joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Lenkimų Šv. Onos bažnyčia

Lenkimų Šv. Onos bažnyčia – bažnyčia, stovinti Lenkimų miestelyje, 1 km į pietryčius nuo Lietuvos ir Latvijos valstybės sienos ir nuo Šventosios upės.

Istorija 

1680 m. pastatyta koplyčia. Vilniaus vaivada 1717 m. dovanojo valaką žemės. Metrikų knygos rašytos nuo 1704 m. Nauja bažnyčia pastatyta 1752 m. 1780 m. įsteigta parapinė mokykla (nuo 1915 m. – valdinė).

1780–1816 m. pastatyta mūrinė bažnyčia. Lenkimų altarista Juozapas Kukevičius apkaltintas 1831 m. sukilimo rėmimu ir metams uždarytas į Kretingos bernardinų vienuolyną. 1844 m. įkurta parapija (iki tol buvo Skuodo parapijos filija). 1848 m. parapijiečių lėšomis bažnyčia rekonstruota.

1881 m. ją konsekravo vyskupas Aleksandras Beresnevičius. Lenkimuose buvo 2 altarijos.

Architektūra 
Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su apside. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi akmenų ir plytų mūro varpinė.

Simonas Daukantas nupirko bažnyčiai paveikslų, sumokėjo už galinio altoriaus įrengimą. Bažnyčios šventoriuje 1847 m. palaidota Simono Daukanto motina. Ant jos kapo išlikęs XIX a. 1-osios pusės lietuviškas tekstas (citata pagal dabartines rašybos taisykles):

Dabar šis tekstas yra sunkiai įskaitomas.

Galerija

Nuorodos 
 Lenkimų šv. Onos bažnyčia
 Gimtoji parapija Lenkimai (sud. Leonas Rimeikis). – Klaipėda: S. Jokužio leidykla-spaustuvė, 2005. – 124 p.: iliustr. – ISBN 9986-31-130-6

Lenkimai
Skuodo rajono bažnyčios
Lėno Šv. Antano Paduviečio bažnyčia

Lėno Šv. Antano Paduviečio bažnyčia – bažnyčia, stovinti Lėno kaime, Lėno ežero rytiniame krante, prie Ramygalos–Taujėnų kelio. Be aiškių stiliaus bruožų.

Istorija 

1919 m. Taujėnų dvaro savininkas kunigaikštis Konstantinas Radvila statomai Lėno bažnyčiai paskyrė miško medžiagos. 1921 m. pastatyta laikina medinė koplyčia. Netrukus pradėta statyti klebonija ir kiti parapijos ūkiniai trobesiai. Lėno gyventojams paaukojus 2 dešimtinių sklypą, kunigų Jurgio Kazakevičiaus ir Jono Laugalio iniciatyva 1923–1924 m. pastatyta akmenų mūro bažnyčia.

1925 m. kunigo J. Laugalio rūpesčiu bažnyčia nutinkuota iš lauko, 1927 m. įdėtos medinės lubos, 1928 m. atlikti kiti darbai. Laikinoji koplyčia pertvarkyta į prieglaudą. Panevėžio vyskupas Kazimieras Paltarokas dovanojo bažnyčiai monstranciją ir taurę, Apolonija Doračiūnienė paskyrė 1000 litų varpui pirkti. Daugiausia bažnyčią parėmė prezidentas Antanas Smetona, kilęs iš šios apylinkės. Jo lėšomis buvo įrengtas didysis altorius, kuriame įmontuotas dailininko Burbos pieštas Šv. Antano paveikslas. Kunigas Domininkas Tumėnas Lėno bažnyčiai paskyrė 35 ha žemės (16 km nuo Lėno).

1932 m. Juozas Kuliava dovanojo parapijai 8 ha. Sukeitus žemę arčiau bažnyčios ir 1934 m. Lėno kaimui skirstantis į vienkiemius, bažnyčiai liko 25 ha žemės. Lietuvos vyriausybei paskyrus pašalpą, 1935 m. prie bažnyčios pristatytas aukštas mūrinis bokštas. Prieš Antrąjį pasaulinį karą bažnyčia buvo Vadoklių filija. 1944 m. gerokai sužalota. Vėliau suremontuota.

Architektūra 

Bažnyčia be aiškių stiliaus bruožų, stačiakampio plano (27 × 13 m), su žemesne apside, bokšteliu, vienabokštė. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora akmenų ir plytų mūro bei metalinė.

Galerija

Nuorodos 

 Parapijos puslapis 

Ukmergės rajono bažnyčios
Lentvario Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai bažnyčia

Lentvario Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai bažnyčia – bažnyčia, stovinti Lentvaryje, 7 km į rytus nuo Trakų. Pamaldos laikomos lietuvių ir lenkų kalbomis. 

Lentvario parapijoje aptarnaujama Trakų Vokės koplyčia, senosiose kapinėse stovi Lentvario (Račkūnų) koplyčia.

Istorija 
Vladislovas Tiškevičius ir Lentvario apylinkių gyventojai 1897 m. prašė valdžios leidimo statyti bažnyčią. Šis ir kiti 1904 m. prašymai atmesti. 1905 m. bažnyčią projektavo italų architektas O. Bongi, 1905 m. leidimas gautas, įrengta laikina bažnyčia. 1908 m. įkurta parapija. 1910 m. patvirtintas inžinieriaus Aleksandro Antonovičiaus mūrinės bažnyčios projektas.

1926 m. pastatyta dabartinė bažnyčia. Klebono Kazimiero Kulako rūpesčiu bažnyčią 1943 m. restauravo inžinierius Br. Galinis. Ją 1952 m. konsekravo Panevėžio vyskupas Kazimieras Paltarokas. Lentvaryje iki mirties kunigavo Juozapas Karaliukas (1908–1963), Sibiro tremtinys.

Parapijos klebonai

 Alfred Grzybowski (1906–1909)
 Aleksander Łoszakiewicz (1909–1919)
 Jan Lamajć (1919–1920)
 Franciszek Kaczmerek (1920–1921)
 Józef Cyrankiewicz (1921–1923)
 Henryk Wojniusz (1923–1931)
 Stanisław Tracewski (1931–1933)
 Kazimierz Kułak (1933–1957)
 Vaclovas Aliulis (1957–1962)
 Juozas Urbanas (1962–1966)
 Ignas Paberžis (1966–1968)
 Bronius Sakevičius (1968–1991)
 Vytautas Rudis (1991–1993)
 Miroslav Grabovski (1993–2000)
 Tadeuš Aleksandrovič (2000–2010)
 Gintaras Petronis (2010–)

Architektūra 
Bažnyčia neoromaninė, beveik kvadratinio plano, bebokštė, bazilikinė, su trisiene apside. Vidus 3 navų, atskirtų kolonomis. Prie bažnyčios pietryčių kampo prišlieta aukšta varpinė. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Šventovėje išliko XIX a. pradžios paveikslas „Šv. Juozapas“ ir sieninė tapyba (1943 m., dailininkai L. Torvirtas, J. Hoppenas).

Galerija

Nuorodos 

 Parapijos svetainė
 Trakų dekanato informacija 

Neoromaninė architektūra Lietuvoje
Trakų rajono bažnyčios
Lieplaukės Šv. Jurgio bažnyčia

Lieplaukės Šv. Jurgio bažnyčia – bažnyčia, stovinti Lieplaukės kaime, prie Plungės-Telšių kelio.

Istorija 
1421–1842 m. Lieplaukė buvo Žemaičių vyskupo valda. Bažnyčia minima nuo 1613 m. Nauja bažnyčia pastatyta 1621 m. (buvo Alsėdžių parapijos filija). Ją 1627 m. sudegino Švedijos kariuomenė. 1673 m. atstatyta. 1766 m. bažnyčiai skirti 2 valakai žemės.

