joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Turkmėnistano demokratų partija

Turkmėnistano demokratų partija () – Turkmėnijos valdančioji partija nuo 1991 m.

Nuo Sovietų Sąjungos iširimo 1990-ųjų pradžioje iki pat savo mirties 2006 m. partijai vadovavo buvęs Sovietų Sąjungos provincijos partijos lyderis Saparmuradas Nijazovas. 2013 m. prezidentas Gurbangulis Berdimuhamedovas sustabdė narystę partijoje savo prezidentavimo laikotarpiui. Dabartinis lyderis yra Ata Serdarovas. Partijos valdymas apibūdinamas kaip autoritarinis.

Istorija 
TDP buvo įkurta iširus Sovietų Sąjungai kaip Turkmėnijos komunistų partijos pozicijos perėmėja. Perėjimo metu senosios partijos vidaus struktūra faktiškai nepasikeitė. Praeityje TDP susidūrė su ribotomis ir pavienėmis alternatyvių politinių partijų opozicijomis, tačiau niekada nesusidūrė su rimta opozicija per rinkimus dėl represyvaus politikos pobūdžio šalyje. Opozicinės partijos paprastai sutriuškinamos anksčiau, kol jos nėra įgijusios reikšmingos įtakos visuomenės nuomonei. Taip buvo net ir po to, kai 2010 m. buvo oficialiai įteisintos opozicinės partijos.

Rinkimų rezultatai 
Turkmėnijoje nacionaliniu lygmeniu renkamas valstybės vadovas – prezidentas – ir įstatymų leidžiamoji valdžia. Rinkimai Turkmėnijoje yra plačiai kritikuojami dėl to, kad jie yra visiškai nesąžiningi ir kad jais bandoma suteikti teisėtumo regimybę tam, kas iš tikrųjų yra diktatūra.

Prezidento rinkimai 
Paskutiniai prezidento rinkimai vyko 2022 m.

Turkmėnijos asamblėja

Išnašos 

Turkmėnijos partijos
Komančos Respublika

Komančos Respublika () – trumpalaikė mikrovalstybė, trisdešimt trijų lemkų kaimų susivienijimas, įsikūręs Komančoje, Lemkų regiono rytuose, gyvavusi nuo 1918 m. lapkričio 4 d. iki 1919 m. sausio 24 d.

Skirtingai nei į vakarus nuo jos esanti Lemkų Respublika, Komančos Respublika planavo susijungti su Vakarų Ukrainos Liaudies Respublika į nepriklausomą Ukrainos valstybę (Lemkų Respublika siekė susijungti su Rusijos TFSR). Komančos respublikos ir Vakarų Ukrainos susivienijimą Lenkijos vyriausybė nuslopino per Lenkijos ir Ukrainos karą.

Sen Žermeno sutartimi Galicija į vakarus nuo Sano atsidūrė Lenkijos teritorijoje.

Išnašos

Šaltiniai 

 Коковський Ф. Лемківські республіки в 1918—1919 роках // Історичний календар-альманах Червоної Калини на 1935 рік. — Львів, 1934
 Криницький С. ЗУНР і Лемківщина // Україна: культурна спадщина, національна свідомість, державність. — Львів: Інститут українознавства ім. І.Крип'якевича НАН України, 2000. Вип.6
 Лемківські республіки 1918—1919 рр. // Лемківщина: земля, люди, історія, культура. Т.1 / Ред. Б. О. Струмінський. — Нью-Йорк & Париж, 1988. - с. 179-186

Istorinės slavų valstybės
Ukrainos istorinės valstybės
Turkmėnijos komunistų partija

Turkmėnijos komunistų partija (, ) – Turkmėnijos TSR valdančioji komunistų partija, priklausanti Tarybų Sąjungos komunistų partijai. Nuo 1985 m. jai vadovavo Saparmuradas Nijazovas. 1991 m. gruodžio 16 d., kai Sovietų Sąjunga pradėjo byrėti, Nijazovas pertvarkė TKP į Turkmėnistano demokratų partiją. Dabartinė Turkmėnijos komunistų partija po nepriklausomybės paskelbimo, Nijazovo prezidentavimo metu, buvo paskelbta neteisėta ir tebėra uždrausta.

Išnašos 

Turkmėnijos partijos
Komunistų partijos
Konstantinas Lilas

Konstantinas Lilas (tikrasis vardas – Konstantinas Kiveris, g. 1990 m. liepos 5 d.) – Lietuvos dainininkas, dainų autorius.

Biografija

Šeima 
2019 m. sausio 19 d. susituokė su Juste Mikelkevičiūte.

2019 m. birželio 12 d. jam su žmona gimė sūnus.

Karjera

,,Lilas ir Innomine‘‘ 

2009–2020 m. buvo grupės Lilas ir Innomine vokalistas, žodžių autorius.

Solinė karjera 
Nors grupė išsiskyrė 2020 m., bet interviu metu vis pabrėždavo, kad daiktų tekstų rašyti nesustojo.

2022 m. balandžio 20 d. pranešė, kad jau parašė pirmą solinį albumą „Niekas nėra tikra“.

Grupės nariai: gitara - Kęstutis Vaitkevičius, būgnai - Dominykas Babikas, bosas - Dovydas Mindaugas Buidovas, vokalas - Agnė Šiaulytė - Petunija.

Albumai

„Niekas nėra tikra“ 
Pirmasis solinis albumas.

2021 m. lapkričio mėn. gavo LATGA 4 000 Eur finansavimą albumo kūrimui, kurio darbinis pavadinimas „New Text Document“.

Albumo pristatymo koncertas vyks 2022 m. liepos 5 d. Lukiškių kalėjimas 2.0.

Šaltiniai 

Lietuvos hiphopo atlikėjai
Lietuvos atlikėjaiLietuvos dainininkai
Turkmėnistano pramonininkų ir verslininkų partija

Turkmėnistano pramonininkų ir verslininkų partija () – Turkmėnijos politinė partija. Partija atsirado 2012 m. rugpjūtį kaip pirmoji legali opozicinė partija šalyje. 2013 m. birželio 10 d. partijos lyderis Ovezmamedas Mamedovas buvo išrinktas į Turkmėnijos asamblėją per papildomus rinkimus, surengtus dėl penkių laisvų vietų.  

2017 m. gruodį antrojoje nacionalinėje partijos konferencijoje delegatai naujuoju partijos vadovu išrinko Saparmuratą Ovganovą. 

Partija rėmė prezidento Gurbangulio Berdimuhamedovo politiką. Pasak kritikų, partija atsirado tik tam, kad sukurtų daugiapartinių rinkimų iliuziją.

Išnašos 

Turkmėnijos partijos
Turkmėnistano agrarinė partija

Turkmėnistano agrarinė partija () – Turkmėnijos politinė partija, įkurta 2014 m. rugsėjo 28 d.

Ji yra viena iš trijų oficialiai įregistruotų politinių partijų, teisėtai veikiančių Turkmėnijoje, jai atstovaujama Turkmėnijos asamblėjoje.

2017 m. prezidento rinkimuose Agrarinė partija savo kandidatu iškėlė Durdigilicą Orazovą. Rinkimuose D. Orazovas užėmė devintą (paskutinę) vietą tarp kandidatų – surinko 1898 balsus (0,06 %). 2022 m. prezidento rinkimuose partija nominavo Agajaną Bekmyradovą, jis surinko 7,22 % balsų ir užėmė trečią vietą.

Partija rėmė prezidento Gurbangulio Berdimuhamedovo politiką. Pasak kritikų, partija atsirado tik tam, kad sukurtų daugiapartinių rinkimų iliuziją.

Išnašos 

Turkmėnijos partijos
Turkmėnistano respublikonų partija

Turkmėnistano respublikonų partija () – viena iš kelių disidentinių politinių partijų, uždraustų Turkmėnijoje. Turkmėnijos respublikonų partija veikia tremtyje – kadangi Turkmėnijoje uždrausta bet kokia opozicija, ji buvo priversta susikurti ir veikti užsienyje. Partijos lyderis yra Nurmuhametas Hanamovas, kuris 2002 m. išvyko į tremtį.

