joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
David Marques Pereira da Silva

Metjū Silva arba Davidas Markešas Pereira da Silva ( g. 1992 m. sausio 12 d.) – Portugalijos futbolo specialistas, futbolo treneris. Siekia aukštesnės trenerio kvalifikacijos, dalyvaus Lietuvoje vykstančiuose mokymuose UEFA A licencijai gauti.

Kituose šaltiniuose vadinamas Metjū Silva, Matthew Silva.

Biografija

Žaidėjo karjera 
Portugalijoje žaidė futbolą, bet didelių aukštumų pasiekti nepavyko, nes sutrukdė patirta trauma.

2022 m. vasario 2 d. žaidė 2021–22 m. Lietuvos futsal A lygos rungtynėse prieš panvėžiečius. Atstovavavo DFK Dainava ekipai, tačiau alytiškiai pralaimėjo 0:4.

Trenerio darbas 
Lietuvoje dirbo Alytaus „Dainavoje“. 2021 m. talkino Tomui Ražanauskui.

2022 vasario mėn. tapo Alytaus „Dainavos“ vyr. treneriu.

LFF prezidentas Tomas Danilevičius konferencijoje, kuri įvyko 2022 m. vasario 10 d. pristatė naują Lietuvos U-21 futbolo rinktinės trenerių štabo narį. Vyriausiojo trenerio Mariaus Stankevičiaus asistentu tapo portugalas Matthew Silva. Jis rinktinėje užims ir analitiko pareigas.

2022 m. gegužės pradžioje paliko DFK Dainava.

2022 m. rugpjūčio 19 d. pranešta, kad tapo „Sūduvos“ klubo vyr. trenerio asistentu.

Pasiekimai

Asmeniniai 
<...>

Išnašos

Nuorodos 
 lietuvosfutbolas.lt
 futsal.lt
 Soccerway
 Transfermarkt (žaidėjo karjera)
 playmakerstats.com
 zerozero.pt

Portugalijos futbolo treneriai
Užsienio treneriai Lietuvos futbole
George Carlin

Džordžas Denisas Patrikas Karlinas (, 1937 m. gegužės 12 d. – 2008 m. birželio 22 d.) – amerikiečių komikas, aktorius, visuomenės kritikas ir rašytojas. Jis buvo laikomas vienu svarbiausių ir įtakingiausių visų laikų stand-up komikų, vadinamas „kontrkultūros komikų dekanu“. Jis garsėjo savo juoduoju humoru ir apmąstymais apie politiką, anglų kalbą, psichologiją, religiją ir tabu temas.

1977 m. HBO buvo nufilmuota pirmoji iš keturiolikos Karlino specialiųjų komedijų laidų. Nuo aštuntojo dešimtmečio pabaigos jo pasirodymuose daugiausia dėmesio buvo skiriama Amerikos visuomenės sociokultūrinei kritikai. Jis dažnai komentuodavo Amerikos politines problemas ir satyrizuodavo Amerikos kultūrą. Paskutinė jo specialioji komedija „It’s Bad for Ya“ buvo nufilmuota likus mažiau nei keturiems mėnesiams iki jo mirties nuo širdies nepakankamumo.

2008 m. jam po mirties buvo įteikta Marko Tveno Amerikos humoro premija. 2004 m. jis užėmė antrąją vietą „Comedy Central“ sudarytame 10 geriausių Amerikos komikų sąraše. 2017 m. žurnalas „Rolling Stone“ 50 geriausių visų laikų stand-up komikų sąraše jam skyrė antrąją vietą (po Richard Pryor).

Išnašos 

JAV komikai
Lobženica

Lobženica (, ) – miestas Lenkijoje, priklauso Didžiosios Lenkijos vaivadijai, Pilos valsčiui. Turi kaimo-miesto valsčiaus statusą. Lobženicos plotas – 3,25 km². 2977 gyventojai (2016 m. duomenys).

Lobženicos istorija siekia XI a. Ji klestėjo dėl savo padėties tarp Gdansko Pamario ir vidurio Lenkijos.

Išnašos 

Lenkijos miestai
Gardino apskritis (Rusija)

Gardino apskritis arba Gardino ujezdas () – Rusijos imperijos laikų administracinis vienetas, Gardino gubernijos (prieš tai – Lietuvos gubernijos) dalis. Administracinis centras – Gardinas.

Apskritis apėmė didžiąją dalį senosios LDK Gardino apskrities teritorijų. Ji buvo ten, kur dabar yra Baltarusijos Gardino ir Berastavicos rajonai, Lietuvos Druskininkų savivaldybė ir Lazdijų rajono ir Varėnos rajono pietinės dalys.

Istorija 
Gardino apskritis sudaryta iš to paties pavadinimo apskrities 1795 m., ATR teritoriją užėmus Rusijai.

1897 m. surašymo duomenimis apskrityje gyveno 204,9 tūkst. gyventojų, iš kurių 65,7 % laikė save baltarusiais, 19,9 % – žydais, 6,2 % – rusais, 5,7 % – lenkais, 1,4 %  – lietuviais.

1915 m. Pirmojo pasaulinio karo metu kraštą okupavusi Vokietijos imperija Gardino apskritį įjungė į Gardino-Balstogės sritį. 1920 m. apskrities administravimą perėmė Antroji Lenkijos Respublika, kuri čia suformavo Gardino apskritį.

Valsčiai 
1913 m. čia buvo 21 valsčius:

Šaltiniai 

 Gardino girios kolonizacija (len.) 
 
 Gardino apskrities gyvenvietės 1905 m.

Gardino gubernijos apskritys
Gardino apskritis
Lietuvos gubernijos apskritys
Slanimo gubernijos apskritys
Saulutė Railaitė

Saulutė Railaitė (g. 2005 m. liepos 28 d.) – Lietuvos futbolininkė, žaidžianti FC Gintra klube puolėjos pozicijoje.

Karjera 
2019 m. gegužės 2 d. užfiksuota, kad vyko rungtynės tarp Šakynos mokyklos Ladygolo komandos ir Versmės gimnazijos Ladygolo komandos. Vermės ekipa nugalėjo varžoves rezultatu 3:1. Vienintelį įvartį Šakynos komandai pelnė Saulutė Railaitė.

Šiaulių SG-FA 
Nuo 2020 m. vasaros atstovavo Šiaulių SG-FA. Ši ekipa rungtyniavo 2020 m. moterų A lyga.

2020 m. rugsėjo 18 d. Merginų Elitinės U-15 lygos rungtynėse pasižymėjo įvarčiu. Jos atstovaujama Ukmergės Sporto Centro ekipa nugalėjo FK Vilnius rezultatu 6:4.
2020 m. spalio 16 d. ukmergiškės rezultatu 4:2 nugalėjo Utenio futbolo akademijos komandą. vieną įvartį pelnė Saulutė Railaitė.

„Gintros“ klubas ir ŠSG 
2021 m. atstovavo Gintros ir ŠSG ekipai, kuri rungtyniavo LMFA I lyga, Šiaurės-Vakarų regione.

2021 m. gegužės 16 d. rungtynėse prieš FK Vilkija pasižymėjo pelnydama du įvarčius, o šiaulietšs nugalėjo varžoves rezultatu 8:1.

2021 m. birželio 4 d. pelnė įvartį rungtynėse prieš panevėžietes. Galutinis rungtynių rezultatatas 7:3 šiauliečių naudai.

2021 m. spalio 1 d. prieš FK Saned pelnė tris įvarčius, o šiaulietės sutriuškino varžoves rezultatu 13:0.

Žiemos taurės turnyro B grupės antrojo turo rungtynėse tarp FK „Gintra“-ŠSG ir FK „Vilnius“ nugalėtoją lėmė vienintelis smūgis. 16 minutę įvartį pelnė Saulutė Railaitė, o šiaulietės šventė pergalę rezultatu 1:0.

„Gintros“ klubas 
2022 m. vasario mėn. pasirašė sutartį su FC Gintra.

2022 m. kovo 27 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš FC Hegelmann. Šiaulietės šiose rungtynės rezultatu 2:1 palaužė varžoves.

Statistika 
 A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
  Ekipa žaidė A lygoje;

Rinktinės 
Kviečiama į WU-17 rinktinę. Debiutavo rinktinėje 2021 m. rugsėjo 29 d. rungtynėse prieš kroates. Lietuvaitės nusileido varžovėms rezultau 0:2.