1844 m. įkurta parapija. Parapijiečių lėšomis 1861–1862 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. Ją 1882 m. konsekravo vyskupas Aleksandras Beresnevičius. Per Pirmąjį pasaulinį karą vokiečiai išsivežė 2 varpus.

Architektūra 
Bažnyčia lotyniško kryžiaus plano, vienabokštė. Joje yra 6 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi medinė varpinė. Tarp jos ir bažnyčios – medinė klebonija.

Galerija

Nuorodos 

 Lieplaukės Šv. Jurgio parapija

Telšių rajono bažnyčios
Linkmenų Švč. Trejybės bažnyčia

Linkmenų Švč. Trejybės bažnyčia – bažnyčia, stovinti Linkmenų kaime, 12 km į vakarus nuo Ignalinos, 0,5 km į šiaurės rytus nuo kelio . Istoristinė, dominuoja neoromaninio stiliaus elementai.

Istorija 
Linkmenyse parapija įsteigta Lietuvos didžiojo kunigaikščio Kazimiero I Jogailaičio valdymo laikais (1440-1492 m.). Aleksandras Jogailaitis Linkmenų bažnyčios patronato teises 1501 m. perleido Vilniaus vyskupui Albertui I Taborui (1492-1507), griežtai prisakydamas, kad pamaldas joje kunigai laikytų lietuvių kalba. 1510 m. paminėtas Linkmenų klebonas, Vilniaus vyskupijos kunigas Albertas. Istoriniuose šaltiniuose minima 1517 m. Žygimanto Senojo donacija parapijai.

1554 m. minima sumenkusi bažnyčia. 1645 m. pastatyta nauja. Grafas Tiškevičius 1720 m. pastatė naują medinę bažnyčią. 1842 m. bažnyčia trečdaliu padidinta pačios parapijos lėšomis. XVIII a. veikė parapinė mokykla. Linkmenų bažnyčiai 1820 m. priklausė jurisdika miestelyje ir šie kaimai: Cijonai, Grikiapelė, Kiškiai, Rukiškė, Tumėniškė.

1849 m. vizitacijos akte minima, jog bažnyčia turėjo tris medinius altorius: pagrindinį Švč. Trejybės, Švč. Rožinio Mergelės Marijos - kairėje ir Šv. Juozapo - dešinėje. Vidinėje koplyčioje stovėjo ketvirtasis altorius, su Antakalnio Kristaus medine skulptūra. Šalia bažnyčios minima prieglauda (špitolė), kurioje glaudžiasi ir iš parapijiečių aukų išlaikomi 6 vargšai.

1882 m. patvirtintas karo inžinieriaus Čerkasovo naujos mūrinės bažnyčios projektas. Numatoma statyti bažnyčia nebuvo didesnė už senąją, todėl generalgubernatorius 1884 m. leido statyti. Pastatyta 1887 m.

XX a. pradžioje parapijiečių skaičius siekė 4500. 1920 m. rudenį Linkmenis ir dalį parapijos okupavo Lenkija. Okupacinė valdžia 1925 m. iškėlė bylą Linkmenų klebonui Juozui Breivai už lietuvių kultūrinę veiklą. Jis pabėgo į Kirdeikius.

Linkmenų parapijos teritorija oficialiai ženkliai sumažėjo, kai 1926 m. popiežius Pijus XI bule „Lituanorum gente“ įkūrė Lietuvos bažnytinę provinciją: Lietuvoje likusi parapijos dalis sudarė naujai įsteigtą Kirdeikių parapiją.

1933–1936 m. veikė „Ryto“ draugijos skaitykla.

Architektūra 
Bažnyčia stačiakampio plano, bazilikinė, vienabokštė. Tai originalus XIX a. akmenų ir plytų mūro pastatas su eklektikos ir neoromantikos stilių bruožais. Dekoratyvia kompozicija išsiskiria altoriai, presbiterijos baliustrada, sakykla, Dievo Motinos statula, originalūs vargonai, paauksuotuose rėmuose ant drobės tapyti paveikslai, ornamentuoti spalvotais stiklais langai. Šventoriaus tvora akmenų mūro, su tinkuotais stulpais.

Šventoriuje palaidoti kunigo Jeronimo Janulionio (gim. 1880 - mir. 1919 balandžio 6) ir kovotojo už lietuvybę lenkų okupacijos metais kunigo Igno Montvilos (gim. 1883, kunigu pašventintas 1908, Linkmenų klebonu paskirtas 1935) palaikai.

Taip pat stovi paminklas kunigo Silvestro Gimžausko motinai Liucijai Marijonai Vaitkevičiūtei-Gimžauskienei, perkeltas iš Linkmenų senųjų kapinių.

Išnašos 

Ignalinos rajono bažnyčios
Linkmenys
Liolių Šv. apaštalų Simono ir Judo Tado bažnyčia

Liolių Šv. apaštalų Simono ir Judo Tado bažnyčia – bažnyčia, stovinti Liolių miestelyje, prie Raseinių–Kelmės kelio.

Istorija 
Pirmąją bažnyčią Lioliuose pastatydino ir aprūpino 1522 m. Mykolas Viekavičius, kuris kartu su broliui Luku Viekavičiumi ją 1517 m. liepos 23 d. Vilniuje surašytu dokumentu finansavo. Kiek vėliau Stanevičius bažnyčios žemes padidino iki 12 valakų. XVI a. antrojoje pusėje – 1628 m. bažnyčią buvo pasisavinę evangelikai reformatai. 1748 m. minima sena bažnyčia. Prie jos tada veikė Švč. Mergelės Marijos Vaduotojos brolija.

1768 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia. Jai 1820 m. priklausė Baltmiškio kaimas. 1841 m. parapijai priklausė 12 valakų ir 18 margų žemės. Lioliuose gyveno 2 kunigai (klebonas gaudavo 160 rb per metus). Bažnyčia 1851 m. restauruota, pastatytas bokštas. Ji buvo remontuota ir 1907–1909 m. (rūpinosi klebonas Aleksandras Požėla).

1908 m. įsteigtas Lietuvos katalikių moterų draugijos skyrius. Jis turėjo devocionalijų parduotuvę, vėliau arbatinę, senelių prieglaudą. Klebono J. Gerėlio (Lioliuose 1930–1940 m.) rūpesčiu bažnyčia remontuota, išmūryta šventoriaus tvora.

Architektūra 
Bažnyčia kryžminio plano, su trisiene apside, aukštu bokštu ant navos ir transepto kryžmos. Ant stogo galų yra bokšteliai. Vidus 3 navų, atskirtų 4 kolonomis. Šventoriuje stovi varpinė (apačia akmenų mūro, viršus – medinis).

Kartu su Liolių koplyčia su­da­ro an­samb­lį – ar­chi­tek­tū­ros pa­mink­lą.

Nuotraukos

Šaltiniai 

Lioliai
Kelmės rajono bažnyčios
Liudvinavo Šv. Liudviko bažnyčia

Liudvinavo Šv. Liudviko bažnyčia – bažnyčia, stovinti Liudvinavo miestelyje, 9 km į pietus nuo Marijampolės. Pastatyta po 1918 m.

Istorija 

Liudvikas Konstantinas Pacas 1715 m. pastatė bažnyčią. Jai išlaikyti paskyrė 4 valakus žemės. Apie 1850 m. kunigo S. Lapinsko rūpesčiu bažnyčioje giedoti ir pamokslus sakyti pradėta lietuviškai. Po 1864 m. pastatyta nauja bažnyčia. Liudvinavo vikaras Simonas Lapinskas (1800–1889 m.) apkaltintas vietos gyventojų raginimu eiti į sukilimą. Už tai 1864 m. ištremtas į Sibirą. 1907 m. įsikūrė „Žiburio“ draugijos skyrius (pirmininkas kunigas Juozas Sriuoginis). 1908 m. įsteigta biblioteka - skaitykla. 1908 m. žiburiečiai Liudvinave surengė pirmą viešą lietuvišką vakarą. 1911–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius.

