joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Šlavanta

Apie upę žr. Šlavanta (upė).

Šlavanta – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 4 km į vakarus nuo Gudelių, prie kelio . Į rytus nuo kaimo telkšo Leiciškių ežeras, piečiau telkšo Žuvinto pelkė.

Gyventojai

Šaltiniai 

Marijampolės savivaldybės gyvenvietės
Šlepštikos

Šlepštikos – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 7 km į pietryčius nuo Endriejavo.

Gyventojai

Šaltiniai 

Klaipėdos rajono savivaldybės gyvenvietės
Šližiai

Apie žuvį žr. Šližys.

Šližiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kurklių. Prie Virintos upės yra saugoma Vildžiūnų atodanga.

Gyventojai

Šaltiniai 

Anykščių rajono savivaldybės gyvenvietės
Šlyžiškė

Šlyžiškė – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 6 km nuo Maironių.

Yra Šlyžiškės sentikių cerkvė.

Istorija 

Kaime anksčiau gyveno sentikiai.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kelmės rajono savivaldybės gyvenvietės
Šloviai

Šloviai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Janapolės.

Gyventojai

Šaltiniai 

Telšių rajono savivaldybės gyvenvietės
Šmuiliškė

Šmuiliškė – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, netoli Lukšių.

Gyventojai

Išnašos 

Šakių rajono savivaldybės gyvenvietės
Šmulkiškiai

Šmulkiškiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurę nuo Pašušvio.

Gyventojai

Šaltiniai 

Radviliškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Šniukščiai (Skuodas)

Šniukščiai – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 5 km nuo Mosėdžio.

Gyventojai

Nuorodos 
 Szniukszty Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom XII, psl. 14 (lenk.)

Šaltiniai 

Skuodo rajono savivaldybės gyvenvietės
Šniūrai (Šalčininkai)

Šniūrai – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kalesninkų.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šalčininkų rajono savivaldybės gyvenvietės
Šukiškės (Kaišiadorys)

Šukiškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 11 km nuo Palomenės.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kaišiadorių rajono savivaldybės gyvenvietės
Šukiškės (Vilnius)

Šukiškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, už 9 km nuo Buivydžių.

Gyventojai

Žymūs žmonės

 Henryk Gulbinowicz (1923–2020), dvasininkas

Nuorodos

 Szukiszki Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom XII, psl. 68 (lenk.)

Šaltiniai 

Vilniaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Šukiškės (Zarasai)

Šukiškės – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 1 km nuo Mukulių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Zarasų rajono savivaldybės gyvenvietės
Šūkleliai

Šūkleliai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Kataučiznos, 1 km į vakarus nuo kelio .

Gyventojai

Nuorodos 
 Szuklele Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom XII, psl. 68 (lenk.)

Šaltiniai 

Vilkaviškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Šulai (Vilkaviškis)

Šulai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Aistiškių, 1 km į rytus nuo kelio .

Gyventojai

Nuorodos 
 Szuły Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom XII, psl. 71 (lenk.)

Šaltiniai 

Vilkaviškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Šunkariai (Lukšiai)

Šunkariai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Tubelių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šakių rajono savivaldybės gyvenvietės
Šunkariai (Šakiai)

Šunkariai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, netoli Šakių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šakių rajono savivaldybės gyvenvietės
Šuopiai

Šuopiai – buvęs kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Sintautų.

Istorija 
Sintautų apylinkės Šuopių kaimas 1987 m. kovo 25 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panaikintos Šakių rajono savivaldybės gyvenvietės
Almolonga (miestas)

Almolonga () – miestas vakarų Gvatemaloje, Kecaltenango departamente, tuoj į pietryčius nuo Kecaltenango, Almolongos ugnikalnio papėdėje. Eina plentas į Retalhuleu. Dauguma miesto gyventojų – indėnai kičiai.

Almolonga vadinama Amerikos daržu, nes apylinkėse veši didelės daržovių plantacijos (produkcija eksportuojama daugiausia į Salvadorą). Ugnikalnio papėdėje trykšta karštosios versmės.

Gvatemalos miestai

pt:Almolonga
Juozapas Kęstutis Patamsis

Juozapas Kęstutis Patamsis (1939 m. rugsėjo 19 d. Troškūnuose – 2007 m. spalio 24 d. Vilniuje) – Lietuvos skulptorius.

Biografija 

1961–1967 m. studijavo Vilniaus dailės institute. Aktyviai sportavo – buvo boksininkas. Jis buvo daugkartinis Vilniaus jaunučių ir Lietuvos jaunių bokso čempionas.
1967–1971 m. dirbo Techninės estetikos instituto Vilniaus filiale, vėliau iki gyvenimo pabaigos buvo laisvasis menininkas.

Jis kūrė horeljefines ir monumentalias skulptūras, dekoratyvines kompozicijas eksterjerui, antkapinius paminklus. Nuo 1967 m. su savo skulptūriniais darbais dalyvaudavo parodose. J. K. Patamsis buvo Lietuvos dailininkų sąjungos narys (nuo 1991 m.).
Buvo vedęs, žmona Vita Patamsienė . Vaikai: Darius (g. 1963 m.), Kotryna (g. 1973 m.).

Kūriniai 

 1967 m. – dekoratyviniai horeljefai ir sienelės Kauno medicinos institute.
 1968 m. – horeljefas „Ave, vita“.
 1969 m. – memorialinė lenta Gabrieliui Landsbergiui-Žemkalniui.
 1970 m. – dekoratyvinis horeljefas Elektrėnų elektrinėje.
 1975 m. – dekoratyvinis skulptūrinis paminklas „Himnas darbui“ Elektrėnuose.
 1977 m. – monumentas Tarybinei armijai prie Salduvės piliakalnio (Šiaulių r.).
 1990 m. – Kristaus laimintojo skulptūra.
 1991 m. – skulptūrinis akcentas Panerių (Vilniaus r.) memorialui „Kančių kelias“.
 1992 m. – Kristaus laimintojo figūra Druskininkų bažnyčios frontone.
 1993 m. – Kristaus laimintojo figūra Postovos (Baltarusija) bažnyčios frontone.
 1995 m. – Kristaus laimintojo figūra Truskavos (Kėdainių r.) bažnyčios frontone, Mittelbiberacho miesto (Vokietija) herbai.
 1997 m. – skulptūra „Europa“ Lietuvos Respublikos Europos reikalų ministerijos hole.
 2011 m. – skulptūrinė kompozicija „Žinia“ Vilniuje (kurta nuo 1990 iki 2005 m.). 

Už monumentą prie Salduvės piliakalnio J. K. Patamsis gavo Lietuvos valstybinę premiją (1978 m.).

Nuorodos 

Lietuvos skulptoriai
Lietuvos boksininkai
LTSR valstybinės premijos laureatai
Kantelis

Kantelis () – miestas vakarų Gvatemaloje, Kecaltenango departamente, į rytus nuo Kecaltenango, tarpukalnių slėnyje. Savivaldybės centras. Šalia praeina kelias į Retalhueu. Maisto, tekstilės pramonė.

Gvatemalos miestai
Koatepekė (Gvatemala)

Koatepekė () – miestas vakarų Gvatemaloje, Kecaltenango departamente, į pietvakarius nuo Kecaltenango. Keliai į Retalhuleu, Ajutlą (Meksikos pasienis), El Tumbadorą. Verčiamasi žemės ūkiu, gyvulininkyste, prekyba.

Istorija 

Vietovės pavadinimas nahuatlių kalba reiškia „gyvatės kalva“ (Coatl-Tepec). Gyvenvietė oficialiai įkurta 1770 m. ir pavadinta Santiago de Coatepeque. Miesto statusą įgijo 1951 m.