Pasiekimai 
 su FC Gintra
 Lietuvos moterų futbolo A lyga: 2022 m.
 Baltijos moterų futbolo lyga:
 LMFA Žiemos taurės turnyro nugalėtoja: 2022 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 fkgintra.lt info
 Soccerway (Apie žaidėją)
 lietuvosfutbolas.lt
 [ lietuvosfutbolas.lt] (Gintros 2022 m. sezonas)
 Globalsportsarchive

Lietuvos futbolininkės
Malyškos (Vileikos rajonas)

Malyškos (, ) – kaimas Vileikos rajone, Minsko srityje, Baltarusijoje. Įeina į Liudvinovo kaimiškosios apylinkės sudėtį.

Iki 1973 m. balandžio 4 d. priklausė Žarų kaimiškajai apylinkei.

Įžymybės 
 Senosios katalikų kapinės
 Medinis kryžius kapinėse

Galerija

Išnašos 

Vileikos rajono gyvenvietės
JK Tallinna Kalev (moterys)

„Kalevo“ futbolo klubas, o trumpiau JK Kalev bei tiesiog Kalev – Estijos futbolo klubo „Kalev“ moterų ekipa iš Talino.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1911 m. Moterų ekipa suburta ir dalyvavo aukščiausioje šalies moterų lygoje.

2005 Naiste Meistriliiga merginos užėmė trečią vietą, kitais metais (2006 m.) ir vėl buvo trečios.

2021 m. vėl iškovojo trečią vietą.

Pasiekimai

Lygoje 
 Naiste Meistriliiga (Aukščiausioji lyga)
 Čempionės (0):
 Trečioji vieta (3): 2005, 2006 ir 2021.

Taurės turnyrai 
 Estijos futbolo taurė
 Nugalėtojos (): 

 Supertaurė
 Nugalėtojos ():

Sezonai

Spalvinė gama

Apranga ir jos pokyčiai 
Sportinės aprangos gamos pokyčiai
 Namuose žaidžia tradicine apranga. 
 2021 m. aprangų gamintojais buvo Macron firma.

Komandos sudėtis 
2021 m. rugpjūčio 19 d. sudėtis.

Treneriai 
  Maksim Rõtškov, 2021 m.

Taip pat skaitykite 
 JK Tallinna Kalev (vyrų ekipa)

Šaltiniai

Nuorodos  
 Oficiali svetainė
 Facebook paskyra 
 Instagram paskyra 
 Soccerway (moterys)

Estijos moterų futbolo ekipos
Saku Sporting

„Saku Sporting“ futbolo klubas, o trumpiau Sporting bei tiesiog Saku – Estijos futbolo klubo „Sporting“ moterų ekipa iš Saku.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 2007 m. Tuo metu pagrindinis „Saku Sports“ tikslas buvo ugdyti jaunimą.

2011 m. buvo suburta suaugusiųjų komanda, kuri pradėjo dalyvauti vyrų futbolo varžybose. Vyrų ekipa pastaraisiais metais III lygoje. 

Moterų ekipa suburta ir dalyvavo aukščiausioje šalies moterų lygoje.

2019 m. debiutavo Naiste Meistriliiga, o ekipa užėmė ketvirtą vietą, o taurės turnyre pasiekė pusfinalį.

2020 m. Naiste Meistriliiga merginos užėmė antrą vietą po pirmojo etapo, bet stipriųjų grupėje nukrito į trečią vietą ir iškovojo bronzos medalius. Taurės turnyre ir vėl iškopė į pusfinalį.

2021 m. Naiste Meistriliiga merginos užėmė antrą vietą, o taurės turnyre nukeliavo iki ketvirtfinalio.

2022 m. rugpjūčio 8 d. žaidė Baltijos lygos rungtynes prieš FC Gintra. Lietuvos klubas nugalėjo estes rezultatu 5-1.

Pasiekimai

Lygoje 
 Naiste Meistriliiga (Aukščiausioji lyga)
 Čempionės (0):
 Antroji vieta (1): 2021
 Trečioji vieta (1): 2020

Taurės turnyrai 
 Estijos futbolo taurė
 Nugalėtojos (0): 
 Pusfinalis (2): 2019, 2020
 Supertaurė
 Nugalėtojos (0):

Sezonai

Spalvinė gama

Apranga ir jos pokyčiai 
Sportinės aprangos gamos pokyčiai
 Namuose žaidžia tradicine apranga. 
 2021 m. aprangų gamintojais buvo Nike firma.

Komandos sudėtis 
2021 m. rugpjūčio 19 d. sudėtis.

Treneriai 
  Jan Harend, 2021 m.

Sportas 
 Saku staadion – futbolo stadionas, kuriame namų rungtynes žaidžia Saku Sporting vyrų ir moterų ekipos. 
 Stadiono talpa vienas tūkstantis žiūrovų.

Taip pat skaitykite 
 Saku Sporting (vyrų ekipa)

Šaltiniai

Nuorodos  
 Oficiali klubo svetainė
 O. S. apie merginų ekipą
 Facebook paskyra 
 Instagram paskyra 
 Soccerway (moterys)

Estijos moterų futbolo ekipos
Põlva FC Lootos (moterys)

„Lootos“ futbolo klubas, o trumpiau FC Lootos bei tiesiog Lootos – Estijos futbolo klubo „Lootos“ moterų ekipa iš Pylvos ().

Istorija 
Klubo ištakos siekia ... m.  

2021 m. Naiste Meistriliiga merginos buvo penktoje vietoje.

Pasiekimai

Lygoje 
 Naiste Meistriliiga (Aukščiausioji lyga)
 Čempionės (0):
 Antroji vieta (0): 
 Trečioji vieta (0):

Taurės turnyrai 
 Estijos futbolo taurė
 Nugalėtojos (0): 
 Finalas (): 
 Supertaurė
 Nugalėtojos (0):

Sezonai

Spalvinė gama

Apranga ir jos pokyčiai 
Sportinės aprangos gamos pokyčiai
 Namuose žaidžia tradicine apranga.
 2021 m. aprangų gamintojais buvo Nike firma.

Komandos sudėtis 
2021 m. rugpjūčio 19 d. sudėtis.

Treneriai 
  Kaido-Meinhard Kukli, 2020–2021 m.

Sportas 
 Põlva Lootospark – futbolo stadionas, kuriame namų rungtynes žaidžia klubo vyrų ir moterų ekipos. 
 Stadiono talpa 1 tūkst. žiūrovų.

Taip pat skaitykite 
 Põlva FC Lootos (vyrų ekipa)

Šaltiniai

Nuorodos  
 Oficiali klubo svetainė
 O. S. apie merginų ekipą
 Facebook paskyra 
 twitter paskyra 
 Soccerway (moterys)

Estijos moterų futbolo ekipos
Lasnamäe FC Ajax (moterys)

„Ajax“ futbolo klubas, o trumpiau FC Ajax bei tiesiog Ajax – Estijos futbolo klubas iš Talino. Šis straipsnis apie šio klubo moterų ekipą, kuri rungtyniavo aukščiausioje lygoje.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1993 m. Vėliau buvo suburta ir merginų ekipa.

2020 m. sezonas 
2020 m. žaidė Esiliiga ir tapo pirmenybių nugalėtojomis. Iškovojo vietą aukščiausioje šalies lygoje.

2021 m. sezonas 
2021 m. debiutavo Naiste Meistriliiga, tačiau liko paskutinėje, aštuntoje vietoje. Vienas iš skaudžiausių sezono pralaimėjimų buvo patirtas 2021 m. rugsėjo 11 d., kai „Floros“ klubas nugalėjo „Ajax“ merginas triuškinančiu rezultatu 11:0.

Pasiekimai

Lygoje 
 Naiste Meistriliiga (Aukščiausioji lyga)
 Čempionės (0):
 Antroji vieta (0): 
 Trečioji vieta (0):

Taurės turnyrai 
 Estijos futbolo taurė
 Nugalėtojos (0): 
 Finalas (): 
 Supertaurė
 Nugalėtojos (0):

Sezonai

Spalvinė gama

Apranga ir jos pokyčiai 
Sportinės aprangos gamos pokyčiai
 Namuose žaidžia tradicine apranga.
 2021 m. aprangų gamintojais buvo Joma firma.

Komandos sudėtis 
2021 m. rugpjūčio 19 d. sudėtis.