1915 m. bažnyčia sudegė. Pamaldos perkeltos į valsčiaus raštinę. Po 1918 m. šventoriuje pastatyta kukli medinė bažnyčia. Po Antrojo pasaulinio karo bažnyčia apleista. Klebono Jono Maksvyčio rūpesčiu ji 1975 m. suremontuota. Paskutiniajame dešimtmetyje pradėta mūryti nauja bažnyčia.

Architektūra 
Senoji bažnyčia stačiakampio plano, su apside, 2 bokšteliais. Šventoriaus tvora tinkuoto mūro.

Nuorodos 

 Liudvinavo Šv. Liudviko parapija 

Marijampolės savivaldybės bažnyčios
Liudvinavas
Lyduokių Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia

Lyduokių Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Lyduokių miestelyje, 12 km į rytus nuo Ukmergės. Bažnyčios statinių kompleksas (bažnyčia, šventoriaus koplyčia, tvora su vartais ir laiptais) įrašytas į Kultūros vertybių registrą.

Istorija 

Mūrinę bažnyčią Lyduokiuose 1623 m. pastatė Henrikas Padlevskis. Prie jos įsteigta prieglauda. XVIII a. veikė parapinė mokykla. Po 1782 m. pristatytas priebažnytis. 1884 m. Lyduokių dvaro savininko, karo inžinieriaus Henriko Voinickio ir parapijos lėšomis bažnyčia padidinta, pristatyti 2 bokštai. Ją 1887 m. konsekravo vyskupas Mečislovas Paliulionis. Per Antrąjį pasaulinį karą bažnyčia apgadinta. Po karo suremontuota. Po karo Šv. Arkangelo Mykolo bareljefą ant stogo atstatė ilgametis bažnyčios zakristijonas Mykolas Vaskela su sūnumi Mykolu Vaskela.

1988 m. dekoruotas bažnyčios vidus. 1999 m. joje atidengtas ir pašventintas bareljefas šios parapijos klebonu dirbusiam Jonui Burneikai (1901–1956 m.). Šventoriuje 2000 m. pastatytas ąžuolinis kryžius (tautodailininkas Remigijus Rudokas) jubiliejiniams 2000-iesiems metams.

Vertybės 
Bažnyčioje yra 4 dailės paminklai, įrašyti į kultūros vertybių registrą. Du iš jų yra molbertinės tapybos ir du – taikomosios dailės kūriniai. Vienas reikšmingiausių – molbertinės tapybos XVIII a. nežinomo dailininko paveikslas „Puota Emause“ (drobė, aliejus; 205,0 x 201,5 cm), XVIII a. antrosios pusės paveikslas „Marijos ėmimas į dangų“ (drobė, aliejus). Taikomosios dailės kūriniai: XIX a. pirmos pusės arnotas (šilkas, medvilnė, metalo siūlai; 106 x 62 cm) bei XVIII–XIX a. dalmatika (šilkas, medvilnė, metalo siūlai, siuvinėjimas; 108 x 106 cm) [10, 16, 18].

Bažnyčioje be įvairių dailės kūrinių yra ir įdomi relikvija – Dievo kančios simboliai (erškėčių vainikas, rykštė, nendrės, vinys), kuriuos 1893 m. pėsčiomis iš Jeruzalės parnešė Slabados kaimo gyventojas Antanas Juras.

Architektūra 
Bažnyčia barokinė, stačiakampio plano, bazilikinė. Vidus 3 navų. Šventoriuje yra antkapinių paminklų, kampe stovi šventoriaus koplyčia.

Altorius (3,16 x 1,68 cm), tapytas 1980 m. Autorius G. Sliesoraitis.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Lyduokių Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia

Ukmergės rajono bažnyčios
Lyduokiai
Lyduvėnų Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia

Lyduvėnų Šv. apaštalą Petro ir Pauliaus bažnyčia – bažnyčia, stovinti Lyduvėnų miestelyje, Dratvens (Dubysos dešiniojo intako) dešiniajame krante. Turi vėlyvojo baroko bruožų.

Istorija 
Lyduvėnų katalikų bažnyčia XVI a. antrojoje pusėje atiteko evangelikams reformatams. 1613 m. minima katalikų bažnyčia. XVIII a. pirmojoje pusėje pradėta statyti mūrinė bažnyčia. Mirus Lyduvėnų dvaro savininkui, statyba sustojo. Vėl pradėta 1755 m.

1761 m. bažnyčia pastatyta. Stanevičiai 1754 m. jai skyrė 6 valakus ir 7 margus žemės. Lyduvėnuose gyveno 2 kunigai. 1853 m. minima parapinė mokykla. Klebonas Antanas Opulskis 1863 m. ištremtas į Sibirą (ten 1872 m. mirė). Architektas Nikolajus Andrejevas 1902 m. suprojektavo bažnyčios bokštą. Jis 1907 m. pastatytas ne pagal projektą. Statinį komisija priėmė tik 1911 metais. 1914 m. įsteigta „Saulės“ draugijos mokykla. Per Antrąjį pasaulinį karą bažnyčia apgriauta, vėliau suremontuota. Bokštas pastatytas žemesnis už buvusį.

Architektūra 
Bažnyčia turi vėlyvojo baroko bruožų, stačiakampio plano, vienabokštė, su pusapskrite apside. Šventoriaus tvora mūrinė. Jame yra kapinės.

Nuorodos 
 Lyduvėnų Šv. apašt. Petro ir Pauliaus bažnyčia

Raseinių rajono bažnyčios
Lyduvėnai
Lygumų Švč. Trejybės bažnyčia

Lygumų Švč. Trejybės bažnyčia – bažnyčia, stovinti Lygumų miestelyje, Kruojos (Mūšos dešiniojo intako) kairiajame krante.

Parapijoje yra kultūros paveldo objektai Lygumų kapinių koplyčia, Sereikių koplyčia.

Istorija 
Apie 1426 m. Lygumų dvare pastatyta koplyčia. Dvaras 1436 m. išlaikė nuolatinį kunigą. Dvarininkas Liucijus Viekavičius 1524–1526 m. Kruojos pakrantėje pastatė bažnyčią. Jos išlaikymui paskyrė Šantauskų palivarką, žemės ir smuklę. Bažnyčią XVI a. antrojoje pusėje - 1630 m. buvo pasisavinę evangelikai reformatai. XVII a. įkurta altarija. Jai 1760 m. kunigas S. Bukauskas dovanojo 2,5 dešimtinės pievų. Klebonas Kristupas Volfas su parapijiečiais 1790 m. pastatė naują medinę bažnyčią. XIX a. (iki 1864 m.) veikė parapinė mokykla.

1832 m. bažnyčiai priklausė Lygumų miestelis ir Ruslelių kaimas. Rusijos valdžia 1842 m. parapijai paliko 33 dešimtines žemės. Klebonas J. Beniusevičius nupirko 6 valakus ganyklų ir dovanojo parapijai. Klebono Juozapo Korsako rūpesčiu architektas Nikolajus Andrejevas 1902 m. suprojektavo mūrinę bažnyčią (sąmatinė vertė 49 000 rublių).

1905 m. projektas patvirtintas, leista statyti. Statybos metu pamaldos laikinai vyko Lygumų kapinių koplyčioje. Klebono Jurgio Rupkos iniciatyva ir parapijiečių lėšomis dabartinė mūrinė bažnyčia 1908–1914 m. pastatyta. Ją 1915 m. konsekravo vyskupas Pranciškus Karevičius. 1908–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Klebonas P. Svilas 1936 m. išpuošė bažnyčios vidų. Įsigyti 3 varpai (kainavo 30 000 litų).

Vietinių gyventojų pasakojimuose minima, kad statant bažnyčią 1908-1914 visi miestelėnai statyboms kaupė naminių paukščių kiaušinių lukštus. Lukštai - kalcio ir kreidos šaltinis, skirti įmaišyti į tuometinį jungiamąjį mišinį. Cemento tada dar nebuvo arba neturėjo.