Gvatemalos miestai
Salkacha

Salkacha () – miestelis Gvatemaloje, Kecaltenango departamente, į šiaurės rytus nuo Kecaltenango miesto. Savivaldybės centras.

Verčiamasi žemės ūkiu, tradicinės majų tekstilės gamyba, vietinio likerio gamyba.

Miestas žymus savo Šv. Jacinto bažnyčia, kuri, kaip teigiama, yra seniausia visoje Centrinėje Amerikoje. Pasakojama, kad ją 1524 m., tuoj po pergalės prieš Kičių valstybę, pastatę pranciškonai. Tačiau iš tiesų, tikslus jos amžius nežinomas. Bažnyčia yra puikus ankstyvosios ispanų kolonijinės architektūros pavyzdys, gerai išsilaikęs nepaisant amžiaus ir žemės drebėjimų.

Gvatemalos miestai
2010 m. Singapūro Grand Prix

2010 m. Singapūro Grand Prix – 15-tos Formulės 1 2010 m. sezono lenktynės, kurios vyko rugsėjo 24-26 dienomis Singapūro trasoje.

Treniruotės 
Visose Singapūro lenktynių treniruotėse greičiausi buvo Red Bull ekipos lenktynininkai - pimose Markas Webberis, kitose dvejose - Sebastianas Vettelis.

Kvalifikacija 

Pastabos

 Nico Hulkenbergas buvo nubaustas 5 starto vietų bauda už pavarų dėžės keitimą po Italijos GP.
 Felipe Massa nesugebėjo nuvažiuoti nei vieno rato dėl automobilio gedimo.
 Ferrari pakeitė F. Massos pavarų dėžę ir variklį - kadangi lenktyhnininkas ir taip buvo paskutinėje vietoje, jam nebuvo skirtos baudos.

Lenktynės 

Pastabos

 Adrianas Sutilas buvo nubaustas 20 s. bauda dėl posūkio kirtimo pirmame lenktynių rate.
 Force India pasiskundus Nico Hulkenbergas taip pat buvo nubaustas 20 s. bauda už posūkių kirtimą.
 Jaime Alguersuari lenktynes pradėjo iš techninio aptarnavimo zonos dėl vandens nutekėjimos automobilyje prieš pat startą.

Įskaitos po lenktynių 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

 Pastaba: pateikti tik penki geriausi rezultatai.

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
Utriai (Kretinga)

Apie kaimą Klaipėdos rajone žr. Utriai.

Utriai – kaimas Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pietrytinėje dalyje, 17 km į pietryčius nuo Kretingos ir 8 km nuo Raguviškių, Juodupio upelio dešiniajame krante, Margių miške.

Istorija  
XIX a. Utrių kaimo bendro naudojimo žemėje, Margių miške, netoli Mikoliškių dvaro įsikūrė Utrių užusienis, t. y. vienkieminė naujakurių gyvenvietė. Jos gyventojai XIX-XX a. priklausė Utrių kaimo bendruomenei ir atlikinėjo kaimui skirtas prievoles. 

XX a. antroje pusėje, tikslinant Kretingos ir Klaipėdos rajonų administracinį-teritorinį suskirstymą, ši kaimo dalis kaip atskira gyvenvietė buvo priskirta prie Kretingos rajono.

Gyventojai

Išnašos 

Kretingos rajono savivaldybės gyvenvietės
Šutronys

Šutronys – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Viktarino, prie Stirtos ežero.

Istorija 
XIX a. pab. kaimas pateko į Seinų apskrities Kapčiamiesčio valsčių, Leipalingio parapiją.

Gyventojai

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Švediškiai

Švediškiai – buvęs kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Tubelių.

Istorija 
Lukšių apylinkės Švediškių kaimas 1982 m. kovo 26 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panaikintos Šakių rajono savivaldybės gyvenvietės
Švelniai

Švelniai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Kaulakių. Kaimo vakariniu pakraščiu teka Luknė.

Istorija

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Švelniuose 1823 m. birželio 16 d. gimė Žemaičių vyskupas Aleksandras Kazimieras Beresnevičius.

Šaltiniai 

Raseinių rajono savivaldybės gyvenvietės
Švikščionys

Švikščionys – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 3 km nuo Gaidės.

Gyventojai

Šaltiniai 

Ignalinos rajono savivaldybės gyvenvietės
Taboras (Ignalina)

Taboras – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Dūkštelių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Ignalinos rajono savivaldybės gyvenvietės
Talkiškės

Talkiškės – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 6 km nuo Dugnų.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Talkiškėse 1824 m. sausio 12 d. gimė Romos katalikų kunigas, švietėjas, religinių raštų rengėjas Motiejus Brundza.

Šaltiniai 

Vilkaviškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Tamuliškės

Tamuliškės – buvęs kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 2 km nuo Krokialaukio.

Istorija 
Krokialaukio apylinkės Tamuliškių kaimas 1987 m. kovo 25 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panaikintos Alytaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Tamuliškis

Tamuliškis – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 10 km nuo Tirylių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Zarasų rajono savivaldybės gyvenvietės
Tapeliai

Tapeliai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 6 km į pietvakarius nuo Bezdonių, netoli Vilniaus miesto ribos, 3 km į šiaurės rytus nuo Aukštosios Veržuvos. Kaimą iš visų pusių supa Nemenčinės–Lavoriškių giria, toliau vakaruose telkšo Tapelių ežeras. Praeina keliukas į Bezdonis.

Istorija 
XX a. vid. Tapelius sudarė du užusieniai Mickūnų ir Nemenčinės valsčiuose.

Gyventojai

Šaltiniai 

Vilniaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Tarnauka

Tarnauka – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 7 km į pietvakarius nuo Lazdijų, prie pat sienos su Lenkija. Telkšo Tarnaukos ežeras, toliau vakaruose – Galadusys.

Istorija 
XIX a. pab. kaimas priklausė Seinų apskrities Krasnavo valsčiui, Lazdijų parapijai. Buvo Dusnyčios dvaro valda.

Gyventojai

Šaltiniai 

Lazdijų rajono savivaldybės gyvenvietės
Tarpučiai (Šunskai)

Tarpučiai – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 12 km nuo Šunskų. Rytinė kaimo dalis priklauso Marijampolės miestui.

Gyventojai

Šaltiniai

Nuorodos 
 

Marijampolės savivaldybės gyvenvietės
Tarpučiai (Medininkai)

Tarpučiai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 4 km nuo Medininkų.

Gyventojai

Šaltiniai 

Vilniaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Tartupio Mačiuliškės

Tartupio Mačiuliškės – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Naujosios Ūtos. Šiaurine puse kaimas ribojasi su Šilavoto seniūnijos Pašlavančio kaimu. Rytuose – Mieleišupio ir Skuigės kaimais. Pietinėje pusėje kaimą, nuo buvusio Baltramurgio kaimo kalvelių, skiria Palių miško iškyšulys. Iš kaimo išsikėlus Brūzgų ir Bendinskų šeimoms, jų sodybos sunyko – apaugo mišku.

Istorija 

Šio kaimo Kazimiero Černiaus sodyboje pokariu veikė, iš Povilaičio atkelta, Pašlavančio pradinė mokykla. 1964 metais, pastačius Žemaitkiemio kaime dviejų aukštų pastatą, Tartupio septynmetės ir panaikintos Pašlavančio pradinės mokyklos mokiniai persikėlė į jį.

1959 m. kaime buvo 10 sodybų. 2009 m. 5 sodybose gyveno 10 gyventojų. 2016 m. 5 sodybose gyveno 5 gyventojai.

Gyventojai

Šaltiniai 

 Vytautas Degutis, Čia mūsų pėdos. Utenos Indra: 2017.