Treneriai 
  Oleg Timofejev, 2020–2021 m.

Sportas 
 Ajaxi staadion – futbolo stadionas, kuriame namų rungtynes žaidžia klubo moterų ekipa. 
 Viena aikštė turi natūralios žolės veją. Kita aikštė, vadinamoji DDA, dirbtinės dangos aikštė.
 Stadiono talpa 1 500 žiūrovų, o DDA talpina 300 žiūrovų.

Taip pat skaitykite 
 FC Ajax Lasnamäe (vyrų ekipa)

Šaltiniai

Nuorodos  
 Oficiali klubo svetainė
 O. S. apie merginų ekipą (nukreipia  lygos pusl.)
 Facebook paskyra 
 instagram paskyra 
 Soccerway (moterys)
 jalgpall.ee (apie klubą)

Estijos moterų futbolo ekipos
JK Tulevik ja Suure-Jaani Unitedi ÜN

„JK Tulevik ja Suure-Jaani Unitedi ÜN“ futbolo ekipa – Estijos futbolo klubo „Tulevik“ moterų ekipa iš Viljandžio.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1921 m. Tais metais Viljandžio mieste buvo įkurtas pirmasis futbolo klubas. 

Ankstesniais metais būta SK Suure-Jaani United moterų ekipos, kuri žaidė aukščiausioje šalies lygoje..

Tulevik ja Suure-Jaani Unitedi Ühendnaiskond 
Tulevik ja Suure-Jaani Unitedi Ühendnaiskond arba trumpiau – JK Tulevik ja Suure-Jaani Unitedi ÜN pavadinimu žinoma nuo 2016 m. 

2019 m. Naiste Meistriliiga galutinėje komandų rikiuotėjė liko šeštos, nors po pirmojo etapo buvo penktos.

2020 m. liepos 18 d. ekipa pralaimėjo išvykoje „Floros“ klubui triuškinančiu rezultatu 0:11.

2021 m. spalio 31 d. Naiste Meistriliiga rungtynėse ekipa rezultatu 4:1 nugalėjo „Tammeka“ ir galutinėje komandų rikiuotėje užsitikrino šeštąją vietą.

2021 m. lapkričio 6 d. sužaidė paskutines sezono rungtynes. Nieko nelemiančiame susitikime prieš Põlva FC Lootos rezultatas buvo lygus.

Pasiekimai

Lygoje 
 Naiste Meistriliiga (Aukščiausioji lyga)
 Čempionės (0):
 Antroji vieta (0): 
 Trečioji vieta (0):

Taurės turnyrai 
 Estijos futbolo taurė
 Nugalėtojos (0): 
 Finalas (0): 
 Supertaurė
 Nugalėtojos (0):

Sezonai

Spalvinė gama

Apranga ir jos pokyčiai 
Sportinės aprangos gamos pokyčiai
 Namuose žaidžia tradicine apranga.
 2021 m. aprangų gamintojais buvo Joma firma.

Komandos sudėtis 
2021 m. rugpjūčio 19 d. sudėtis.

Treneriai 
  Sergei Vassiljev, 2020–2021 m.

Sportas 
 Viljandžio miesto stadionas () – futbolo stadionas, kuriame namų rungtynes žaidžia klubo moterų ekipa. 
 Stadiono talpa tūkstantį žiūrovų. 2009 m. stadionas buvo atnaujintas, iš viso žiūrovams skirtos 1006 vietos, iš kurių 400 buvo po stogu.

Taip pat skaitykite 
 Viljandi JK Tulevik (vyrų ekipa)

Šaltiniai

Nuorodos  
 Oficiali klubo svetainė
 O. S. apie merginų ekipą 
 Facebook paskyra 
 instagram paskyra 
 Soccerway (moterys)
 jalgpall.ee

Estijos moterų futbolo ekipos
Sofia Goggia

Sofija Godža (, g. 1992 m. lapkričio 15 d. Bergame) – Italijos kalnų slidininkė, olimpinė čempionė, greitųjų rungčių specialistė.

Biografija 
S. Godža pradėjo slidinėti nuo 3 metų amžiaus. 2007 m. debiutavo oficialiose varžybose Livinjije. 2011 m. debiutavo FIS pasaulio taurės varžybose Lience. Ji daugiausiai varžėsi greičio rungtyse ir pagarsėjo agresyviu nusileidimų stiliumi.

Savo debiutinėse 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Pjongčange S. Godža tapo čempione greitojo nusileidimo rungtyje. 2018 ir 2021 m. laimėjo greitojo nusileidimo rungties mažąsias pasaulio taures. 2019 m. apdovanota San Marino Šv. Agotos ordinu. 

Iki 2022 m. olimpiados laimėjo 17 pasaulio taurės etapų. 2022 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Pekine S. Godža iškovojo sidabro medalį greitojo nusileidimo rungtyje nepaisant to, kad prieš tris savaites buvo griuvusi ir susižalojusi kelį.

Šaltiniai

Nuorodos 
 FIS svetainėje

Kalnų slidininkai
Italijos olimpiečiai
Elektros kėdė

Elektros kėdė – iš JAV kilusi bausmės įvykdymo forma, kai asmuo, nuteistas mirties bausme, pasodinamas į specialią kėdę ir pririšamas, prie jo kūno prijungiami elektrodai, o jais paleidžiama aukštos įtampos elektros srovė. Mirtis ištinka širdies veiklos sustojimo, nors anksčiau manyta, kad dėl smegenų pažeidimo. Bausmė tebenaudojama kai kuriose JAV valstijose (Alabama, Arkanzasas, Florida, Misisipė, Oklahoma ir kt.).

Istorija

Elektros kėdę sukūrė JAV garlaivių inžinierius ir odontologas Alfred P. Southwick (1826–1898). Pirmąkart ji buvo panaudota 1890 m. rugpjūčio 6 d. Niujorke.

Šaltiniai

Kriminalistika
Kalvarijos apskritis (LTSR)

Kalvarijos apskritis buvo Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos pietvakariuose. Centras – Kalvarija. Gyvavo 1948–1950 metais.

Istorija 
Pirmąkart Kalvarijos apskritis sudaryta 1795 m. ir priklausė Prūsijos karalystei, vėliau - Rusijos imperijai. 1917 m. buvo panaikinta.

1948 m. gruodžio 17 d. Kalvarijos apskritis vėl atkurta, į ją įėjo Marijampolės apskrities 3 valsčiai (Kalvarijos, Krosnos, Liubavo) ir keli Vilkaviškio apskrities valsčiai. 1950 m. birželio 20 d. ji pertvarkyta į Kalvarijos rajoną (37 apylinkės), dalis teritorijos atiteko Kybartų (2 apylinkės), Marijampolės (2 apylinkės), Simno (7 apylinkės) ir Vilkaviškio (12 apylinkių) rajonams. 

|-
| 1948 || 942 || || ||
|-
| 1949  || 942 || || 7 valsčiai (60 apylinkių) ||
 1 miestas: Kalvarija
|}

Šaltiniai
Prienų apskritis (LTSR)

Prienų apskritis buvo Lietuvos pietuose, abipus Nemuno. Centras – Prienai.

Istorija 
Pirmą kartą Prienų apskritis sudaryta 1791 m. ir LDK sudėtyje išbuvo iki 1797 m.

Prienų apskritis vėl sudaryta 1946 m. birželio 24 d. iš Marijampolės apskrities Balbieriškio, Prienų, Šilavoto valsčių ir Prienų miesto, Alytaus apskrities Birštono, Jiezno, Stakliškių valsčių ir Kauno apskrities Pakuonio valsčiaus. 1950 m. birželio 20 d. apskritis pertvarkyta į Prienų rajoną (47 apylinkės), dalis teritorijos atiteko Jiezno (17 apylinkių) ir Panemunės (4 apylinkės) rajonams.

|-
| 1946 || || || 7 valsčiai: Balbieriškio valsčius, Birštono valsčius, Jiezno valsčius, Pakuonio valsčius, Prienų valsčius, Stakliškių valsčius, Šilavoto valsčius ||
 1 miestas: Prienai
|-
| 1949  || 1095 || || 7 valsčiai (68 apylinkės) ||
 1 miestas
 1 miesto tipo gyvenvietė: Birštonas
 5 miesteliai
|-
| 1950 || || || 68 apylinkės ||
|}

Šaltiniai
Huculų Respublika

Huculų Respublika () – trumpalaikė valstybė, susikūrusi po Pirmojo pasaulinio karo Užkarpatėje. 1919 m. sausio 8 d. respublika buvo paskelbta, kai žlugo pirminiai planai sujungti šią teritoriją su Vakarų Ukrainos Liaudies Respublika ir teritoriją okupavo vengrų policija.