Architektūra 
Bažnyčia neogotikinė, lotyniško kryžiaus plano, vienabokštė, su apside. Vidus 3 navų. Aukšta šventoriaus tvora sumūryta iš akmenų.

Nuorodos

Lygumų Švč. Trejybės bažnyčia

Pakruojo rajono bažnyčios
Lygumai
Lomių Kristaus Atsimainymo bažnyčia

Lomių Kristaus Atsimainymo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Tauragės rajono savivaldybėje, Lomių kaime (Mažonų sen), 11 km į pietvakarius nuo Skaudvilės, prie kelio , Šunijos (Jūros kairiojo intako) kairiajame krante. Liaudies architektūros formų.

Istorija 

Lomių dvare 1766 m. pastatyta medinė koplyčia. Pirmoji koplyčia pastatyta vien kirviu, sutvirtinta medinėmis vinimis. Statybą finansavo kaimyninio Janavo dvaro savininkai Šabliauskai. 1830 m. Lomių medinė koplyčia buvo remontuota. 1850 m. šio krašto katalikai koplyčią padidino, išplėtė. Seniausias bažnyčios archyvo dokumentas rastas lotynų kalba, ant jo juodu rašalu įspaustas antspaudas su 1895 m. data.

Lomių koplyčia rūpinosi Batakių parapijos kunigai, buvo šios parapijos filija. Batakių Šv. Onos bažnyčios vizitacijų knygoje išlikęs Tauragės dekano 1926 m. spalio 16 d. įrašas apie lomiškių pastangas įkurti parapiją. 1934 m. į Lomius paskirtas pirmasis kunigas Jonas Eičas ėmėsi koplyčios perstatymo darbų, pastatė kleboniją, praplėtė ir aptvėrė kapines, įsigijo liturginių reikmenų. Už surinktus pinigus Tilžėje buvo nuliedintas aštuonių centnerių varpas ir parvežtas į Lomius. Varpo šventinimo proga jam suteiktas šv. Antano vardas. Po kunigo paskyrimo prabėgus keleriems metams, Lomiuose pirmą kartą apsilankęs vyskupas. Susirinkusios minios žmonių pamatė iki tol neregėtą stebuklą – mašiną, kurioje sėdėjo Telšių vyskupas Justinas Staugaitis.

Kunigui Juozui Šukiui Lomiuose teko patirti 1940-ųjų sovietinę okupaciją, karo baisumus. Lomių bažnyčia, kokia stovi šiandien, J. Šukio iniciatyva bei parapijiečių pastangomis buvo išplėsta, padidinta. Langai buvo papuošti kukliais vitražais, įsigyta fisharmonija. Klebonas kun. Vladas Radveikis Lomių parapijoje ganytojo darbą atliko 1964-1974 m. Jis tuomet rado bendrą kalbą su tuomečio Lomių tarybinio ūkio valdžia, ir į bažnyčią buvo įvesta elektra. Jei kaimo žmogus už vieną kilovatvalandę mokėjo 2 kapeikas, bažnyčiai ji kainavo 20 kapeikų. Kun. V. Radveikis suremontavo bažnyčios išorę ir vidų, sutvarkė prakiurusį stogą. Pirmą kartą šio kunigo rūpesčiu prieš šv. Kalėdas bažnyčioje pradėta rengti prakartėlė.

Nuo 1985 m. Lomių bažnyčią ir parapiją aptarnavo Batakių parapijos kunigai.

Architektūra 

Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, su 2 bokšteliais. Joje įrengti 4 altoriai. Šventoriaus tvora medinių statinių. Jame stovi medinė varpinė.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

 Lomių Kristaus Atsimainymo parapija (dekanato inf.)
 Lomių Kristaus Atsimainymo parapija (taurageskatalikai.lt)

Tauragės rajono bažnyčios
Lukšių Šv. Juozapo bažnyčia

Lukšių Šv. Juozapo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Lukšių miestelyje, 8 km į rytus nuo Šakių, prie kelio , Lenkupio ir Siesarties santakos. Istoristinė, daugiausia turi neogotikos bruožų.

Lukšių Šv. Juozapo parapijai priklauso Staliorių ir Šilgalių koplyčios.

Istorija 
Veliuonos seniūnas Adomas Tadėjus Chodkevičius 1735 m. pastatė medinę bažnyčią. Ji buvo Veliuonos parapijos filija (Prūsijai užėmus Užnemunę – Sintautų filija). Lukšiuose 1839–1855 m. kunigavo rašytojas Antanas Tatarė (1805–1889 m.). Jis 1845 m. pastatė parapinę mokyklą, kurioje 1864–1866 m. mokėsi ir Jonas Basanavičius.

Pagal Kalvarijos apskrities architekto Leopoldo Salkovskio projektą 1860–1862 m. ir 1870–1877 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Statybą prižiūrėjo architektas J. F. A. Bojanovskis. Bažnyčia 1901 m. gerokai remontuota. 1906 m. įsikūrė „Žiburio" draugijos skyrius. Jis 1907 m. įsteigė biblioteką – skaityklą, suaugusiųjų vakarinius mokymo kursus, iki 1911 m. įsteigė ir išlaikė senelių prieglaudą. 1914 m. pastatyti žiburiečių namai su vaidinimų sale, arbatine, kepykla. Per Pirmąjį pasaulinį karą bažnyčia gerokai apgriauta, 1917–1918 m. suremontuota.

Iki 1930 m. atstatytas žemesnis bokštas. 1931 m. įsigyti nauji vargonai, suremontuotas vidus. Po Antrojo pasaulinio karo bažnyčia apleista, 1977–1978 m. kunigo Antano Akevičiaus, politinio kalinio, rūpesčiu suremontuota.

Architektūra 
Bažnyčia istoristinė, daugiausia turi neogotikos bruožų, kryžminio plano, vienabokštė, su apside. Vidus 3 navų, dengtų skliautais. Šventoriaus tvora plytų mūro.

Nuorodos 
 Lukšių Šv. Juozapo parapija 

Šakių rajono bažnyčios
Lukšiai
Lukštų Šv. apaštalo evangelisto Jono bažnyčia

Lukštų Šv. apaštalo evangelisto Jono bažnyčia – bažnyčia, stovinti Lukštų kaime, 11 km į šiaurės rytus nuo Rokiškio, prie Juodupės – Obelių kelio. Istoristinė, turi neoromaninio ir neobizantinio stiliaus bruožų.

Istorija 
Rokiškio grafas Jonas Pšezdeckis 1908 m. prašė leidimo mūriniame Lukštų palivarko spirito varyklos pastate įrengti koplyčią ir skirti kunigą. Rengiant projektą paaiškėjo, kad sienos per silpnos ir netinkamos koplyčiai. Parengtas naujas koplyčios projektas, 1911 m. ji pradėta statyti. J. Pšezdeckis 1910 m. bažnyčiai skyrė 15 ha žemės, gyvenamąjį namą (klebonijai), klojimą (jame įrengta laikina bažnyčia). 1911 m. į Lukštus atvyko Rokiškio vikaras Pranas Vainauskas.

1912 m. valdžia bažnyčios statybą sustabdė, nes statyta ne visai pagal projektą. Per Pirmąjį pasaulinį karą vokiečiai išvogė statybines medžiagas. Akmenų mūro bažnyčia baigta statyti tik 1925 m. Jai 1927 m. birželio 13 d. suteiktos parapijos teises, paskirtas klebonas (iki tol kuratas) Bronius Strumyla.

1928 m. rugpjūčio 18 d. bažnyčią konsekravo vyskupas Kazimieras Paltarokas. Kunigo Liudviko Povilonio pastangomis 1937 m. nupirktas varpas. Per Antrąjį pasaulinį karą bažnyčia apgriauta, po karo suremontuota. Nuo 1969 m. klebonaujantis Lukštuose Leonardas Tamašauskas 1949–1956 m. buvo kalintas.