Prienų rajono savivaldybės gyvenvietės
Taručiai (Rokiškis)

Taručiai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Suvainiškio, Latvijos pasienyje, Taručių šilo ir Suvainiškio telmologinio draustinio rytiniame pakraštyje, abipus rajoninio kelio . Yra kaimo turizmo sodyba, tvenkinys, vynuogynas.

Pro kaimą Pirmojo pasaulinio karo metais nutiestas Skapiškio–Suvainiškio siaurasis geležinkelis (veikė iki 1961 m.); Taručiuose buvo įrengta Suvainiškio II (vėliau Suvainiškio) stotis.

Istorija 
Kaimo įkūrimo data nežinoma. 1560 m. Taručiai jau buvo, priklausė Panemunio grafams. Kaimo rytinėje ir vakarinėje pusėse buvę beužanką ežerai. Per kaimą link Neretų dvaro (dabartinėje Latvijoje) ėjo vieškelis į Rygą. Pirmojo pasaulinio karo metu susprogdinus tiltą per Neretos upelį, į Rygą pradėta važiuoti per Suvainiškį. Prie kelio stovėjusi didelė smuklė; sovietmečiu, tiesinant kelio posūkį, smuklės vieta sunaikinta. Kaimą net tris kartus siaubė gaisrai: kada buvo pirmas gaisras, nežinoma, antras gaisras siautėjo ~1780 m., trečias – 1944 m. Tarpukariu kaime veikė didelis malūnas, vilnų karšykla, milų vėlykla, kalvė, buvo 27 sodybos, dauguma ūkių turėjo po 10–15 ha žemės. Sovietmečiu priklausė Suvainiškio kolūkiui.

Gyventojai

Šaltiniai 

Rokiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Tatarka

Tatarka – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Paparčių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kaišiadorių rajono savivaldybės gyvenvietės
Tatiškiai

Tatiškiai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 11 km nuo Taruškų.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Taučiūnai (Joniškis)

Taučiūnai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Skaistgirio. 

Saugoma Taučiūnų liepa.

Gyventojai

Šaltiniai 

Joniškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Taukotiškės

Taukotiškės – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 1 km nuo Alytaus.

Gyventojai

Šaltiniai 

Alytaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Tauragnai (kaimas)

Tauragnai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, prie Tauragnų miestelio.

Gyventojai

Išnašos 

Utenos rajono savivaldybės gyvenvietės
Taurinė

Taurinė – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Raguvos.

Gyventojai

Išnašos 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Tauručiai

Tauručiai – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Ilgižių III, prie Kirkšnovės upės (ties Tauručiais patvenkta).

Gyventojai

Išnašos 

Raseinių rajono savivaldybės gyvenvietės
Tautiškiai (Radviliškis)

Tautiškiai – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 12 km nuo Radviliškio.

Gyventojai

Šaltiniai 

Radviliškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Teberiškė

Teberiškė – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Stanislavavo.

Istorija

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Giedrius Kazimierėnas (1948–), tapytojas.

Šaltiniai 

Švenčionių rajono savivaldybės gyvenvietės
Tekliūnai

Tekliūnai – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 14 km į šiaurės rytus nuo Avižienių, 3 km į šiaurės rytus nuo Riešės.

Gyventojai

Padėtis

Šaltiniai 

Vilniaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Skrebotiškio valsčius

Skrebotiškio valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje. Centras – Skrebotiškis.

Istorija

Valsčius buvo XX a. pradžioje iki I pasaulinio karo.

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1833 || Telžiai || Antanas Pranciškus Audzevičius, dvasininkas || 1895
|}

Šaltiniai

Panevėžio apskrities valsčiai
Tyliūniškės

Tyliūniškės – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Daneikių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Zarasų rajono savivaldybės gyvenvietės
Tiltelis

Tiltelis – kaimas Visagino savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Visagino.

Gyventojai

Šaltiniai 

Visagino savivaldybės gyvenvietės
Tilvikai (Plungė)

Tilvikai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, prie kelio Vėžaičiai-Plungė, netoli Kulių.

Gyventojai

Išnašos 

Plungės rajono savivaldybės gyvenvietės
Pelėkių akmuo

Pelėkių akmuo su dubenėliais, vadinamas Velnio akmeniu (valstybės saugomas kultūros paminklas: unikalus kodas - 5242; senas vertybės kodas - A436P, senas kultūros paminklo Nr. AR524) – mitologinis akmuo Kretingos rajono savivaldybės šiaurės vakariniame pakraštyje, 1,1 km į šiaurės rytus nuo Laukžemės bažnyčios, 1 km į pietryčius nuo Kulšės ir Šventosios santakos, 0,55 km ta pačia kryptimi nuo Kulšės pralaidos kelyje Laukžemė-Senoji Įpiltis ir 0,4 km į rytus-šiaurės rytus nuo Daubalės ir Kulšės santakos.

Akmuo 
Stūkso dirvonuojančios aukštumos viršuje. Akmuo netaisyklingo trikampio pavidalo, smaigaliu nukreiptas į vakarus, 5,8 m ilgio, 4,3 m pločio ir 0,9-1,22 m aukščio virš žemės paviršiaus. Jis pilkos spalvos, plokščiu, lygiu paviršiumi, kurio vidurinėje dalyje yra 87×70 cm dydžio ir iki 3 cm gylio įlinkimas. Paviršiaus pietrytinėje ir pietinėje dalyje gausu dubens pavidalo duobučių (apie 89), kurios yra 3-4,5 cm skersmens, 0,5-1 cm gylio. Didžiausia duobutė siekia 8 cm skersmens ir 4 cm gylio. Saugomos teritorijos plotas 2,16 m².

0,5 km į šiaurės vakarus yra Sūdėnų akmuo su dubeniu.

Istorija 
Seniau iš po akmens tryško šaltinis. Pasakojama, kad ant akmens naktimis šoka velniukai, pasirodo šmėklos; kad pagonių laikais ant jo vaidilutės kūrendavo ugnį ir aukodavo aukas dievams.

Nuo 1972 m. – respublikinės reikšmės archeologijos paminklas (AR524). 1997 m. paskelbtas Lietuvos Respublikos kultūros vertybe (A436), 1998 m. – kultūros paminklu,  2005 m. pripažintas valstybės saugomu paminklu. 

Nuo 1964 m. paskelbtas geologiniu gamtos paminklu.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Kultūros vertybių registras: Pelėkių akmuo su dubenėliais

Lietuvos mitologiniai akmenys
Kretingos rajono paveldas
Lietuvos rieduliai
Lietuvos gamtos paminklai
Kičės departamentas

Kičės departamentas () – departamentas Gvatemalos centrinėje dalyje; šiaurėje ribojasi su Meksika. Administracinis centras – Santa Krus del Kičė.

Regioninės kalbos statusą turi šios kalbos: ispanų, kičių, uspantekų, išilių ir sakapultekų.

Kičės departamente yra keletas senovinių majų miestų liekanų: buvusi kičių sostinė Kumarkachas, Nebachas, Los Seritosas ir kt.

Geografija 

Departamento paviršius labai kalnuotas. Teritoriją kerta Kučiumataneso, Čaukuso kalnagūbriai. Aukštis siekia iki 3200 m. Šiaurės rytuose paviršius leidžiasi į Peteno žemumą. Šiaurinė departamento dalis priklauso Usumasintos baseinui (Čišojus, Šalbalis), pietinė – Motagvos baseinui (Grandė). Telkšo keletas seklių lagūnų (Lemoa, La Estansija, San Antonijas). Įkurtas Visis Kaba biosferos draustinis.