Huculų Respublikos įstatymų leidžiamoji valdžia buvo „Ukrainos liaudies taryba“, kurią sudarė 42 nariai, o jos vykdomoji valdžia (vyriausybė) – „Taryba“, kurią sudarė 12 narių.

Įkūrimas 
1918 m. gruodžio 20-22 d. į Huculų Respublikos teritoriją sugrįžo vengrų kariuomenė, buvo paskelbta nepaprastoji padėtis, nuginkluoti huculų milicijos daliniai, likviduota ukrainiečių liaudies taryba, mokyklose ir vyriausybiniame bendravime sugrąžinta vengrų kalba, į visus vietos valdžios postus paskirti buvę vengrų pareigūnai.

1919 m. sausio 7-8 d. naktį Rakive vietos gyventojai sukilo prieš vengrų žandarų batalioną ir suėmė apie 500 vengrų policininkų. Respublikos ministru pirmininku buvo išrinktas generolas Stepanas Kločurakas. Jis taip pat aktyviai organizavo respublikos ginkluotąsias pajėgas, kurias sudarė beveik 1000 karių. 1919 m. sausio 17 d. kariuomenė surengė trumpą susirėmimą su okupacine rumunų kariuomene Sigetu Marmaciėjuje. Šiame nelygiaverčiame mūšyje Huculų respublika, įvairiais duomenimis, patyrė nuo 18 iki 41 žuvusio, nuo 39 iki 150 sužeistų ir 400 žmonių, įskaitant 20 karininkų, pateko į nelaisvę.

Kitą dieną po to, kai 1919 m. sausio 23 d. Ukrainos Liaudies Respublika ir Vakarų Ukrainos Liaudies Respublika pasirašė „Susivienijimo aktą“, Stepanas Kločurakas ir Julianas Brašaiko prisijungė prie šio naujo darinio „Darbo kongreso“ kaip Huculų respublikos atstovai.

1919 m. balandžio pabaigoje rytinę Užkarpatės dalį užėmė Rumunijos kariuomenė, centrinę dalį kontroliavo vengrai, o vakarinę – Čekoslovakijos kariuomenė.

1919 m. balandį didžioji dalis Karpatų Rusios buvo prijungta prie Čekoslovakijos kaip autonominė teritorija, o labiausiai į rytus nutolusi Huculų Respublika de facto buvo atsiskyrusi valstybė.

Vengrijos invazija 
Valstybė galutinai žlugo, kai 1919 m. birželio 11 d. ją laikinai okupavo Vengrijos kariuomenė. Teritorija, į kurią pretendavo huculų valstybė, 1919 m. rugsėjį buvo priimta į Čekoslovakiją, kurioje ir išliko tarpukario laikotarpiu. 1939 m. kovo 15 d. vos vienai dienai po jos paskelbimo, Ukrainos valstybė, pavadinta Karpatų-Ukraina, paskelbė savo nepriklausomybę, tačiau netrukus buvo okupuota Vengrijos kariuomenės ir iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos buvo aneksuota Vengrijos. Po karo regionas tapo Ukrainos TSR Užkarpatės sritimi, kuri priklausė Sovietų Sąjungai.

Išnašos 

Istorinės slavų valstybės
Užkarpatės sritis
Ukrainos istorinės valstybės
Serena Dolan

Serena Dolan (Serena Dolan g. 1998 m. sausio 1 d.) – kanadiečių futbolininkė, centro saugės bei puolėjos pozicijose. Žaidė ir Lietuvoje. Atstovavo Šiaulių „Gintros“ klubui.

Karjera 
Studijavo Memfio univestitete () sveitatos mokslų specialybę. Prieš antro kurso sezoną patyrė traumą, tačiau žaidėja įveikė negandas ir tapo universiteto futbolo komandos kapitone. 

2020 m. liepos 28 d. pasirašė sutartį su CA Osasuna. Rungtyniavo Ispanijoje, kurioje atstovavoo Pamplonos „C.A Osasuna“ klubui.

FC Gintra 
2022 m. persikėlė rungtyniauti į Lietuvą. Atstovavo „Gintros“ klubui.

Rungtyniavo LMFA Žiemos taurės turnyre. Gavo traumą. Atlikus išsamesnius medicininius tyrimus paaiškėjo, kad žaidėja patyrė kryžminių kelio raiščių traumą ir prireiks operacijos.

Statistika 
 A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
  Ekipa žaidė A lygoje;

Pasiekimai 
FC Gintra
 Lietuvos čempionė:
 LMFA Žiemos taurės turnyro nugalėtoja: 2022 m.

Asmeninė informacija 
 Tėvai: Tomas ir Įeron Dolanai ().
 Pomėgiai: bėgiojimas, žaidžia krepšinį ir ledo ritulį.

Šaltiniai

Nuorodos 
 gintra.lt (Apie žaidėją)
 lietuvosfutbolas.lt (Gintra 2022 m. sezone)
 lietuvosfutbolas.lt (Apie žaidėją)
 [ SOCCERWAY] (Apie žaidėją)
 [ FlashScore] (Apie žaidėją)
 [ UEFA] (Apie žaidėją)

Kanados futbolininkai
Estijos futbolo varžybos 2022–2023 m.

Estijos futbolo varžybos 2022–2023 m.
  prasidėjo 2022 m. pavasarį, baigėsi 2022 m. lapkričio 12 d.;
 s turnyras prasidėjo 2022 m. vasarą, o finalas įvyks 2023 m. pavasarį.

2022 m. Meistriliiga 
 Meistriliiga – aukščiausioji futbolo lyga. Dėl rėmimo sutarčių dar vadinama Premium liiga 2022.

Dalyviai 
 Rungtyniavo 10 komandų. 
  Naujokais tapo JK Tallinna Kalev.
  Iškrito Tulevik. Užėmė aštuntą vietą, tačiau dėl finansinių problemų nusprendė trauktis į žemesnį divizioną.
{|
|- style="vertical-align: top;"
|

</td>

|}

2022 m. Meistriliiga. Galutinė komandų rikiuotė 
 FC Flora Tallinn tapo čempionais. 
 FCI Levadia Tallinn liko antroje vietoje.

🛡️ <sup>PASTABA.
 TJK Legion Federacijos sprendimu buvo skirta keturių taškų nuobauda.

Pereinamosios rungtynės 
 Dėl išlikimo elito divizione kovojo Meistriliiga pirmenybėse 9 vietoje likusi ....

Pirmosios rungtynės

Antrosios rungtynės 

 ... nugalėjo varžovus bendru dviejų rungtynių rezultatu .

2022/2023 m. Estijos futbolo taurė 
 Estijos futbolo taurė – pagrindinis futbolo taurės turnyras nepriklausomoje Estijoje. Rengiamas nuo 1938 metų.

Šaltiniai

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė
 SOCCERWAY (2022 m.)
 FLASHSCORE

Estijos futbolo varžybos
Europos futbolo varžybos 2022–2023 m.
Jean-Baptiste-Louis Gresset

Žanas Batistas Lui Gresė (pranc. Jean-Baptiste-Louis Gresset; 1709 m. rugpjūčio 29 d. – 1777 m. birželio 16 d.) – prancūzų poetas ir dramaturgas, geriausiai žinomas dėl savo poemos Ver-Vert. Nuo 1726 m. iki 1735 m. buvo jėzuitas.

Biografija 
Gresė gimė Amjene, jį užaugino Amjeno jėzuitai. Ten jis mokėsi iki 1726 m. rugsėjo 3 d., kai buvo priimtas į Jėzuitų ordino naujokyną ir išsiųstas mokytis Paryžiaus Liudviko Didžiojo kolegijoje. Baigęs kursą, būdamas devyniolikos metų, jis buvo paskirtas vyresniojo pavaduotoju Ruano jėzuitų kolegijoje. Vėliau ten, Mulene, Blua ir Tūre dėstė humanitarinius mokslus. 1748 m. Gresė buvo priimtas į Prancūzijos akademiją.