Architektūra 
Bažnyčia istoristinė, turi neoromaninio ir neobizantinio stiliaus bruožų, stačiakampio plano (36 × 13 m), su apside, 2 bokšteliais. Prie šonų priglaustos mažos ir žemos zakristijos. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Parapijos puslapis 
 Lukštų Šv. apaštalo evangelisto Jono bažnyčia
 Bažnytiniai dokumentai
  

Neoromaninė architektūra Lietuvoje
Rokiškio rajono bažnyčios
Luokės Visų Šventųjų bažnyčia

Luokės Visų Šventųjų bažnyčia – bažnyčia, stovinti Luokės miestelyje. Liaudies architektūros formų. Netoli, ant kapinių kalnelio stovi Luokės koplyčia (XIX a. pr.).

Istorija 
Luokės miestelis pirmąkart istoriniuose šaltiniuose paminėtas pradėjus krikštyti žemaičius. Žemaičių krikšto ir Vytauto Didžiojo įsakyme nurodyta pastatyti Žemaitijoje 8 bažnyčias, iš kurių viena iškilo ir Luokėje. Nors per šešis amžius bažnyčia ne kartą remontuota ir perstatyta, ji iki šiol išlaiko liaudies architektūros formas.

1413 m. žemaičiai pakrikštyti, o netrukus po to, manoma, 1416 m., pastatyta ir Luokės bažnyčia. Pirmasis Žemaičių vyskupijos vyskupas gyveno būtent Luokėje. Istoriniai šaltiniai rodo, kad kelis kartus (XVI a. antroje pusėje ir 1774 m.) bažnyčia buvo atstatyta. Nors tikslios priežastys bei datos išlieka nežinomos, užfiksuota tai, kad visus kartus padedant žemaičių vyskupams, kuriems bažnyčia buvo pavaldi, ir parapijiečiams atstatyti pastatą pavykdavo.  

XIX a. Luokės parapija buvo viena turtingiausių Žemaitijoje, jai priklausė beveik 8 tūkst. žmonių, o amžiaus pradžioje bažnyčia dar kartą remontuota, pastatyta nauja medinė koplyčia. 1863 m. birželio 12 d. bažnyčioje kunigas Justinas Siesickis lietuviškai perskaitė sukilėlių atsišaukimą ir už tai buvo ištremtas į Sibirą.

Pirmoji bažnyčia pastatyta 1416 m. (viena iš 8 bažnyčių, pastatytų per Žemaičių krikštą). 1421–1842 m. Luokė priklausė Žemaičių vyskupams. Bažnyčia atstatyta XVI a. antrojoje pusėje. Ji 1766 m. sudegė, 1774 m., vadovaujant vyskupui Jonui Lopacinskiui, buvo atstatyta.

1821 m. pakeisti visi bažnyčios sienojai. 1841 m. parapiją aptarnavo 4 kunigai. Jai priklausė 7 valakai žemės, 15 baudžiauninkų. 1863 m. birželio 12 d. kunigas Justinas Siesickis bažnyčioje lietuviškai perskaitė sukilėlių atsišaukimą ir už tai buvo ištremtas į Sibirą. 1888 m. pristatyta zakristija.

Architektūra 
Bažnyčia liaudies architektūros formų, kryžminio plano, su bokšteliu. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame palaidotas Luokės klebonas Leonas Šapoka (g. 1909 m.), 1980 m. spalio 10-osios naktį nužudytas piktadarių.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Dekanato informacija

Telšių rajono bažnyčios
Luokė
Užugiris

Užugirio dvaras yra Užulėnio kaime, Ukmergės raj.

Užugiris – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 0,5 km į šiaurės rytus nuo Bražuolės, prie Žako ir Vėžiuko ežerėlių. Stūkso Krakovskio akmuo.

Iki XX a. vid. vadinta Zaleščyzna.

Gyventojai

Šaltiniai 

Trakų rajono savivaldybės gyvenvietės
Gikonys (Kupiškis)

Gikonys – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Antašavos, prie kelio . Yra Šv. Lauryno koplyčia.

Gyventojai

Išnašos 

Kupiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Kemerovo sritis

Kemerovo sritis (rus. Кемеровская область) – sritis Rusijoje, pietvakarių Sibire, Sibiro federalinėje apygardoje.

Kemerovo sritis sudaryta 1943 m. sausio 26 d. Šiaurėje ribojasi su Tomsko, vakaruose – su Novosibirsko sritimis, pietvakariuose – su Altajaus kraštu, pietuose – su Altajaus respublika, pietryčiuose – su Chakasija, rytuose – su Krasnojarsko kraštu.

Administracinis suskirtymas 
Administracinis centras – Kemerovas.

Sritis suskirstyta į 19 rajonų:

 Belovo rajonas (Беловский район)
 Gurjevo rajonas (Гурьевский район)
 Čebulino rajonas (Чебулинский район)
 Ižmoro rajonas (Ижморский район)
 Jaisko rajonas (Яйский район)
 Jaškino rajonas (Яшкинский район)
 Jurgos rajonas (Юргинский район)
 Kemerovo rajonas (Кемеровский район)
 Krapivino rajonas (Крапивинский район)
 Leninsko–Kuznecko rajonas (Ленинск-Кузнецкий район)
 Marijinsko rajonas (Мариинский район)
 Meždurečensko rajonas (Междуреченский район)
 Novokuznecko rajonas (Новокузнецкий район)
 Prokopjevsko rajonas (Прокопьевский район)
 Promyšleno rajonas (Промышленновский район)
 Taštagolo rajonas (Таштагольский район)
 Tiažino rajonas (Тяжинский район)
 Tisulo rajonas (Тисульский район)
 Topkino rajonas (Топкинский район)

Geografija 
Didžioji dalis srities teritorijos yra Kuznecko dubumoje, apribotoje Kuznecko Alatau (aukštis iki 2178 m) ir Salairo kalvagūbriu bei Gornaja Šorija masyvu. Klimatas vidutinių platumų; kontinentinis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -17 °C – -22 °C; liepos – 17 °C – 20 °C. Per metus iškrinta nuo 300–500 mm kritulių lygumose iki 900 mm – kalnuose. Dauguma srities upių priklauso Obės baseinui: Tomė, Inja, Jaja, Kija. Būdingi dirvožemiai – juodžemiai ir miškų pilkžemiai. Spygliuočių (eglės, kedrai, balteglės) ir lapuočių (beržai, alksniai) miškai pietų link pereina į miškastepes ir stepes.

Ekonomika 
Kemerovo sritis įeina į Vakarų Sibiro ekonominį regioną. Čia yra vienas svarbiausių Rusijoje akmens anglių telkinių – Kuzbasas. Be to, išgaunama geležies rūda, polimetalų rūda, auksas, rusvosios anglys. Juodosios ir spalvotosios metalurgijos, chemijos, mašinų gamybos, maisto, lengvoji, medienos apdirbimo pramonė. Yra 4 šiluminės elektrinės. Miestų apylinkėse auginamos daržovės ir vystoma gyvulininkystė. Šiauriniuose rajonuose auginami kviečiai, miežiai, avižos. Bitininkystė. Kailinių žvėrelių auginimas.

Srities teritoriją kerta Transsibiro ir Pietų Kuzbaso geležinkeliai, Čeliabinsko – Čitos kelias. Kemerovo ir Novokuznecko oro uostai. Laivyba Tomės upe.

Gyventojai 
Kemerovo srityje gyvena 2855 tūks. gyventojų; iš jų 85 % – miestuose. Gyventojų tankumas – beveik 30 žm./km². Tankiausiai gyvenama centrinė dalis – Kuzbasas, rečiausiai – kalnuotos sritys (pietūs ir rytai). Didžiausi miestai:
 Novokuzneckas – 563,3 tūkst. gyv. (2005 m.)
 Kemerovas – 522,6
 Prokopjevskas – 218,9
 Kuznecko Leninskas – 109,3
 Kiseliovskas – 104,1
 Meždurečenskas – 103,0
 Anžero Sudženskas – 84,6
 Jurga – 84,1
 Belovas – 79,3
 Osinikai – 49,6

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė 
 Kemerovo universitetas
Adomavas

Adomavas – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Tenenių, dešiniajame Velnupio krante. Pakalniškių seniūnaitijos centras. Išlikusios dvaro liekanos. Šalia kaimo auga Pakalniškių ąžuolas.

Dvaras

Dvarą iki 1850 metų valdė Bilevičiai. Buvusioje dvarvietėje auga 4,5 m apimties klevas. Nuo 1892 m. keletą metų šiame dvare gyveno Juozapas Pilsudskis, 1918 metais tapęs Lenkijos vadovu.

Gyventojai

Žymūs žmonės

 Marija Bilevičiūtė–Pilsudska (1842–1884) – Juzefo Pilsudskio motina

Nuorodos 
 Tenenių apylinkės

Šaltiniai 

Šilalės rajono savivaldybės gyvenvietės
BRICS

BRICS arba BRICS valstybės (dažn. sulietuvinama BRIKS valstybės) – šių valstybių grupės sutrumpinimas: Brazilija (B), Rusija (R), Indija (I),Kinijos Liaudies Respublika (C) ir Pietų Afrikos Respublika (S).

Siekdamos greičiau pasiekti supervalstybės statusą ir duoti atsaką JAV dominavimui pasaulyje, Rusija, Brazilija, Indija ir Kinija 2009 m. sukūrė BRICS organizaciją. 2010 m. prie šių šalių grupės prisijungė PAR. BRICS valstybėse – per 40 % pasaulio gyventojų. BVP sudaro apie 10 %, kasmet auga 5–10 %. Prognozuojama, kad BRICS valstybės pasauline BVP dalimi 2050 m. aplenks G7 valstybes. Siekdamos didinti įtaką, BRICS valstybės 2014 m. įkūrė BRICS Vystymosi banką. Naujasis bankas įkurtas kaip alternatyva vakarietiškiems Pasaulio bankui ir Tarptautiniam valiutos fondui. Naujasis bankas operuos pinigais infrastruktūros ir vystymo projektams BRICS priklausančioms šalims. Kiekviena šių šalių turės lygią dalį banko valdyme, nesvarbu, koks jos BVP dydis. Kiekviena BRICS narė pažadėjo įnešti vienodą 50 mlrd. dolerių pradinį kapitalą. Bankas įkurtas Šanchajuje, jo pagrindinis tikslas panaikinti JAV dolerio dominavimą tarptautinėje prekyboje.

BRICS narės rengia kasmetinius susitikimus. 2017 m. susitikimą rengė Kinija, jis vyko Siamene rugsėjo 3-5 d.

Ypatumai 
BRICS valstybėse išleidžiama vis daugiau lėšų, investuojama, kuriami finansų produktai kaip investiciniai fondai, sertifikatai etc. 

 Brazilija: žaliavų tiekimas
 Rusija: išteklių atsargos, nafta ir gamtinės dujos
 Indija: didžiausias generinių vaistų gamintojas pasaulyje
 Kinija: žemas darbo užmokestis, darbuotojų darbštumas

Nuorodos 
 Goldman Sachs-Report: http://www.gs.com/hkchina/insight/research/pdf/BRIC_Layers_03-01-05.pdf
 BRICS+G: http://www.bricsg.net 

Tarptautinės ekonominės organizacijos
Tarptautiniai santykiai
Žiliškiai I

Žiliškiai I (arba tiesiog Žiliškiai) – kaimas Panevėžio rajono savivaldybės šiaurės rytuose, apie 25 km nuo Panevėžio, 2 km nuo magistralės Panevėžys–Daugpilis. Per kaimą teka Marnakos upelis.

Yra Žiliškių koplyčia, statyta 1899 m. Šalia koplyčios – kapinės, seniausi išlikę paminklų įrašai datuojami XIX a. 2007 m. kaime buvo 10 sodybų. Sovietmečiu Žiliškiuose buvo apie 30 sodybų, tačiau jos melioravimo metu nugriautos.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
     
Kaime vaikystėje gyveno kalbininkas Aleksandras Vanagas. Kaimo kapinėse palaidotas poetas Juozas Mėdžius.

Šaltiniai 

Panevėžio rajono savivaldybės gyvenvietės
Miroslavo Švč. Trejybės bažnyčia

Miroslavo Švč. Trejybės bažnyčia – bažnyčia, stovinti Miroslavo kaime, už 2 km į pietvakarius nuo Alytaus. Istoristinė, turi neoklasicizmo ir neobaroko bruožų.

Istorija 
Miroslavo parapija įkurta 1719 m. pastačius medinę bažnyčią. Jai skirti 8 kaimai. 1744 m. pastatyta nauja bažnyčia. Metrikų knygos rašytos nuo 1746 m. LDK iždininkas Antanas Važinskis su žmona Terese 1763 m. pastatė naują medinę bažnyčią ir įkurdino marijonų vienuolyną. Vienuoliai įsteigė mokyklą. Į bažnyčią 1835 m. trenkė žaibas, ji sudegė. Pastatyta laikina, 1847 m. – nauja mūrinė bažnyčia (valdžia skyrė 75 000 rub. pašalpą) ir vienuolyno rūmai.

1864 m. vienuolynas uždarytas. Marijonas kunigas Vincentas Grincevičius už išeinančiųjų į 1863 m. sukilimą prisaikdinimą 1864 m. ištremtas į Sibirą. 1895–1910 m. Miroslave klebonavęs Antanas Radzinskas 1897 m. atnaujino ir pailgino bažnyčią, pristatė dvi koplyčias. 1906 m. įsikūrė „Žiburio“ draugijos skyrius (pirmininkas kunigas K. Stankaitis). Jis 1907 m. įsteigė biblioteką - skaityklą, surengė Miroslave pirmą viešą vakarą.

Atsitraukdami Rusijos kareiviai 1914 m. bažnyčią susprogdino. 1917 m. parengtas jos atstatymo projektas. Pamaldos laikytos buvusioje prieglaudoje. Kunigas Juozapas Lelešius su parapijiečiais bažnyčią atstatė 1918–1929 m. 1944 m. bažnyčia apniokota. Po karo klebonas Antanas Šilingas ją suremontavo.

Architektūra 

Bažnyčia istoristinė, turi neoklasicizmo ir neobaroko bruožų, dvibokštė, su trisiene apside, prieangiu. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Alytaus rajono bažnyčios
Miroslavas
Mikoliškių Šv. Juozapo bažnyčia

Mikoliškių Šv. Juozapo bažnyčia yra Mikoliškių kaime, 11 km į šiaurės rytus nuo Gargždų.

Istorija 

1908 m. Mikoliškių dvarininkas, karo inžinierius, generolas leitenantas Liucijonas Bronišas pastatė dvare koplyčią. Joje Žemaičių vyskupas leido Budrių bažnyčios kunigui kartą per mėnesį laikyti Šv. Mišias.
 
1909 m. L. Bronišas pats parengė bažnyčios projektą ir išrūpino valdžios leidimą jos statybai. 1910 m. spalio 17 d. Budrių bažnyčios kunigas Felicijonas Lelis pašventino bažnyčios pamatų kertinį akmenį. Miško medžiagą statybai ir lėšas jai parsigabenti davė fundatoriai Liucijonas ir Emilija Bronišai, o statybininkams už darbą mokėjo aplinkinių kaimų ūkininkai. 1911 m. bažnyčia baigta statyti ir konsekruota Šv. Juozapo titulu.

Nuo 1911 m. ji buvo Gargždų parapijos filija. 1926 m. įkurta Mikoliškių parapija, kuri priklausė Rietavo dekanatui.