Turkmėnai tremtyje 
Yra dvi pagrindinės turkmėnų tremtinių grupės. Pirmoji – tai opozicija arba disidentai, paprastai demokratinių pažiūrų. Antroji – tremtyje gyvenantys turkmėnų politikai, dažnai buvę aukšti vyriausybės pareigūnai, kurie buvo įtarti pasikėsinimu nužudyti Saparmuratą Nijazovą 2002 m. lapkričio mėn.

2006 m. gruodžio 21 d. mirus Saparmuratui Nijazovui, kai kas manė, kad situacija gali pasikeisti ir šalyje gali atsirasti daugiau partijų, tačiau tokios viltys nepasitvirtino, nes Nijazovo įpėdinis Gurbangulis Berdimuhamedovas nepadarė jokių esminių pokyčių šalies sistemoje: Turkmėnistano demokratų partija liko valdančiąja partija, tik sumažėjo Nijazovo asmenybės kultas.

Išnašos 

Turkmėnijos partijos
Ustašis

Ustašis – kroatų revoliucinis judėjimas () – Kroatijos fašistinė ir ultranacionalistinė organizacija, veikusi nuo 1929 m. iki 1945 m. Jos nariai – ustašiai (, 'sukilėliai') Antrojo pasaulinio karo metais Jugoslavijoje nužudė šimtus tūkstančių serbų, žydų, romų ir politinių disidentų.

Judėjimo ideologija buvo fašizmo, katalikybės ir kroatų ultranacionalizmo mišinys. Ustašiai pasisakė už Didžiosios Kroatijos, kuri apimtų Drinos upę ir tęstųsi iki Belgrado sienos, sukūrimą. Judėjimas pabrėžė rasiškai „švarios“ Kroatijos poreikį ir skatino serbų genocidą – dėl ustašio įsitikinimų, pagrįstų antiserbiškomis nuotaikomis, – žydų ir čigonų genocidą, remdamasis nacių rasine teorija, taip pat antifašistiškai nusiteikusių ar disidentų kroatų ir bosnių persekiojimą. Ustašis bosnius laikė „musulmonais kroatais“, todėl bosniai nebuvo persekiojami dėl religijos.

Ji buvo įkurta kaip nacionalistinė organizacija, siekusi sukurti nepriklausomą Kroatijos valstybę. Ustašis atėjo į valdžią Nepriklausomoje Kroatijos valstybėje, Antrojo pasaulinio karo metais fašistinės Italijos ir nacistinės Vokietijos įkurtoje marionetinėje valstybėje. Tačiau Ustašiams trūko paprastų kroatų palaikymo ir ji niekada nesulaukė reikšmingos gyventojų paramos. Ustašio režimą palaikė dalis kroatų gyventojų, kurie tarpukario laikotarpiu jautėsi engiami serbų valdomoje Jugoslavijoje. Didžiąją dalį paramos, kurią jis iš pradžių gavo kurdamas kroatų nacionalinę valstybę, jis prarado dėl jų naudojamų brutalių metodų.

Išnašos 

Kroatijos istorija
Antrasis pasaulinis karas
Trečiojo Reicho satelitinės valstybės
Rūdninkų karinis poligonas

Rūdninkų karinis poligonas – karinis poligonas pietryčių Lietuvoje, Šalčininkų rajono šiaurėje, 6 km į pietus nuo Rūdninkų, giliai Rūdninkų girioje. Plotas apie 1000 ha.

Istorija 

1948 m. SSRS įsteigtas tankodromas. Vėliau poligonas daugiausia naudotas karinės aviacijos pratyboms. Sovietiniai karo lėktuvai, atskridę iš Murmansko, Leningrado, Rytų Vokietijos ir kitų karinių bazių čia mėtė aviacines bombas, kurios išmušė gilias duobes. Vietomis išlikę nesprogusių bombų. Dėl tokios veiklos susidarė savitas kraštovaizdis: dideli atvirų smėlynų plotai, viržynai. Auga retos rūšys: vėjalandė šilagėlė, smiltyninis gvazdikas.

1993 m. poligono teritorija atiduoda Valstybės saugumo tarnybai, o vėliau perleista miškininkams (Valstybės saugumo tarnyba turi savo teritoriją šalia Ravelių kaimo). 

2021 m. Lietuvos Respublikos Seimas nutarė atkurti Rūdininkų karinį poligoną Lietuvos kariuomenės reikmėms. Atkurto Rūdninkų poligono plotas siekia beveik 17.000 ha, todėl jis bus tinkamas bataliono dydžio karinio vieneto taktikos ir šaudymo pratyboms. Siekiant palikti kuo daugiau erdvės karinių vienetų manevrui pratybų metu, visi planuojami statiniai bus koncentruojami šiaurinėje bei vidurinėje poligono teritorijoje, vienu metu poligone galės treniruotis ir gyventi iki 3 tūkst. karių, dar apie 1500 karių galės būti laikinai apgyvendinti lauko stovyklos aikštelėje.

Šaltiniai 

Dabartinės Lietuvos kariuomenės poligonai
Šalčininkų rajono savivaldybė
Algirdas Meiženis

Algirdas Meiženis (g. 1961 m. kovo 17 d. Rukšių k., Šilalės raj.) – Šilalės rajono politikas, meras (nuo 2019 m.), buvęs policijos komisaras.

Biografija 

Kilęs iš eilinių kolūkiečių šeimos, kurioje augo 6 vaikai. 1968 m. pradėjo lankyti Pašilės aštuonmetę mokyklą (Kelmės raj.). Anksti netekęs abiejų tėvų, augo vaikų namuose Saugose (Šilutės raj.), kur 1971-1976 m. baigė vietos vidurinės mokyklos 8 klases. Toliau mokėsi Vilniaus vidurinėje profesinėje technikos mokykloje nr. 33, kurią 1979 m. baigė ir įgijo automobilių remontininko specialybę.

1980–1982 m. atliko privalomąją karinę tarnybą sovietų karinėse pajėgose. Grįžęs iš kariuomenės, pradėjo dirbti milicininku Šilalės rajono vidaus reikalų skyriuje. Vidaus reikalų sistemoje įvairiose pareigose išdirbo 30 metų, nuo eilinio pareigūno iki policijos įstaigos vadovo. 1991 m. prisidėjo prie milicijos struktūrų reorganizavimo į policijos struktūras. Dirbo Šilalės (1982–1994, 2007–2011), Šilutės (1994–1997), Panevėžio (1997–1999), Tauragės (1999–2007) rajonų policijos komisariatuose. Vadovavo Tauragės (1999–2007) ir Šilalės (2007–2011) rajonų policijos komisariatams. 

1985–1988 m. studijavo Kauno specialiojoje vidurinėje milicijos mokykloje, 1993 m. baigė Lietuvos policijos akademiją. 

2011 m. baigė tarnybą vidaus reikalų sistemoje. 2012-2019 m. dirbo pagal individualios veiklos pažymą teisininku.

Vedęs, žmona Juzefa (dirbusi vidaus reikalų sistemoje), dukra Raimonda, (g. 1983 m.). Laisvalaikiu prižiūri bites, priklauso Šilalės bitininkų draugijai.

Politinė veikla 

2015 m. išrinktas į Šilalės rajono savivaldybės tarybą, priklausė partijos „Tvarka ir teisingumas“ frakcijai. Buvo Tarybos Kontrolės komiteto ir Antikorupcinės komisijos pirmininku. 2019 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimų II ture išrinktas Šilalės rajono savivaldybės meru (surinkęs 51,52 % balsų, įveikė tuometinį rajono merą konservatorių Joną Gudauską).

Įvertinimas 

Turi apdovanojimų už nepriekaištingą tarnybinių pareigų vidaus reikalų sistemoje atlikimą, veiklą Šaulių sąjungoje, dalyvavimą įvairiuose Lietuvos nepriklausomybės renginiuose, tarp jų: 

 Sausio 13-osios atminimo medalis (1992)
 Šaulių sąjungos pasižymėjimo ženklas „Už nuopelnus Šaulių sąjungai“ (2007)

Šaltiniai 

Šilalės merai
Lietuvos policijos komisarai
Magribo–Europos dujotiekis

Magribo–Europos dujotiekis – tarpvalstybinis povandeninis magistralinis dujotiekis, jungiantis Alžyro, Maroko ir Ispanijos gamtinių dujų perdavimo sistemas.