Administracinis suskirstymas 

Departamentas padalintas į 21 savivaldybę:

 Kanilija
 Čachulis
 Čikamanas
 Čičė
 Čičikastenangas
 Činikė
 Kunenas
 Chojabachas
 Santa Marija Nebachas
 Sakapulasas
 Pacitė
 Pačalumas
 Plaja Grandė Iškanas
 San Andres Sachkabacha
 San Antonijo Ilotenangas
 San Bartolomė Chokotenangas
 San Chuan Kocalis
 San Pedro Chokopilasas
 Santa Krus del Kičė
 Uspantanas
 Sakualpa

Gvatemalos departamentai
Sūdėnų akmuo su dubeniu

Sūdėnų akmuo su plokščiadugniu dubeniu, vadinamas Aukuro akmeniu (valstybės saugomas kultūros paminklas: unikalus kodas – 13076; senas registro kodas – A440P, senas kultūros paminklo Nr. AV1879) – mitologinis akmuo Kretingos rajono savivaldybės šiaurės vakariniame pakraštyje, 0,5 km į šiaurės vakarus nuo Pelėkių akmens, 70 m į pietryčius nuo kelio Laukžemė-Senoji Įpiltis tilto per Kulšės upelį.

Akmuo 
Dubenėtas akmuo guli Kulšės upelio dešiniajame krante, šlaite, buvusiame vandens malūno sode. Dubenėtas akmuo pilkai rusvas, apskritas, 1,2-1,25 m skersmens ir 0,6-0,9 m aukščio virš žemės paviršiaus. Ties viršutinės plokštumos viduriu yra 30-38 cm skersmens ir 10-12 cm gylio plokščiadugnis dubuo. Nuo jo link akmens vakarinio krašto eina 15-20 cm pločio ir 1 cm gylio griovelis. Saugomos teritorijos plotas 1,56 m².

0,5 km į pietryčius yra Pelėkių akmuo su dubenėliais.

Istorija 
Pasakojama, kad ant akmens pagonys aukoję aukas; kad nedarbingiems baudžiauninkams ant akmens nukirsdavo galvas; kad akmuo – tai buvusio malūno girnos. 

Nuo 1976 m. vietinės reikšmės archeologijos paminklas (AV1879).  1997 m. paskelbtas Lietuvos Respublikos kultūros vertybe (A440) , 1998 m. – kultūros paminklu (A440P).  2004 m. pripažintas valstybės saugomu paminklu.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Kultūros vertybių registras. Sūdėnų akmuo su plokščiadugniu dubeniu

Lietuvos mitologiniai akmenys
Kretingos rajono paveldas
2010 m. Korėjos Grand Prix

2010 m. Pietų Korėjos Grand Prix – 17-tos 2010 m. Formulės 1 sezono lenktynės, vykusios spalio 24 d. Jos pirmą kartą vyko Pietų Korėjoje, naujai pastatytoje Tarptautinėje Korėjos trasoje.

2010 m. spalio mėnesį buvo iškilusių abejonių, ar lenktynės galės čia vykti dėl užsitęsusių trasos paruošimo darbų. Tačiau spalio 11 dieną trasą apžiūrėjusi FIA komisija davė leidimą čia surengti Formulės 1 lenktynes.

Treniruotės 

Pirmose Korėjos GP treniruotėse greičiausias buvo McLaren lenktynininkas Lewis Hamiltonas (1:40.887 min.). Antras liko lenkas Robertas Kubica (1:40.968) (Renault, trečias - Nico Rosbergas (1:40.968) su Mercedes GP.

Antrose penktadienio treniruotėse pirmas buvo sezono lyderis Markas Webberis (1:37.942) (Red Bull), antras - ispanas Fernando Alonso (1:38.132), trečias - L. Hamiltonas (1:38.279).

Šeštadienį greičiausias buvo R. Kubica (1:37.354). Jis aplenkė L. Hamiltoną (1:37.402) ir F. Alonso (1:37.426).

Kvalifikacija 

Pastabos:

 V. Petrovas gavo 5 starto vietų baudą už sukeltą avariją su N. Hulkenbergu Japonijos GP lenktynių starto metu.

Lenktynės 

Dėl lietaus lenktynių pradžia buvo atidėta 10 minučių, o lenktynininkai startavo paskui saugos automobilį. Nuvažiavus vos du ratus dėl didelio vandens kiekio trasoje lenktynės buvo sustabdytos. Beveik po valandos atnaujinus lenktynes lenktynininkai vėl startavo už saugos automobilio, kuris iš trasos nesitraukė iki pat 18 rato. Kadangi buvo įveikta visa lenktynių distanciją, jos baigėsi nusileidus saulėje ir prieblandoje. 

Čempionato lyderis Mark Webber nesuvaldė bolido dar 6 rate ir pasitraukė iš kovos. „Pole“ poziciją iškovojęs jo komandos draugas Sebastian Vettel dėl variklio gedimo buvo priverstas baigti lenktynes likus 10 ratų iki jų pabaigos, tad pirmoje vietoje finišavęs Fernando Alonso tapo nauju lyderiu lenktynininkų įskaitoje. Po nesėkmingų kelių paskutinių etapų ant apdovanojimų pakylos vėl užlipo Lewis Hamilton, atvažiavęs antras ir Felipe Massa, finišą kirtęs trečias. Į čempiono titulą pretendavusiam Jenson Button lenktynės susiklostė itin nepalankiai. Startavęs iš 6 pozicijos po kiek laiko ją užleido Nico Rosberg, vėliau – Michael Schumacher. Po ankstyvo padangų keitimo į tarpines, trasoje įvyko avarija ir buvo išleistas saugos automobilis, todėl likę lenktynininkai taip pat suskubo pasikeisti padangas, J. Button palikdami beveik pačioje rikiuotės pabaigoje. Tad britas finišavo tik 12-as, nepelnė taškų, o nugalėti čempionate liko tik menki teoriniai šansai.

Pastabos:
  A. Sutilas už susidūrimą su K. Kobayashi buvo nubaustas ir kitose lenktynėse startuos 5 vietomis žemiau pasiektos kvalifikacijoje.
  S. Buemi už susidūrimą su T. Glocku buvo nubaustas ir kitose lenktynėse startuos 5 vietomis žemiau pasiektos kvalifikacijoje.

Įskaitos po lenktynių 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

 Pastaba: pateikti tik penki geriausi rezultatai.

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
Kefyras

Kefyras – fermentuotas gėrimas, gaminamas dažniausiai iš pieno, nors gali būti gaminamas ir iš augalinių maisto šaltinių (sojų, kokosų, ryžių). 

Kefyras daugiausiai vartojamas Rytų Europoje, Vidurio Europoje, Kaukazo regione. Kefyrą savo kelionių aprašymuose paminėjo Markas Polas. Kefyrą greičiausai sugalvojo Kaukazo srities piemenys, pastebėję, kad šviežias pienas, laikomas odiniuose maišeliuose, rūgsta, ir virsta visai kitu gėrimu. Piemenys šiuos maišelius kabindavo tarpduriuose – taip praeinantys žmonės geriau suplakdavo maišelių turinį. 

Lietuvoje kefyras dažnai naudojamas gaminant šaltibarščius. Taip pat kefyrą kulinarijoje įvairiems patiekalams gaminti naudoja rusai ir lenkai.

Pramonėje kefyras pagaminamas sumaišius karvės, ožkos ar avies pieną su kefyro grūdais. Šiuos grūdus sudaro polisacharidai, vadinami kefiranais. Grūdai būna baltos arba geltonos spalvos, jie gali išaugti iki riešutų dydžio.