1759 m. parašė Lettre sur la comédie, kuriame išsižadėjo ankstesnės kūrybos ir sudegino visus savo rankraščius. Paskutinius dvidešimt penkerius savo gyvenimo metus praleido gailėdamasis dėl savo jaunystės lengvabūdystės, tikėjęs, jog ji leido jam parašyti autoriaus gerbtą dvasininkiją ir religinį gyvenimą pašiepusią poemą Ver-Vert. Gresė tais pačiais metais pasitraukė į Amjeno miestą, kur gyveno (išskyrus keliones į Paryžių, kur vykdavo į Prancūzų akademijos posėdžius) iki pat mirties. Žanas Batistas Lui Gresė mirė 1777 m. birželio 16 d., Amjene.

Ver-Vert 
1734 m. be autoriaus leidimo buvo išleista keturių giesmių poema, pasakojanti istoriją apie su vienuolėmis Nevere gyvenusią dorą ir pamaldžią papūgą vardu Verver (Ver-Vert), kuri pasiunčiama aplankyti kitą vienuolyną. Pakeliui namo, ji išmoksta nepadorios sutiktų jūreivių ir gatvės moterų šnekos ir grįžusi apstulbina vienuoles savo dargia kalba. Net priversta pasninkauti ir atgailauti, papūga vis tiek miršta nuo gerumo. 

Šis kūrinys greitai tapo populiariu Paryžiaus aukštuomenės gretose, kurią stebino tai, jog toks nuotaikingas humoro jausmas galėjo priklausyti žmogui, susijusiam su Katalikų Bažnyčia. Dėl poemos subtilaus sąmojingumo ir netikėtos pabaigos, ji laikoma nepranokta contes en vers (eiliuotos pasakėčios) žanre; autoriaus amžininko Žano Batisto Ruso apibūdinta kaip „literatūrinis fenomenas“ (pranc. phénomène littéraire). Gresė 1735 m. pats išleido Ver-Vert, tačiau kūrinys toliau buvo leidžiamas be jo sutikimo, knygos antraštiniame puslapyje klaidingai kaip spausdinimo vietą nurodant Hagą, Londoną, Amsterdamą bei kitus miestus. Savojo leidimo pratarmėje, Gresė teigė, jog kituose jo kūrinys buvo iškreiptas. Jėzuitų vyriausieji nepritarė autoriaus antiklerikinei kūrybai. Žanas Batistas Lui Gresė netrukus buvo perkeltas į nuošalią provinciją ir tais pačiais metais išmestas iš ordino. Siekdamas išreikšti savo atgailą, jis parašė Adieux aux jésuites.

Kūriniai 

 Ver-Vert, histoire d’un perroquet de Nevers, 1734 m.
 Le Carême impromptu, 1734 m.
 Le Lutrin vivant, 1734 m.
 La Chartreuse, 1734 m.
 Ombres, 1734 m.
 Édouard III, tragédie, 1740 m. sausio 22 d.
 Sidney, comédie en vers, 1745 m. gegužės 3 d.
 Le Méchant, comédie en 5 actes, en vers, 1747 m. balandžio 15 d.
 Le Parrain magnifique, poème en dix chants, 1810 m. (išleista po autoriaus mirties)
 Correspondance avec Frédéric le Grand

Išnašos 

Prancūzijos poetai
Prancūzijos dramaturgai
Prancūzijos rašytojai
Jėzuitai
Oliver Buff

Oliveris Bufas (; g. 1992 m. rugpjūčio 3 d.) – futbolininkas iš Šveicarijos, žaidžiantis saugo pozicijoje. Lietuvoje atstovavo „Žalgirio“ klubui.

Karjera 
Futbolininkas išugdytas FC Zurich klubo sistemoje. Atstovavo klubo jaunimo ekipoms, o vėliau pateko į pagrindinę „Zurich“ komandą. Laimėjo Šveicarijos futbolo taurę, žaidė Čempionų lygos atrankos ir Europos lygos grupių etapo varžybose.

Rungtyniavo Ispanijos antrojo diviziono „Zaragoza“, Kipro „Anorthosis“, Ciuricho „Grasshoppers“ bei Malaizijos „Selangor“ klubuosee.

Vilniaus "Žalgiris" 
2022 m. vasario 17 d. pranešta, kad tapo Vilniaus „Žalgirio“ nariu.

2022 m, kovo 16 d. debiutavo A lygoje rungtynėse prieš FK Banga.

Statistika 
 A lygos statistika

Spalvų reikšmės: 
 Ekipa žaidė A lygoje;

Laimėjimai

Komadiniai pasiekimai 
 su FK Žalgiris
 A lyga 2022 m. čempionas;

 LFF taurė – 2022 m. laimėtojas.

Rinktinės 
Atstovavo visų amžių Šveicarijos jaunimo rinktinėms. Su Šveicarijos U-17 ekipa laimėjo FIFA Pasaulio čempionatą.

Šaltiniai

Nuorodos 
 alyga.lt svetainė
 Soccerway
 worldfootball
 Transfermarkt
 lietuvosfutbolas.lt
 Globalsportsarchive

Juodkalnijos futbolininkai
Užsienio futbolininkai Lietuvos komandose
Biržų rajono savivaldybės Jurgio Bielinio viešoji biblioteka

Biržų rajono savivaldybės Jurgio Bielinio viešoji biblioteka – pagrindinė Biržų rajono savivaldybės biblioteka. Įsikūrusi Biržuose, J. Radvilos g. 3, Biržų pilies pastate.

Istorija 

1924 m. Biržų inteligentams kilo mintis įsteigti Biržuose viešąją biblioteką. Ji buvo įkurta 1930 m. vasario 1 d. Biržuose kaip Valstybės centrinio knygyno Biržų skyrius. 1933 m. knygynas turėjo 4000 tomų spaudinių. 1936 m. Valstybės centralinio knygyno Biržų skyrius pavadintas viešąja biblioteka. II pasaulinio karo metais ir pokariu viešoji biblioteka kurį laiką neveikė, iš fondų pašalinta ir sunaikinta daug knygų. 1950 m. viešoji biblioteka tapo rajonine biblioteka. 1959 m. išleista bibliotekos istorijos knygelė. 1977 m. centralizavus Biržų rajono bibliotekų tinklą, rajoninė biblioteka pavadinta centrine biblioteka. 1987 m. biblioteka perkelta į naujai atstatytus Biržų tvirtovės rūmus.

1995 m. centrinė biblioteka vėl pavadinta viešąja biblioteka. 2010 m. bibliotekai suteiktas žymaus kraštiečio knygnešio Jurgio Bielinio vardas, išleista viešosios bibliotekos istorija „Knygnešio žemės biblioteka“. 2011 m. visose rajono bibliotekose įrengta viešojo interneto prieiga. 2020 m. Biržų, Vabalninko, Nemunėlio Radviliškio ir Juostaviečių maršrutais savo veiklą pradėjo mobilioji biblioteka.

Padaliniai 

Bibliotekoje 2022 m. vasarį buvo 20 padalinių.

2004 m. Biržų rajono savivaldybės Tarybos sprendimu uždaryti Būginių, Geidžiūnų, Gulbinų, Kilučių, Klausučių, Mieliūnų, Smilgių ir Suosto kaimo filialai. Vėliau uždaryti Drąseikių, Tamošiūnų II padaliniai. 2020 m. panaikinti Ančiškių, Anglininkų, Pučiakalnės, Ramongalių, Rinkuškių, Šukionių kaimo padaliniai.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Bibliotekos svetainė

Biržai
Biržų rajono savivaldybė
Lietuvos savivaldybių bibliotekos
Norvegijos futbolo varžybos 2022–2023 m.

Norvegijos futbolo varžybos 2022–2023 m.
  prasidėjo 2022 m. balandžio 2 d., o baigėsi 2022 m. lapkričio 13 d.
 s turnyras prasidėjo 2022 m. gegužės 4 d., o finalas įvyko

2022 m. Eliteserien 
 Eliteserien – aukščiausioji futbolo lyga. Dalyvavo 16 klubų.

Informacija apie dalyvius

Galutinė komandų rikiuotė 
...

Pereinamosios rungtynės 
Dėl išlikimo elito divizione kovojo ...

2022 m. OBOS-ligaen  
 1. divisjon arba OBOS-ligaen – antros pakopos pirmenybės.
 2022 m. dalyvavo 16 komandų.

Galutinė komandų rikiuotė 
 ...

Atkrintamosios rungtynės 
...

2022 m. Toppserien 
 Toppserien – pirmos pakopos, aukščiausioji moterų lyga šalyje.
 2022 m. dalyvavo 10 ekipų.

2022–2023 m. Norvegijos futbolo taurės turnyras 
 Norvegijos futbolo taurė – pagrindinis taurės turnyras Norvegijoje, vyksta nuo 1902 metų. Iki 1937 m. buvo pagrindinis šalies futbolo turnyras.
 Tai buvo 117–asis taurės turnyras šalyje.
 ...

Šaltiniai

Nuorodos 
 Norway - Finalo rungtynių sąrašas (RSSSF)
 Soccerway (2022 m. Elito serija) 
 Soccerway (2022 m. Pirmasis divizionas)

Norvegijos futbolo varžybos
Europos futbolo varžybos 2022–2023 m.
Lotmiškis

Lotmiškis – buvęs kaimas Kuršių nerijoje, užpustytas 1762 m. Kaimą mena Lotmiškio gatvė Nidoje.

Etimologija 

Kaimo vardas – lietuviškas vedinys iš  – „kartelė, statinis, skersinis“ +  – „miškas“.

Istorija 

Pirmąkart minimas 1664 m., bet jau 1762 m. pažymėta, kad „kaimas sunaikintas bedievių žmonių“ (tikriausiai rusų kariuomenės, baigiantis Septynerių metų karui). Keli likę gyventojai persikėlė į Šarkuvą ir Pilkopą. Lotmiškio likučius amžiams palaidojo smėlynai.

Šaltiniai 

Panaikintos Neringos savivaldybės gyvenvietės
Vokietijos Reichas

Vokietijos Reichas () – buvęs konstitucinis Vokietijos nacionalinės valstybės pavadinimas 1871–1945 m.

Istorija 
Imperijos laikotarpiu (1871–1918) dar vadintas Vokiečių Imperatoriškuoju reichu (), neoficialiai – kaizeriniu reichu, arba kaizerine Vokietija; respublikos laikotarpiu (1918–1933) neoficialiai dar vadintas Veimaro Respublika; po Austrijos anšliuso neoficialiai vadintas Didžiuoju Vokietijos Reichu ().

Nacionalinės valstybės, žinomos kaip Vokietijos Reichas, istorija paprastai skirstoma į tris laikotarpius:
 Vokietijos imperija (1871–1918)
 Veimaro Respublika (1918–1933)
 Nacistinė Vokietija (1933–1945)

Vokietijos Reicho pavadinimas – aliuzija į 1806 m. panaikintą Šventąją Romos imperiją (). Valstybė įsteigta kaip Vokietijos suvienijimo pasekmė, Prūsijai pasinaudojus Šiaurės Vokietijos sąjungos bei Vokietijos pietinių valstybių politikos, karinių elitų bei masių mobilizacija per 1870–1871 karą su Prancūzija. Vokietijos Reichas faktiškai panaikintas 1945 m. birželio 5 d. Sąjungininkų kontrolės tarybai paskelbus apie valdymo Vokietijos Reicho teritorijoje perėmimą.

Pastabos

Šaltiniai 

Vokietijos imperija
Veimaro respublika
Trečiasis reichas
Axel Jungk

Axel Jungk (g. 1991 m. balandžio 13 d.)  – Vokietijos skeletono sportininkas, olimpinis ir pasaulio prizininkas.

Biografija 
2015 m. Jungk finišavo trečias pasaulio taurės suvestinėje. Tais pačiais metais sportininkas pirmą kartą tapo pasaulio čempionu mišrių komandų varžybose. 2016 m. ir 2017 m. sportininkas pakartojo savo pasiekimą.

2018 m. Europos čempionato bronzos medalininkas. Savo debiutinėse 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse vokietis užėmė 7-ą vietą. 2020 m. pasaulio čempionato sidabro medalininkas.

2022 m. žiemos olimpiadoje Jungk nusileido tik savo tautiečiui Christopher Grotheer ir pelnė sidabro medalį.

Šaltiniai 

Vokietijos skeletonininkai
Vokietijos olimpiečiai
Lucas Dias

Lukašas Diašas (Lucas Dias do Nascimento Serafim; g. 1997 m. kovo 6 d.) – futbolininkas iš Brazilijos, rungtyniaujantis saugo pozicijoje. Žaidė Lietuvoje. Atstovavo Vilniaus „Riterių“ futbolo klubui.

Karjera 
Žaidė gimtinėje Associação Atlética de Altos klube.

Vėliau bandė laimę Čekijoje, priklausė FC Bohemians 1905 Praha, tačiau buvo skolinamas kitiems klubams.

Nuo 2019 m. žaidė Čekijos FC Sellier & Bellot Vlašim.

2021 m. Bulgarijoje atstovavo FK Carsko Selo.

FK Riteriai 
Atvyko į Lietuvą. 2021 m. vasario 19 d. buvo paskelbta, kad tapo Vilniaus „Riterių“ nariu.

2022 m. kovo 6 d. riterių gretose oficialiai debiutavo A lygos rungtynėse prieš „Panevėžio“ klubą.

2022 m. liepos 2 d. rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris pasižymėjo pelnydamas įvartį.

2022 m. liepos 10 d. rungtynėse prieš FC Džiugas pelnė įvartį ir svariai prisidėjo prie Riterių klubo pergalės rezultatu 4-1.

2022 m. spalio 18 d. pranešta, kad žaidėjas palieka klubą.

Statistika 
 A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
  Ekipa žaidė A lygoje;

Laimėjimai 
 su FK Riteriai
 A lyga

Šaltiniai

Nuorodos 
 alyga.lt svetainė
 fkriteriai.lt
 Soccerway
 Transfermarkt
 lietuvosfutbolas.lt
 Globalsportsarchive

Brazilijos futbolininkai
Užsienio futbolininkai Lietuvos komandose
Robert Planquette

Roberas Planketas () (1848 m. kovo 31 d. Paryžiuje – 1903 m. sausio 28 d. Paryžiuje) – prancūzų kompozitorius, komiškų operų arba operečių autorius.

Biogafija 
Robertas Planketas gimė dainininko šeimoje. Studijavo Paryžiaus konservatorijoje () pas Julesą Duprato. Konservatorijos negalėjo baigti dėl lėšų stokos. Tada dirbo pianistu kavinėje, dainininku (turėjo gerą tenorą). Pagarsėjo kaip dainų, romansų, maršų kūrėjas.

1867 m. pagal Paulo Cesano eilutes sukūrė dainą „Sambre ir Muse“ (), kuri vėliau tapo itin populiari. Robertas Planketas pardavė natas leidyklai už 14 frankų, nes neturėjo ko valgyti.  1872 m. Robertas Planketas parašė savo pirmąją operetę „Faraono baimė“ (), kuri nesusilaukė didesnės sėkmės.

1876 ​​m. „Théâtre des Folies-Dramatiques“ direktorius pasiūlė parašyti operetę savo teatrui. 1877 m. spektaklio „Kornevilio varpai“ () premjera įvyko Paryžiuje ir buvo sėkmingai rodoma net 480 kartų. 1878 m. sekė kita stulbinanti sėkmė Londone, kur surengta net 708 pasirodymai. Jau 1886 m. Paryžiuje įvyko tūkstantasis šios operetės spektaklis. „Kornevilio varpai“ ir kitų geriausių Roberto Planketo operečių muzika išsiskiria spalvingu romantiškumu ir melodijų grakštumu.

Keletas vėliau parašytų operečių buvo sutiktos šaltai, tik „Les voltigeurs de la 32ème“ buvo gerai sutikta Londone (1880 m.), kur ši operetė vadinosi „Senoji gvardija (). Pakartoti triumfą Robertui Planketui pavyko tik 1882 m., kai Londone pasirodė operetė „Rip Van Winkle“, o kiek vėliau – Paryžiuje, kur ji vadinosi tiesiog „Rip“. Libretas operetei sukurtas pagal Vašingtono Irvingo to paties pavadinimo pasaką.

Likusios Roberto Planketo operetės didesnio pasisekimo nesulaukė. Paskutinė operetė „Mahammedo rojus“  liko nebaigta, ją orkestravo L. Ganas, 1906 m.

Maršas „Le Régiment de Sambre et Meuse“, išgarsėjo aranžuote pučiamųjų orkestrui. Tai melodija, kurią grojo Ohajo valstijos universiteto pučiamųjų grupė. Originalią orkestrinę versiją įrašė Bostono „Pops Orchestra“, orkestras vadovaujamas Arturo Fidlerio. 1894 m. „The Song of the Cabin Boy“ – barkarolę iš „Kornevilio varpų“ smuiku grojo W. Diksonas, pirmą kartą filmo istorijoje bandant sinchronizuoti garso ir vaizdo filmą.

Kūryba 
Robertas Planketas sukūrė daugiau kaip 20 operečių, tarp kurių žinomiausia – „Kornevilio varpai“ (), dar vadinama komiškąja opera. Kitos operetės: 1879 m. – „Riteris Gastonas“ (), 1880 m.- „Trisdešimt antrojo pulko šauliai“ (),1880 m. – „Markitantė“ (), 1882 m. „Ripas van Vinklis“ (), 1885 m. – „Kablys“ (), 1886 m. – „Princesė Kolombina“ (), 1892 m. – „Trispalvė kokarda“ (), 1893 m. – „Talismanas“ (), 1901 m. – „Kapitonė Tereza“ (). Kūryboje plėtojo A. Lekoko (), F. Herves, J. Ofenbacho tradicijas.

Pastatymai Lietuvoje 
Lietuvoje Robero Planketo vardas žinomas iš operetės „Kornevilio varpai“, 1927 m. pastatytos Panevėžyje, 1932 m. ir 1938 m. Kaune, tuomečiame Valstybės teatre, o 1949 m., 1976 m. ir 2016 m. Kauno valstybiniame muzikiniame teatre.

Šaltiniai 

Prancūzijos kompozitoriai
Elektrėnų savivaldybės viešoji biblioteka

Elektrėnų savivaldybės viešoji biblioteka – pagrindinė Elektrėnų savivaldybės biblioteka.

Istorija 

1962 m. įkūrus Elektrėnų gyvenvietę kilo ir bibliotekos poreikis. 1967 m. rugsėjo 1 d. paskirta bibliotekininkė, o lapkritį bibliotekai paskirtos vieno kambario (33 m²) patalpos buvusiame Elektrėnų pašto pastate (tuo metu buvusioje Komjaunimo, dabar – Rungos gatvėje). Pradėtas komplektuoti naujos bibliotekos fondas. 1968 m. vasario 1 d. Elektrėnų bibliotekoje pradėta aptarnauti skaitytojus.

1976 m. bibliotekai suteiktos didesnės patalpos Elektrėnų pašto pastate, o 1976 m. persikėlė į dar erdvesnes patalpas (80 m²) tame pačiame pastate, įsteigitas Vaikų literatūros skyrius. Bibliotekoje buvo rengiami literatūriniai vakarai, ji dar labiau plėtėsi. 1986 m. biblioteka persikėlė į 220 m² patalpas bendrabutyje Rungos g.

2000 m. įkūrus Elektrėnų savivaldybę, Elektrėnų miesto biblioteka, priklausiusi Trakų rajono viešajai bibliotekai, tapo Elektrėnų savivaldybės viešąja biblioteka su Vievio miesto ir 10 kaimo filialų. Ji įkurta buvusio miesto bibliotekos-filialo patalpose. 2007 m. rugsėjo 11 d. iškilmingai atidarytas naujasis bibliotekos pastatas, kuriame taip pat įkurtas kultūros centras.

Nuo 2008 m. partnerystės principu su Vilniaus apskrities Adomo Mickevičiaus viešąja biblioteka teikia kraštotyros medžiagą į „Vilnijos vartų“ internetinę svetainę.

Filialai 

Bibliotekoje 2022 m. vasarį buvo 11 filialų.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Bibliotekos svetainė

Elektrėnai
Elektrėnų savivaldybė
Lietuvos savivaldybių bibliotekos
Gabrielius Maldūnas

Gabrielius Maldūnas (g. 1993 m. balandžio 19 d.) – Lietuvos krepšininkas, vidurio puolėjas.

Vaikystėje lankė krepšinio mokyklą Panevėžyje, 2009 m. išvyko į Holderneso mokyklą (Naujasis Hampšyras, JAV), su jos krepšinio komanda pasiekė Naujosios Anglijos parengiamųjų mokyklų atletikos tarybos (NEPSAC) finalą, buvo komandos kapitonu. Vėliau žaidė už Dartmuro koledžo (Hanoveris, Naujasis Hampšyras) komandą, kur pasižymėjo rezultatyviu žaidimu (dusyk išrinktas į Ivy lygos antrąjį penketuką). Universitete įgijo ekonomikos specialybę.

Profesionalo karjerą pradėjo Ispanijoje, Hueskos „CB Peñas“, su kuriuo pasiekė antrosios Ispanijos lygos finalą. Kitais metais perėjo taip pat į antros lygos „Palensijos“ klubą. Vėliau grįžo į Lietuvą, žaidė „Nevėžyje“, „Lietkabelyje“.

Pasiekimai

 2022 m. LKL antros vietos laimėtojas

Šaltiniai 

Lietuvos krepšininkai
Lėbartų kapinės

Klaipėdos miesto Lėbartų kapinės – antros didžiausios kapinės Lietuvoje, įsikūrusios į pietryčius nuo Klaipėdos miesto, Dovilų seniūnijoje, Toleikiuose, šalia Lėbartų kaimo. Pasiekiamos iš kelio .

Šalia kapinių pastatytas naujas ritualinių paslaugų kompleksas – krematoriumas su technologinėmis kremavimo patalpomis, gedulo bei atsisveikinimo salėmis. Netaisyklingo apskritimo formos pastatą supa apželdinti pylimai, medžiai. Ateityje čia numatyta įrengti ir kolumbariumą.

Istorija 

Kapinės įkurtos sovietmečiu. 1990 m. Lėbartuose perlaidoti Lietuvos partizanai: Žemaičų apygardos vadas Kazimieras Antanavičius-Tauras (1908-1947) ir kiti štabo nariai. Kapavietė įrašyta į Kultūros vertybių registrą.

2007 m. kapinėse įrengta didelė siena urnoms su mirusiųjų pelenais laikyti. Joje 168 vietos buvo užimtos jau per pirmuosius dvejus metus.

2008 m. kapinėse stačiatikių bendruomenė pastatė Aušros Vartų Dievo Motinos koplyčią. Architektūrine išraiška ji artima katalikiškoms koplyčioms, pabrėžiama jos ekumeninė paskirtis. Koplyčia nėra skirta šarvoti mirusiesiems, bet čia  gali užeiti pagedėti įvairių konfesijų žmonės, kapinėse laidojantys savo artimuosius. 

2019 m. kapinės suskaitmenintos: prie kapinių vartų pakabintos lentelės su QR kodu, kuris padeda surasti kapą.

2022 m. duomenimis, Lėbartų kapinėms sparčiai pildantis, buvo likę apie 5 proc. laisvų vietų, todėl ieškota sklypo išplėtimui.

Žymių žmonių kapai 

 Erdmonas Simonaitis (1888-1969), Mažosios Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas 
 Algimantas Andreika (1950-2000), disidentas 
 Jonas Tatoris (1925-2004), menotyrininkas, architektūros istorikas
 Vytautas Majoras (1930-2006), tautodailininkas
 Alfonsas Žalys (1929-2006), Seimo narys, signataras
 Rolandas Janavičius (1970-2007), pop muzikos atlikėjas
 Algis Kliševičius (1950-2008), grafikas, kaligrafas
 Albertas Liukpetris (1939-2010), Lietuvos TV žurnalistas
 Romualdas Ignas Bloškys (1936-2013), pedagogas, Seimo narys
 Arūnas Mėčius (1965-2013), dailininkas, knygų iliustratorius
 Stasys Poška (1925-2013), pedagogas, politikas
 Petras Alfredas Gužas (1933-2013), dailininkas, pedagogas
 Viktoras Pivrikas (1950-2013), gydytojas, politikas
 Petras Januška (1941-2013), chorvedys, pedagogas
 Antanas Andrius Bielskis (1937-2014), inžinierius radiotechnikas, pedagogas 
 Gediminas Purlys (1948-2014), chorvedys, pedagogas
 Elena Gaigalaitė (1933-2015), teatro ir kino aktorė
 Robertas Varnas (1930-2015), chorvedys, pedagogas 
 Jonas Kasnauskas (1932–2018), chorvedys, pedagogas
 Povilas Gaidys (1937-2021), teatro režisierius, aktorius
 Eugenijus Ostapenko (1976-2021), pop muzikos atlikėjas

Šaltiniai

Nuorodos 

 Klaipėdos miesto kapinių informacijos ir duomenų valdymo sistema

Klaipėdos rajono kapinės
Džekas Skerdikas

Džekas Skerdikas () – neišaiškintas serijinis žudikas, 1888 m. liūdnai pagarsėjęs savo brutaliomis žmogžudystėmis varginguose Londono kvartaluose ir Vaitčiapelo (Istendo) apylinkėse. Tiek baudžiamojoje byloje, tiek tuomečiuose žurnalistų straipsniuose maniakas buvo vadinamas Vaitčiapelo žudiku () ir Odine prijuoste ().

Džekui Skerdikui priskiriami nusikaltimai dažniausiai buvo įvykdyti prieš prostitutes, gyvenančias ir dirbančias Istendo lūšnynuose. Jų gerklės būdavo perrėžiamos prieš pilvinės srities išniekinimą. Kadangi bent trims aukoms buvo išimti vidaus organai, manoma, kad žudikas turėjęs anatominių ar chirurginių žinių. Įtarimai, kad žmogžudystės tarpusavyje susijusios, sustiprėjo 1888 m. rugsėjį ir spalį. Buvo nemažai rašiusių laiškus ir tikinusių, kad jie yra paslaptingasis žudikas. Pavadinimo „Džekas Skerdikas“ kilmė – nenustatyto asmens parašytas laiškas, kurio turinį išplatino žiniasklaida. Plačiai manoma, kad laiškas buvo apgaulė ir galėjo būti sukurptas pačių žurnalistų tam, kad pritrauktų daugiau visuomenės dėmesio ir padidintų laikraščių pardavimus. Manoma, kad nuo 1888 m. rugpjūčio 31 d. iki lapkričio 9 d. įvykdytos penkių moterų žmogžudystės tarpusavyje susijusios (aukos vadinamos „kanoniniu penketu“). Neatmetama tikimybė, kad to paties serijinio žudiko aukomis galėjo būti ir kitos moterys, nužudytos iki 1891 m. Žmogžudystės niekada nebuvo išaiškintos, o iš Džeko Skerdiko istorijos kilusios legendos davė pamatą tiek istoriniams tyrinėjimams, tiek naujųjų laikų folklorui ir pseudoistorijai.

Populiariojoje kultūroje 
Tai, kad nebuvo išaiškinta žudiko tapatybė, davė peno rastis įvairioms teorijoms apie Skerdiko tapatybę. Džeko Skerdiko istorija vaizduota grožinėje literatūroje, ypač detektyvinėse knygose, vėliau – kino filmuose. Vienas žymiausių vaidybinių filmų apie serijinį žudiką – 1976 m. šveicarų ir vokiečių pastatytas filmas „Džekas Skerdikas“. 1976 m. Stivenas Kingas parašė romaną „Džekas Skerdikas: Paskutinis sprendimas“, kuriame vystoma konspiracinė teorija, susijusi su Anglijos karališkąja šeima ir masonais. Be to, Arturo Konano Doilio „Šerloko Holmso“ ir Roberto Luiso Stivensono „Nepaprasta daktaro Džekilo ir misterio Haido istorija“ veikėjai įkvėpė naujus romanų rašytojus įtraukti Skerdiko istoriją į šių garsių detektyvų pasaulius.

Šaltiniai 

Serijiniai žudikai
Mečys Barkauskas

Mečys Barkauskas (Mečius, Mečislovas Barkauskis) (1902 m. vasario 21 d. Joniškyje – mirties ir palaidojimo vieta nežinoma) – lietuvių fotografas.

Biografija 
Gimė Šiaulių miesčionių Julijono ir Adolfinos Ginkevičiūtės Barkauskų šeimoje. Brolis Bronius Barkauskas nuo 1955 metų dirbo fotografu Lietuvos kino studijoje; sesuo Pulcherija – fotografė mėgėja.

1919 m. balandžio 13 d. – 1920 m. gegužės 14 d. M. Barkauskas tarnavo savanoriu. 1928 m. birželio 16 d. apdovanotas Lietuvos kariuomenės kūrėjo savanorio medaliu (liudijimas Nr. 2800) ir Lietuvos nepriklausomybės medaliu.

Fotografija 

1920 m. Kelmėje, Tauragės g. 23, atidarė savo pirmąją foto ateljė. 1922 m. ateljė įkūrė Kuršėnuose.

Apytikriai nuo 1933 m. M. Barkausko foto ateljė pavadinimu „Foto Centras“ veikė Kretingoje, Viešoji aikštė 14.

1937 m. M. Barkausko foto ateljė „Foto centras“ įregistruota Palangoje, Basanavičiaus pr. 2 (greičiausiai buvo Kretingos centro filialas vasaros sezonui).

Turėjo bent du dumplinius fotoaparatus: vieną didelį – studijinį, kitą – mažiuką, kelioninį. M. Barkauskas gražiausias savo nuotraukas platino kaip atvirukus.

Fotografijas ženklino septynių rūšių antspaudais, dviejų rūšių kontaktiniu būdu atspaudžiamomis vinjetėmis bei dviem kontaktiniu būdu ant vaizdo atspaudžiamais autografais.

M. Barkauskas dirbo ne tik foto studijoje, bet keliavo po visą Lietuvą ir fotografavo miestelių šventes, įvairius įvykius, žmonių buitį, apylinkių vaizdus ir pan.

1930 m., švenčiant 500-ąsias Vytauto Didžiojo mirimo metines, M. Barkauskas dalyvavo Vytauto Didžiojo paveikslo kelionėje po Lietuvą ir fiksavo visus svarbiausius įvykius, padarė per 2000 nuotraukų. Vėliau iš gražiausių (arba klientų pasirinktų) nuotraukų leido albumus „Lietuva vaizduose“.

1936 m. lankstinuke „Palanga. Baltijos pajūrio vasarvietė. Palangos planas“ publikuotos keturios M. Barkausko nuotraukos. 1928–1930 m. publikavo fotografijas žurnale „Naujas žodis“.

Parodos 

1930 m. liaudies meno dirbinių parodoje Šiauliuose. Apdovanotas Žemės ūkio rūmų I laipsnio pagyrimo raštu.

1933 m. Lietuvių tautai populiarinti draugijos „Putpelė“ parodoje Šiaulių Mergaičių gimnazijoje. M. Barkauskas pristatė 60 fotografijų.

1933 m. gruodžio mėn. 17-27 d. Kaune Lietuvos fotomėgėjų sąjungos 1-oje parodoje. Pristatė 16 fotografijų.

Šaltiniai 

 Mečio Barkausko fotografijos Kretingos muziejaus rinkinyje

Nuorodos 
 Mečio Barkausko fotografijos Lietuvos muziejuose

Lietuvos fotografai
João Pedro Sacramento da Silva

Žuaunas Pedras Sakramentas da Silva (Joao Pedro Sacramento da Silva, g. 2003 m. sausio 18 d.) – futbolininkas iš Brazilijos, žaidžiantis krašto saugo arba puolėjo pozicijoje. Atstovavo Marijampolės „Sūduvos“ klubui.

Karjera 
Futbolą pradėjo žaisti gimtinėje. Rungtyniavo Salvadoro „Bahia“ ir Belo Orizontės „Cruzeiro“ jaunimo komandose.

FK Sūduva 
2022 m. vasario mėn. pranešta, kad žaidėjas atstovaus „Sūduvos“ klubui.

Statistika 
 A lygos statistika

Spalvų reikšmės: 
 Ekipa žaidė A lygoje;

Pasiekimai

su FK Sūduva 
 A lyga
 (būsimas įvykis)
 Supertaurė
 Nugalėtojai: 2022 m.

Asmeniniai pasiekimai 
 <...>

Šaltiniai

Nuorodos 
 alyga.lt
 fksuduva.lt
 SOCCERWAY
 Transfermarkt
 ogol.com
 globalsportsarchive
 lietuvosfutbolas.lt

Brazilijos futbolininkai
Užsienio futbolininkai Lietuvos komandose