Dujotiekiu tiekiamos dujos iš Hasi Rmelio dujų telkinio Alžyre, kuris yra 18-as didžiausias gamtinių dujų telkinys pasaulyje, per Maroką į Ispanijos miestą Kordobą. Dujotiekis Ispanijos taip pat sujungtas su dujotiekiais į Portugaliją.

Istorija 
1992 m. Ispanijos ir Alžyro vyriausybių atstovai pasirašė susitarimą dujotiekio statybos darbams plėtoti. 1996 m. lapkričio 1 d. dujotiekis oficialiai atidarytas.

2021 m. dėl Alžyro–Maroko santykių krizės, Alžyro vyriausybė priėmė sprendimą stabdyti dujų tranzitą per Maroko teritorijas.

Šaltiniai 

Alžyro dujotiekiai
Ispanijos dujotiekiai
Maroko dujotiekiai
Marija Vitebskietė

Marija Vitebskietė (, Marija Jaroslavna g. apie 1300 – apie 1346 m.) – vienintelė paskutiniojo Vitebsko kunigaikščio Jaroslavo Vasiljevičiaus dukra. Apie jos gyvenimą žinoma labai mažai. Apie 1317 m. ji buvo ištekinta už Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino sūnaus Algirdo. Ji buvo vienintelė Vitebsko kunigaikštystės paveldėtoja. Po Marijos tėvo mirties, apie 1345 m., Vitebsko kunigaikštystė atiteko Algirdui, kuris ją įjungė į LDK kaip dalinę kunigaikštystę.

Marija pagimdė keturis ar penkis sūnus ir mažiausiai vieną dukrą. Manoma, kad Marijos ir Algirdo vaikai užaugo stačiatikių Rusios žemėse ir patys buvo pakrikštyti pagal stačiatikių apeigas. Marijai mirus apie 1346 m., Algirdas vedė antrąkart, jo žmona 1350 m. tapo Julijona, Tverės didžiojo kunigaikščio Aleksandro Michailovičiaus duktė. Po Algirdo mirties Marijos ir Julijonos sūnūs pradėjo kovą dėl didžiojo kunigaikščio sosto, kuri baigėsi 1392 m. kompromisine Astravos sutartimi.

Šeima 

 Andrius iš Polocko (1325–1399 m. rugpjūčio 12 d.), Polocko kunigaikštis (1342–1387 m.), Pskovo kunigaikštis (1342–1348 m.);
 Dmitrijus (1327–1399 m. rugpjūčio 12 d. Vorsklos mūšyje), Briansko kunigaikštis (1356–1379 m. ir 1388–1399 m.) - gali būti Vasilijaus Druckio sūnus, Algirdo vasalas;
 Vladimiras (apie 1330 m.- mirė po 1398 m. spalio), Kijevo, Kopyliaus-Slucko kunigaikštis;
 Konstantinas (1331–1390 m.);
 Teodoras (Fiodoras; apie 1333-1399 m.), Rylsko (1370–1399 m.), Ratnės (1387–1394 m.), Briansko kunigaikštis (1393 m.);
 Agripina (apie 1334-1393 m.) – nuo ​​1354 m., Gorodeco-Suzdalės kunigaikščio Boriso Konstantinovičiaus žmona.

Informacija apie vaikus pateikiama pagal L. Voitovič.

Genealogija

Taip pat skaitykite 
 Algirdaičiai – Algirdo ir Marijos šeima

Išnašos 

Rusijos asmenybės
Lietuvos didžiosios kunigaikštienės
Palendrių šv. Benedikto vienuolynas

Palendrių šv. Benedikto vienuolynas – benediktinų vienuolynas Palendriuose (Kelmės rajonas).

Istorija 

Benediktinams grįžtant į Lietuvą, didelį vaidmenį suvaidino 1989 m. Vilniaus arkikatedroje bazilikoje susiformavęs grigališkojo choralo sąjūdis. 2002 m. iš Solesmes (Prancūzija) atvykę šv. Benedikto ordino vienuoliai šalia Palendrių bažnyčios pasistatė vienuolyną. Šv. Benedikto vienuolyno kompleksas per pusantrų metų pastatytas plynoje vietoje, ant smėlėtos kalvos, jo centre bažnyčia. Vienuolyną projektavo architektai iš Liono – CRB Architectes. Projekto autoriai: Jean Philippe Ricard, Thierry Rolland, Christian Valentinuzzi ir šiaulietis Darius Jakubauskas. 2002 m. birželio 7 d. pašventinta naujoji vienuolyno bažnyčia.

2003 m. čia atvežti relikvijoriai su Šv. Spygliu ir Šv. Kryžiaus relikvija bei Palaimintosios Izabelės kaulu. Tai vienintelė vieta Lietuvoje, kur saugomos esą Kristaus kūną lietusios relikvijos.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Oficiali svetainė

Lietuvos vienuolynai
Palendriai (Kelmė)
André the Giant

Andrė Renė Rusimovas (André René Roussimoff, 1946 m. gegužės 19 d. – 1993 m. sausio 27 d.), geriau žinomas kaip Milžinas Andrė (André the Giant) – Prancūzijos profesionalus imtynininkas ir aktorius. Andrė buvo žinomas dėl savo aukšto ūgio (224 cm), kurį lėmė augimo hormono pertekliaus sukeltas gigantizmas. Dėl to jis buvo pavadintas „aštuntuoju pasaulio stebuklu“.

Devintajame dešimtmetyje, imtynių bumo metu, Rusimovas tapo pagrindiniu WWF atstovu, dirbo su piktadariu vadybininku Bobiu Hinanu ir kovojo su Halku Hoganu. 1987 m. jiedu rungtyniavo „WrestleMania III“, o 1988 m. pirmajame „The Main Event“ epizode jis nugalėjo Hoganą ir laimėjo WWF čempiono titulą – tai buvo vienintelis jo iškovotas pasaulio sunkiasvorių čempiono titulas. Po 1990 m. „WrestleMania VI“ André baigė karjerą WWF ir iki pat savo staigios mirties daugiausia kovojo „All Japan Pro-Wrestling“, dažniausiai kartu su Giant Baba.

Po mirties 1993 m. Rusimovas tapo pirmuoju naujai sukurtos „WWF Hall of Fame“ nariu. Vėliau jis tapo „Wrestling Observer Newsletter Hall of Fame“ ir Professional Wrestling Hall of Fame nariu; pastarajame jis apibūdinamas kaip „viena iš labiausiai atpažįstamų figūrų pasaulyje ir kaip profesionalus imtynininkas, ir kaip popkultūros ikona“.

Išnašos 

Prancūzijos sportininkai
Imtynininkai
WWE asmenybės
Rumunijos Socialistinė Respublika

Rumunijos Socialistinė Respublika () – marksistinė-leninistinė vienpartinė komunistinė valstybė, oficialiai gyvavusi Rumunijoje 1947–1989 m. 1947–1965 m. valstybė buvo žinoma kaip Rumunijos Liaudies Respublika (). Šalis buvo Rytų bloko valstybė ir Varšuvos pakto narė, kurios konstitucijose įtvirtintas Rumunijos komunistų partijos vaidmuo. Rumunija ribojosi su Juodąja jūra rytuose, su Sovietų Sąjunga (per Ukrainos ir Moldavijos SSR) šiaurėje ir rytuose, su Vengrija ir Jugoslavija (per Serbijos SR) vakaruose ir su Bulgarija pietuose.

Istorija 
Pasibaigus Antrajam pasauliniam karui Rumunija, buvusi Ašies narė, buvo okupuota Sovietų Sąjungos, vienintelės Sąjungininkų atstovės. 1945 m. kovo 6 d. po masinių komunistų rėmėjų demonstracijų ir Sąjungininkų kontrolės komisijos sovietų atstovo politinio spaudimo buvo sudaryta nauja prosovietinė vyriausybė, kurioje buvo anksčiau uždraustos Rumunijos darbininkų partijos narių. Palaipsniui daugiau Darbininkų partijos narių ir komunistinių partijų narių įgijo administracijos kontrolę, o prieškario politiniai lyderiai buvo nuolat šalinami iš politinio gyvenimo. 1947 m. gruodį karalius Mykolas I buvo priverstas atsisakyti sosto, paskelbta Rumunijos Liaudies Respublika.