Kefyro sudedamosios dalys: 
 Mikroorganizmai: rūgštinės bakterijos ir mielės;
 Fermentacijos produktai: anglies dioksidas ir etanolis (alkoholis);
 Nutrinai: proteinai iš pieno, polisacharidai;
 Vitaminai ir provitaminai: vitaminai A, B1, B2, B6, D, niacinas, folio rūgštis;
 Mineralai: kalcis, geležis, jodas;
 Vanduo

Šaltiniai

Nuorodos
 10 faktų apie kefyrą

Literatūra 
 Kefyro ir jogurto gydomųjų savybių žinynas: paprastas ir lengvas kelias sveikatos ir ilgaamžiškumo link / Nikolaj Onučin (iš rusų k. vertė Nomeda Berkuvienė). – Kaunas: Obuolys, 2011. – 198 p. – ISBN 978-609-403-183-0

Pieno gėrimai
Pieno produktai
Klaipėdos vokiečių teatras

Klaipėdos vokiečių teatras – teatras, veikęs Klaipėdoje XVIII a. pabaigoje – XX a. pirmoje pusėje.

Istorija 
1785 m. įkurtas Klaipėdos miesto dramos teatras () buvo vadinamas Komedijų namu (Komödienhaus), vėliau oficialiai pavadintas Vokiečių operos ir dramos artistų draugija (Deutsche Opern und Schauspieler Gesellschaft). Trupėje buvo apie 40 artistų. Savo struktūra, darbo sistema, meniniu lygiu teatras buvo panašus į kitus Vokietijos provincijos teatrus. 

XIX a. pradžioje trupės antrepreneriu tapus J. H. Hekertui, dirigentu – K. Eisrichui teatro veikla suaktyvėjo. 1805 m. sausio 25 d. įvyko A. fon Kocebu dramos „Kryžiuočiai“ premjera. Buvo statomi dramos veikalai (V. Šekspyro „Hamletas“, F. Šilerio „Klasta ir meilė“, „Mesinos nuotaka“, „Vilius Telis“, „Orleano mergelė“), nuo 1820 m. – muzikiniai kūriniai (V. A. Mocarto „Tito gailestingumas“, „Pagrobimas iš seralio“, Dž. Rosinio „Tankredas“, A. M. Bertono „Alina“, „Golkondo karalienė“, Dž. Paisielo „Gražioji malūnininkė“), rengiami vokalinės ir instrumentinės muzikos koncertai. 

Nuo 1813 m. Klaipėdos vokiečių teatras buvo vadinamas Dramos teatru (Schauspielhaus), vėliau vėl iki 1939 m. vadintas Klaipėdos miesto dramos teatru. 1854 m. teatro pastatas sudegė. 1857 m. atstatytas, Klaipėdos vokiečių teatras vėl tapo svarbiu miesto kultūrinio gyvenimo židiniu, buvo statomos operos, operetės, dramos, rengiami simfoniniai ir kameriniai koncertai. 

Klaipėdos vokiečių teatras gastroliavo Klaipėdos krašte, Vilniuje – 1820–1921 m., 1823 m., 1824–1825 m., Kaune – 1930 m. 

Nuo 1826 m. Klaipėdos vokiečių teatrą materialiai rėmė vokiečių kultūros organizacija „Concordia“, nuo 1919 m. buvo išlaikomas Vokietijos lėšomis, teatrą rėmė ir 1927 m. Miunchene įsteigta Klaipėdos teatro bičiulių draugija. 

Klaipėdos vokiečių teatras Klaipėdos krašte skleidė teatrinę kultūrą, bet kartu prisidėjo prie krašto germanizavimo. 1923 m. Klaipėdos kraštą prijungus prie Lietuvos Klaipėdos vokiečių teatras tęsė savo veiklą, bet nuolatinės trupės neturėjo. Vaidino iš Vokietijos atvykę aktoriai, gastroliuojantys kolektyvai. 1924 m. buvo pastatyta P. Maskanio Kaimietiška garbė ir R. Leonkavalio „Pajacai“. 

Ketvirtame dešimtmetyje Klaipėdos vokiečių teatro veiklai sumenkus jo patalpomis Klaipėdos miesto valdyba leido naudotis „Aukuro“ draugijai, kuri 1934 m. atgaivino Klaipėdos lietuvių operą.

Literatūra 
 Jonas Tatoris. Senoji Klaipėda: Urbanistinė raida ir architektūra iki 1939 m. Vilnius, 1994 m.,
 Daiva Kšanienė. Muzika Mažojoje Lietuvoje. Lietuvių ir vokiečių kultūrų sąveika (XVI a.-XX a. 4 dešimtmetis), Klaipėda ,2003 m.

Šaltiniai 

Vokiečių
Klaipėdos istorija
Šauklių akmuo su dubeniu

Apie gamtos paveldo objektą žr. straipsnyje Šauklių akmuo

Šauklių akmuo su plokščiadugniu dubeniu (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus  kodas – 3247, senas registro kodas – A1870; senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AR967) – mitologinis akmuo pietvakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 0,95 km į šiaurę-šiaurės rytus nuo kelių Šaukliai-Mosėdis ir Šatraminiai-Šaukliai kryžkelės, 50 m į pietryčius nuo kelio Šaukliai-Mosėdis ir 0,1 km į vakarus nuo Eiškūno kairiojo kranto, Šauklių miške.

Apibūdinimas 
Akmuo rausvas, stambaus grūdėtumo, apskritas, apskaldytais šonais, 1,1-1,2 m skersmens, 60 cm aukščio. Apačia aptrupėjusi, viršutinė plokštuma glotni, žemėjanti į vieną pusę. Ties jos viduriu, arčiau krašto iškaltas netaisyklingo apskritimo pavidalo, 50 cm skersmens ir 7-8 cm gylio dubuo plokščiu dugnu ir statmenomis sienelėmis. Saugomos teritorijos plotas – 0,00014 ha.

35 m į šiaurės vakarus nuo yra Šauklių senovės kulto vieta.

Istorija 
Akmenį 1971 m. aptiko netoli gyvenęs rašytojas Romualdas Granauskas ir Mosėdžio akmenų muziejaus įkūrėjas gydytojas Vaclovas Intas, ieškoję eksponatų kuriamam muziejui. 

1972 m. paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu (AR967).  2005 m. pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe ir įregistruotas Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (A1870).

Tyrinėjimai 
1971 m. akmens aplinką tyrinėjo Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto archeologas Vytautas Urbanavičius, kuris nustatė, kad akmuo su dubeniu yra buvusios pagonių šventyklos aukuras. Jis stovėjo ant duobės krašto, ant iš akmenų sukrauto nedidelio postamento. Pačioje duobėje aptikta ugniavietė. Nuo ugnies akmens apačia apdegė ir smarkiai aptrupėjo. Naikinant šventyklą, akmuo buvo nuo postamento nugriautas ir dubeniu žemyn įverstas į ugniavietę. Po archeologinių tyrinėjimų atstatytas pirminėje vietoje. 

Senovės kulto vieta, kurioje yra akmuo, datuojama I tūkstantmečio pirma puse – XVI-XVIII a.

Šaltiniai 

 Ignas Jablonskis. Keistieji akmenys // Švyturys (Kretinga), 1967, spalio 12
 Rimantas Matulis. Istoriniai akmenys. - Vilnius, 1990. - P. 78, Nr. 242
 Vytautas Urbanavičius. Dubenuotų akmenų paslaptis // Mokslas ir gyvenimas, 1972, Nr. 2
 Vykintas Vaitkevičius. Senosios Lietuvos šventvietės. Žemaitija. - Vilnius, 1998. - P. 143

Nuorodos 
 Mitologinių akmenų aplinkos tyrinėjimai 1970-1971 m.
 Kultūros vertybių registras: Šauklių akmuo su plokščiadugniu dubeniu

Lietuvos mitologiniai akmenys
Skuodo rajono paveldas
Salantų regioninio parko paveldas
Šaukliai
Klaipėdos mūšis 1257 m.

