joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
2012 m. Bahreino Grand Prix

2012 m. Bahreino Grand Prix – ketvirtosios 2012 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko balandžio 20-22 dienomis Bahreine Sakhiro trasoje.

2011 m. Bahreino Grand Prix buvo iš pradžių nukeltos, o vėliau ir atšauktos dėl prasidėjusio 2011-2012 m. Bahreino sukilimo.

2012 m. GP atšaukimo galimybė 

Artėjant 2012 m. lenktynėms, o sukilimui nepasibaigus, vėl pradėta kalbėti apie lenktynių atšaukimą. Balandžio 5 d. buvęs Formulės 1 čempionas Damon Hill apsilankęs Bahreine teigė nesantis tikras ar komandoms verta ten važiuoti. Vėliau FIA pareiškė, kad padėtį šalyje atidžiai stebinti ir prireikus priims sprendimą. Dar po savaitės neramumai šalyje sustiprėjo, o protestuotojai atkreipė dėmesį ir į Formulės 1 lenktynes teigdami, kad visi, vyksiantys į lenktynes šioje šalyje, bus laikomi krauju susitepusio ir nusikalstamo režimo šalininkais.

Balandžio 12 d. FIA pranešė, kad pasak jų šaltinių, Bahreine yra saugu ir lenktynės vyks.

Kvalifikacija 

Pastabos
 – Pastor Maldonado buvo nubaustas 5 starto pozicijų bauda už pavarų dėžės keitimą.
 – Michael Schumacher taip pat gavo 5 starto pozicijų baudą už pavarų dėžės keitimą.

Lenktynės 

Pastabos: J. Button ir B. Senna nefinišavo lenktynėse, tačiau buvo klasifikuoti, nes įveikė daugiau nei 90 procentų lenktynių distancijos.

Čempionato įskaitos 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

 Pastabos: pateikti tik penki geriausi rezultatai.

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2012 sporte
Muraškinė

Muraškinė – upelis Lietuvoje, Kauno miesto pietrytiniame pakraštyje; Sėmenos dešinysis intakas(Nemuno baseinas). Prasideda ties Dubravos miškais. Teka į šiaurės vakarus palei Kauno pakraštį. Įteka į Sėmeną 6,6 km nuo jos žiočių. Visa vaga nusitiesusi per Dubravos mišką. Ir visa suregoliuota

Intakai (dešinieji) – Sūrės upelis, Muraškinės upelis.

Kauno rajono upės
Kauno upės
Aurimas Didžbalis

Aurimas Didžbalis (g. 1991 m. birželio 13 d.) – Lietuvos sunkiaatletis, kuris varžosi iki 94 kg svorio klasėje. Europos čempionas, Pasaulio vicečempionas, olimpinių žaidynių medalininkas.

Biografija 
2011 m. Europos čempionate užėmė ketvirtą vietą, bet, vėliau diskvalifikavus konkurentus už dopingo vartojimą, Didžbaliui buvo įteiktas bronzos medalis. 
2012 m. Europos čempionate sunkiaatletis su 395 kg rezultatu pelnė sidabro medalį. 2012 m. birželio mėnesį patvirtinta, kad A. Didžbalis čempionato metu vartojo draudžiamus preparatus (nustatyta medžiaga − dehidrochlormetiltestosteronas). Jo rezultatas anuliuotas, sportininkas prarado teisę dalyvauti 2012 m. olimpinėse žaidynėse Londone.

2014 m. Didžbalis tapo pirmuoju Lietuvos sunkiaatlečiu, laimėjusiu medalį pasaulio čempionate.

2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Didžbalis išrovė 177 kg ir išstūmė 215 kg bei pelnė bronzos medalį. Tai pirmasis sunkiosios atletikos olimpinis medalis, kurį iškovojo Lietuvos atstovas.

2017 m. Europos čempionate Didžbalis laimėjo rovimo rungtį su 181 kg, bet liko 4-as stūmimo pratime su 205 kg ir bendroje įskaitoje pelnė bronzos medalį. 

2017 m. iškovojo sidabro medalį dvikovės (388 kg) ir bronzos medalį rovimo (176 kg) rungtyse pasaulio čempionate Anaheime JAV. 2018 m. sausio 23 d. paskelbta, kad A. Didžbalio dopingo testas čempionato metu buvo teigiamas. Jo medalių likimas buvo sprendžiamas po „B“ testo rezultatų. 2019 m. paskelbta, kad A. Didžbalis diskvalifikuotas iš varžybų 8 metams ir jo pasiektas rezultatas anuliuotas dėl jo organizme rastos selektyvaus androgeno receptoriaus moduliatoriaus S-22 medžiagos.

Išnašos 

Lietuvos sunkiaatlečiai
Lietuvos olimpiečiai
Mikolajevas (reikšmės)

Mikolajevu  vadinama:

Gyvenvietės Lenkijoje ():
 Mikolajevas (Lomžos apskritis);
 Mikolajevas (Seinų apskritis).
 Istorinė Panevėžio miesto dalis:
 Mikolajavas.

pl:Mikołajew
Žygimantas

Žygimantas (kiti variantai: Sigismund, Zygmunt) – dvikamienis baltiškos kilmės vardas sudarytas iš šaknies žyg ir man(t)- siejamos su liet. žodžiais žygis; žygiuoti bei manyti; mąstyti; sumanus. 1990–2013 m. laikotarpiu suteikti 2422 vardai.

Monarchai 

 Zigmantas (Burgundija) – Burgundų karalystės (516–523);
 Zigmantas (Bavarija) – Bavarijos kunigaikštystė (1439–1501);
 Zigmantas Liuksemburgietis – Vengrijos karalystė (1387–1437), Kroatijos karalystė (1387-1437), Vokietijos karalystė (1411-1433), Čekijos karalystė (1419-1437), Šventosios Romos imperijos imperatorius (1433-1437);
 Zigmantas (Austrija) – Austrijos erchercogystė (1439-1490);
 Zigmantas Frankas – Austrijos erchercogystė (1662–1665);
 Žigmondas Batoras – Transilvanijos kunigaikštystė (1572–1613);
 Žygimantas Kęstutaitis – Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė (1432–1440);
 Žygimantas I Senasis – Lenkijos karalystė ir Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė (1506–1548);
 Žygimantas II Augustas – Lenkijos karalystė ir Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė (1548–1569);
 Žygimantas III Vaza – Abiejų Tautų Respublika (1587-1632), Švedijos karalystė (1592–1599);

Įžymesni žmonės 
 Žygimantas Gališanskis – irkluotojas;
 Žygimantas Janavičius – krepšininkas;
 Žygimantas Jonušas – krepšininkas;
 Žygimantas Skučas – krepšininkas;
 Žygimantas Stanulis – sunkumų kilnotojas.

Šaltiniai 

Lietuviški vardai
Riešapelekės

Riešapelekės (Coelacanthiformes) – mėsingapelekių žuvų būrys. Šiuo metu gyvena dvi rūšys – Latimeria chalumnae (atrasta 1938 m.) ir Latimeria menadoensis (aprašyta 1999 m.). Iki 1938 m. riešapelekės buvo žinomos tik iš fosilijų ir laikytos išnykusiomis, todėl latimerijos dažnai vadinamos „gyvosiomis iškasenomis“.

Žuvys
Jegalos krioklys

Jegalos krioklys () – krioklys šiaurinėje Estijoje, Harju apskrityje, Jegalos upėje, šalia Jegala-Joa gyvenvietės, kuri yra 25 km į rytus nuo Talino. Aukščiausias natūralus Estijos krioklys ir vienas aukščiausių Europoje. Jo aukštis siekia 8 m, ilgis – 50 m.

Skardis, nuo kurio krinta krioklys, sudarytas iš klintinių uolienų. Krioklio suformuoto upės slėnio ilgis – 300 m, gylis – 12–14 m. Šis slėnis kasmet pamažu plečiasi upės ištakų kryptimi ir ardo skardžio uolienas.

Seniau krioklys vadintas Joariungo () vardu. Jegalos krioklys paskelbtas saugoma teritorija.

Europos kriokliai
Estijos geografija
Veike Emajegis

Veike Emajegis () – upė pietinėje Estijoje, Valgos apskrityje. Išteka iš Piuhajervo ežero 115 m aukštyje, vingiuoja pietvakarių kryptimi, pusiaukelėje pasuka į šiaurės rytus ir įteka į Vertsjervo ežerą.

Intakai:
 dešinysis – Pedelė
 kairieji – Visula, Ernu

Estijos upės
Ščiti Dzencolovo žydų kapinės

Ščiti Dzencolovo žydų kapinės () - žydų kapinės egzistavusios Ščiti Dzencolovo kaime. Per II pasaulinį karą kapinės buvo sunaikintos. Antkapių neišlikę.

Literatūra

 Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., s. 60.   

Orlos valsčius
Žydų kapinės Palenkės vaivadijoje
Mbandaka

Mbandaka () – miestas Kongo Demokratinės Respublikos šiaurinėje dalyje, prie Kongo upės, netoli jo santakos su Čuapa, beveik ties pusiauju. Pusiaujo provincijos administracinis centras. Yra oro uostas, upių uostas. Maisto, metalo apdirbimo pramonė. Yra katalikų misija, Afrikos istorijos tyrimų centras, botanikos sodas. Kitapus Kongo upės driekiasi dideli pelkynų plotai, patenkantys į didžiausią Ramsaro sąrašui priklausančią šlapynę (Tumba-Ngiri-Maindombė).

Istorija 

1883 m. Henris Mortonas Stenlis įkūrė Équateur gyvenvietę. Keliautojas akmeniu upės pakrantėje pažymėjo pusiaujo liniją. 1886 m. miestas pavadintas Kokijaviliu (Coquilhatville), Kongo Laisvosios Valstybės generalgubernatoriaus Camille-Aimé Coquilhat garbei. 1938 m. pradėtas statyti tiltas į Prancūzijos Kongą, bet nebaigtas. 1966 m. miestas pervadintas į Mbandaką.

Šaltiniai 

Kongo Demokratinės Respublikos miestai
Pijus Petrukaitis

Pijus Petrukaitis (1917 m. vasario 24 d. Jurbarke – 1958 m. rugsėjo 22 d. Kaune) – Lietuvos poetas.

Biografija 
Prasidėjus sovietinei okupacijai, 1940 m. liepos-rugpjūčio mėn. Lietuvos liaudies kariuomenės politinis vadovas, 1941 m. gegužės-birželio mėn. Vilniaus radijo stoties viršininkas. Nuo 1942 m. 16-osios lietuviškosios divizijos būrio vadas, divizijos ryšių viršininko padėjėjas. Nuo 1947 m. dirbo Jurbarke, Raseiniuose, Šiauliuose, Panevėžyje.  1953 m. spalio 1 d. – 1955 m. liepos 16 d. Panevėžio miesto DŽDT Vykdomojo komiteto pirmininkas, vėliau šias pareigas užėmė žmona Genovaitė Petrukaitienė (nuo 1955 m. rugsėjo 21 d. iki 1959 m. kovo mėn.). 

Pirmieji kūriniai paskelbti prieškario kairiojoje spaudoje. Karo meto eilėraščiuose kėlė daugiausia sovietinio patriotizmo, kareiviškos kasdienybės motyvus. Periodikoje skelbti eilėraščiai surinkti po mirties išleistoje knygoje „Tranšėjų vingiuose“ (1966 m.).

Bibliografija 
 Tranšėjų vingiuose: eilėraščiai. – Vilnius: Vaga, 1966. – 94 p.: iliustr.

Šaltiniai 

Lietuvos poetai
Panevėžio merai
Orlankos geležinkelio stotelė

Orlankos geležinkelio stotelė () – nebenaudojama geležinkelio stotelė Orlankos kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Bielsko apskrityje, Bielsko valsčiuje. Per stotelę ėjo Levkai–Bialovieža Tovarova geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Levkų geležinkelio stoties yra 9,2 km ir iki Možės geležinkelio stotelės yra 3,3 km.

Nuorodos

 Aprašymas apie stotelę (lenk.).

Bielsko valsčius
Bielsko apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Nebenaudojamos geležinkelio stotys ir stotelės Palenkės vaivadijoje
Raisko geležinkelio stotelė

Raisko geležinkelio stotelė () – geležinkelio stotelė Raisko kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Bielsko apskrityje, Bielsko valsčiuje. Per stotį eina Čeremcha-Balstogė geležinkelio linija. Nuo stoties iki Bielsk Podlasko geležinkelio stoties yra 8,1 km ir iki Strablos geležinkelio stoties yra 8,5 km.

Nuorodos

 Aprašymas apie stotelę (lenk.).

Bielsko valsčius
Bielsko apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Strablos geležinkelio stotis

Strablos geležinkelio stotis () – geležinkelio stotis Strablos kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Bielsko apskrityje, Viškų valsčiuje. Per stotį eina Čeremcha-Balstogė geležinkelio linija. Nuo stoties iki Raisko geležinkelio stotelės yra 8,5 km ir iki Zimnochų geležinkelio stotelės yra 6,5 km.

Nuorodos

 Aprašymas apie stotį (lenk.).

Viškų valsčius
Bielsko apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Pavlovičė (reikšmės)

Pavloviče () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

 Pavlovičė (Semiatičės apskritis);
 Pavlovičė (Sokulkos apskritis).
Mačkovičės Šv. Kirilo ir Metodijaus cerkvė

Mačkovičės Šv. Kirilo ir Metodijaus cerkvė () – cerkvė, esanti Mačkovičės kaime. Cerkvė priklauso Mielniko Mergelės Marijos Gimimo parapijai. Cerkvė pastatyta 1995 metais.

Nuorodos 

 Cerkvės aprašas ir nuotraukos (lenk.).

Varšuvos-Bielsko stačiatikių vyskupijos cerkvės
Mielniko valsčius
Jonas Kazimieras Vilčinskis

Jonas Kazimieras Vilčinskis (, , 1806 m. vasario 26 d. Jasonyse – 1885 m. kovo 2 d. Vilniuje,  gydytojas, kolekcininkas, kultūros veikėjas, Vilniaus laikinosios archeologinės komisijos narys.

Biografija 

Gimė Jasonių dvare, kurį įkūrė jo senelis, buvęs rotmistras Antanas Vilčinskis.

1822 m. baigė gimnaziją Troškūnuose ir įstojo į Vilniaus universitetą, kur 1827 m. baigė medicinos fakultetą, nors egzaminų nelaikė dėl sveikatos būklės. Tobulinosi užsienyje – nuo 1831 m. dirbo praktikuojančiu gydytoju Varšuvoje, į Vilnių grįžo 1835 m. Čia išlaikė Vilniaus medicinos-chirurgijos akademijos egzaminus ir 1842 m. gavo gydytojo diplomą. Nuo tada dirbo gydytoju.

Kolekcionavo senovinius daiktus ir meno kūrinius. Jo iniciatyva 1843 m. restauruota Šv. Hiacinto (Jackaus) koplyčia Poguliankoje. Vėliau gavęs kolegų ir mecenatų paramą, užsiėmė „Vilniaus albumo“ (, ) leidyba.

Palaidotas Vilniaus Rasų kapinėse.

Vilniaus albumas 
Tai serija litografijų albumų, skirtų Vilniui: miesto ir apylinkių vaizdams, žymioms vietoms ir kultūros paminklams, atskiriems statiniams, istorijos ir kultūros veikėjų portretams. Albumai spausdinti Paryžiuje, R. J. Lemercier spaustuvėje 1842–1875 m. šešiais leidimais (1842 – I, 1846 – II, 1850 – III, 1875 – VI), skirtingais apimtimi ir formatu, dviem variantais – brangesnėmis spalvotomis ir pigesnėmis monochromonėmis litografijomis.

Vaizdų originalams naudota daugiau nei 350 garsių tuometinių Lietuvoje dirbusių menininkų darbų, tarp jų Albertas Žametas, Vasilijus Sadovnikovas, Mykolas Elvyras Andriolis, Martynas Zaleskis ir kiti.

Nemažą dalį albumo užėmė reprezentaciniai istorinių asmenybių portretai, taip pat garsių mokslininkų, mecenatų, Lietuvos kultūros ir visuomenės veikėjų

Nuorodos 

 Album de Vilna. 1845–1875:
 A View of Vilnius from the Northwest
 Dominikonu St. in Vilnius
 Gates of Dawn St
 Governor General’s Residence, and Astronomic Observatory in Vilnius
 The French Army in the Town Hall Square
 Verkiai
 Vilnius Cathedral
 Vilnius University

Vilčinskis
Vilčinskis
Nemiruvo žydų kapinės

Nemiruvo žydų kapinės () – žydų kapinės, įkurtos XIX a. Nemiruvo kaime. Kapinių teritorija 0,5 ha. Kapinės buvo šalia katalikų kapinių. Panaikintos 1945 m., nes buvo prie pat Lenkijos ir Tarybų Sąjungos valstybinės sienos. Paminklai buvo nugriauti.

Nuorodos

 Aprašymas apie kapines (lenk.) .

Mielniko valsčius
Žydų kapinės Palenkės vaivadijoje
Radziviluvkos miškų draustinis

Radziviluvkos miškų draustinis () - draustinis, esantis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Semiatičės apskrityje, Mielniko valsčiuje, netoli Radziviluvkos kaimo. Draustinio plotas 24,16 ha. Draustinis įkurtas 1990 metais. Draustinyje saugoma dalis išlikusios Nužeco girios miškų.

Mielniko valsčius
Gamtos draustiniai Palenkės vaivadijoje
Klukovas (reikšmės)

Klukovu () vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:

 Klukovas (Semiatičės apskritis);
 Klukovas (Mazovijos Vysokio apskritis).
Borovikų geležinkelio stotelė

Borovikų geležinkelio stotelė () – geležinkelio stotelė Borovikų kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Semiatičės apskrityje, Mileičicės valsčiuje. Per stotelę eina Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Novi Nužeco geležinkelio stotelės yra 2,7 km ir iki Čeremchos geležinkelio stoties yra 10,7 km.

Nuorodos

 Aprašymas apie stotelę (lenk.).

Mileičicės valsčius
Semiatičės apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Semiatičės geležinkelio stotis

Semiatičės geležinkelio stotis () – geležinkelio stotis Semiatiče Stacjos kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Semiatičės apskrityje, Semiatičės valsčiuje. Per stotį eina Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija. Nuo stoties iki Fronoluvo geležinkelio stotelės yra 3,4 km ir iki Sičės geležinkelio stotelės yra 5,9 km.

Nuorodos

 Aprašymas apie stotį (lenk.).

Semiatičės valsčius
Semiatičės apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Imperatorius Guangsu

Zaitian arba Guangsu (1871 m. rugpjūčio 14 d. – 1908 m. lapkričio 14 d.) – vienuoliktasis mandžiūrų Čingų dinastijos Kinijos imperatorius.

Gyvenimas 
Guangsu gimė Pekine, imperatoriškuose rūmuose, jo tėvas buvo princas Čunas. Guangsu turėjo brolį vardu Puiy.

1875 m. lapkričio 14 d. mirė Guangsu pusbrolis imperatorius Zaičunas. Iš tiesų už Zaičuną valdė jo motina Cisi, nes šis buvo dar per jaunas. Cisi įpėdiniu pasirinko savo sūnėną – vos ketverių sulaukusį Guangsu. Dėl neaiškių priežasčių staiga mirė Guangsu motina. Manoma, kad ją nunuodijo arsenu. Už jaunąjį imperatorių kaip regentė valdė mirusio imperatoriaus Jidžu (Zaičuno tėvo) žmona Ciao.

1881 m. Ciao mirė ir devynerių metų imperatoriaus regentė tapo Zaitiano teta Cisi.

Cisi nekentė modernių užsienietiškų technologijų, o Guangsu priešingai – jomis žavėjosi.

Galiausiai Guangsu išsiuntė Cisi iš rūmų. Bet Cisi nepasidavė – ji tyliai stebėjo, kaip reformų ėmęsis jos sūnėnas praras populiarumą. 1898 m. Cisi su jai ištikimų kariškių pagalba įvykdė perversmą. Visi Guangsu tarnai ir patarėjai buvo ištremti arba išžudyti. Cisi jaunąjį imperatorių įkalino ežero saloje.

Kai vykdavo oficialūs renginiai, kuriuose turėjo dalyvauti Guangsu, imperatorius buvo atvesdinamas iš nelaisvės, bet jis politinio vaidmens nebeturėjo.

 Po imperatoriaus mirties sostą perėmė Guangsu brolis Puyi, kurį įpėdiniu paskyrė Cisi.

Mirtis 
Imperatoriaus Guangsu mirties aplinkybės neaiškios. Jis mirė 1908 m. lapkričio 14 d. Mirties dieną jam buvo 37 metai. Kaip tik tą dieną prieš 33 metus jis užėmė Kinijos imperijos sostą. Po 22 valandų mirė ir Cisi. 2008 m. teismo medicinos ekspertai nustatė, kad Guangsu, kaip ir jo motiną, nunuodijo arsenu.

Šaltiniai 

Čingų dinastijos imperatoriai
Njamuragira

Njamuragira () – aktyvus ugnikalnis Kongo Demokratinės Respublikos rytuose, Šiaurės Kivu provincijoje, Virungos kalnuose 25 km į šiaurę nuo Kivu ežero. Kartu su netoliese esančiu Niragongo ugnikalniu, Njamuragira yra aktyviausias ugnikalnis Afrikoje. Ugnikalnio tūris 500 km³, plotas 1500 km². Kūgis sudarytas iš bazalto, lėkščiašlaitis, nežymus, palyginti su ryškiu Niragongo kūgiu. Didžiausias aukštis – 3058 m. Yra 2 x 2,3 km skersmens kaldera, kurios sienų aukštis siekia 100 m.

Njamuragiros išsiveržimų metu išskiriama daug sieros dioksido, o skystos lavos upės nuteka iki pat Kivu ežero, krateryje kartais susidaro lavos ežerai. Ugnikalnis patenka į Virungos nacionalinį parką.

Nuorodos 
 Global Volcanism Program

Kongo Demokratinės Respublikos ugnikalniai
Rudasis pievasprakšis

Rudasis pievasprakšis (Anostirus castaneus) – sprakšių (Elateridae) šeimos vabalas.

Išvaizda, biologija 

Suaugę vabalai vidutinio dydžio (9 – 10 mm). Priešnugarėlė suapvalėjusi, tankiai ir švelniai taškuota, apaugusi rusvai gelsvais nelygiai išsidėsčiusiais (debesėliais) plaukeliais. Antsparniai geltoni su juoda viršūne, su taškuotomis vagutėmis. Kojos ir antenos juodos. Patelių antenos šukiškos, patinėlių – pjūkliškos.

Lervos plėšrios. Vystosi trūnijančioje medienoje, rečiau dirvoje, kurioje gausu organinių atliekų. 

Vabalai skraido pavasarį ir pirmoje vasaros pusėje. Dažniausiai gyvena medžių viršūnėse, todėl sugaunami ne dažnai.

Taip pat skaitykite 
 Lietuvoje gyvenantys sprakšiai

Šaltiniai 

Sprakšiai
Estijos gubernija

Estijos gubernija () arba Estliandijos gubernija, iki 1796 m. Revalio gubernija – administracinis vienetas Rusijos imperijoje, kurį sudarė šiaurinė Estijos dalis. Švedijos pavyzdžiu, ši teritorija dar buvo vadinama Estijos kunigaikštyste, o Rusijos imperatorius taip pat titulavosi Estijos kunigaikščiu ().

Istorija 
Prieš tai ši teritorija buvo priklausoma nuo Švedijos ir vadinosi Švedų Estija. 1719 m. Šiaurės karo metu rusų kariuomenė užėmė Revalį, ir 1721 m. pasirašius taikos sutartį Švedų Estija tapo Revalio gubernija. Vėliau pervardinta Estijos gubernija.

Gubernija gyvavo iki 1917 m. Po Vasario revoliucijos, vasario 12 d. gubernija performuota tautiniu pagrindu: prie jos prijungtos ir šiaurinės Livonijos gubernijos žemės, kuriose daugumą gyventojų sudarė estai. Taip suformuota Estijos autonominė gubernija.

Apskritys 
 Vesenbergo apskritis (sostinė Vesenbergas);
 Jerveno apskritis (sostinė Veisenštainas);
 Harieno apskritis (sostinė Revalis);
 Vyko apskritis (sostinė Hapsalu);
 Ozelio sala (sostinė Arensburgas);

Estijos istoriniai administraciniai vienetai
Rusijos imperijos gubernijos
Bisokė

Bisokė () – veikiantis ugnikalnis Rytų Afrikoje, Virungos kalnuose, Kongo Demokratinės Respublikos ir Ruandos teritorijose, 35 km į šiaurės rytus nuo Gomos. Aukštis – 3711 m.

Viršūnėje yra krateris, užpildytas ežeru (skersmuo 450 m). Šlaitai apaugę džiunglėmis ir alpinėmis pievomis. Gyvena kalnų gorilos, veikia Karisokės tyrimų centras.

Nuorodos 
 Global Volcanism Program

Kongo Demokratinės Respublikos ugnikalniai
Ruandos ugnikalniai
Robertas Freidgeimas

Robertas Freidgeimas (g. 1989 m. vasario 21 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidžiantis krašto gynėjo pozicijoje.

Karjerą pradėjo FC Vilnius komandoje, šiai bankrutavus žaidė dar kelete A lygos komandų. 2012 metais pasirašė kontraktą su Vilniaus „Žalgiriu“, bet tuo pat buvo išnuomotas Tauragės „Tauro“ komandai . 2012 m. vasarą pasirašė kontraktą su Marijampolės "Sūduvos" komanda.

Žaidėjas yra tris kartus atstovavęs Lietuvos jaunimo iki 19 metų rinktinei. Žaidėjo brolis Georgas Freidgeimas taip pat yra profesionalus futbolininkas.

Pasiekimai 

 Latvijos čempionato laimėtojas: 2013, 2014 m.
 Latvijos futbolo taurės laimėtojas: 2013 m.

Nuorodos 
 Soccerway
 lietuvosfutbolas.lt
 transfermarkt.com
 futbolinis.lt

Šaltiniai 

Lietuvos futbolininkai
Lietuvos futbolininkai užsienio komandose
Orlios Senosios žydų kapinės

Orlos Senosios žydų kapinės () – žydų kapinės, įkurtos XVIII a. Orlos mieste šalia sinagogos. Kapinių teritorija buvo 0,4 ha. XIX a. vietoje šių kapinių pradėtos naudoti Orlos Naujosios žydų kapinės. Kapinės buvo sunaikintos per II pasaulinį karą.

Literatūra

 Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., s. 63.

Nuorodos

 Aprašymas apie kapines (lenk.).

Orla
Žydų kapinės Palenkės vaivadijoje
Orlos Naujosios žydų kapinės

Orlos Naujosios žydų kapinės () – žydų kapinės, įkurtos XIX a. Orlos mieste. Prieš įkuriant šias kapines, buvo naudojamos Orlos Senosios žydų kapinės. Kapinių plotas buvo 1,5 ha. Per II pasaulinį karą kapinės buvo labai suniokotos. Kapinėse išliko apie keliasdešimt paminklų.

Literatūra 

 Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., s. 63.

Nuorodos 

 Aprašymas apie kapines (lenk.) .

Orla
Žydų kapinės Palenkės vaivadijoje
Fimis

Fimis () – upė Kongo Demokratinės Respublikos vakarinėje dalyje; Kasajaus dešinysis intakas. Išteka iš Mai Ndombės ežero, teka į pietvakarius. Įteka į Kasajų netoli jo žiočių, ties Mušije.

Didžiausias intakas – Lukenijė (kairysis). Upė laivuojama. Prie jos įsikūrusios Nioki ir Kutu gyvenvietės.

Upės pavadinimas Nzaa Mfimi mojų kalba reiškia „juodoji upė“.

Kongo Demokratinės Respublikos upės
Orlos sinagoga

Orlos sinagoga () – klasicistinio ir vėlyvojo baroko architektūros stiliaus sinagoga, esanti Orlos kaimo centre. Sinagoga pastatyta ant stačiakampio plano formos.

Istorija

Sinagoga buvo pastatyta apie 1754 metus. I pasaulinio karo metu pastate įsikūrė karo ligoninė. Po karo pastatas vėl buvo perduotas žydams. 1938 m. kaime siautusio gaisro metu sinagoga stipriai apdegė, bet buvo greitai atstatyta. Per II pasaulinį karą 1941 m. sinagogoje buvo įkurtas sandėlis. Po karo pastate ir toliau veikė sandėlis. XX a. aštuntajame dešimtmetyje pastatas buvo dalinai restauruotas.

Nuorodos

 Sinagogos aprašymas (lenk.) ;
 Sinagogos nuotraukos ir aprašas (lenk.).

Orla
Sinagogos Palenkės vaivadijoje
Lukenijė

Lukenijė () – upė Kongo Demokratinėje Respublikoje; Fimio kairysis intakas (Kasajaus baseinas). Prasideda netoli Katako Kombės, teka į vakarus lygiagrečiai Sankuru ir Kasajaus upėms. Įteka į Fimį ties Kutu, netoli šios upės ištakų iš Mai Ndombės ežero.

Upė laivuojama iki Kolės (išskyrus birželio–rugpjūčio laikotarpį, kai upė nusenka), naudojama medienos gabenimui. Svarbiausios gyvenvietės prie Lukenijės: Katako-Kombė, Lodžia, Kolė, Ošvė.

Kongo Demokratinės Respublikos upės
Bočkų Naujoji sinagoga

Bočkų Naujoji sinagoga () – nebeegzistuojanti sinagoga, stovėjusi Bočkų mieste, ul. Załoński ir  ul. Dubieński gatvių kampe. Sinagoga buvo pastatyta ant stačiakampio plano formos. Sinagoga buvo dviejų aukštų ir turėjo spalvingą vitražą su Dovydo žvaigžde.

Istorija

Mūrinė sinagoga buvo pastatyta 1807 m. Jos statyboms 1790 m. leidimą suteikė Lucko vyskupas. Per II pasaulinį karą sinagoga buvo nugriauta ir po karo nebeatstatyta.

Literatūra

 Sinagogos aprašymas (lenk.). 

Bočkų sinagogos
Bočkų Senoji sinagoga

Bočkų Senoji sinagoga () – nebeegzistuojanti sinagoga, stovėjusi Bočkų mieste, ul. Strażacki gatvėje.

Istorija

Medinė sinagoga buvo pastatyta XVII a. pabaigoje. Per II pasaulinį karą sinagoga buvo nugriauta ir po karo nebeatstatyta.

Literatūra

 Sinagogos aprašymas (lenk.) . 

Bočkų sinagogos
Bočkų Naujosios žydų kapinės

Bočkų Naujosios žydų kapinės () – žydų kapinės, įkurtos XIX a. pabaigoje Bočkų mieste. Kapinių plotas buvo 2 ha, bet per II pasaulinį karą kapinės buvo suniokotos ir iki šių dienų išlikę tik maža dalis antkapių.

Literatūra

 Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., s. 60.

Nuorodos

 Aprašymas apie kapines (lenk.) 
 Aprašymas apie kapines ir jų nuotraukos (lenk.).

Bočkai
Žydų kapinės Palenkės vaivadijoje
Bočkų Senosios žydų kapinės

Bočkų Senosios žydų kapinės () – žydų kapinės veikusios Bočkų mieste. Kada buvo įkurtos kapinės nėra tiksliai žinoma. Seniausias kapinių paminklas buvo pastatytas 1870 metais. Per II pasaulinį karą kapinės buvo sunaikintos. Po karo ant dalies kapinių ploto pastatyti gyvenamieji namai, likusioje neužstatytoje dalyje išlikęs vienas antkapis.

Literatūra

 Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., s. 60.

Nuorodos

 Aprašymas apie kapines (lenk.) .

Bočkai
Žydų kapinės Palenkės vaivadijoje
Estlink

Estlink – 350 MW galingumo elektros jungtis tarp Estijos ir Suomijos, nutiesta 2006 m. Tai pirmasis projektas sujungęs Baltijos šalių ir Skandinavijos elektros rinkas.

2014 m. pradėta antrosios jungties tarp Suomijos ir Estijos „Estlink 2“ veikla.

Šaltiniai 

Estijos elektros jungtys
Suomijos elektros jungtys
Pranas Rumšas

Pranas Rumšas (g. 1929 m. rugpjūčio 16 d. Paulaičiuose, Šilutės rajonas) – Lietuvos informatikas. Pirmasis Lietuvoje panaudojo elektroninę skaičiavimo mašiną svarbiems kvantinėje mechanikoje dydžiams (3NJ koeficientams) nagrinėti.

Biografija 
1941 m. baigė Tvaskučių pradinę mokyklą, 1950 m. Švėkšnos vidurinę mokyklą. 1950–1954 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1954–1955 m. dirbo Elektros skaitiklių gamyklos štampavimo ceche mašinų-štampų derintoju. 1955 m. įstojo į Vilniaus valstybinį V. Kapsuko universitetą, Fizikos-matematikos fakulteto matematikos specialybę. 1960 m. su pagyrimu baigė ir įgijo matematikos ir vidurinės mokyklos mokytojo kvalifikaciją.

Nuo 1960 m. pradėjo dirbti Fizikos ir matematikos instituto (FMI) Puslaidininkių elektronikos sektoriuje jaunesniuoju moksliniu bendradarbiu. 1960–1961 m. išsiųstas į SSRS MA Skaičiavimo centrą Maskvoje susipažinti su elektroninėmis skaičiavimo mašinomis, programavimo metodais. Įgytas žinias ir patyrimą perteikė ne tik instituto darbuotojams, bet ir konsultavo kitų respublikų įstaigų ir įmonių darbuotojus. 1961 m. dirbo FMI Matematikos sektoriaus vyr. inžinieriumi. Tais pačiais metais įstojo į FMI matematinės fizikos specialybės aspirantūrą, rašė disertaciją tema „Invariantų, sutinkamų nagrinėjant sudėtingus spektrus, teorijos klausimu“. Mokslinis vadovas – akad. Adolfas Jucys. 1966 m. apgynė fizikos-matematikos mokslų kandidato disertaciją. 

Nuo 1964 m. tapo FMI Skaičiavimo matematikos sektoriaus inžinieriumi-konstruktoriumi. Jis vadovavo programuotojų grupei, kuri išsprendė eilę sudėtingų mokslinių bei ūkio uždavinių. Nuo 1965 m. paskirtas į Skaičiavimo matematikos sektorių užimti vyr. inžinieriaus-konstruktoriaus pareigas. Nuo 1966 m. paskirtas į Skaičiavimo matematikos sektorių užimti vyr. inžinieriaus-konstruktoriaus pareigas. Nuo 1967 m. tapo Programavimo ir uždavinių sprendimo sektoriaus vedančiuoju inžinieriumi, o nuo 1968 m. tapo to paties sektoriaus vyr. moksliniu bendradarbiu. Jis pradėjo vadovauti grupei matematikų-programuotojų, dirbančių matematinio ESM aprūpinimo srityje (kiek vėliau, netrukus vietoj termino matematinis  ESM aprūpinimas pradėtas vartoti terminas ESM programinė įranga). 1970–1985 m. skirtas FMI, nuo 1977 m. Matematikos ir kibernetikos instituto Matematinio aprūpinimo sektoriaus, nuo 1980 m. skyriaus vadovu. 1985–1990 m. ėjo Programinės įrangos skyriaus vadovo pareigas. 1992 m. pasitraukė iš darbinės veiklos.

Paskelbė 23 darbus, skaitė pranešimus mokslinėse konferencijose, rūpinosi aukštos kvalifikacijos kadrų rengimu. Per visą darbinę veiklą  už sąžiningą pareigų atlikimą, aktyvią visuomeninę veiklą  pažymint įvairias sukaktis ar svarbesnius įvykius apdovanotas trimis Mokslų Akademijos ir dviem Matematikos ir kibernetikos instituto garbės raštais.

Šaltiniai 

Lietuvos informatikai
Mileičicės žydų kapinės

Mileičicės žydų kapinės () – žydų kapinės, įkurtos 1865 m. Mileičicės kaime. Kapinių teritorija 0,5 ha, kurioje išlikę apie 30 betoninių antkapių su užrašais hebrajų kalba.

Literatūra

 Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., s. 62.

Nuorodos

 Aprašymas apie kapines (lenk.) 
 Aprašymas apie kapines ir jų nuotraukos (lenk.).

Mileičicė
Žydų kapinės Palenkės vaivadijoje
Istoriniai paminklai Palenkės vaivadijoje
Mileičicės Senoji sinagoga

Mileičicės Senoji sinagoga () - nebeegzistuojanti sinagoga stovėjusi Mileičicės kaime, ul.  Parkow gatvėje.

Istorija

Medinė sinagoga buvo pastatyta 1857 metais. 1927 m. buvo nugriauta ir jos vietoje pastatyta nauja mūrinė Mileičicės sinagoga.

Mileičicės sinagogos
Mileičicės sinagoga

Mileičicės sinagoga () - sinagoga esanti Mileičicės kaime ul. Parkowa 1 gatvėje. Pastatas pastatytas ant stačiakampio plano formos su skardiniu stogu. Ant pastato sienos vis dar matosi Dovydo žvaigždė ir pastatymo metų įrašas.

Istorija

Mūrinė sinagoga buvo pastatyta 1927 m. vietoje anksčiau šioje vietoje stovėjusios Mileičicės Senosios sinagogos. Per II pasaulinį karą 1941 m. sinagoga buvo nusiaubta ir suniokota. Po karo pastate veikė biblioteka ir kino teatras. Šiuo metu pastatas yra apleistas.

Nuorodos

 Aprašymas apie  sinagogą (lenk.) .

Mileičicės sinagogos
Krapla

Krapla (, TFA: [ˈkʰrapla]) – aktyvus ugnikalnis šiaurės Islandijoje, apie 90 km ilgio geologinio lūžio zonoje. Kraplos aukštis siekia 650 m. Tai vienas didžiausių plotu – 10 km skersmens Islandijos ugnikalnis. Pagal formą Krapla priskiriama kalderos tipo ugnikalniams. Istoriniu laikotarpiu nustatyti 29 Kraplos išsiveržimai.

Geologija ir aktyvumas 
Kraplos vietovėje fiksuojamas didelis geoterminės energijos ir fumarolių aktyvumas. Tarp 1724 m. ir 1729 m. Kraplos rajone buvo stebimi išsiveržusios lavos fontanai, apylinkėse sunaikinę kelis ūkius. Paskutinį kartą Krapla buvo suaktyvėjusi laikotarpiu nuo 1975 m. iki 1984 m. Tuo metu ugnikalnis išsiveržė 9 kartus. Nuo 1977 m. Kraplos vietovėje veikia 60 MW galios geoterminė jėgainė. Ugnikalnio apylinkėse plėtojamas turizmas.

Taip pat skaitykite 
 Islandijos ugnikalniai

Nuorodos 

 Ugnikalnių duomenų bazė

Islandijos ugnikalniai
Mielniko žydų kapinės

Mielniko žydų kapinės () – žydų kapinės, įkurtos XIX a. Mielniko mieste. Kapinių teritorija 0,7 ha, kurioje išlikę apie 50 antkapių su užrašais hebrajų kalba.

Literatūra

 Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., s. 62.

Nuorodos

 Aprašymas apie kapines (lenk.) 
 Aprašymas apie kapines ir jų nuotraukos (lenk.).

Mielnikas
Žydų kapinės Palenkės vaivadijoje
Mielniko sinagoga

Mielniko sinagoga () – mūrinė sinagoga, esanti Mielniko kaime Tadeusza Kościuszki aikštėje. Šiuo metu sinagogoje įsikūrusi paveikslų galerija Vava.

Istorija

Sinagoga pastatyta XIX a. pirmoje pusėje. Per II pasaulinį karą sinagoga buvo nusiaubta. Po karo sinagoga buvo rekonstruota ir paversta į privatų gyvenamąjį namą.

Nuorodos

 Sinagogos aprašymas (lenk.) .

Mielnikas
Sinagogos Palenkės vaivadijoje
Mielniko Rūpestingosios Dievo Motinos koplyčia

Mielniko Rūpestingosios Dievo Motinos koplyčia () – stačiatikių koplyčia, esanti Mielniko kaime. Koplyčia priklauso Mielniko Mergelės Marijos Gimimo parapijai. Koplyčia pastatyta 1776 metais. Iki 1839 m. priklausė unitams. 1985 m. rekonstruota. 1985 m. rugpjūčio 22 d. koplyčia įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.

Nuorodos 

 Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.).

Nuorodos 

 Aprašymas apie koplyčią (lenk.).

Varšuvos-Bielsko stačiatikių vyskupijos cerkvės
Paveldosauginės Cerkvės Palenkės vaivadijoje
Mielnikas
Lenkijos koplyčios
Mielniko pilis

Mielniko pilis () – nebeegzistuojanti pilis stovėjusi šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Semiatičės apskrityje, Mielniko valsčiuje, Mielniko kaime ant dešiniojo Vakarinio Bugo upės kranto.

Istorija
 
Pilis buvo pastatyta XV a. ir perstatyta renesanso architektūros stiliumi XVI a. amžiuje. Šioje vietovėje žmonių gyvenvietė susikūrė dar XII a.-XIII a. amžiuose. Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose apie ant kalno esančią tvirtovę 1379 m. savo kronikose parašė Vygandas Marburgietis. 1382 m. kunigaikštis Jogaila perdavė tvirtovę Janušui I Senajam, kuris vedė jo pirmos eilės pusseserę Ona Danutę. Vėliau Jogaila tvirtovę atsiėmė. 1420 m. Vytautas Didysis finansavo šalia plies statomos Šv. Kristaus Kūno bažnyčios statybas. XV a. buvo įrengti gynybiniai įtvirtinimai. 1430-1444 m. pilis priklausė Boleslavui IV Varšuviečiui. Vėliau iš jo pilį nusipirko karalius Kazimieras Jogailaitis. Karaliaus įsakymu buvo sustiprinti pilies įtvirtinimai, pastatytas šiaurinis bokštas ir paaukštintos mūrinės sienos. 1486 m. pilyje buvo apsistojęs karalius Kazimieras Jogailaitis. 1501 m. rugsėjo 18 d. pilyje lankėsi kunigaikštis Aleksandras Jogailaitis ir dar 1400 žmonių. 1501 m. spalio 23 d. pilyje buvo pasirašytas Melniko aktas, o tu pačių metų lapkričio 6 d. Aleksandras Jogailaitis tapo karaliumi. 1503-1504 m. karalius daug laiko praleido gyvendamas šioje pilyje. 1506 m. pilis atiteko karaliui Žygimantas Senajam, kuris 1513 m. pilyje gyveno apie mėnesį laiko. Jo valdymo metais pilis buvo perstatyta renesanso architektūros stiliumi. 1551 m. buvo nugriautas medinis pilies bokštas ir vietoje jo pastatyti gyvenamieji apartamentai. 1551 m. ir 1560 m. pilyje kilo gaisrai po kurių išliko tik pilies vartai ir bažnyčia. Švedų tvano metu 1657 m. pilies likučiai ir bažnyčia buvo sudegintos. 1851 m. bažnyčia buvo apleista. Buvusioje pilies vietoje 1865 m. buvo pradėta statyti stačiatikių koplyčia, bet likę tik jos pamatai. Nuo 1871 m. iki 1915 m. buvo kartais laikomos mišios. 1915 m. gaisro metu bažnyčia dar kartą sudegė ir nebebuvo atstatyta. 1940 m. tarybiniai kareiviai pilies ir bažnyčios griuvėsius dalinai išardė.

Nuorodos

 Aprašymas apie pilį ir jos nuotraukos (lenk.).

Literatūra

 Michaluk Dorota, Rozwój układu przestrzennego Mielnika w XIII-XVIII wieku [w:] "Studia białostockie", t. 4: 1994, Białystok 1994, str. 25-50.
 Andrzejewska Aldona, Andrzejewski Aleksander, Ogrzewanie hypocaustum na zamku w Mielniku nad Bugiem [w:] "Heretyczka praeteriti. Additamenta archaeologica et historica dedicata Ioanni Gurba Octogesimo. Praca dedykowana doc. dr Janowi Gurbie w osiemdziesiątą rocznicę urodzin", red. Halina Taras, Anna Zakościelna, str. 457-463.
 Andrzejewska Aldona, Wzgórze zamkowe w Mielniku w świetle ostatnich badań terenowych [w:] "Podlaskie Zeszyty Archeologiczne", z. 4: 2008, Białystok 2008, str. 223-245.

Mielnikas
Pilys ir rūmai Palenkės vaivadijoje
LDK pilys
Krinicos Mergelės Marijos Dangun Žengimo cerkvė

Krinicos Mergelės Marijos Dangun Žengimo cerkvė () – cerkvė, esanti Hodiševo kaime. Cerkvė buvo pastatyta 1775 metais, šalia Kievlakų kaimo. 1884 m. perkelta į Hodiševą, vietoje buvusios koplyčios.

Varšuvos-Bielsko stačiatikių vyskupijos cerkvės
Paveldosauginės Cerkvės Palenkės vaivadijoje
Novės Piekutų valsčius
Bransko valsčius
Turovas

Turovas (, ) – miestas pietų Baltarusijoje, Gomelio srityje, Žytkavičų rajone, Pripetės dešiniajame krante, 258 km nuo Gomelio. Keliai į Žytkavičus, Davyd Haradoką, Lelčycus. Veikia daržovių ir vaisių konservų fabrikas. Yra viešbutis, Pripetės nacionalinio parko administracija, paminklas Kirilui Turoviečiui, Visų Šventųjų cerkvė (1810 m.), protestantų bažnyčia, 1170 m. pastatytos cerkvės pamatai.

Istorija 

Turovas buvo slavų genties dregovičių politinis ir kultūrinis centras. Metraščiuose jis minimas nuo 980 m., kur rašoma, kad miestą įkūręs kunigaikštis Turas. 1005 m. čia įkurta Turovo vyskupija ir išleista Turovo Evangelija – vienas seniausių slavų raštijos paminklų. Turovas buvo Turovo-Pinsko kunigaikštystės, pavaldžios Kijevo Rusiai, sostine. Miestas palaipsniui tapo svarbiu ekonominiu ir kultūriniu regiono centru. XII a. čia gyveno vyskupas Kirilas Turovietis, pagarsėjęs savo literatūrine veikla. XII a. Turovo kunigaikštystėje veikė 2 vienuolynai ir 85 cerkvės.

1230 m. Turovą nuniokojo žemės drebėjimas, o 1246 m. – mongolų-totorių antpuolis. XIV a. Turovas tapo LDK dalimi. Nuo 1430 m. buvo asmeninė Švitrigailos valda, o XV a. pab. – Mykolo Glinskio. 1520 m. miestą užpuolė totoriai, o vėliau Turovas tapo Konstantino Ostrogiškio valda. Ostrogiškiai miestą valdė visą amžių, tačiau vėliau jį nupirko Sapiegos. 1648 m. Turovą užkariavo Bogdano Chmelnickio armija. Dėl nuolatinių karų miestas labai sunyko, 1648 m. jame tebuvo 401 namų valda.

Po ATR padalinimo Turovas tapo Minsko gubernijos dalimi ir beveik visą XIX a. buvo provincijos miestu, nepaisant, kad iš jo buvo likęs mažas miestelis. 1940 m. buvo rajono centru Polesės srityje. 1962 m. neteko miesto statuso ir prijungtas prie Žytkavičų rajono. 2004 m. Turovui grąžintas miesto statusas.

Šaltiniai 

Gomelio srities miestai
Donatas Bronislovas Jakavičius-Grimalauskas

Donatas Bronislovas Jakavičius-Grimalauskas (1911 m. lapkričio 18 d. Rygoje, Latvija – 1992 m. gruodžio 22 d. Karakase, Venesuela) – Lietuvos smuikininkas ir muzikos profesorius Venesueloje.

Liudviko Jakavičiaus sūnus, garsaus smuikininko Dmitrijaus Kabalevskio mokinys.

Išsilavinimas 
 Lietuvos muzikos ir teatro akademija (Kaunas)

Orkestrai 
 Kauno filharmonija
 Orkestras pomeranco Konrado kavinė Kaune
 Orkestras concert capella (Kaunas)
 Lietuvos nacionalinis operos ir baleto orkestras (Vilnius)
 Haydin kvartetas (Karakasas, Venesuela)
 Venesuelos radijo simfoninis orkestras (Karakasas, Venesuela)
 Venesuelos radijo filharmonijos orkestras (Karakasas, Venesuela)
 Centrinis Venesuelos universitetas simfoninis orkestras (Karakasas, Venesuela)
 Centrinis Venesuelos universitetas filharmonijos orkestras (Karakasas, Venesuela)
 Venesuelos nationalinis simfoninis (Karakasas, Venesuela)
 Berlyno filharmonijos orkestras (Berlynas, Vokietija)
 Berlyno radijo simfoninis orkestras (Berlynas, Vokietija)
 Vienos valstybinės operos orkestras (Viena, Austrija)
 Royal Concertgebouw orkestras (Amsterdamas, Olandija)
 Belgrado filharmonijos orkestras (Belgradas, Serbija)

Bendradarbiavimas su kitais muzikantais 
 Dmitrijus Kabalevskis
 A. Leichner
 Liudas Jakavičius-Grimalauskas
 Pablo Schneider
 Nadežda Dukstulskaitė
 Saulius Sondeckis

Šaltiniai 
 L. Peleckis. Baltas lapas – lyg altorius. – Varpai, 1995. – p. 242–247 – ISBN 9986-499-25-9

Venesuelos lietuviai
Plunksninė pliusnė

Plunksninė pliusnė (Neckera pennata) – pliusninių (Neckeraceae) šeimos samanų rūšis, priklausanti pliusnės (Neckera) genčiai.

Aprašymas 
Stiebas 3 – 6 cm ilgio, 1 – 3 kartus plunksniškai šakotas. Šakutės išsidėsčiusios vienoje plokštumoje. Lapai skersai banguoti. Vienanamė samana. Sporinė pasislėpusi tarp pericheto lapelių. Sporos subręsta vasarą. Šaltojo klimato juostoje ir kalnuose aptinkama ant uolų, vėsaus klimato juostoje – ant drebulių, vidutinio – ant plačialapių medžių, ypač uosių, kamienų.

Rūšiai gyvuoti svarbus mikroklimatas (pavėsis, drėgmė), todėl nunyksta dėl miškų retinimo (pavienių senų ar ligotų medžių naikinimas). Taip pat samana jautri ir užterštam orui, rūgštiems lietums.

Paplitimas 
Aptinkama Europoje, Šiaurės Amerikoje, Azijoje, Naujojoje Zelandijoje. Europoje šio rūšies gausumas mažėja.

Lietuvoje populiacijos įvairaus gausumo. Vietomis aptinkamos ant daugybės medžių, dažniau – ant pavienių. Dažnesnė Šiaurės Lietuvoje. Nors plunksninės pliusnės ir gana plačiai paplitusios, tačiau dėl kertamų miškų mažėja jų populiacijų kiekis, dydis ir gyvybingumas. Įrašytą į Lietuvos raudonąją knygą kaip pažeidžiama rūšis.

Nuotraukos

Šaltiniai 
Rašomavičius Valerijus, Lietuvos raudonoji knyga, Kaunas: „Lututė“, 2007. psl. 361. ISBN 978-9955-692-71-3

Pliusniniai
Dombrova Lazų geležinkelio stotelė

Dombrova Lazų geležinkelio stotelė () – geležinkelio stotelė Dombrova Lazų kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Šepetovo valsčiuje. Per stotelę eina Zelonkos-Kužnica Bialostockos geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Kitų geležinkelio stotelės yra 2,7 km ir iki Šepetovo geležinkelio stoties 6,5 km.

Nuorodos 

 Aprašymas apie stotelę (lenk.).

Šepetovo valsčius
Mazovijos Vysokio apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Šimborų geležinkelio stotelė

Šimborų geležinkelio stotelė () – geležinkelio stotelė Šimbori Andžejovientos kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Šepetovo valsčiuje. Per stotelę eina Zelonkos-Kužnica Bialostockos geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Šepetovo geležinkelio stoties yra 4,9 km ir iki Jablon Košcielna geležinkelio stotelės 3,4 km.

Nuorodos 

 Aprašymas apie stotelę (lenk.).

Šepetovo valsčius
Mazovijos Vysokio apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Jablon Košcielna geležinkelio stotelė

Jablon Košcielna geležinkelio stotelė () – geležinkelio stotelė Jablon Košcelnos kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Novės Piekutų valsčiuje. Per stotelę eina Zelonkos-Kužnica Bialostockos geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Šimborų geležinkelio stotelės yra 3,4 km ir iki Raciborų geležinkelio stoties 4,6 km.

Nuorodos 

 Aprašymas apie stotelę (lenk.).

Novės Piekutų valsčius
Mazovijos Vysokio apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Žalsvoji kežytė

Žalsvoji kežytė (Cetrelia olivetorum) – kežinių (Parmeliaceae) šeimos kerpių rūšis.

Aprašymas 
Auga ant lapuočių medžių kamienų ir šakų senuose mišriuose miškuose. Neaptinkama jaunuose ir vidutinio amžiaus miškuose. Šiai kerpei būdingas stambus (iki 10 cm skersmens) lapiškas gniužulas. Lapų pakraščiai suapvalėję, banguoti, kraštai pakilę, senesnių lakštų kraštai padengti ištisine miltiškų darinių – soredžių juostele. Viršutinė pusė melsvai žalsva, su gausiomis smulkiomis balsvomis dėmelėmis. Apatinė – juoda, raukšlėta. Šią kerpę labai lengva supainioti su labai dažna melsvąją kerpenuote (Platismatia glauca), kurios lakštų pakraščiuose niekada nebūna miltiškos juostelės, tačiau dažnai gausu smulkių išaugėlių – izidžių, o viršutiniame lakštų paviršiuje nebūna balsvų dėmelių.

Paplitimas 
Randama Europoje, Pietryčių Azijoje, Šiaurės Amerikos rytuose ir Ramiojo vandenyno pakrantėse, Naujojoje Gvinėjoje, Australijoje, nuo borealinės zonos pietinės dalies iki subtropikų.

Lietuvoje retoka, žinoma 30 radimviečių. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Nuotraukos

Šaltiniai 
Rašomavičius Valerijus, Lietuvos raudonoji knyga, Kaunas: „Lututė“, 2007. psl. 754. ISBN 978-9955-692-71-3
Kerpės
Tiltas per Kruną

Tiltas per Kruną – arkinis tiltas automagistralės  87–ajame km, Kauno marių regioniniame parke, nutiestas per Krunos upę. Šalia yra Karčiupio kaimas, buvęs „Bernelių užeigos“ statinių kompleksas, nuniokotas 2012 m. kilusio gaisro.

Tiltas pastatytas prie Kauno miesto, rajono ir Kaišiadorių rajono ribos. Nuo jo atsiveria vaizdas į marias. Šis statinys – vienas aukščiausių tarp panašios konstrukcijos – arkinių tiltų – Lietuvoje, be to, vienas iš nedaugelio, pastatytų upės žiotyse.  Statybininkų ir architektų sukurta erdvė po tiltu likusi maksimaliai atvira, neužgožta tilto konstrukcijomis, todėl statinio arka vizualiai apgaubia marių pakrantes su tolumoje stūksančio Pažaislio vienuolyno bokštais. 

Statinį prižiūri Karčiupyje įsikūrusi valstybės įmonė „Automagistralė“.

Istorija 

Pastačius Kauno hidroelektrinę, Krunos upelio įtekėjimo į marias vietoje susidarė įlanka. Per šią įlanką pirmąjį tiltą pastatė 1960 m. AB „Kauno tiltai“ pirmtakė – Kauno kelių statybos rajonas Nr.1. Nutiesus automagistralę Vilnius–Kaunas, 1966 m. šalia jo, upelio aukštupio pusėje, Kauno tiltų statybos valdyba Nr.1 (TSV-1) pastatė visiškai tokį patį naują tiltą. Statinys vadinosi Tiltu per Kruoną.

Prie tilto iš abiejų pusių buvo įrengtos automobilių sustojimo ir atokvėpio aikštelės. Pastaraisiais metais jos buvo uždarytos, nes nebeatitiko saugaus eismo reikalavimų – prie jų nebuvo įrengtos šoninės greitėjimo ir lėtėjimo juostos.

Techniniai duomenys 

Tiltas – gelžbetoninis, su karpyta perdanga, 9 tarpatramiais. 1–5 ir 7-9 tarpatramiai perdengti gelžbetoninėmis 8,7 m ilgio sijomis. Vandens telkinio krantus jungia lenktos formos nešančioji konstrukcija – monolitinė gelžbetoninė arka, kuri įrengta 6–ajame tarpatramyje. Arkos aukštis – 18 m, jos perdangos ilgis – 53 m. Bendras tilto perdangos ilgis – 134 m. Ramtai (kranto atramos) atlaiko išorinio arkos skėtimo apkrovą. Visos tilto atramos remiasi į gelžbetoninius polinius pamatus. 2–ji ir 9–ji atramos sumontuotos iš surenkamų gelžbetoninių kolonų. Tarp jų esančių atramų (3–8) kolonos yra monolitinės, joms papildomą tvirtumą suteikia įrengti tarpusavio skersiniai ryšiai, jungiantys po tris kolonas.  

Tilto važiuojamoji dalis įrengta ant arkos. Kairiosios ir dešiniosios važiuojamosios dalies juostų pločiai – po 8,0 m. Jas skiria 1,0 m pločio apsauginė juosta.

Rekonstrukcija 
Pirmieji viso tilto (abiejų pusių) rekonstrukcijos darbai vykdyti 1997–1998 m. UAB „Ukmergės keliai“ 1997 m. atliko viršutinės dalies remontą: buvo paklota nauja hidroizoliacija, sumontuoti turėkliniai ir šalitilčio blokai, įrengti deformaciniai pjūviai, pakeisti turėklai, paklota nauja asfaltbetonio danga. 1998 m. ši bendrovė atliko tilto atramų ir perdangos konstrukcijų betono remonto bei dažymo darbus.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

 Tilto per Kruoną statyba
 Apie tiltą per Kruną

Kaišiadorių rajono tiltai
Lietuvos arkiniai tiltai
Kauno marių regioninis parkas
Magistralinis kelias A1 (Lietuva)
Pasaulio regbis

Pasaulio regbis (angl. World Rugby) – tarptautinė regbio valdančioji organizacija. Organizacija įkurta 1886 m. Dubline. Šiuo metu jai vadovauja prancūzas Bernard Lappaset. Organizacija yra atsakinga už pasaulio regbio čempionatų organizavimą. Ji taip pat nuolat tobulina ir tvirtina regbio taisykles.

Organizaciją kaip International Rugby Football Board įkūrė Airijos, Škotijos ir Velso regbio sąjungos. Prie jų 1890 m. prisidėjo Anglija. Iš pradžių tai buvo konservatyvi ir tik mėgėjišką sportą pripažįstanti organizacija. 1949 m. į ją įstojo Australija, Naujoji Zelandija ir Pietų Afrikos Respublika. Prancūzija, pirmoji ne anglosaksiška valstybė, buvo priimta 1978 m. 1995 m. rugpjūčio 27 d. buvo nuspręsta leisti regbininkams gauti atlygį už žaidimą.

Pasaulio regbis nuo 1987 m. rengia pasaulio čempionatus, kurie yra pagrindiniai jos pajamų šaltiniai. Lėšas organizacija perskirsto per savo narius. Šalys yra sugrupuotos į keturias kategorijas, atspindinčias regbio lygį ir potencialą. Remdamasi šiomis kategorijomis, taryba gali tikslingiau padalinti finansinius išteklius.

1998 m. Tarybos oficialus pavadinimas buvo sutrumpintas iš International Rugby Football Board į International Rugby Board. 2014 m. pavadinimas buvo pakeistas į World Rugby. Lietuvių kalboje dažnai dar naudojamas buvusio organizacijos pavadinimo akronimas IRB.

Pasaulio regbio rinktinių klasifikacija 
Pasaulio regbis kiekvieną pirmadienį skelbia pasaulio regbio rinktinių klasifikaciją.

Regioninės organizacijos 
CAR – Afrikos regbio konfederacija
ARFU – Azijos regbio sąjunga
Rugby Europe – Europos regbio organizacija
NACRA – Šiaurės Amerikos ir Karibų regbio asociacija
CSR – Pietų Amerikos regbio konfederacija
FORU – Okeanijos regbio sąjungų federacija

Nuorodos
 

Tarptautinės sporto organizacijos
Regbis
Jiesios tiltas

Jiesios tiltas – automobilių tiltas Kaune per Jiesios upę, prie santakos su Nemunu, Jiesios kraštovaizdžio draustinio teritorijoje. Tiltas jungia Panemunę, Rokus su miesto centru.

Istorija 

Tiltą statė Lietuvos kariuomenė medinio tilto vietoje (jo poliai upės vagoje buvo išlikę iki pat rekonstrukcijos 2011 m.). Naujojo gelžbetoninio tilto atramoms polius pradėta kalti 1930 m., baigtas statyti 1936 m. Per tiltą buvo nutiestas siaurasis geležinkelis.

Techniniai duomenys 

Tiltas skersiniame pjūvyje iki rekonstrukcijos turėjo dvi išilgines sijas, tarpusavyje sujungtas skersinėmis sijomis, išdėstytomis kas 2,20 m. Perdenginio plokštės storis – 20 cm.  Tiltas buvo 7,2 m pločio, su nekarpyta perdanga, dviejų angų po 13,2 m. Kranto atramos – akmens mūro, tarpinė atrama – iš monolitinio betono, su lytlaužomis iš abiejų pusių.

Rekonstrukcija 

Jiesios tilto remontas atliktas 2011 m.  ir buvo susijęs su A. Juozapavičiaus prospekto bei Panemunės tilto rekonstrukcija.  Praplatintas iki 2 pilnų eismo juostų, nes iki tol prasilenkiančių automobilių eismą reguliavo kelio ženklai, suteikiantys pirmenybę važiuojantiems link Panemunės. Jiesios tiltas praplatintas nuo 7,2 m iki 14 m, nes esamo tilto plotis neužtikrino saugaus eismo, atitinkamai rekonstruotos atramos. Uždarius eismą tiltu per Jiesios upę, automobilių srautai buvo nukreipti į atnaujinimo laukiančius A.Juozapavičiaus prospektą bei Panemunės tiltą. Praplatintas Jiesios tiltas tapo svarbiu miesto susisiekimo sistemoje,  nes leido  nukreipti transporto srautą nuo 2012 m. pradėto rekonstruoti Panemunės tilto.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

 Sąrašas:Tiltai per Jiesią
 Tiltas per Jiesią žiotyse
 Jiesios tilto rekonstrukcija miestai.net portale

Kauno tiltai
Tiltai per Jiesią