Iš pradžių ribotus Rumunijos pokario išteklius išsėmė „SovRom“ – naujos nuo mokesčių atleistos sovietų ir rumunų bendrovės, leidusios Sovietų Sąjungai kontroliuoti pagrindinius Rumunijos pajamų šaltinius. Taip pat Rumunija turėjo mokėti Sovietų Sąjungai karo reparacijas. Tačiau N. Chruščiovui kiek liberalizavus sovietinį režimą 1958 m. iš Rumunijos išvestos SSRS ginkluotosios pajėgos. 6-8 dešimtmečiuose iš dalies liberalizuotas režimas, iš kalėjimo paleisti politiniai kaliniai, sušvelninta mokslo ir literatūros kontrolė, skatinta nacionalinės istoriografijos plėtra, leista privačių namų statyba.

1965 m. Nikolajė Čaušesku tapo Rumunijos komunistų partijos generaliniu sekretoriumi ir ėmė vykdyti savarankiškesnę užsienio politiką: bandė suartėti su Vakarais, per Kinijos ir SSRS konfliktą palaikė Kiniją, 1968 m. atsisakė dalyvauti Sovietų Sąjungos invazijoje į Čekoslovakiją ir netgi viešai ją pasmerkė. Tačiau spartus ekonomikos augimas, iš dalies skatinamas užsienio kreditų, palaipsniui užleido vietą griežtai ekonomijai ir politinėms represijoms, dėl kurių 1989 m. gruodį žiauriai žlugo jo totalitarinė vyriausybė.

1965 m. Konstitucija liko galioti po jos iširimo ir buvo pataisyta, kad atspindėtų Rumunijos perėjimą prie demokratijos. 1991 m. gruodžio 8 d. ji buvo pakeista dabartine konstitucija, po to, kai visoje šalyje įvykęs referendumas visiškai panaikino socialistinę valdymo sistemą ir pakeitė ją pusiau prezidentine.

Galerija

Šaltiniai 

Europos istorinės valstybės
Rumunijos istorija
Valerija Novodvorskaja

Valerija Novodvorskaja (, g. 1950 m. gegužės 17 d., Baranovičiuose) – sovietų ir Rusijos disidentė, publicistė, politikė, žmogaus teisių gynėja. Opozicinės liberalios partijos „Demokratinė sąjunga“ steigėja.

2008 m. už Lietuvos interesų gynimą apdovanota Gedimino ordino Riterio kryžiumi.

Biografija 
Valerija Novodvorskaja gimė 1950 m. gegužės 17 d. Baranovičiuose, Tarybų Sąjungoje. Tėvas – Ilja Burštynas (1923–2016), inžinierius, tarnavo karinėse pajeguose, motina – Nina Novodvorskaja (1928–2017) – gydytoja pediatrė. Iki devynerių metų augo su senele tuometinėje Baltarusijos TSR. Paskui persikėlė į Maskvą. Čia baigusi mokyklą, įstojo į Užsienio kalbų institutą (pasirinko prancūzų kalbos specialybę). Studijų metais institute subūrė pogrindinę studentų kuopelę.

1969 m. gruodžio 5 d. už antikomunistinių skrajučių švystelėjimą iš Kremliaus Suvažiavimų rūmų balkono pasodinta į Lefortovo kalėjimą. Būdama kalėjime jame vistiek platino antikomunistines skrajutes. 1970 m. vasarą nugabenta  į Kazanę, kurioje uždaryta į psichiatrinę ligoninę. Čia V. Novodvorskajai leista sieros emulsija ir deguonis po oda, gręžti sveiki dantys, stipriai sugadinta sveikata. 1971 m. tarptautinių pastangų dėka ištrūko į laisvę.

2008 m. apdovanota LDK Gedimino ordino Riterio kryžiumi.

Mirė 2014 m. liepos 12 d. Maskvoje. Palaidota pamaskvės Naujosiose Dono kapinėse Maskvoje.

Pažiūros 
V. Novodvorskaja kritiškai vertino Rusijos imperialistinę politiką, specialiųjų tarnybų kišimąsi į politiką, pasisakė prieš tamprų Rusijos stačiatikių bažnyčios ir valstybės ryšį (pati 1990 m. priėmė krikštą ir tapo Ukrainos stačiatikių bažnyčios nare). Buvo revoliucinių permainų Ukrainoje šalininkė, griežta V. Putino politikos šios šalies atžvilgiu kritikė.

Šaltiniai 

Rusijos politikai
Rusijos žurnalistai
Šerkšnėnų mokykla-daugiafunkcis centras

Šerkšnėnų mokykla-daugiafunkcis centras – dieninė, savarankiško mokymosi mokykla Šerkšnėnuose (Mažeikių rajonas), vykdanti pradinio ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas.

Istorija 
Šerkšnėnuose pradinė mokykla veikė nuo 1920 m. įvairiose privačiose patalpose.

Buvusi mokykla, 2009 m. tapo Tirkšlių vidurinės mokyklos skyriumi, vėliau – vėl pradine mokykla, daugiafunkciu centru.

2019 m. mokėsi 7 mokiniai.

Išnašos

Nuorodos 
 Mokyklos svetainė

Šerkšnėnai
Lietuvos pradinės mokyklos
Mažeikių rajono savivaldybės mokyklos
Sacharos pelkė

Sacharos pelkė – pelkė, plytinti Rokiškio rajone, maždaug 5 km į pietvakarius nuo Rokiškio. Plotas siekia 88 ha.

Anksčiau pelkės vietoje būta durpyno, buvo įrengtas 37 kilometrų ilgio sausinamųjų griovių tinklas. Tai lėmė, kad smarkiai suprastėjo pelkės būklė. Pažemėjus pelkės vandens lygiui, priaugo krūmų ir medžių.

Durpių gavybą nutraukus, dalyje buvusios nusausintos durpinės dykros atsikūrė augalinė danga, o aklinuose pelkių kasimo loviuose – pelkių augalija, pradėjo formuotis ištisinė kiminų danga.

2018 m. duomenimis, 28 ha (beveik 44 %) ploto dengė degradavusių aukštapelkių buveinės, 24 % ploto sudarė pelkinių miškų buveinės, o likusius 14 % – tarpinės pelkės ir liūnai.

2019–2020 m. žiemą Lietuvos gamtos fondo iniciatyva buvo vykdomas projektas „LIFE Peat Restore“. 30 ha plote iškirsta natūralioms aukštapelkėms nebūdinga sumedėjusi augalija (didžiuma jos – beržai ir krūmynai), suardyta išlikusi pelkę sausinusio uždaro keramikinio drenažo sistema, įrengta daugiau kaip 200 vandenį sulaikančių užtūrų.

Pavadinimas 
Pasakojama, kad XX a. pradžioje šalia esančiuose miškuose kilo gaisras, jis persimetė ir į pelkę, iš degančių duobių degėsiai esą rūko per visą žiemą. Degėsiai, kaip ir sausos durpės, buvo vėjo pustomos tarsi smėlis Sacharos dykumoje. Dėl to vietiniai eiguliai šį plotą praminė Sachara. Laikui bėgant pavadinimas įsitvirtino ne tik šnekamojoje kalboje, bet ir oficialiuose dokumentuose.

Išnašos 

Lietuvos pelkės
Rokiškio rajono savivaldybė
Rėkyvos pelkė

Rėkyvos pelkė – pelkė, plytinti Šiaulių rajono savivaldybėje, į pietus nuo Šiaulių miesto. Plotas siekia 2608 hektarus, dalyje jo išgaunamos durpės.

Didžiuma Rėkyvos pelkės – plynraistinė aukštapelkė (vertingomis laikomos aukštapelkės plynės, jos nyksta), o likusi dalis – plyninė žemapelkė.  Šiauriniame pakraštyje telkšo seklus Rėkyvos ežeras (vyksta jo pelkėjimo procesai). Vidutinis durpių sluoksnio storis siekia 4,3 m, didžiausias – 9,3 m.

Pelkėje sutinkami briedžiai, tetervinai, tai plėšriųjų medšarkių perimvietė. Gyvena į Raudonąją knygą įtrauktas drugys rudasis satyriukas, šikšnosparnis kūdrinis pelėausis (visoje Europoje saugoma rūšis). Auga reti augalai, kaip antai avietė tekšė. 