Klaipėdos mūšis – mūšis tarp žemaičių ir Livonijos ordino vokiečių, įvykęs 1257 m. prie dab. Klaipėdos.

Istorija 
Kai Lietuvos valdovas Mindaugas 1257 m. Livonijos ordinui perleido didumą Žemaitijos, žemaičių kunigaikštis Alminas, vadovavęs Žemaičių žemių konfederacijai, ėmėsi organizuoti pasipriešinimą.  

1253 m. strategiškai svarbioje kuršių žemės vietoje – Dangės žiočių kairiajame krante vokiečių pastatyta Klaipėdos pilis kėlė pavojų kuršiams ir žemaičiams. 1256–1257 m. sandūroje Livonijos krašto magistras Anas fon Zangershauzenas buvo išrinktas Vokiečių ordino didžiuoju magistru. Į savo ankstesnes pareigas jis paskyrė buvusį Karaliaučiaus pilies komtūrą Burchardą Hornhauzeną, kuriam bemaž iš karto teko susidurti su rimtu iššūkiu, mat, Klaipėdos  apylinkėse pasirodė žemaičių kariuomenė. Paskubomis surinkęs apie tūkstantį karių (per 40 ordino riterių ir apie 500 kuršių) Burchardas Hornhauzenas išskubėjo ten, bet jis akivaizdžiai neįvertino priešo pajėgumo. Apie  tai, kad mūšis pasibaigė  Ordino pralaimėjimu duomenų nėra, greičiausiai buvo lygiosios, nes po mūšio žemaičiai vyko į Rygą sudaryti dvejų metų paliaubu su Ordinu. Žuvo 12 riterių. Pats Burchardas Hornhauzenas ir Mėmelio komtūras Bernardas Harenas buvo sužeisti ir tik per didžiausią vargą sugebėjo prasimušti į Klaipėdą. 

Žemaičiams kunigaikštis Alminas vadovavo ir 1259 m. Skuodo mūšyje bei 1260 m. Durbės mūšyje.

Šaltiniai 

Klaipėdos istorija
Žemaičių mūšiai
Livonijos ordino mūšiai
Mūšiai Lietuvos teritorijoje
Santa Krus del Kičė

Santa Krus del Kičė () – miestas Gvatemaloje, Gvatemalos aukštumose, 2021 m aukštyje virš jūros lygio. Kičės departamento administracinis centras.

Istorija 

Miestas įkurtas konkistadoro Pedro de Alvarado tuoj po to, kai buvo užimta ir sugriauta kičių sostinė Kumarkachas. Šio miesto griuvėsiai panaudoti statant Santa Krus del Kičės katedrą ir laikrodžio bokštą. Kičėje indėnai buvo persekiojami, engiami, todėl daugelis jų persikėlė į Čičikastenangą. Šis miestas greitai peraugo Kičę.

Gvatemalos miestai
Titnagai

Titnagai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Gudienos, šalia kelio .

Gyventojai

Šaltiniai 

Kaišiadorių rajono savivaldybės gyvenvietės
Toleikos (Strūnaitis)

Toleikos – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Naujo Strūnaičio.

Gyventojai

Šaltiniai 

Švenčionių rajono savivaldybės gyvenvietės
Tolimėnai (Zarasai)

Tolimėnai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 8 km į pietvakarius nuo Salako, šalia Užusodo miško ir Pratkūnų geomorfologinio draustinio. Pietinė kaimo dalis priklauso Ignalinos rajonui (žr. Tolimėnai (Ignalina)). Ties kaimu kertasi keliai  ir . Yra Tolimėnų kaimo senosios kapinės (paveldo objektas), tolėliau – Tolimėnų piliakalnis. Kaime stovi tradicinių formų stogastulpis, išlikę daug senosios aukštaičių architektūros.

Istorija 

1950–1954 m. – Dūkšto rajono Tolimėnų apylinkės centras.

Gyventojai

Šaltiniai 

Zarasų rajono savivaldybės gyvenvietės
Toliotiškė

Toliotiškė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Griškiškės.

Istorija 
XX a. pr. įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Vidžių valsčius).

Gyventojai

Šaltiniai 

Ignalinos rajono savivaldybės gyvenvietės
Toliškės (Kaišiadorys)

Toliškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Vilūnų.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kaišiadorių rajono savivaldybės gyvenvietės
Toliškės (viensėdis)

Toliškės (anksčiau Toliškės II) – viensėdis Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Darsūniškio.

Gyventojai

Išnašos 

Kaišiadorių rajono savivaldybės gyvenvietės
Tolučiai (Šaukėnai)

Tolučiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 7 km nuo Šaukėnų.

Gyventojai

Išnašos 

Kelmės rajono savivaldybės gyvenvietės
Tolučiai (Tytuvėnai)

Tolučiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 4 km nuo Tytuvėnų.

Gyventojai

Išnašos 

Kelmės rajono savivaldybės gyvenvietės
Topolis (Kupiškis)

Topolis – viensėdis Kupiškio rajono savivaldybėje, už 7 km nuo Skapiškio, šalia Biliūnų kaimo. 1949 m. gegužės 12 d. buvo įkurtas „Sakalo“ kolūkis. Iki šiol neišlikusiame buvusiame dvare veikė biblioteka, kultūros namai, atokiau stovėjo kolūkio raštinė.

Yra ūkininko Jono Pakalnio iniciatyva gražiai prižiūrimas parkas, plotas – apie 3 ha. Du tvenkinius jungiantį upelį kerta tiltukai, įrengta pavėsinė, nutiesti trys pėsčiųjų takai, pastatyta skulptūrų, yra liepų alėja. 2019 m. dienraštis „Lietuvos rytas“ Topolio parką įtraukė į geriausių Lietuvos parkų 15-tuką.

Gyventojai

Galerija

Šaltiniai 

Kupiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Lietuvos parkai
Totoriškės (Kaišiadorys)

Totoriškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Stabintiškių. Stūkso Totoriškių akmuo.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Kaime 1960 m. gimė Kazys Matačiūnas, Lietuvos spaudos ir televizijos žurnalistas, redaktorius.

Šaltiniai 

Kaišiadorių rajono savivaldybės gyvenvietės
Totoriškės (Vilnius)

Totoriškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 4 km nuo Rudaminos.

Gyventojai

Šaltiniai 

Vilniaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Pirmoji Austrijos Respublika

Pirmoji Austrijos Respublika () − buvusi centrinės Europos valstybė, gyvavusi tarp I ir II Pasaulinių karų, nuo 1919 m. spalio 21 d. iki 1934 m. vasario 12 d.

Po Austrijos−Vengrijos pralaimėjimo Pirmajame pasauliniame kare imperija buvo padalinta remiantis nacionaline gyventojų sudėtimi. Austrija su dabartinėmis sienomis buvo sukurta iš teritorijų, kur dauguma gyventojų buvo vokiečiai. 1918 m. lapkričio 12 d. Austrija tapo respublika, vadinama Vokiečių Austrija. Naujai susirinkęs parlamentas norėjo prijungti šalį prie Vokietijos. Laikinos konstitucijos 2 straipsnis teigė: Deutschösterreich ist ein Bestandteil der Deutschen Republik („Vokiečių Austrija yra Vokietijos respublikos dalis“). Plebiscitai Tirolio ir Zalcburgo žemėse 1919−1921 m. buvo už susijungimą su Vokietija. Tačiau buvo baiminamasi, kad maža Austrija nebus ekonomiškai gyvybinga. Bet Prancūzija ir Italija pasipriešino susijungimui ir reikalavo nepriklausomos Austrijos, kuri bus autonomiška bent 20 metų, konstitucijos. Sen Žermeno sutartyje buvo straipsnis draudžiantis Austrijai politiškai ar ekonomiškai prisijungti prie Vokietijos ir privertė pakeisti šalies pavadinimą iš „Vokiečių Austrijos respublikos“ į „Austrijos respublikos“. Taip atsirado Pirmoji Austrijos respublika.