Nuo 1913 m. bažnyčios vidaus įrengimu ir aplinkos tvarkymu rūpinosi Mikoliškių dvaro paveldėtojas Juozas Bronišas. Bažnyčios šventorius buvo apsodintas medžiais ir aptvertas, priešais pastatyta varpinė, 1935–1936 m. pastatyti šoniniai Švč. Marijos ir Šv. Barboros altoriai, o 1940 m. iš Budrių bažnyčios atvežtas didysis Šv. Juozapo altorius. Šalia bažnyčios pastatytame name įsikūrė klebonija. Bažnyčiai priklausė apie 30 ha žemės.

Tarpukariu prie bažnyčios veikė choras, jaunimo „Pavasario“ kuopa, vaikų Angelo Sargo būrys, tretininkų kongregacija, Gyvojo Rožinio brolija, kitos bažnytinės organizacijos.

1936 m. parapija jungė 833 tikinčiuosius, o šiuo metu jai priklauso per 500 tikinčiųjų.
Nuo XX a. vidurio bažnyčia nuolatinio kunigo neturi, ją aptarnauja Gargždų parapijos kunigai. Mikoliškių parapija priklauso Telšių vyskupijos Palangos dekanatui.

Mikoliškių bažnyčios vargonininkas Alfonsas Bumbulis 1987 m. rugpjūčio 23 d. dalyvavo Vilniuje vykusiame protesto mitinge prie Adomo Mickevičiaus paminklo Molotovo-Ribentropo pakto pasmerkimui. Mitingo metu jis vadovavo ir dirigavo atliekamoms dainoms ir giesmėms.

1983–1989 m. bažnyčia rūpinosi disidentinio judėjimo dalyvis, kunigas jėzuitas Antanas Šeškevičius (1914–2002 m.), kuris atnaujino interjerą, didįjį altorių pervadino Švč. Jėzaus Širdies altoriumi.

2005 m. Mikoliškių Šv. Juozapo bažnyčios pastatų kompleksas paskelbtas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.

Architektūra 
Bažnyčia savitos architektūros, suręsta iš apvalių medinių rąstų, turinti neogotikos bruožų, vienabokštė, stačiakampio plano, trinavė, su zakristijos priestatėliu kairėje. Stogo priekis laužyto kontūro, su spyrinėmis konstrukcijomis. Frontoną puošia šešiakampės žvaigždės formos langas. Viduje įrengti 4 altoriai.

Šventoriaus kampuose stovi 4 mūrinės koplytėlės, o priešais bažnyčią – 3 tarpsnių medinė varpinė ir kryžius.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Mikoliškių Šv. Juozapo parapija (dekanato inf.)
 Mikoliškių Šv. Juozapo bažnyčia (Kretingos krašto enciklopedija)

Kretingos rajono bažnyčios
Miežiškių Švč. Mergelės Marijos bažnyčia

Miežiškių Švč. Mergelės Marijos bažnyčia – bažnyčia, stovinti Miežiškių miestelyje, 0,3 km į pietus nuo kelio , Nevėžio kairiajame krante.

Parapijoje veikia Šv. Izidoriaus koplyčia Šilelio kapinėse.

Istorija 
Miežiškių koplyčia minima 1669 ir 1744 m. Dvaro savininkas Pšeciševskis 1782 m. pastatė naują medinę koplyčią. 1864 m. pastatyta klebonija. Gal tada koplyčia tapo Panevėžio parapijos filija. 1872 m. sumūryta šventoriaus tvora. Buvusi koplyčia 1883 m. perstatyta. 1885 m. pastatyta didesnė klebonija, 1891 m. – namai bažnyčios tarnams, vėliau – ūkiniai pastatai.

1908 m. suprojektuota mūrinė bažnyčia (sąmatinė vertė 15 554 rb). Valdžia neleido jos statyti, kol nebus surinkta bent pusė sąmatoje numatytų pinigų. 1909 m. įsteigta parapija. Kunigo T. Pranaševičiaus rūpesčiu 1911 m. pradėta statyti dabartinė bažnyčia. Darbus sutrukdė Pirmasis pasaulinis karas. 1916–1920 m. klebono Antano Paurio iniciatyva statyba baigta. Bažnyčią 1921 m. konsekravo vyskupas Pranciškus Karevičius. Iš senosios bažnyčios medžiagos 1924 m. pastatytas parapijos namas su sale. 1942 m. bažnyčia išdažyta.

Architektūra 
Bažnyčia neogotikinė, raudonų plytų mūro, kryžminio plano, vienabokštė, su bokšteliais. Šventoriaus tvora mūro ir metalinių virbų.

Nuorodos 
 Parapijos puslapis 

Panevėžio rajono bažnyčios
Miežiškiai
Mielagėnų Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia

Mielagėnų Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Mielagėnų miestelyje, prie Švenčionių-Tverečiaus kelio. Kultūros paminklas, viduje yra 10 dailės paminklų.

Istorija 
Kuršo bajoro Grafo iniciatyva Mielagėnuose 1760 m. pastatyta medinė vieša koplyčia arba bažnyčia. Justina Kublickienė, vykdydama savo mirusio vyro valią, 1779 m. miestelyje, netoli bažnyčios, paskyrė sklypą naujai mūrinei bažnyčiai, vargonininkui ir mokyklai. Klebonijai duotas Svilo, arba Milašiaus, palivarkas. Įsteigta parapija.

1779–1790 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia, kurią pašventino klebonas, Livonijos kanauninkas Vaitiekus Odolinskis. Paveikslus tapė dailininkas Vincas Smakauskas (1797–1876 m.). 1838 m. bažnyčia restauruota. 1858 m. Kublickai kapinėse pastatė mūrinę koplyčią. XIX a. veikė parapinė mokykla. Vilniaus vyskupai XIX a. į Mielagėnus skirdavo kunigus lenkus. 1903 m. atvykęs klebonauti Placidas Šarkauskas išmokė parapijiečius lietuviškai melstis ir giedoti, atnaujino apleistą bažnyčią.

1913 m. įsikūrė „Ryto“ draugijos skyrius, kuriam 1914 m. valdžia neleido steigti bibliotekos-skaityklos. Nuo 1925 m. klebonavęs Karolis Gumbaragis (1885–1958 m.) 1926 m. įkūrė Šv. Kazimiero draugijos skyrių, platino lietuvišką spaudą. Lenkijos administracijos persekiotas ir kalintas, po Antrojo pasaulinio karo ištremtas į Sibirą.

Architektūra 
Bažnyčia klasicistinė, stačiakampio plano, bebokštė. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Galerija

Šaltiniai

Literatūra 
 Mielagėnų parapija 1779–2007 m.: istorinė apybraiža (sud. Jonas Juodagalvis). – Patais. ir papild. 1999 m. leid. – Vilnius: Diemedis, 2007. – 47 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-23-135-6

Ignalinos rajono bažnyčios
Mielagėnai
Mickūnų Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia

Mickūnų Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia – bažnyčia, stovinti Mickūnų miestelyje, 15 km į rytus nuo Vilniaus, prie Vilniaus-Svyrių kelio. Ankstyvojo klasicizmo stiliaus. Mišios laikomos  lenkų kalba ir lietuvių kalbomis.

Istorija 
Vilniaus katedros kanauninkas Juozapas Puzinas (nuo 1740 m. Livonijos vyskupas) 1733 m. pastatė koplyčią. Ji priklausė Lavoriškių parapijai.

1826 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. 1869 m. uždaryta, 1871 m. paversta stačiatikių cerkve. Katalikai pastatą atgavo tik 1918 m. Bažnyčia 1922 m. suremontuota, 1923 m. įkurta parapija. 1935 m. bažnyčia restauruota. Klebono Aleksandro Liachovičiaus rūpesčiu ir parapijiečių lėšomis 1969 m. suremontuota.

Architektūra 
Bažnyčia ankstyvojo klasicizmo stiliaus, stačiakampio plano, su bokšteliu. Priekyje stovi varpinės bokštas.