Šiaurinė dalis įeina į Rėkyvos botaninį zoologinį draustinį, kuris įsteigtas 1997 m., siekiant išsaugoti nykstančias augalų ir gyvūnų rūšis.

Išnašos 

Lietuvos pelkės
Šiaulių rajono savivaldybė
Aukštadvario dvaro parko liepų pavėsinė

Aukštadvario dvaro parko liepų pavėsinė – išskirtinė liepų grupė, auganti Trakų rajono savivaldybėje,  Aukštadvario dvaro parke, netoli  centrinių rūmų, už 50 m į šiaurės vakarus.

Liepų pavėsinė paskelbta saugoma Aplinkos ministro 2012 m. birželio 13 d. įsakymu Nr. D1-495.  Pavėsinę sudaro 20 brandžių liepų. Jų vidutinė kamienų apimtis apie 2,20 m, užimamas plotas 0,08 ha. Liepų rate pastatytas girnapusės stalas. Čia mėgdavo ilsėtis dvaro savininkai ir jų svečiai, vykdavo poezijos skaitymai.

Didžiulių liepų sudaryta pavėsinė Aukštadvario parke nėra vienintelė ar unikali. Panašiai išsidėsčiusių išskirtinių liepų grupės, vadinamos pavėsinėmis ar ratais, auga Sirvėtos regioniniame parke (Švenčionių raj.), Veisiejų dvaro parke (Lazdijų raj.) ir kt.

Išnašos 

Lietuvos gamtos paveldo objektai
Trakų rajono paveldas
Aukštadvaris
Aukštadvario Šv. Dominyko koplyčia

Aukštadvario Šv. Dominyko koplyčia, dar vadinama Vienuolyno koplyčia – Aukštadvaryje (Trakų raj.) atstatyta Liackių giminės laidojimo koplyčia su rūsiu, esanti buvusiame domininkonų vienuolyno liekanų ir bažnyčios komplekse, išlikusių šventoriaus vartų pusėje. Vienuolyne įsikūrę socialinės globos namai, Karaliaus Mindaugo profesinio mokymo centro skyrius. Veikia Šv. Domininko namų-pensionato koplyčia, kurioje savaitines ir progines pamaldas aptarnauja Aukštadvario Šv. Dominyko bažnyčios rektorius.

Istorija 

1629 m. LDK valstybės veikėjo Jono Alfonso Liackio ir jo žmonos Joanos Tolvaišaitės pastangomis Aukštadvaryje įkurta Šv. Dominyko bažnyčia, leidžiant rinktis 12 žmonių konventui. Prie bažnyčios pristatyta Šv. Dominyko koplyčia, po kuria laidoti Liackių giminės žmonės. Dominikonų vienuolynas buvo pastatytas sklype, kur jau stovėjo mūrinė šeimos koplyčia su Liackių palaikais. Vienuoliai buvo įpareigoti laikyti bažnyčioje kasdienines mišias, o koplyčioje – aukoti giedotines mišias kiekvieną penktadienį. Po mirties 1646 m. Jonas Alfonsas Liackis buvo palaidotas Aukštadvaryje giminės mauzoliejuje, šalia savo tėvų.

1704 m. Aukštadvaryje ir jo apylinkėse siautėjo švedų kariuomenė. Tada buvo nusiaubta Liackių pastatyta bažnyčia, nukentėjo jų šeimos koplyčia – įgriuvo grindys su fundatorių antkapiais. Kraštui atsigavus, 1738 m. Liackių koplyčia Bonifaco Kileno pastangomis buvo suremontuota.

Apie 1860 m. koplyčia buvo nugriauta rusų valdžios įsakymu. Nežinoma, kaip tada buvo pasielgta su fundatorių karstais – ar jie kažkur perkelti, ar tiesiog užpilti žemėmis. 1866 m. rekonstrukcijos metu bažnyčia buvo perstatyta į cerkvę.

Sovietmečiu vedant lauko inžinerinius tinklus, buvo nugriautas koplyčios rūsio skliautas, sienų mūras, galutinai sunaikinti ir išgrobstyti Liackių šeimos palaikai. Manoma, kad į sąvartyną kartu su šiukšlėmis ir mūro liekanomis, buvo išvežti ir karstų bei kaulų likučiai. 1997 m. vasarą, atkasant sugriautą rūsį, tarp mūro liekanų surasta metalinė, pasidabruota buvusi ant karsto lentelė su lotyniška epitafija – Aukštadvaryje gyvenusios Liackių giminės liudininkė.

Pagal G. Juknevičienės ir S. Bigelienės parengtą Šv. Dominyko mauzoliejaus-koplyčios atstatymo restauravimo projektą, 1999 m. prie pietinio fasado ant išlikusių rūsio liekanų atstatyta buvusi laidojimo koplyčia. Į ją orientuoti šventoriaus balto mūro vartai. Sutvarkytas koplyčios rūsys, atkurtas jo plytų mūro kryžminis skliautas, plytų mūro laiptai.

Šv. Domininko namų koplyčia 

Sovietmečiu Šv. Dominyko bažnyčios pagrindinė patalpa rekonstruota į du aukštus. Apie 1997 m. II aukšte (bažnyčios „palubėje“) įrengta Šv. Domininko namų koplyčia. Jos pasieniuose išlikę skliautuotas lubas remiantys masyvūs pilioriai su kapiteliais. Po koplyčia, I aukšte, yra aktų salė. Su partnerių iš Vokietijos pagalba koplyčia aprūpinta reikiamu bažnytiniu inventoriumi.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Aukštadvario Kristaus Atsimainymo parapija. Šv. Dominyko bažnyčia (rektoratas)
 Aukštadvario vienuolyno (koplyčios) panoramos

Aukštadvaris
Trakų rajono koplyčios
Polisoma

Polisoma (poliribosoma, ergosoma) – į grupę susibūrusios grūdėtojo endoplazminio tinklo (lot. reticulum endoplasmaticum) ribosomos, atliekančios baltymo sintezę.

Polisomos dažnai būna spirališkai susisukusios. Monosomas į polisominius kompleksus jungia iRNR (informacinė RNR), pernešanti informaciją iš branduolio į citoplazmą. Poliribosomų ilgis priklauso nuo iRNR grandinės ilgio ir sintetinamo baltymo molekulinės masės (pvz., hemoglobiną, kurio molekulinė masė 16000 daltonų, sintetina kompleksas iš 5 ribosomų, o baltymui, kurio molekulinė masė 70000 daltonų, susintetinti reikėtų 20 ribosomų).  Susidarymui būtini magnio jonai, nes be jų ribosomos suirsta į daleles. 

Kiekviena ribosoma (poliribosomų komplekse) baltymo sintezėje dalyvauja ne tuo pačiu metu: viename gale tik patekus ant iRNR grandinės, ribosoma pradeda baltymo molekulės sintezę, o kitame gale esanti ribosoma, nuėjusi didesnę iRNR grandinės dalį, jau baigia sintetinti polipeptido molekulę – tai yra biologinės informacijos užrašymas linijiniu nuoseklumu.

Išnašos 

Citologija
Lankupių tiltas

Lankupių tiltas – kabamasis tiltas virš Minijos upės, esantis Lietuvoje, Klaipėdos rajone, Priekulės seniūnijoje. Tiltas jungia du Lankupių kaimus skirtinguose Minijos krantuose – Lankupius Klaipėdos rajone ir Lankupius Šilutės rajone.

Tai ilgiausias kabamasis tiltas Lietuvoje (tokiu jį įvardijo agentūra „Factum“ 2017 m.). Tilto ilgis – 130 m, plotis – 1,4 m. Lankupių tiltas metalinis, dengtas lentomis.

Lankupių tiltas pastatytas 1900 m., 2000 ir 2014 m. atlikti jo remonto darbai.

Netoliese (už kelių šimtų metrų) nuo tilto yra Vilhelmo kanalas.

Išnašos 

Lietuvos tiltai
Klaipėdos rajono savivaldybė
Pasvalio geležinkelio stotis

Pasvalio geležinkelio stotis – siaurojo geležinkelio stotis šiaurės Lietuvoje, Pasvalyje, kairiajame Lėvens krante. Priklauso šiaurės Lietuvos istorijos ir kultūros paveldui. 2010 m. rugsėjį prie stoties atidengta paminklinė kompozicija „Trėmimams atminti“.