Tačiau visą respublikos gyvavimo laikotarpį šalį nuolat lydėjo ginkluoti susirėmimai tarp kairiųjų ir dešiniųjų politinių grupuočių. 1927 m. kairieji surengė masines protesto akcijas, kurios istorijoje yra vadinamos kaip 1927 m. liepos sukilimas. Sukilimas buvo numalšintas tik įsikišus policijai; žuvo daug protestuotojų. Nepaisant visų vyriausybės priemonių, smurtas šalyje nesibaigė iki pat ketvirtojo dešimtmečio pradžios, kai kancleriu buvo išrinktas Engelbertas Dolfusas (Engelbert Dollfuß).

Pirmosios Austrijos Respublikos kanclerių sąrašas 

Austrijos istorija
Tarpukario istorija
Nestrėvantys

Nestrėvantys – ežeras pietryčių Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, tuojau į pietryčius nuo Semeliškių miestelio. Ežeras užima 49,5 ha plotą. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 1,6 km, plotis iki 0,41 km. Altitudė 107,7 m. Telkšo ledyno latake. Krantai pietvakariuose aukšti, sausi, statūs, o kitur – žemi ir pelkėti. Pietryčiuose prieina Barbutiškių miškas, aplink kitas pakrantes plyti pievos ir dirbami laukai. Šalia įsikūręs Semeliškių kaimas.

Ežero rytuose įteka Strėvos upė, ta pati upė išteka iš ežero jo vakaruose. Ežero vanduo neskaidrus. Ežere pagaunama karšių, lynų, lydekų, ešerių. Taip pat ežere yra kuojų, raudžių, plakių, aukšlių, pūgžlių ir kitos žuvies.

Ežerėvardis Nestrėvantỹs (arba Nestrė́vis) sudarytas kaip neiginys nuo vandenvardžio Strėva. Jei pastarasis kilęs nuo sravėti, srūti, tai Nestrėvantys – „nesravantis, netekantis vanduo“.

Šaltiniai 

Elektrėnų savivaldybės ežerai
Kretingos grūdai

Kretingos grūdai – grūdų perdirbimo bendrovė Kretingoje, Tiekėjų g. 41, LT-97123 Kretinga. Viena didžiausių pašarų gamybos bendrovių šalyje, 2005 m. užėmė 27% šių produktų rinkos.

Veikla 
Gamina kombinuotuosius pašarus, lesalus ir baltyminius vitamininius papildus gyvuliams ir paukščiams, ėdalą šunims. Grūdų saugyklos ir birių pašarinių žaliavų muitinės sandėliai talpina apie 100 000 tonų grūdinių kultūrų. Kombinuotų pašarų cecho gamybinis pajėgumas - 50 tonų pašarų per valandą.

Turi atstovybes Maskvoje ir Minske. 2006 m. valdė – 91% bendrovės „Kontvainiai“ (verčiasi kiaulininkyste), 90% „Labtesta“ (pašarų, vandens, teršalų ir kitų tyrimai, įvairios konsultacijos), apie 84% „Raminora“ (ši bendrovė valdo Druskininkų sveikatos ir poilsio centrą „SPA-Vilnius“), 67% „Remtama“ (prekyba žemės ūkio technika ir įranga), 100% „Bridimekso“ kiaulių veislininkystės fermos, 75% Kaliningrado paukščių fabriko, 65% Kaušėnų paukštyno akcijų. 

Pagamino (2005 m.) 96 144 t. produkcijos, pajamos 90,9 mln. Lt, grynasis pelnas 10,5 mln. Lt; dirbo – 130 darbuotojų (2006 m.). 25% produkcijos eksportuoja į Rusiją, Baltarusiją, Ukrainą.

Istorija 
1945 m. tuometiniame garvežių depo pastate įsteigtas grūdų priėmimo punktas. Grūdų priėmimo patalpas sudarė garvežių depo pastatas ir keletas karo meto medinių barakų. 1957 m. priimtas nutarimas grūdų priėmimo teritorijoje pastatyti kombinuotųjų pašarų gamybos cechą. 1958 m. įkurta Valstybinė grūdų perdirbimo gamykla, 1958 m. liepos 12 d. buvo pagamintos pirmosios tonos kombinuotų pašarų. Ši data laikoma kombinuotų pašarų cecho įkūrimo data. Tuo metu Kretingos grūdų produktų kombinatas buvo antroji įmonė, gaminanti kombinuotus pašarus šalyje. Didėjant kombinuotųjų pašarų rinkai, 1983 m. pradėta statyti naujoji 630 tonų per parą gaminanti kombinuotų pašarų gamykla. 

1994 tapo akcine bendrove „Kretingos grūdai“.

Šaltiniai 

Kretingos rajono įmonės
Lietuvos grūdų perdirbimo įmonės
Čičikastenangas

Santo Tomas Čičikastenangas () – miestas Gvatemaloje, Kičės departamento pietuose, 140 km į šiaurės vakarus nuo Gvatemalos miesto. Savivaldybės centras. Kerta plentas, einantis nuo pakrantės sričių link Santa Krus del Kičės ir Gvatemalos aukštumų. Dauguma miesto gyventojų – kičiai.

Verčiamasi žemės ūkiu, amatais, prekyba. Prekiaujama daržovėmis, naminiais gyvuliais, paukščiais, rankdarbiais (tekstilės, raižyto medžio dirbiniais, kaukėmis, keramika), kopaliu (smilkalais), kalkėmis (kurui), mačetėmis. Šalia pagrindinės turgavietės stovi ~400 m. senumo Šv. Tomo bažnyčia, pastatyta ant buvusios majų šventyklos pamatų. Joje vykdomos sinkretinės apeigos, kuriose gausu senojo majų tikėjimo elementų (paukščių aukojimas, smilkalų deginimas).

Čičikastenange parašytas kičių epas „Popol Vuh“.

Gvatemalos miestai
Plaja Grandė Iškanas

Plaja Grandė Iškanas () – miestelis Gvatemaloje, Kičės departamento šiaurėje, Čišojaus upės kairiajame krante, Aukštutinio Verapaso pasienyje. Iškano savivaldybės centras. Gyventojų dauguma – uspantekai ir kekčiai.

Verčiamasi prekyba, žemės ūkiu. Veikia vietinės reikšmės oro uostas. Į rytus nuo Plaja Grandės telkšo Lačua lagūna. Miesto apylinkėse planuojama įrenti Šalalos užtvanką, dėl kurios būtų užlieta 12 majų kaimų.

Gvatemalos miestai
Floresas (Gvatemala)

Floresas () – miestas Gvatemalos šiaurėje, saloje, esančioje pietinėje Peten Icos ežero dalyje. Peteno departamento administracinis centras. Su žemynu jungiasi grįsta damba. Naujoji miesto dalis plečiasi žemyne ir yra susiliejusi su Floreso priemiesčiais – Santa Elena ir San Benitu. Santa Elenoje yra Mundo Maya tarptautinis oro uostas, kuriuo atvyksta turistai į Peteno regiono senuosius majų miestus.