Galerija

Nuorodos 

 Mickūnų Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų parapija 

Vilniaus rajono bažnyčios
Mickūnai
Metelių Kristaus Atsimainymo bažnyčia

Metelių Kristaus Atsimainymo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Metelių kaime, Metelio ežero vakariniame ir Dusios ežero rytiniame krante. Klasicistinė, turi neobaroko architektūros bruožų.

Istorija 
Povilas Sapiega 1619 m. pastatė bažnyčią, jai dovanojo dešimtinę iš Metelių dvaro, Padusio kaimą (4 valakai su 6 šeimomis) ir dar 3 valakus; įkurta parapija. 1655 m. bažnyčią sudegino Rusijos kariuomenė. Vėliau pastatyta laikina maldykla. Ją retkarčiais aptarnaudavo Simno klebonas. Po 1711 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia. Nuo 1750 m. rašytos metrikų knygos.

1784 m. paskirtas klebonas Motiejus Riškevičius bažnyčią rado be bokštų, kiauru stogu. 1785 m. gerokai remontuota, pastatyta nauja varpinė. 1807 m. rugpjūčio 12 d. į medinę bažnyčią trenkė žaibas ir ji sudegė. Kunigas Ignas Žibanavičius 1807 m. pastatė koplyčią, 1819–1822 m. – dabartinę mūrinę bažnyčią. Ją 1825 m. konsekravo pavyskupis Augustinas Polikarpas Marcejevskis. 1885 m. bažnyčiai pristatyti bokštai, iš naujo išmūryti pamatai, pažemintas stogas. Po 1890 m. kunigas Vincentas Jurgilas pamokslus pradėjo sakyti ir giedoti lietuviškai. 1905 m. pastatyta mūrinė klebonija ir prieglauda. 1914 m. Rusijos kareiviai išsivežė 3 bažnyčios varpus. 1906 m. įsteigtas „Žiburio“ draugijos skyrius, 1907 m. įkurta biblioteka - skaitykla. 1914 m. pradėti statyti „Žiburio" namai. Bažnyčioje 1909 m. įrengti J. Garalevičiaus pagaminti vargonai.

Architektūra 
Bažnyčia klasicistinė, turi neobaroko architektūros bruožų, stačiakampio plano, dvibokštė, su siauresne ir žemesne apside. Šventoriaus tvora mūrinė. Jame stovi mūrinė varpinė, vienaaukštė klebonija.

Lazdijų rajono bažnyčios
Meškuičių Šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia

Meškuičių Šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Meškuičių miestelyje, 1,4 km į pietryčius nuo magistralinio kelio , tarp Mūšos dešiniųjų intakų Tautinio ir Voverkio. Istoristinė, turi neogotikos bruožų.

Istorija 
Šiaulių klebono Liauksmino rūpesčiu 1677 m. Meškuičiuose pastatyta medinė bažnyčia. Ji buvo Šiaulių parapijos filija. Bažnyčiai 1681 m. dovanoti 4 valakai žemės. Ją vyskupas perdavė Šiaulių klebonui. Sunykusi bažnyčia 1792 m. atstatyta. XIX a. (iki 1863 m.) veikė parapinė mokykla. 1844 m. įsteigta parapija. Bažnyčia 1857 m. gerokai remontuota ir dekoruota.

Gyventojai 1893 m. prašė Vilniaus generalgubernatoriaus leidimo pasistatyti mūrinę bažnyčią. Valdžia leido statyti tik medinę. Tokios parapijiečiai nenorėjo. Kai 1896–1899 m. bažnyčių atstatymui nereikėjo valdžios leidimo, Meškuičiuose per 1897 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia (darbais rūpinosi klebonas Kazimieras Gaudesius). Ją 1920 m. konsekravo vyskupas Pranciškus Karevičius. Kauno metropolijos kurijos iniciatyva 1934 m. įsteigta altarija.

Po Antrojo pasaulinio karo iš Meškuičių į Kryžių kalną (6 km) eidavo maldininkų procesijos. Meškuičiuose ilgai (1968–1986) klebonavo Jonas Aleksiūnas (1901–1987 m.).

Architektūra 
Bažnyčia istoristinė, turi neogotikos bruožų, su trisiene apside, dvibokštė. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora akmenų mūro, su arkiniais vartais. Virš jų yra Kristaus, nešančio kryžių, statula.

Nuorodos 

Bažnyčios nuotraukų galerija
 Meškuičių šv. Stanislovo bažnyčia

Šiaulių rajono bažnyčios
Medininkų Švč. Trejybės ir Šv. Kazimiero bažnyčia

Medininkų Švč. Trejybės ir Šv. Kazimiero bažnyčia – bažnyčia, stovinti Medininkų kaime, 2,3 km į pietvakarius nuo kelio , prie kelio . Pamaldos laikomos tik lenkų kalba.

Istorija 
Medininkuose 1391 m. įkurta parapija ir pastatyta viena pirmųjų Lietuvos bažnyčių. Kurį laiką (išskyrus 1528–1540 m.) parapiją valdė reguliariųjų atgailos kanauninkų vienuolynas. Apie XVII–XVIII a. bažnyčios perstatymus duomenų nėra. 1655 m. ATR ir Maskvos karo metu bažnyčią nusiaubė Rusijos armija.

1788 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia. Ji 1812 m. apiplėšta, vienuolynas, biblioteka ir archyvas sudegė. 1831 m. bažnyčiai priklausė Slabadkos kaimas. 1832 m. vienuolynas ir bažnyčia uždaryti. Ji 1835 m. pervežta į Salas. Dvarininkė Kaminskienė 1858 m. pastatė koplyčią. Į Medininkus paskirtas kunigas. 1865 m. koplyčia uždaryta, o 1868 m. – nugriauta.

Nuo 1900 m. gyventojai ne kartą prašė valdžios leidimo pasistatyti bažnyčią. Nors 1907 m. patvirtintas naujos medinės bažnyčios projektas, bet iki 1915 m. statyti neleista. Medininkuose 1915 m. Šv. Mišias laikydavo Vokietijos kariuomenės katalikų kapelionas, vėliau – Tabariškių klebonas Mykolas Sopočka. Jis klojime įrengė koplyčią. 1916 m. ji įrengta kitame klojime, pastatyta varpinė. 1918 m. paskirtas klebonas Jonas Semaškevičius. 1922 m. gegužės 29 d. pašventinti dabartinės medinės bažnyčios pamatai. Ji pastatyta tik 1931 m.

Architektūra 
Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, bazilikinė, trinavė, su prieangiu, bokšteliu. Šventoriuje stovi medinė varpinė. Šventoriaus tvora medinė.

Nuotraukos

Nuorodos 

 Medininkų Švč. Trejybės ir Šv. Kazimiero parapija 

Vilniaus rajono bažnyčios
Šv. Kazimiero bažnyčios
Medininkai
Marijampolės Šv. Vincento Pauliečio bažnyčia

Marijampolės Šv. Vincento Pauliečio bažnyčia – bažnyčia, stovinti Marijampolėje.

Istorija 

Marijampolėje XIX a. pabaigoje pastatyta cerkvė Rusijos kariuomenei ir dedikuota carui Aleksandrui III. Po Pirmojo pasaulinio karo Seinų vyskupas cerkvę perdavė marijonams. Šie ją pertvarkė į bažnyčią. Ji tapo Lietuvos kariuomenės bažnyčia (sekmadieniais būdavo Šv. Mišios kariams, kitomis dienomis – miesto visuomenei).

1940 m. įkurta parapija, jai paskirta miesto pietinė dalis ir keli kaimai į pietryčius nuo Marijampolės. Po Antrojo pasaulinio karo bažnyčia uždaryta, paversta sandėliu. 1990 m. vėl pradėjo veikti.

Architektūra 
Bažnyčia neobizantinė, vienabokštė, su priestatais ir septyniais bokšteliais.

Marijampolės savivaldybės bažnyčios
Marijampolė