Istorija 

1916 m. I pasaulinio karo metais 600 mm siaurąjį geležinkelį iš Pasvalio į Guberniją nutiesė vokiečiai miškui ir kitoms gėrybėms vežti. Vėliau atsirado atkarpa iš Pasvalio į Biržus. 1941 m. birželį iš Pasvalio geležinkelio stoties buvo gabenami tremtiniai į Sibirą.

Šaltiniai 

Pasvalys
Lietuvos geležinkelio stotys
2023 m. Europos žaidynės

2023 m. Europos žaidynės, Trečiosios Europos žaidynės – nuo 2023 m. birželio 21 d. iki liepos 2 d. Krokuvoje, Lenkijoje vyksiančios Europos žaidynės. Atidarymas numatomas restauruojamame Henriko Reimano stadione.

Europos žaidynės drauge bus ir kvalifikacinės varžybos į 2024 m. vasaros olimpinės žaidynes Paryžiuje.

Miesto rinkimai 
Dar 2015 m. Mančesteris išreiškė norą rengti 2023 m. Europos žaidynes, tačiau vėliau ketinimų atsisakė. 2019 m. Katovicė bei Kazanė išreiškė norą rengti žaidynes. Tačiau oficialią paraišką pateikė tik kitas Lenkijos miestas – Krokuva. 2019 m. birželio 22 d. Krokuva ir visas Mažosios Lenkijos regionas vienbalsiai pasirinktas rengti žaidynes.

2021 m. vasario-kovo mėn. kilo klausimų dėl renginio finansavimo, buvo diskutuojama galimybė praplėsti renginį į Silezijos regioną. Galiausiai vyriausybė patvirtino, tačiau sumažintą, finansavimą Mažajai Lenkijai.

Sporto šakos 
Iš pradžių buvo planuojama, kad bus 29 Europos žaidynių sporto šakos, šiuo metu patvirtintos 24:

  Šaudymas iš lanko
  Atletika
  Badmintonas
  3x3 krepšinis
  Paplūdimio rankinis
  Paplūdimio futbolas
  Boksas
  Breikas
  Kanojų sprintas
  Dviračių lenktynės
  Fechtavimas

  Dziudo
  Karatė
  Kikboksas
  Muay Thai
  Šiuolaikinė penkiakovė
  Padelio tenisas
  Šuoliai su slidėmis

  Šaudymas
  Laipiojimo sportas
  Stalo tenisas
  Tekvondo
  Tekbolas
  Triatlonas

Išnašos 

2023 sporte
Europos žaidynės
2022 m. pasaulio moterų bokso čempionatas

2022 m. pasaulio moterų bokso čempionatas – Tarptautinės bokso asociacijos organizuotas geriausių pasaulio moterų bokso čempionatas, kuris vyko gegužės 8 d. – gegužės 20 d.Turkijoje.

Reaguojant į 2022 m. Rusijos invazija į Ukrainą, čempionate neleista startuoti atletams iš Rusijos ir Baltarusijos.

2022 m. čempionate dalyvavo rekordinis 310 boksininkių iš 73 šalių skaičius. Čempionato programa taip pat išaugo nuo 10-ies svorio kategorijų iki 12-os svorio kategorijų. Pasaulio čempionato nugalėtojoms ir prizininkėms buvo išdalintas rekordinis piniginis prizas – 2,4 mln. $. Piniginės premijos nugalėtojoms buvo tokio pat dydžio kaip ir prieš metus vykusiame pasaulio vyrų bokso čempionate. Čempionato nugalėtojos pelnė 100 tūkst. $, vicečempionės pelnė 50 tūkst. $, o bronzos medalininkėms atiteko 25 tūkst. $.

Gabrielė Stonkutė tapo pirmąją Lietuvos boksininke moterimi pelniusia pasaulio čempionatų medalį. Pirmuosius istorinius medalius taip pat laimėjo Uzbekijos, Ispanijos, Kosovo, Alžyro ir Mozambiko rinktinės.

Medalių lentelė

Medalininkai

Lietuvos komanda 
Vido Bružo ir Vinco Murausko treniruojamai Lietuvos moterų rinktinei pasaulio čempionate atstovavo trys boksininkės.

Dalyvaujančios šalys 
310 boksininkės iš 73 šalių dalyvavo čempionate:

  (4)
  (5)
  (4)
  (10)
  (1)
  (2)
  (4)
  (6)
  (1)
  (4)
  (1)
  (1)
  (1)
  (7)
  (4)
  (4)
  (5)
  (3)
  (2)
  (4)
 Specialioji komanda (2)
  (2)
  (5)
  (7)
  (2)
  (1)
  (1)
  (4)
  (12)
  (9)
  (8)
  (8)
  (12)
  (10)
  (1)
  (1)
  (1)
  (1)
  (3)
  (1)
  (3)
  (9)
  (6)
  (2)
  (4)
  (1)
  (1)
  (1)
  (1)
  (8)
  (5)
  (5)
  (1)
  (2)
  (6)
  (1)
  (1)
  (1)
  (8)
  (10)
  (5)
  (2)
  (4)
  (6)
  (1)
  (2)
  (12) (šeimininkai)
  (12)
  (8)
  (10)
  (5)
  (1)
  (2)

 Baltarusijos ir Rusijos boksininkėms neleista dalyvauti pasaulio čempionate.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Pasaulio bokso čempionatai
2022 sporte
Turkijos sportas
Newington FC

Newtington Football Club – Šiaurės Airijos futbolo klubas iš Belfasto. Namų rungtynes žaidžia Solitude futbolo aikštėje, kuri talpina 3 054 žiūrovus (visos vietos sėdimos). Klubo spalvos – žalia, balta ir juoda. Klubo simbolis – gulbė.

Istprija 
1979 m. įkurtas klubas vadinosi Jubilee Olympic Football Club.

2021–2022 m. sezone tapo trečios pakopos nugalėtojais ir pateko į Championship (antra pakopa).

Pasiekimai 
 NIFL Premier Intermediate League: 1
 2021–2022
 Steel & Sons Cup: 2
 2017–2018, 2021–2022
 Northern Amateur League: 5
 2005–2006, 2008–2009, 2009–2010, 2010–2011, 2012–2013
Border Cup: 1
 2005–2006

Sezonai

Šiaurės Airijos pirmenybėse 

|}
Šaltiniai:

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose rungtyniavo balta žalia apranga.
 Nike aprūpina klubą apranga.

Išnašos

Nuorodos 
 Newington FC oficiali klubo svetainė
 NIF Football League
 Soccerway (apie klubą)
 [ SOFASCORE] TBA
 [ FLASHSCORE] TBA

Newington
Semeliškių šventoriaus koplyčia

Semeliškių Švč. Mergelės Marijos nekalto prasidėjimo koplyčia – koplyčia, esanti Semeliškėse, Elektrėnų savivaldybėje. Ji stovi prie Semeliškių Šv. Lauryno bažnyčios, šventoriaus tolimajame kampe. Naudojama procesijų ir kito bažnytinio inventoriaus laikymui.

Koplyčios priekiniame fasade virš įėjimo įtaisytas šventosios atvaizdas. Gretimą Šv. Lauryno bažnyčią puošia Trakų Dievo Motinos atvaizdo kopija (apie 1664 m.), kuri yra pamaldumo Švč. Mergelei Marijai ženklas. Ji kabo iš kairės prie didžiojo altoriaus. Tuo tarpu šventoriaus koplyčia papuošta Čenstakavos Dievo Motinos kopija.

Istorija 

Šventoriuje koplyčios pastatymo metais laikomi 1857 m. Kaip tikėjimo tiesą popiežius Pijus IX 1854 m. patvirtino Marijos Nekaltojo prasidėjimo dogmą. Po 3 metų būtent tuo vardu Semeliškėse pavadinta koplyčia ir religinė brolija, kuri rūpinosi procesijomis ir laidotuvėmis. Dievo Motinos pamaldumo tradicija iš Semeliškių plito po Lietuvą. Tuo metu brolijos laidojimo reikmėms pastatyta koplyčia buvo šventoriaus kapinėse, kurios vėlesniais metais iškeltos. Sovietmečiu naudota kaip sandėlis, prie galinės sienos buvo pristatyta stoginė malkoms (tuo metu tvoros nebuvo), automobiliui laikyti.