Istorija 

Senovėje Peten Icos ežero saloje stovėjo majų (icų) miestas Tajasalis. Jis dar buvo vadinamas Noh Petenu arba Tah Ica. Tai buvo ilgiausiai prieš ispanų konkistadorus atsilaikęs majų miestas. 1541 m. kelionės į Hondūrą metu Tajasalį nesėkmingai bandė užimti Ernanas Kortesas. Jis buvo užimtas tik 1697 m. Dauguma icų pabėgo į džiungles, o buvusio miesto vietoje išaugo Floresas.

Gvatemalos miestai
San Benitas (Gvatemala)

San Benitas () – miestas Gvatemalos šiaurėje, Peteno departamente, Peten Icos ežero pietvakarinėje pakrantėje, Floreso priemiestis. Yra regioninė ligoninė, kapinės, turgus, viešbutis. Verčiamasi žemdirbyste, prekyba, turizmu.

Apylinkėse yra mažiau žinomų majų gyvenviečių liekanų (Nooč Nach Kultunichas, Sonohuicas, Kolonija Ica). Greta esančioje Santa Barbaros saloje veikia archeologijos muziejus.

Istorija 

San Benitas pradėjo kurtis nuo 1702 m., savivaldybės centru tapo 1873 m.

Gvatemalos miestai
Sajaščė

Sajaščė () – miestas Gvatemaloje, Peteno departamente, prie Pasjono upės ir jos intako Petešbatuno. Kelias į Floresą. Tiltų nėra, per Pasjono upę kelia keltas.

Į rytus nuo miesto prasideda El Rosarijo nacionalinis parkas. Netoliese yra keletas senovinių majų miestų, iš kurių žymiausi yra Seibalis ir Dos Pilasas.

Istorija 

Sajaščė įkurta 1874 m. kaip medkirčių gyvenvietė. Savivaldybės centru tapo 1929 m.

Gvatemalos miestai
Poptunas

Poptunas () – miestas Gvatemaloje, Peteno departamento rytuose, netoli nuo Belizo sienos. Savivaldybės centras.

Verčiamasi žemės ūkiu, miškų kirtimu. Apylinkėse yra keletas majų archeologinių vietovių.

Poptune yra specioliojo Gvatemalos karinių pajėgų dalinio Kaibilių bazė.

Gvatemalos miestai
Melčor de Menkosas

Melčor de Menkosas () – miestas Gvatemaloje, Peteno departamento rytuose, Belizo pasienyje, prie Mopano upės, priešais Belizo miestą Benke Vjecho del Karmeną. Savivaldybės centras. Eina kelias tarp Floreso ir Belmopano.

Verčiamasi žemės ūkiu, prekyba.

Iki 1989 m. veikė specioliojo Gvatemalos karinių pajėgų dalinio Kaibilių bazė.

Gvatemalos miestai
Varnaka

Varnaka – upelis Jonavos rajone; Neries dešinysis intakas. Prasideda šalia Gudžionių kaimo, teka palei Bazilionių mišką. Toliau teka per Jonavą, kur miesto rytinėje dalyje ant upės įrengta nedidelių tvenkinių virtinė (Jonavos I, II, III, IV, V tvenkiniai). Įteka į Nerį 38,1 km nuo jos žiočių, Sodų gatvės gale. Palei upelį yra Samulevičių sodyba, Jonavos žydų kapinės, Jonavos miesto parkas, Jonavos vaikų lopšelis-darželis „Lakštingalėlė“ (Lakštingalų mikrorajone), Jonavos Santarvės vidurinė mokykla. Upelis užtvenktas, yra Varnutės tvenkiniai.

Jonavos rajono savivaldybės administracija per 2006–2008 metus įgyvendino projektą „Varnakos upelio baseino dalies, esančios Jonavos mieste, išvalymas ir sutvarkymas“. Papildomos lėšos skirtos 500 m upelio vagai žemupyje išvalyti. Sustabdyti eutrofikacijos (vandens „žydėjimo“) procesai tvenkiniuose, panaikinta jų vizualinė tarša, sutvarkytas kraštovaizdis, išvalytas dumblas ir pakrantės.

Intakas – Juodmena (dešinysis).

Upėvardis kildinamas nuo paukščio pavadinimo varnas, varna.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Varnakos upelio ir tvenkinių išvalymas

Neries intakai
Jonavos rajono upės
Ukmergės Švč. Dievo Motinos Užtarėjos sentikių cerkvė

Ukmergės Švč. Panelės Užtarėjos cerkvė – medinė sentikių cerkvė, esanti Ukmergėje, Paupio gatvėje, šalia Ukmergės piliakalnio ir Ukmergės tilto per Šventosios upę. Pastatyta 1873 metais tikinčiųjų bendruomenės, susibūrusios 1863 m., lėšomis.

Pastatas medinis, stačiakampio plano, gyvenamojo namo formos. Kairiojoje pastato pusėje įrengta patalpa pamaldoms, dešinėje – gyvenamosios šventiko patalpos. 1907 m. pastatytas bokštelis (pradžioje buvo aštuonkampis, kupolo formos – vėliau keturkampis). Vokiečių okupacijos metais (1914 m.) cerkvėje veikė arklidės.

Pastatas yra architektūros paminklas. Yra kilnojamojo turto vertybių.

Yra veikiančios sentikių kapinės.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

Kultūros vertybių registras

Ukmergės rajono paveldas
Lietuvos sentikių cerkvės
Retalhuleu departamentas

Retalhuleu departamentas () – departamentas Gvatemalos vakarinėje dalyje, prie Ramiojo vandenyno. Administracinis centras – Retalhuleu.

Regioninės kalbos statusą turi šios kalbos: ispanų, kičių ir kakčikelių.

Kičės departamente yra keletas senovinių majų miestų liekanų (Takalik Abachas, San Chuan Nochas ir kt.).

Geografija 

Didžioji departamento dalis yra pakrantės žemumoje. Šiaurės rytuose paviršius palaipsniui kyla į Čiapaso Siera Madrės kalnus. Iš kalnų link vandenyno teka daug neilgų upių (Samala, Sisas, Ikanas, Okositas ir kt.). Didžioji teritorijos dalis išdirbta, tik kalnų pašlaitėse yra išlikę drėgnųjų miškų.

Administracinis suskirstymas 

Departamentas padalintas į 9 savivaldybes:

 Čamperikas
 El Asintalis
 Nuevo San Karlosas
 Retalhuleu
 San Andres Vilja Seka
 San Felipė
 San Martín Sapotitlanas
 San Sebastianas
 Santa Krus Mulua

Gvatemalos departamentai
Retalhuleu

Retalhuleu () – miestas vakarinėje Gvatemaloje, 52 km į pietus nuo Kecaltenango, Čiapaso Siera Madrės papėdėje, netoli Samalos upės. Departamento centras. Keliai į Čamperiką, Koatepekę, Kecaltenangą ir Eskuintlą.

Verčiamasi žemės ūkiu, prekyba. Veikia archeologijos muziejus. Netoli Retalhuleu yra majų miesto Takalik Abacho liekanos.

Gvatemalos miestai
Trakas (reikšmės)

Traku vadinami kaimai:

 Molėtų rajone;
 Panevėžio rajone:
 Karsakiškio seniūnijoje,
 Paįstrio seniūnijoje;
 Rokiškio rajone;
 Šakių rajone;
 Šilalės rajone.

Kitos reikšmės:

 Trakas – miško žemėje augančių krūmų visuma.
Trakas (Molėtai)

Trakas – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Skudutiškio.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Trakiai (Kaišiadorys)

Trakiai – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Rumšiškių.

Energetika 
Kaime veikia viena didžiausių Lietuvoje saulės kolektorių elektrinių, kuri pagamina 940 kW.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kaišiadorių rajono savivaldybės gyvenvietės
Trakininkai (Panevėžys)

Trakininkai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Miežiškių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės