 m. Lietuvos Valstybės Taryba jį paskyrė Kauno apskrities įgaliotiniu.  Iki 1919 m. kovo mėn. Kauno apylinkėse steigė valsčių savivaldybes. 1919 m. su kitais įsteigė Lietuvos Raudonąjį Kryžių ir iki 1932 m. buvo jo pirmininkas. 1922 m. paskirtas Valstybės gydytojų egzaminų komisijos nariu. Jo rūpesčiu atnaujintos Lietuvos ligoninės, pastatytos naujos. Be to, jis buvo vienas iš Lietuvos tarpmiestinės Elektros bendrovių sąjungos steigėjų ir vadovybės narių. 1939 m. išsikėlė į Pagirius šalia Aleksoto.

Antrosios bolševikų okupacijos metu paskirtas Garliavos ambulatorijos vedėju, kur išdirbo iki 1951 m. Mirė Garliavoje, palaidotas Jonučių kapinėse, Kauno raj.

Šaltiniai 

Varpininkai
Lietuvos gydytojai
Lietuvos tautosakininkai
Akmena (ežeras)

Akmena – ežeras Pietryčių Lietuvoje, Trakų rajone, 3 km į šiaurės vakarus nuo Trakų, į vakarus nuo kelio į Vievį (), Trakų istoriniame nacionaliniame parke.

Ilgis vakarų-rytų kryptimi 3,2 km, didžiausias plotis 1,3 km. Altitudė 149,8 m. Didžiausias gylis 30,2 m, vidutinis gylis 11,2 m.

Ežerą sudaro dvi statmenai susikertančios rinos. Kranto linijos ilgis 12,37 km. Šiauriniai ir pietrytiniai krantai aukšti, statūs, apaugę pušimis (Rėkalnio miškas), pietvakarinis – žemas, uždurpėjęs. Pakrantėse daug kur plyti pievos ir dirbami laukai. Ežero vakaruose yra 3 salos (1,5 ha, 0,09 ha ir 0,03 ha). Dugne daug akmenų.

Iki 1870 m. sąsiauriu jungėsi su Galvės ežeru. Iškasus kanalą tarp Skaisčio ir Balčio ežerų, Skaisčio ir Galvės lygis nuslūgo ir sąsiauris išnyko. Pavasarį vanduo iš Akmenos iškastu grioviu teka į Galvės ežerą. 

Prie ežero įsikūrę Akmenos, Kunigaikštinės, Varatniškių kaimai, Paguliankos viensėdis. Veikia keletas kaimo turizmo sodybų. Rytine pakrante eina šiaurvakarinė Trakų miesto riba, įrengtas paplūdimys, vasaros metu veikia vandens pramogų parkas. Pietine pakrante eina kelias .

2017 m. atlikti ichtiologiniai tyrimai parodė, kad ežero žuvų išteklių būklė yra tarp vidutinės ir blogos.

Šaltiniai

Nuotraukos 

Trakų rajono ežerai
Sadūnai

Sadūnai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Dusetų. Seniūnaitijos centras. Už kelių kilometrų pietryčiuose telkšo ežeras Vencavas. Nuo 1922 m. veikė pradinė mokykla, dabar Dusetų gimnazijos pradinio ugdymo skyrius, biblioteka, kultūros namai, kaimo kapinės, kuriose palaidotas žymus visuomenės veikėjas, Steigiamojo Seimo narys, daktaras Juozas Buzelis (1888–1967)

Kaimas garsėja muzikos grupe „Sadūnai“, kuri ypač išpopuliarėjo televizijos laidoje „Duokim garo“ (vėliau „Geras ūpas“) ir Nacionalinėje muzikos lygoje. Kapelos vadovas Ramūnas Lisinskas.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 daktaras Juozas Buzelis,
 nusipelnęs agronomas Leonas Statulevičius (1921–1982)
 buvęs Dubingių septynmetės mokyklos direktorius Pranas Statulevičius (1906–1984),
 ats. leit. Juozas Mažeika (1905–1993)
 ats. leit. Jonas Tumėnas (1904–1978).

Šaltiniai

Literatūra 
 Vytautas Indrašius. Aukštaitijos šviesuliai, 1999,Vilnius, psl. 53-60.
 Vytautas Indrašius. „Vienintelės laidos mokytojai“, 2006, Vilnius, psl.105-108, 154–159, 166–174.

Zarasų rajono savivaldybės gyvenvietės
Galvė

Galvė – ežeras pietryčių Lietuvoje, Trakų rajone, Trakų miesto šiaurinėje dalyje, Trakų istoriniame nacionaliniame parke. Pietuose išsikišančiame pusiasalyje yra XIV a. Pusiasalio pilies liekanos.

Ežere sugaunama įvairių žuvų, daugiausia kuojų. Vyksta irklavimo varžybos, regatos.

Pavadinimo kilmė 
Liaudis pasakoja, kad ežero vardas gali būti kilęs nuo žodžio „galva“ – esą ežere kasmet nuskęstąs bent vienas žmogus, t. y. ežeras reikalauja galvos.

Ežerėvardis Galvė (dar žinomas kaip Galvis) kildinamas iš žodžio galvis („kūdros stačias šlaitas, kūdra ežero ar upės vietoje“), kuris susijęs su gelmė, taip pat  („vandens duobė pelkėje“).

Iki XVII a. dokumentuose Galve vadintas visas Trakus supantis ežerynas. Vietinių gyventojų visas vanduo, supantis Trakus, dažnai vadinamas tiesiog Trakų ežeru (Jezioro trockie, Тракайское озеро).

Geografija 

Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 3,28 km, didžiausias plotis siekia 1,96 km. Altitudė 148,5 m. Ežero gylis rytinėje ežero dalyje siekia net 46,7 m. Galvės dubuo rininės kilmės. Kranto linija labai vingiuota, jos ilgis 13,5 km, su salų krantų linijomis 20,1 km. Šiaurėje, pietryčiuose yra ilgos įlankos, gausu pusiasalių. Krantai daugiausia žemi, lėkšti, rytuose apaugę Užutrakio parku, pietuose – Trakų parku, pietryčiuose – Varnikių mišku.

Galvė pietuose protakomis jungiasi su Lukos ir Totoriškių ežerais, o rytuose – su Skaisčio ežeru. Į ežerą suteka 2 upeliai. Ežeras priklauso Moluvenės upelio baseinui (Neries intakas).

Šiaurinėje ežero pakrantėje įsikūrę Bražuolės ir Totoriškių kaimai, pietrytinėje – Varnikų kaimas. Vakarine pakrante eina kelias , šiaurine – kelias Nr. 4722 (Trakai – Rykantai) ir Nr. 4750 (Privažiuojamasis kelias prie Užtrakio turizmo bazės nuo kelio Trakai–Rykantai). Galvės ežeras – populiarus turistinis objektas. Aplink ežerą įsikūrusios stovyklos, poilsiavietės. Veikia keletas kaimo turizmo sodybų. Šiaurinėje pakrantėje yra Užutrakio dvaras.

Salos 
Galvės ežere yra 21 sala, apipinta įvairiomis legendomis. Daugiausia salų yra pietinėje dalyje, bendras salų plotas – 15,15 ha. Svarbiausios salos:
 Pilies sala (plotas 2,2 ha), yra Trakų salos pilis.
 Alka (3,36 ha) (taip pat vadinama Valka, Volga)
 Raudų sala (2,26 ha)
 Deimantinė (0,42 ha)
 Plytinė (1,21 ha)
 Vidurinė I (0,79 ha)
 Vidurinė II (0,52 ha)
 Vidurinė III (0,33 ha)
 Pirtsalė (0,43 ha) (pasakojama, kad joje bajorams būdavo „užkuriama pirtis“ už prasižengimus kunigaikščiui)
 Karaimų sala (1,05 ha) (taip pat vadinama Kopūstine, Karvine)
 Bažnytėlė (0,48 ha) (stovėjo nedidelė cerkvė, kurią Vytautas Didysis pastatė antrajai žmonai Julijonai – kunigaikščio Jono, Algimanto sūnaus dukrai)
 Žvyrių (0,44 ha)
 Banda
 Boreikė ir kt.

Išnašos

Nuorodos 
 Informacija apie Galvės ežerą 
 Galvės ežero batimetrinis žemelapis

Trakų rajono ežerai
Trakai
Spindžius

Spindžius – ežeras pietryčių Lietuvoje, Trakų rajone, apie 9 km į rytus nuo Aukštadvario, Aukštadvario regioninio parko teritorijoje. Ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius 2,73 km, plotis iki 0,77 km. Altitudė 127,3 m. Giliausia ežero vieta (24 m) yra rytuose. Spindžius – tai vienas iš žaliųjų ežerų, dėl jame gyvenančių dumblių saulės šviesoje vanduo įgauna ryškiai žalią atspalvį, nors kartais būna visiškai skaidrus. Ežeras apsuptas Spindžiaus miško, krantai statūs, kai kur šaltiniuoti, vietomis pelkėti. Dugno reljefas gana monotoniškas. Kranto linija labai vingiuota. Yra du siauri ilgi pusiasaliai ir salelė (0,03 ha). Atabradas labai siauras, jame vyrauja nendrės ir meldai.

Spindžiaus ežere gyvena kuojos, raudės, karšiai, plakiai, gružliai, saulažuvės, aukšlės, lydekos, ešeriai, pūgžliai, šamai, seliavos bei ežeriniai sykai.

Iš Spindžiuko ežero į Spindžių įteka ir iš jo išteka Strėvos upė. Ežero rytinėje pakrantėje įsikūręs bendravardis Spindžiaus kaimas. Šalia Spindžiaus yra Spindžiuko bei Drabužaičio ežerai. Vakarine pakrante eina kelias Nr.4740 (Drabužninkai – Karaliūnai – Bičiūnai).

Šaltiniai 

Trakų rajono ežerai
Lėnas

Lėnas – ežeras vidurio Lietuvoje, Ukmergės rajono savivaldybės teritorijoje, apie 12 km į šiaurės vakarus nuo Taujėnų.

Rytiniame ežero krante yra Lėno kaimas, šiauriniame – Naujasodžio kaimas. Į pietvakarius nuo ežero yra Lėno miškas. Įteka Ūsioginė, Ataušimas ir dar 1 bevardis upelis, šiaurės vakaruose išteka Juodos dešinysis intakas reguliuota Apteka; Lėnas priklauso Nevėžio baseinui.

Į pietus nuo Lėno yra Užulėnis – prezidento A. Smetonos gimtinė. Ežero pietvakariniame krante yra A. Smetonos Užugirio dvaras ir parkas. Veikia kaimo turizmo sodyba.

Ežeras rininės kilmės, susidaręs uždumblėjusioje lyguminėje rinoje. Plotas 240,1 ha. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 3,8 km, didžiausias plotis 0,85 km. Paviršiaus altitudė 79,7 m. Didžiausias gylis 5,9 m, vidutinis gylis 2,4 m. Baseino plotas 67,3 km². Krantai žemi, šiek tiek pelkėti – šiaurės vakaruose plyti ~ 30 ha dydžio Lėno II pelkė. Aplinkui ežerą plyti dirbami laukai. Ežero pratakumas 193 %. 1984 m. ežeras patvenktas. Prie Lėno įrengti polderiai.  Ežeras buvo labai seklus (1–1,5 m), dugne buvo susidaręs storas dumblo sluoksnis. Nuo 1979 m. buvo pradėti dumblo šalinimo iš ežero darbai, naudojant žemsiurbę. Per maždaug dešimtmetį buvo išsiurbtas dumblas iš didžiosios ežero dalies.

Šaltiniai 

Ukmergės rajono ežerai
Žirnajai

Žirnajai – ežeras vidurio Lietuvoje, Ukmergės rajone, apie 3,5 km į pietus nuo Pabaisko. Ilgis šiaurės-pietų kryptimi 3,3 km, plotis iki 0,94 km. Altitudė 110,5 m. Pietinė ežero dalis platesnė, įlinkusi į pietvakarius. Giliausia ežero vieta (26 m) yra pietuose. Ežeras ledyninės kilmės, rininis. Krantai (jų bendras ilgis 8,13 km) aukšti, aplink ežerą plyti dirbami laukai, tik pietryčiuose auga miškas. Pietiniu krantu eina riba su Širvintų rajonu. Pietuose iš Gelvės ežero į Žirnajus įteka Gelvė (šalia žiočių patvenkta vandens malūno užtvanka), taip pat suteka dar 3 upeliai; šiaurėje išteka Šventosios intakas Žirnaja.

Prie ežero įsikūrę Totoriškio, Jurdonių, Žuklių, Špokiškio, Raguvos kaimai, netoli pietinio kranto stūkso Totoriškio piliakalnis. Vakarinėje pakrantėje veikia kaimo turizmo sodyba.

Pavadinimo kilmė 

Pasakojama, kad kartą jauna mergina, po darbo dvare eidama namo, stabtelėjo prie upelio. Jis almėjo taip, tarsi žirniai byrėtų. Mergina susižavėjusi šūktelėjo – „Tai būtų graži žirnaja!“ Vos spėjo ištarti šiuos žodžius, visas vanduo iš upelio išsipylė į lankas ir pavirto dabartiniu ežeru.

Šaltiniai 

Ukmergės rajono ežerai
Latežeris

Latežeris – ežeras pietų Lietuvoje, Druskininkų savivaldybės teritorijoje, 8 km į pietryčius nuo Druskininkų. Ežeras rininės kilmės, pailgas, siauras, centrinėje dalyje susiaurėjęs. Plotas 86 ha, ilgis iš šiaurės į pietus 2,1 km, didžiausias plotis 0,74 km. Paviršiaus altitudė 108,6 m. Atabradas siauras, smėlingas. 

Krantai aukšti, sausi, apaugę Dainavos girios pušynais. Įteka Kuosinė ir Yžninė, šiaurėje išteka Nemuno dešinysis intakas Ratnyčėlė. Ežeras priklauso Nemuno vidurupio baseinui. Šiauriniame ežero krante įsikūręs Latežerio kaimas, veikia LSMU vasaros poilsio stovykla, kaimo turizmo sodyba.

Latežeryje sugaunami karšiai, lydekos, kuojos.

Ežerėvardžio Lãtežeris šaknies lat-, lot- pirminė reikšmė buvusi „tekėti“ (plg.  „skystumas, skystis“,  „dumblas, maurai“, sen.  „molis“).

Nuorodos 
 Łot, Łota Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom V, psl. 740 (lenk.).

Šaltiniai 

Druskininkų savivaldybės ežerai
Kilučių ežeras

Kilučių ežeras – ežeras šiaurės Lietuvoje, Biržų rajono savivaldybės teritorijoje, Biržų pietryčių pakraštyje.

Geografija 
Plotas 88,4 ha. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 1,6 km, didžiausias plotis 0,7 km. Paviršiaus altitudė 55 m. Didžiausias gylis 3,5 m, vidutinis gylis 2,1 m. Baseino plotas 268 km². 

Kranto linija vingiuota, jos ilgis 6,1 km. Krantai žemi, daugiausia sausi. Per Kilučių ežerą teka Apaščia, pietryčių dalyje įteka, šiaurės vakarinėje dalyje išteka. 1978 m. Kilučių ežeras patvenktas, priklauso Mūšos – Nemunėlio baseinui. Ežero pratakumas 3373%. XX a. pradžioje ežere dar augo reliktinis plūduriuojantysis agaras (Trapa natans). 

Agarus Kilučių ežere primena ir posakis „Ar nenori Kilučių agaro?“ (t. y. neįmanomo dalyko).

Rytiniame krante įsikūręs Kilučių, pietiniame - Buožiškio kaimai. Šiaurrytine pakrante eina kelias .

Taip pat skaitykite 
 Kilučiai

Šaltiniai 

Biržų rajono ežerai
Babuinas

Babuinas (Papio cynocephalus) – šunbeždžionių (Cercopithecidae) šeimos primatas, priklausantis markatų pošeimiui. Patino dydis iki 84 cm, patelės – apie 60 cm. Uodegos ilgis toks pat kaip kūno ilgis. Kailis geltonai rudas. Tai dieniniai primatai, gyvena mišriomis grupėmis. Visaėdžiai, tačiau pirmenybę teikia vaisiams, bet ėda ir kitas augalų dalis, taip pat vabzdžius ir smulkius stuburinius gyvūnus. 

Paplitęs Rytų Afrikoje, nuo Kenijos ir Tanzanijos iki Zimbabvės ir Botsvanos. Žinomi trys porūšiai.

Šunbeždžionės
Raudondvaris (Radviliškis)

Raudondvaris – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Šeduvos, šalia kelio . Pakalniškių seniūnijos ir Raudondvario seniūnaitijos centras. Veikia biblioteka. Yra Raudondvario tvenkinys (patvenkta Daugyvenė). Išlikęs buvusio Raudondvario dvaro pastatų ansamblis (XIX a., priklausė Teodorui fon Ropui) ir parkas (dabar dalyje dvaro pastatų yra įsikūrusi Šeduvos technologijų ir verslo mokykla). Veikia Šeduvos aerodromas.

Etimologija 

XIX a. dauguma Šeduvos dvaro pastatų buvo mūryti iš raudonų plytų, dėl to vietovei ir prigijo Raudondvario vardas. Vietovę Raudondvariu pavadino dvarininkas T. fon Ropas, kuris čia atkėlė Šeduvos dvaro centrą.

Gyventojai

Šaltiniai
Pranciškus Skorina

Pranciškus Skorina (Franciscus Skorina gimęs, manoma, 1486 arba 1490 m. Polocke – 1540 arba 1551 m. Prahoje) – rusėnų kilmės LDK visuomenės veikėjas, išspausdinęs pirmąją knygą Lietuvoje (Vilniuje) rusėnų (senąja baltarusių) kalba. Skorina buvo vienas žymiausių to meto žmonių, vienas didžiųjų humanistų.

Biografija 
Skorina gimė Polocke, anais laikais žymiame prekybos centro mieste, pirklių šeimoje. Skorina pasiekė aukštą humanitarinį išsilavinimą.

Jis studijavo Krokuvos universitete, kur 1506 m. gavo laisvųjų mokslų bakalauro laipsnį (laisvieji menai, arba mokslai, buvo septyni: gramatika, logika, retorika, muzika, aritmetika, geometrija ir astronomija).

Vėliau jis įsigijo laisvųjų mokslų daktaro laipsnį, apkeliavo daugelį Europos šalių. 1512 m. Italijoje, Padujos universitete, gavo dar medicinos daktaro laipsnį ir nuo to laiko vadino save laisvųjų mokslų ir medicinos daktaru.

Paskui jis atvyko į Prahą, žymų slavų kultūros centrą, kuriame tebebuvo gyvos Jano Huso tradicijos, plito humanizmo idėjos. Čia Skorina turtingų Vilniaus miestelėnų padedamas, 1517 m. įkūrė spaustuvę. Joje išspausdino „Psalmyną“ (1517 m.) ir „Rusų bibliją“ – Senojo Testamento 22 knygas (1518–1519 m.). Tuos kuklius ir patogius, mažo formato ir pigius, tačiau labai skoningai apipavidalintus leidinius Skorina skyrė liaudžiai šviesti – paprastiems žmonėms gerai pamokyti.

1519 m. Skorina išvyko iš Prahos ir sugrįžo į Lietuvos Didžiąją Kunigaikštystę, atsigabendamas su savimi spaustuvės reikmenis ir popieriaus atsargų. 1522 m. gegužės 20 d. Vilniaus burmistro Jokūbo Babičiaus namuose jis įkūrė pirmąją spaustuvę LDK. 1522 m. Pranciškus Vilniuje išleidžia „Mažąją kelionių knygelę“ su kalendoriumi.

1525 m. šioje spaustuvėje išspausdino ir pirmąsias knygas – „Apaštalas“ («Апостол») ir „Mažoji kelionių knygutė“ («Малая подорожная книжица»). Pirmąjį leidinį sudarė vadinamieji apaštalų laiškai iš Naujojo Testamento, o antrąjį – psalmių ir įvairių didaktinių pamokymų rinkinys.

1530 m. po Vilniaus gaisro, sunaikinusio didelę miesto dalį, o kartu, matyt, ir spaustuvę, Skorina išvyko į Karaliaučių, kur tikėjosi gauti paramos iš kunigaikščio Albrechto. Tačiau atkurti Vilniuje spaustuvę ir atgaivinti knygų leidybą jam nepavyko. Apie tolimesnį Skorinos gyvenimą mažai kas težinoma.

Skorina stengėsi rašyti paprasta, šnekamąja baltarusių liaudies kalba. Jo leidiniai pasižymėjo aukšta spaudos technika, poligrafine kultūra: aiškiu ir stilingu šriftu, turtinga ornamentika (vinjetėmis, inicialais), puikiomis graviūromis. Jie buvo plačiai skaitomi, skatino ir kitus rūpintis knygų leidimu. Skorinos leidiniai pradėjo knygų spausdinimo tradiciją Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje.

Šaltiniai 
 Pranciškus Skorina // vilnius21.lt

Skorina, Pranciškus
Skorina, Pranciškus
Skorina, Pranciškus