2017 m. pasitinkant Švč. Mergelės Marijos nekalto prasidėjimo koplyčios 160-ąsias metines, parapijos klebono Gintauto Antano Jančiausko rūpesčiu, koplyčia suremontuota: gontų stogas perdengtas skarda, pastatas sutvarkytas ir perdažytas. Koplyčios priekyje virš keturių kolonų portiko, trikampiame frontone buvęs stačiakampis langelis panaudotas kilmingam tikslui – į angą įstatytas šimtametis Dievo Motinos atvaizdas su apkaustais. Jis buvo klebono surastas pastarųjų metų bažnyčios remontų metu.

Šaltiniai 

Elektrėnų savivaldybės koplyčios
Semeliškės
Aleksijus II

Aleksijus II (Aleksejus Michailovičius Ridigeris, , ; 1929 m. vasario 23 d. Taline, Estija – 2008 m. gruodžio 23 d. Maskvoje, Rusija) – Rusijos stačiatikių bažnyčios vyskupas, 1990–2008 – Maskvos ir visos Rusios patriarchas.

1997 m. buvo apdovanotas LDK Gedimino ordino Didžiuoju kryžiumi. Taip pat buvo apdovanotas ir kitais ordinais.

Biografija 
Aleksijus II gimė Taline, Estijoje, paskui persikėlė į Maskvą. Tėvas – Michailas Ridigeris (1902–1962) – Rusijos stačiatikių bažnyčios protoirėjus, motina – Jelena Pisariova (1902–1959) – religinė veikėja. Nuo pat vaikystės norėjo tapti kunigu, 1941–1944 m. tarnavo altorininku.

1950 m. balandžio 11 d. Aleksejus Ridigeris vedė buvusią klasiokę Verą Aleksejevą, tačiau tais pačiais metais išsiskyrė. Po kurio laiko vedė Verą Mianik, abudu užaugino 3 vaikus.

1990–2008 – Maskvos ir visos Rusios patriarchas.

Mirė 2008 m. gruodžio 23 d.

Šaltiniai 

Stačiatikių dvasininkai
Rusijos asmenybės
Trefelin BGC

Port Talboto „Trefelin Boys & Girls Club“ – Velso futbolo klubas iš Port Talboto.

Istorija 
Klubas įkurtas 1984 m. Turi vyrų ir moterų komandas.

Vyrų ekipa 
2019–2020 m. sezone ekipa tapo Welsh Football League Division One nugalėtojais.

2020 m. birželį tapo aišku, kad ekipa pateko į Cymru South (antra pakopa). Visus planus sujaukė pandemija, dėl kurios keliamų grėsmių buvo nuspręsta atšauti žemesnių pakopų pirmenybes.

2021–2022 m. sezone vyrai dalyvavo Cymru South. Jose užėmė vienuoliktą vietą iš šešiolikos dalyvių, kuri garantavo išlikimą antroje pakopoje.

Sezonai 

|}

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose rungtyniauja raudona juoda apranga. 
 Dėvi „Macron“ firmos apranga.

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 YouTube platformoje
 Globalsportsarchive

Trefelin
Colin McRae: Dirt 2

Colin McRae: Dirt 2 (stilizuojama kaip DiRT 2) – lenktynių simuliacijos žanro žaidimas, sukurtas ir 2009 m. rugsėjo 8 d. išleistas kompanijos „Codemasters“. Žaidimas prieinamas Microsoft Windows, Nintendo DS, OS X, PlayStation 3, PlayStation Portable, Wii ir Xbox 360 platformoms. Tai pirmosios dalies tęsinys, išleistas jau po Colin McRae mirties ir paskutinė dalis, savo pavadinime turinti velionio ralio lenktynininko vardą.

Žaidime galima rinktis iš tokių garsių lenktynininkų kaip Ken Block, Travis Pastrana, Tanner Foust, Dave Mirra ir Mohammed ben Sulayem. „DiRT 2“ pasiūlyta naujų rungčių, įskaitant ir stadiono trasų. Nuo vienos rungties prie kitos žaidėjas keliauja kartu su poilsine transporto priemone, kuri žaidime atlieka simbolinį „štabo“ vaidmenį. Žaidėjas iš pateikto sąrašo gali pasirinkti rungtį norimoje lokacijoje ir bekelės tipo trasoje, leidžiančia aplankyti Azijos, Europos, Afrikos ir Šiaurės Amerikos žemynus. Šiame žaidime duodama rinktis iš 5 rungčių tipų, įskaitant 3 specialius režimus. Vienas režimų „World Tour“ leidžia žaidėjui varžytis su daugybe lenktynininkų arba rungtyniauti vienam naujose vietovėse, taip pat duoda galimybę išbandyti naują kelių žaidėjų režimą.

Vėliau sekęs šio žaidimo tęsinys „Dirt 3“ buvo išleistas 2011 m.

Išnašos 

2009 kompiuteriniai žaidimai
Colin McRae Rally ir Dirt
Dovydas Giedraitis

Dovydas Giedraitis (g. 2000 m. rugpjūčio 17 d.) – Lietuvos krepšininkas, atakuojantis gynėjas, rungtyniaujantis Kauno „Žalgirio“ klube.

Biografija
Gimė buvusio krepšininko, ilgamečio Vilniaus „Lietuvos ryto“ žaidėjo Andriaus Giedraičio šeimoje. Brolis Karolis Giedraitis – taip pat profesionalus krepšininkas.

Karjera
2016 m. karjerą pradėjo Molėtų „Ežerūne“. 2017 m. persikėlė į Ispanijos ACB lygos Madrido „Estudiantes“ klubą, su kuriuo sudarė ilgalaikę sutartį. Pradžioje rungtyniavęs už dublerių komandą, 2018–2019 m. sezone debiutavo pagrindinėje sudėtyje. 2020 m. liepą sutartis buvo pratęsta iki 2023 m., 2021 m. rugpjūtį - iki 2024 m. 2021 m. „Estudiantes“ iškritus į antrąją Ispanijos lygą, sezonui paskolintas Panevėžio „Lietkabeliui“. Su „Lietkabeliu“ debiutavo LKL ir Europos taurės turnyruose, kuriuose užfiksavo atitinkamai 7.9 taško, 1.5 atkovoto kamuolio ir 2.5 rezultatyvaus perdavimo, bei 8.6 taško, 1.8 atk. kamuolio ir 1.7 rez. perdavimo rodiklius.

2022 m. rugpjūčio 6 d. pasirašė 5 m. („3+2“) trukmės sutartį su Kauno „Žalgirio“ klubu.

Lietuvos jaunimo ir vyrų rinktinės
Su Lietuvos jaunimo rinktinėmis dalyvavo 2016 m. U-16 Europos, 2017 m. U-19 pasaulio, 2018 m. U-18 Europos ir 2019 m. U-19 pasaulio čempionatuose.

Laimėjimai 
 Europos U-16 krepšinio čempionatas – sidabras (2016 m.)
 LKL vicečempionas (2022 m.)

Šaltiniai 

Lietuvos krepšininkai
2022 m. Europos orientavimosi sporto kalnų dviračiais čempionatas

2022 m. Europos orientavimosi sporto kalnų dviračiais čempionatas – Tarptautinės orientavimosi sporto federacijos organizuotas geriausių Europos orientavimosi sporto kalnų dviračių atletų čempionatas, kuris vyko gegužės 18 d. – 22 d. Lietuvoje.

Reaguojant į 2022 m. Rusijos invazija į Ukrainą, čempionate neleista startuoti atletams iš Rusijos ir Baltarusijos.

Varžybų transliuotojas – TV6.

Medalininkai

Vyrai

Moterys

Mišrios rungtys

Medalių lentelė

Dalyvaujančios šalys 

  (8)
  (11)
  (7)
  (10)
  (17)
  (7)
  (3)
  (2)
  (3)
  (4)
  (9)
  (3)
  (1)
  (1)
  (5)
  (8)
  (7)
  (1)

Lietuvos komanda 

Individualios rungtys

Estafetės

 DSQ – diskvalifikacija

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Orientavimosi sportas
2022 sporte
Tarptautinės sporto varžybos Lietuvoje
Ignalina
Kaspars Bērziņš

Kasparas Berzinis (Kaspars Bērziņš, g. 1985 m. rugpjūčio 25 d.) – Latvijos krepšininkas, sunkiojo krašto arba vidurio puolėjas.

Profesionalo karjerą pradėjo 2003 m. Rygos „Skonto“ klube. Kitais metais išvyko į „Malagos“ klubą Ispanijoje, bet didžiąją sezono dalį praleido dublerių komandoje. Per savo karjerą daugiausia rungtyniavo Latvijos ir Ispanijos klubuose, vėliau Rusijoje. 

2020 m. gruodžio pabaigoje pasirašė sutartį iki sezono pabaigos su „Šiaulių“ klubu. 2021 m. liepos pabaigoje pasirašė vienerių metų sutartį su Panevėžio „Lietkabeliu“. 2022 m. rugsėjo pabaigoje prisijungė prie Utenos „Uniclub Casino - Juventus“ klubo.

Kasparas Berzinis rungtyniavo Latvijos jaunimo rinktinėse, su Latvijos nacionaline rinktine dalyvavo 2013, 2015 m. Europos krepšinio čempionatuose.

Laimėjimai 
 FIBA Iššūkio taurė: 2008 m.
 Latvijos krepšinio lyga: 2008, 2011, 2012, 2013 m.
 VTB lyga – bronza: 2016 m.
 LKL lyga - sidabras: 2022 m.

Šaltiniai 

Latvijos krepšininkai
Užsienio krepšininkai Lietuvos komandose
Nepriklausomybės partija (Islandija)

Nepriklausomybės partija () – Islandijos liberaliai konservatyvi ir euroskeptiška politinė partija. Šiuo metu ji yra didžiausia partija Altinge, turinti 17 vietų. 

Mokesčių klausimais Nepriklausomybės partija yra ekonomiškai liberali, pasisako už privatizaciją ir nepritaria intervencionizmui. Partiją labiausiai remia žvejai ir daug uždirbantys asmenys, ypač Reikjavike. Ideologiškai ji priskiriama nuo centro dešinės iki dešinės. Ji remia Islandijos narystę NATO, tačiau nepritaria idėjai prisijungti prie Europos Sąjungos (ES). Ji yra Tarptautinės demokratų sąjungos narė.

Išnašos 

Islandijos partijos
Lenktynių simuliacija

Lenktynių simuliacija – simuliacinių žaidimų subžanras, kuris bando kuo tikroviškiau perteikti automobilių sporto lenktynes, įtraukdamas realaus pasaulio kintamųjų poreikių elementus, kaip kuro sąnaudos, kėbulo ir ratų būklė, vairuojant automobilį reikia atsižvelgti į padangų sukibimą su važiuojamąja kelio danga ir stabdymo laiką. Tam, kad galėtų sėkmingai varžytis rungtyse, žaidėjas privalo išmanyti ir suvokti automobilių valdymo fiziką, kuri visai kaip ir realiame pasaulyje, valdoma profesionalių vairuotojų, yra sudėtinga. Lenktynių trasose apstu posūkių, vingių ir pakilimų, kurie reikalauja tinkamų sprendimų apskaičiuojant, kad būtų galima išlaikyti transporto priemonės kontrolę, prireikus staigiai sumažinti greitį, taip pat atsižvelgti į oro sąlygas, nuo kurių labai priklauso automobilio stabilumas. Ignoruojant šiuos faktorius, kyla grėsmė išlėkti iš trasos arba kelių sekundžių paklaida atsilikti nuo kitų varžovų. Šios realistiškos vairavimo sąlygos ir išskiria lenktynių simuliaciją nuo lenktynių arkados, kurioje didesnę reikšmę turi greitis ir apsukrumas.

Garsiausi subžanro žaidimai yra „rFactor“, „Race 07“, „Assetto Corsa“, „Project CARS“, „iRacing“ ir „Richard Burns Rally“. Lyginant su arkadinių lenktynių žaidimais, šie nėra tokie populiarūs, kadangi reikalauja didesnių įgūdžių ir labiau yra mėgstami užkietėjusių auto entuziastų. Tiems, kuriems prastai sekasi simuliaciniuose žaidimuose, bet nori kažko įmantresnio, galima rinktis "simkadomis" (pusiau arkada, pusiau simuliacija) vadinamus žaidimus, tokius kaip „Gran Turismo“, „Forza Motorsport“ ar „Colin McRae Rally“.

Išnašos 

Žaidimų žanrai
Lenktynių simuliatoriai
2022–2023 m. UEFA Tautų lyga

2022–2023 m. UEFA Tautų lyga – antrasis UEFA rengiamo vyrų futbolo turnyro – UEFA Tautų lygos sezonas. Jame dalyvauja 55 UEFA narių nacionalinės rinktinės.

Turnyro formatas liko toks pats kaip 2020–2021 m. sezone. Komandų krepšeliai traukiant burtus buvo paskirstyti remiantis 2020–2021 m. UEFA Tautų lygos galutinių rezultatų pagrindu. 

Dėl Rusijos invazija į Ukrainą, Rusija šiame sezone buvo diskvalifikuota, ir automatiškai iškrito į žemesnį divizioną.

Lietuvos rinktinė žaidė C1 divizione, užėmė paskutinę, ketvirtąją vietą, ir žaidė atrankos rungtynes dėl išlikimo C divizione.

Tvarkaraštis

Lietuvos rinktinės rungtynių tvarkaraštis

Varžybos

A divizionas

A1 grupė 

  0:3 
  1:2 
  1:1 
  1:2 
  1:1 
  0:1 
  2:0 
  0:1 
  2:1 
  2:0 
  1:3 
  2:0

A2 grupė 

  2:1 
  1:1 
  2:2 
  4:0 
  2:0 
  0:1 
  2:0 
  1:0 
  0:4 
  1:2 
  0:1 
  2:1

A3 grupė 

  1:0 
  1:1 
  1:1 
  2:1 
  0:0 
  1:1 
  0:4 
  5:2 
  0:1 
  1:0 
  0:2 
  3:3

A4 grupė 

  2:1 
  1:4 
  6:1 
  1:2 
  2:2 
  1:1 
  3:2 
  0:1 
  2:1 
  0:2 
  1:0 
  0:1

B divizionas

B1 grupė 

  1:0 
  2:0 
  0:1 
  3:0 
  3:0 
  1:4 
  1:1 
  3:0 
  0:5 
  2:1 
  3:2 
  0:0

B2 grupė 

  2:2 
  1:1 
  1:2 
  2:2 
  2:1 
  1:1

B3 grupė 

  1:1 
  2:0 
  2:0 
  1:0 
  1:1 
  1:0 
  0:3 
  3:2 
  1:0 
  1:1 
  0:2 
  4:1

B4 grupė 

  0:1 
  0:2 
  4:1 
  1:2 
  0:0 
  0:1 
  3:2 
  2:2 
  2:1 
  4:1 
  0:2 
  1:1

C divizionas

C1 grupė 

  0:2 
  4:0 
  0:1 
  0:6 
  2:1 
  0:2 
  2:2 
  2:0 
  1:1 
  3:3 
  2:1 
  1:0

C2 grupė 

  0:2 
  0:1 
  0:0 
  0:1 
  3:0 
  3:2 
  2:0 
  2:2 
  2:1 
  1:0 
  3:1 
  5:1

C3 grupė 

  2:0 
  0:1 
  0:0 
  0:1 
  0:1 
  1:1 
  2:1 
  2:0 
  2:1 
  1:2 
  3:0 
  1:1

C4 grupė 
 

  4:0 
  1:1 
  0:2 
  2:5 
  1:1 
  0:3 
  0:0 
  4:0 
  2:0 
  5:1 
  1:2 
  0:1

Varžybos dėl išlikimo C divizione 

|}

D divizionas

D1 grupė 

  3:0 
  0:2 
  1:0 
  0:0 
  2:4 
  2:1 
  2:1 
  0:2 
  1:2 
  0:2 
  1:1 
  2:0

D2 grupė 

  2:0 
  0:2 
  1:2 
  1:0 
  2:1 
  0:4

Šaltiniai 

Europos futbolo varžybos 2022–2023 m.
UEFA Tautų lyga