joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Vilja Klaros provincija

Vilja Klaros provincija () – provincija vidurio Kuboje, prie šiaurinio salos kranto. Ribojasi su Sankti Spirituso provincija pietryčiuose, Sjenfuegoso provincija pietuose ir Matansaso provincija vakaruose. Administracinis centras – Santa Klara.

Geografija 

Vilja Klaros provincijai priklauso daug smulkių Sabanos-Kamagvėjaus salyno salų, nusidriekusių pagal pakrantę. Būdingas kalvotas kraštovaizdis – iškilusios Santa Klaros aukštumos (aukštis iki 464 m), bei Eskambarajaus kalnai (~900 m). Yra ežerų, svarbiausia upė – Sagva la Grandė.

Administracinis suskirstymas 

Provincija padalinta į 13 savivaldybių:
 Kaibarjenas,
 Kamachuani,
 Sifuentesas,
 Koraliljas,
 Ekrusichada,
 Manikaragva,
 Plasetasas,
 Kemado de Guinesas,
 Rančuelas,
 Remedijosas,
 Sagva la Grandė,
 Santa Klara,
 Santo Domingas.

Kubos provincijos
Ma (upė)

Ma () – upė Vietname ir Laose. Prasideda kalnuose, Šonla provincijoje. Teka į pietryčius tarpukalnių slėniu, toliau kerta šiaurinį Laoso Huaphano provincijos pakraštį. Vėliau vėl teka Vietnamo teritorija (Tanhoa provincija), kerta lygumą. Įteka į Tonkino įlanką netoli Tanhoa miesto, sudaro didelę deltą (dydžiu nusileidžia tik Mekongo ir Hongha deltoms).

Svarbiausias intakas – Ču (dešinysis). Upė patvinsta vasaros–rudens mėnesiais. Vanduo naudojamas pasėlių drėkinimui.

Vietnamo upės
Laoso upės
Anglai (senoji tauta)

Anglai (angl. Angles) – germanų gentis, kuri suteikė savo vardą Angelno regionui (dabar Šlėzvigo-Holšteino žemėje, Vokietijoje). Danai V a. išstūmė anglus, jutus ir saksus iš Jutlandijos pusiasalio. Dalis anglų kartu su saksais ir jutais įsikūrė dabartinėje  Didžiosios Britanijos teritorijoje Romos imperijos saulėlydžio metu. IX a. prie saksų žemių prijungęs anglų teritorijas Vesekso karalius Alfredas Didysis pasivadino anglosaksų karaliumi. Anglų genties vardas davė pradžią pavadinimui „Anglija“.

Šv. Grigalius
Anglai minimi legendoje apie Grigalių I. Kaip pasakojama, Grigalius Deiroje, romėnų turguje, netikėtai pamatė anglų vaikų, kurie buvo pardavinėjami kaip vergai, grupelę. Grigalius paklausė apie jų kilmę. Kai vaikai pasivadino „Anglii“ (anglais), jis pasakė: „Bene, nam et angelicam habent faciem, et tales angelorum in caelis decet esse coheredes“ („Tai puiku, jie turi angeliškus veidus, o tokie žmonės privalo būti angelais danguje“). Teigiama, kad nuo tada jis nusprendęs atversti šių vaikų gimtojo krašto gyventojus į krikščionybę.

Senovės germanai
Piotr Jaroszewicz

Piotras Jaroševičius (, 1909 m. spalio 8 d. Nesvyžiuje – 1992 m. rugsėjo 1 d. Varšuvoje – Lenkijos valstybės veikėjas, buvęs LLR Ministrų tarybos pirmininkas (1970–1980 m.). Divizijos generolas (1950 m.). Nužudytas kartu su žmona.

Biografija 
1929 m. baigė mokytojų seminariją, dirbo mokytoju, mokyklos direktoriumi. Okupavus Lenkiją, 1939 m. persikėlė į TSRS teritoriją, pradėjo dirbti Pinsko mokyklos direktroiumi, tačiau netrukus su šeima ištremtas į Archangelsko sritį.

1943 m. įstojo į TSRS gilumoje formuotą generolo Z.Berlingo vadovaujamą lenkų armiją. 1944 m. įstojo į Lenkijos darbininkų partiją. Karą baigė būdamas 1-osios lenkų armijos vado pavaduotoju politiniam darbui. 1945–1950 m. buvo Lenkijos kariuomenės Vyriausiosios politinės valdybos viršininkas, Gynybos ministro pavaduotojas.

1950‒1952 m. buvo Valstybinės ekonominio planavimo komisijos pirmininko pavaduotojas, 1952‒1970 m. – LLR Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas, 1954‒1956 m. tuo pat metu ir Kalnakasybos ministras. Kurį laiką buvo LLR atstovu Ekonominio tarpusavio bendradarbiavimo taryboje.

Nuo 1970 m. gruodžio mėn. iki 1980 m. vasario mėn. – LLR Ministrų tarybos pirmininkas.

Kartu su E.Gereku vykdė skolinimusi paremtą ekonominę politiką, kuri laikinai pakėlė lenkų pragyvenimo lygį, tačiau netrukus sukėlė ekonominę krizę ir neramumus šalyje 1976 ir 1980 m.

Nuo pat Lenkijos jungtinės darbininkų partijos įsteigimo 1948 m. buvo partijos CK narys, nuo 1964 m. – kandidatas į CK Politinio biuro narius, 1970–1980 m. – Politinio biuro narys. 1947–1981 m. buvo Seimo deputatas. 

1981 m. generolui V.Jaruzelskiui Lenkijoje įvedus karinę padėtį apkaltintas ekonominėmis klaidomis, pašalintas iš LJDP ir kurį laiką buvo internuotas.

Vėliau politinėje veikloje nebedalyvavo. 1992 m. rugsėjo 1 d. nužudytas kartu su antraja žmona savo namuose Varšuvos priemiestyje. Nusikaltimas iki šiol neišaiškintas.

Šaltiniai 

|-

Lenkijos politikai
Lenkijos ministrai pirmininkai
Selena Gomez

Selena Marie Gomes (Selena Marie Gomez; gimė 1992 m. liepos 22 d.) – amerikiečių aktorė, popmuzikos atlikėja. Išpopuliarėjo įgarsindama Alex Russo, Emmy apdovanojimą gavusiame Disney kanalo seriale „Vaverlio burtininkai“ (Wizards of Waverly Place).
 
Vėliau pradėjo vaidinti pati. Pirmieji jos debiutai buvo: „Another Cinderella Story“, „Wizards of Waverly Place: The Movie“, „Princess Protection Program“ ir „Ramona and Beezus“.

Selenos muzikinė karjera prasidėjo kiek vėliau. Po sudalyvavimo Disney Channel TV kanalo „The Wizards of Waverly Place“ serijų garso takelio albume, Selena įkūrė popmuzikos grupę „Selena Gomez & The Scene“, kuri yra išleidusi keturis muzikinius albumus. Po pasirašyto kontrakto su „Hollywood Records“ ji kūrė garso takelius tokiems filmams kaip: „Tinker Bell“, „Another Cinderella Story“, „Wizards of Waverly Place“ ir „Shake It Up“.

2008 metais Selena Gomez buvo nuominuota UNICEF „Geros Valios Ambasadore“, o 2009 metais pasiekė tarptautinio populiarumo popmuzikos scenoje daina „Naturally“.

Filmografija

Kinas 
 2003 : Spy Kids 3-D: Game Over
 2008 : Another Cinderella Story
 2008 : Horton Hears a Who!
 2009 : Princess Protection Program
 2009 : Wizards of Waverly Place: The Movie
 2009 : Arthur and the Vengeance of Maltazard
 2009 : Arthur 3: The War of the Two Worlds
 2010 : Ramona and Beezus
 2011 : Monte Carlo
 2011 : The Muppets
 2012 : Hotel Transylvania
 2013 : Spring Breakers
 2013 : Aftershock
 2013 : The Getaway
 2013 : Thirteen Reasons Why
 2013 : The Wizards Return: Alex vs. Alex 
 2015 : Hotel Transylvania 2
 2016 : The Fundamentals of Caring
 2016 : Neighbors 2: Sorority Rising
 2016 : In Dubious Battle
 2017 : Puppy!
 2018 : Hotel Transylvania 3: Summer Vacation
 2019 : The Dead Don't Die
 2019 : A Rainy Day in New York
 2020 : Dolittle
 2022 : Hotel Transylvania: Transformania

Televizija 
 2002–2004 : Barney & Friends
 2005 : Walker, Texas Ranger: Trial by Fire
 2006 : The Suite Life of Zack & Cody
 2007 : Hannah Montana
 2007–2012 : Wizards of Waverly Place
 2009 : Sonny with a Chance
 2009 : The Suite Life on Deck
 2013 : The Wizards Return: Alex vs. Alex
 2020–dabar : Selena + Chef
 2021–dabar : Only Murders in the Building

Diskografija

Studijiniai albumai 
 2009: Wizards of Waverly Place: Songs from and Inspired by the Hit TV Series [soundtrack]
 2009: Kiss & Tell
 2010: A Year Without Rain
 2011: When the Sun Goes Down
 2013: Stars Dance
 2015: Revival
 2020: Rare

Kompiliaciniai albumai 
 2014: For You

Extended play 
 2021: Revelación

Gomez, Selena
Gomez, Selena
Pop dainininkai
Motiejiškiai

Apie kaimą Vilniaus rajone žr. Motiejiškės.

Motiejiškiai – buvęs kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Traupio.

Istorija 
Traupio apylinkės Motiejiškių kaimas 1978 m. gegužės 31 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panaikintos Anykščių rajono savivaldybės gyvenvietės
Mergelės Marijos paėmimas į dangų (Correggio)

„Mergelės Marijos paėmimas į dangų“ – renesanso dailininko Koredžo (1489–1534) freska, esanti Parmos katedroje ir puošianti jos pagrindinio oktagonalaus kupolo vidinę pusę.

Sutartį darbui Koredžas pasirašė 1522 m. lapkričio 3 d. Freska baigta 1530 m.

Aprašymas 
Freską Koredžas sukūrė kaip savo freskos Šv. Jono Evangelisto bažnyčioje Parmoje tąsą, tik kur kas didesnio užmojo ir apimčių.
Freskoje vaizduojamas Mergelės Marijos paėmimas į dangų. Mergelė Marija kyla lydyma apaštalų, apsuptyje grojančių ir žaidžiančių angelų. Iš Mergelės šonų galima pažinti Adomą ir Ievą. Pasitikti Marijos iš viršaus leidžiasi Jėzus Kristus, kuris vaizduojamas jaunas ir be barzdos. Kupolo atramų iliuziniuose okuluose – Parmos miesto globėjai: Šv. Jonas Krikštytojas, Šv. Hilarijus, Šv. Tomas (kita versija – Šv. Juozapas) ir Šv. Bernaras. 

Freskos meninė koncepcija – pavaizduoti iliuzionistinį erdvės pratęsimą. Koredžo figūros atrodo ne kaip bekūnės dvasios, o kaip realūs kūnai, tačiau tuo pat metu, atrodo, laisvai skriejantys erdvėje. Darbas bendrai paveikė Italijos bažnyčių vėlesnes kupolų freskų tapimo tradicijas, o puošnumas ir dekoratyvus efektas būdingas daug vėlesniems rokoko stiliaus darbams. Dž. Lanfrankas tiesiogiai sėmėsi įkvėpimo iš Koredžo tapydamas Sant' Andrea della Valle bažnyčios kupolą Romoje.

Nuorodos 
 smarthistory.khanacademy.org
 Apie freską (anglų k.) 

Freskos
Italijos religiniai paveikslai
Correggio paveikslai
Celoška

Celoška () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Turošlo valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 17 km į vakarus nuo Kolno ir apie 104 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. 1915 m. balandžio 1 d. kaime buvo atidaryta Celoškos geležinkelio stotis. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. .

Turošlo valsčius
Ptakai (Kolno apskritis)

Ptakai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Turošlo valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į vakarus nuo Kolno ir apie 97 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. 1915 m. balandžio 1 d. kaime buvo atidaryta Ptakų geležinkelio stotelė. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. .

Turošlo valsčius
Turošlas

Turošlas () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Turošlo valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 15 km į vakarus nuo Kolno ir apie 102 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime stovi XIX a. pirmoje pusėje pastatyta medinė Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia ir 1811 m. kapinėse pastatyta medinė koplyčia. Abu šie paminklai įtraukti į Palenkės vaivadijos saugomų istorinių paminklų sąrašą.

Istorija 
Nuo V a. pr. m. e. iki XIII a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – galindai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. kaimas priklausė Abiejų Tautų respublikai. 1849 m. kaime įkurta Turošlo Šv. Jono Krikštytojo parapija. 1915 m. balandžio 1 d. atidaryta Turošlo geležinkelio stotelė.

Turošlo valsčius
Turošlo geležinkelio stotelė

Turošlo geležinkelio stotelė () - geležinkelio stotelė Turošlo kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Kolno apskrityje. Stotis atidaryta 1915 m. balandžio 1 dieną. Panaikinta 1973 m. balandžio 1 dieną. Tai nebenaudojama stotelė per kurią ėjo Mišineco-Kolno geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Celoškos geležinkelio stoties yra 1,3 km ir iki Tžcinskių Kurpiovskių geležinkelio stotelės 4,5 km.

Nuorodos

 Aprašymas apie Turošlo geležinkelio stotelę (lenk.).

Turošlo valsčius
Kolno apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Nebenaudojamos geležinkelio stotys ir stotelės Palenkės vaivadijoje
Osmanas II

Osmanas II (1603 m. – 1622 m.) – Osmanų dinastijos sultonas (nuo 1618).

Valdymas 

Sudarė taiką su Persija, Austrija ir Venecija. Dėl Moldavijos ir Valakijos kariavo su Lenkijos ir Lietuvos valstybe, 1620 m. pasiekė pergalę prie Cesoros, bet 1621 m. buvo sustabdytas prie Chotyno. Sudarė su Lenkija ir Lietuva taiką. Stengėsi įvesti griežtesnę discipliną tarp janyčarų (ėmė mažinti algas, uždarinėti jų kavos krautuves), turėjo planų sukurti naują armiją. Tačiau sukilusių janyčarų buvo nuverstas ir pasmaugtas.

Šaltiniai 

Istorijos žodynas. 2003 m. 309 psl.

Osmanų sultonai
Dzvanas (Lazdijai)

Dzvanas – Lazdijų rajono Sąjūdžio tarybos leidinys, ėjęs 1989–1990 m.

Istorija 
Leido Lietuvos sąjūdžio Lazdijų rajono Taryba. Išėjo 4 numeriai.

Redaktoriai 
Audrius Mikšas

Sąjūdžio spauda
Lazdijų spauda
Vasilijus I

Vasilijus I (1371 m. – 1425 m.) – Maskvos didysis kunigaikštis (nuo 1389 m.),  Dmitrijaus Doniečio sūnus.

Valdymas 

Sėkmingai kovojo su Didžiuoju Naugardu, Suzdale, Riazane, Lietuva. Prie Maskvos kunigaikštystės prijungė Žemutinį Naugardą (Nižnij Novgorod) 1392 m., Muromą, Vologdą, Ustiugą.

Šeima 

1385 m.susižadėjo, o 1391 m. sausio 9 d. vedė vienturtę Vytauto Didžiojo dukterį  Sofiją Vytautaitę, su kuria susilaukė Vasilijaus II Tamsiojo
1425 m. Vasilijui I Dimitraičiui mirus, nepilnamečio sūnaus, pretendento į Maskvos kunigaikštystės sostą  Vasilijaus II Tamsiojo regentu buvo paskelbtas Vytautas Didysis bei kunigaikščiai Andrejus ir Piotras Dimitrejevaičiai.

Vaikai 
 Jurijus Vasiljevičius (1395.5.18 − 1400.11.30) − viso gyveno 5 metus. 
 Ivanas Vasiljevičius, (1397.1.15 − 1417.7.20) mirė nuo maro pakeliui iš Kolomnos į Maskvą 
 Danilas Vasljevičius (1401.12.6 − 1402 gegužis) − mirė nuo maro
 Semionas Vasiljevičius (1405.1.13 − 1405.4.8) − mirė nuo maro 
 Ana Vasiljevna (1393 − 1417 rugpjūtis) − pirmoji kunigaikščio duktė, tapusi Bizantijos imperatoriaus Jono VIII Paleologo žmona 
 Anastasija Vasiljevna (1398 − 1470) − 1417 metais ištekėjo už Kijevo kunigaikščio Aleksandro Vladimirovičiaus (Olelka). 
 Vasilisa Vasiljevna (1400? − iki 1440) − pirma santuoka už kunigaikščio Aleksandro Ivanovičiaus Briuchato, antra už Nižegorodo kunigaikščio Aleksandro Vladimirovičiaus Vzmetnio. 
 Marija Vasiljevna − nuo 1418 metų Starodubo kunigaikščio Jurijaus Patrikejevičiaus žmona; iš tos santuokos kilo kunigaikščiai Patrikejevai, o nuo jų − kunigaikščiai Kurakinai ir Golycinai. 
 Vasilijus II Tamsusis (1415.3.10 − 1462.3.27)

Vasilijus I Dimitraitis palaidotas Arkangelo sobore Maskvoje.

Šaltiniai 

Istorijos žodynas. 2003 m. 416 psl.

Nuorodos

Galerija 

Maskvos kunigaikščiai
Sofija Romanova

Sofija Romanova (gimė - 1657 m.; mirė - 1704 m.) - Rusijos valdovė (1682-1689).

Biografija 

Aleksejaus Michailovičiaus duktė. Valdė kaip savo mažamečių brolių Ivano ir Petro I regentė. Po 1689 m. perversmo Maskvoje Petras ją uždarė į vienuolyną. Po nesėkmingo šaulių, siekusių sugražinti ją į sostą, maišto 1689 m. Sofija buvo įšventinta į vienuoles. Mirė Novodevičės vienuolyne.

Šaltiniai 

Istorijos žodynas. 2003 m. 373 psl.

Nuorodos 

Romanovai
Rusijos regentai
Ivanas I

Ivanas I Pinigmaišis (mirė 1340 m.) – Maskvos kunigaikštis (nuo 1325), Vladimiro didysis kunigaikštis (nuo 1328).

Biografija 

Maskvos kunigaikščio Daniilo Aleksandrovičiaus sūnus.

Valdymas 

1327 m. dalyvavo Aukso ordos baudžiamajame žygyje preiš Tverę. Už tai gavo Kostromos kunigaikštystę ir teisę kontroliuoti Novgorodą. Po Suzdalės kunigaikščio Aleksandro mirties (1331) iš Aukso ordos gavo teisę valdyti Vladimiro kunigaikštystę. Praturtėjo rinkdamas duoklę iš rusų totorių naudai. Dėl to buvo pramintas Kalita – Pinigmaišiu, nes senojoje rusų kalboje žodis „kalita“ (tiurkų kilmės) reškė maišelį pinigams, piniginę. Už tuos pinigus Ivanas I pirko kaimynines žemes. Metropolito Piotro padedamas Ivanas I centralizavo rusų žemes. Ivanas I pajungė savo įtakai Rostovo kunigaikštystę ir Novgorodą. Maskvos kremlių aptvėrė ąžuoline siena. Ivano I laikais buvo padėti pagrindai Maskvos galybei. Palaidotas Maskvoje, Arkangelo sobore.

Šeima

Žmonos 
 Kunigaikštytė Elena (m. 1331 metų kovo 1 d.)
 Kunigaikštytė Uljana (m. 1360-ų metų vidury)

Vaikai 
 Simeonas Išdidusis, (1318–1353)
 Danilas Ivanovičius (g. 1320)
 Ivanas II Gražusis (1326 kovo 30 – 1359 lapkričio 13)
 Andrejus Ivanovičius (1327 liepos 4 – 1353 liepos 6)
 Marija Ivanovna (m.1365),
 Jevdokija Ivanovna (m. 1342 m.),
 Feodosija Ivanovana
 Feotinija Ivanovna

Literatūra 
 Istorijos žodynas. 2003 m. 178 psl.

Šaltiniai

Nuorodos

Galerija 

Maskvos kunigaikščiai
Vladimiro kunigaikščiai
Ivanas II Gražusis

Ivanas II Gražusis (gimė - 1326 m. ; mirė - 1359 m.) - Maskvos didysis kunigaikštis (nuo 1353).

Biografija 

Ivano I sūnus.

Valdymas 

Tęsė tėvo ir vyresniojo brolio politiką - stiprino Maskvos kunigaikščių valdžią. Mirė Maskvoje, palaidotas Arkangelo sobore.

Šeima 
Žmonos:
 nuo 1341 metų kunigaikštytė Teodosija Dmitrijevna (m. 1342), Briansko kunigaikščio Dmitrijaus duktė;
 nuo 1345 metų didžioji kunigaikštytė Aleksandra Ivanovna  (m. 1364).

Vaikai:
 Dmitrijus Donietis (1350–1389), Maskvos kunigaikštis ir Vladimiro didysis kunigaikštis
 duktė; vyras: nuo 1356 Dmitrijuus Karijotaitis (m. 1399), Lietuvos kunigaikštis
 Ana Ivanovna (m. po 1389); vyras: Dmitrijus Michailovičius (m. po 1389), kunigaikštis, vaivada
 Ivanas Ivavovičius (1354–1364), Zvenigorsko kunigaikštis

Šaltiniai 

Istorijos žodynas. 2003 m. 178 psl.

Nuorodos 

Maskvos kunigaikščiai
Vasilijus II Tamsusis

Vasilijus II Tamsusis (1415 m. – 1462 m.) – Maskvos didysis kunigaikštis nuo 1425 m., Vytauto Didžiojo anūkas.

Biografija 

Vasilijaus I ir Vytauto Didžiojo dukters Sofijos sūnus.

Valdymas 

Daugiau kaip ketvirtį amžiaus kariavo dėl sosto su dėde ir pusbroliais. Keletą kartų buvo praradęs Maskvą, patekęs į nelaisvę. Atmetė 1439 m. paskelbtą Florencijos uniją, nušalino šią uniją pasirašiusį Maskvos metropolitą Isidorą. Jo nurodymu 1448 m. vyskupų susirinkimas į metropolito sostą išrinko Ioną, kurio nepatvirtino Konstantinopolio patriarchas. Užkirto kelią popiežiui kištis į Stačiatikių Bažnyčios reikalus. Palaidotas Arkangelo sobore Maskvoje.

Šeima 
Vasilijaus II žmona buvo Marija Jaroslavna, kunigaikščio Jaroslavo Borovskio duktė. 1432 metų spalį ivyko sužadėtuvės, o 1433 vasario 8 – vestuvės. Vasilijui ir Marijai gimė aštuoni vaikai:

 Jurijus Didysis (1437–1441).
 Ivanas III (1440 sausio 22 – 1505 spalio 27) – Maskvos didysis kunigaikštis nuo 1462 iki 1505 metų.
 Jurijus Jaunasis (1441–1472) – Dmitrovo, Možaisko, Serpuchovo kunigaikštis.
 Andrejus Didysis (1446–1493) – Ulicko, Zvenigorodsko, Možaisko kunigaikštis.
 Simeonas (1447–1449).
 Borisas Volockis (1449–1494) – Volocko ir Ruzsko kunigaikštis
  Ana Vasljevna (1451–1501) – Riazanės kunigaikštytė
 Andrejus Mažasis (1452–1481) – Vologdos kunigaikštis.

Šaltiniai 

Istorijos žodynas. 2003 m. 416 psl.

Nuorodos

Galerija 

Maskvos kunigaikščiai
Fiodoras I

Fiodoras I (1557 m. – 1598 m.) – Rusijos caras (1584–1598).

Biografija 

Ivano IV sūnus; paskutinis iš Riurikaičių giminės.

Valdymas 
Fiodoras I buvo geras, tačiau bevalis ir silpnaprotis, daug laiko praleisdavo žaisdamas su rūmų juokdariais ir melsdamasis. Fiodoro I valdymo laikais labai pablogėjo valstiečių padėtis: jiems uždrausta pereiti nuo vieno pono pas kitą, o 1597 m. nustatytas 5 metų laikotarpis pabėgusiems valstiečiams surasti. Pasak kai kurių šaltinių, Fiodorą I nunuodijęs jo žmonos Irinos brolis Borisas Godunovas, kad užimtų caro sostą. Tiriant Fiodoro I palaikus, kauluose rasta nuodų. Palaidotas Arkangelo sobore.

Šaltiniai 
Istorijos žodynas. 2003 m. 416 psl.

Nuorodos

Galerija 

Rusijos carai
Rukainių valsčius

Rukainių valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje. Centras – Rukainiai.

Istorija

Įkurtas XIX a. 1927 m. balandžio 1 d. prijungtas prie Mickūnų valsčiaus ir Šumsko valsčiaus.

|-
| 1869 m. || || 3875 || 371 kiemas  || || 56
|-
| 1874 m. || || 3582 || 367 kiemai  || 7 seniūnijos || 70
|-
| 1880 m. || || 4709 || 652 kiemai  || 7 seniūnijos || 71
|}

Suskirstymas

Šaltiniai 

Vilniaus apskrities valsčiai
Vilniaus-Trakų apskrities valsčiai
Mackiškių valsčius

Mackiškių valsčius (; iki 1925 m. Aleksandravo valsčius, , ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietryčių Lietuvos (daugiausia Butrimonių seniūnijoje, iš dalies Gerviškių seniūnijoje) ir vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Paleckiškės, nuo 1925 m. – Mackiškės.

Istorija 

Įkurtas XIX a. Aleksandravo vardu. 1925 m. gruodžio 18 d. pervadintas Mackiškių valsčiumi. 1927 m. balandžio 1 d. apsikeista teritorijomis su Žirmūnų valsčiumi. 1929 m. balandžio 11 d. Mackiškių valsčius panaikintas, jo teritorija perduota Benekainių valsčiui, Eišiškių valsčiui, Rodūnios valsčiui, Varanavo valsčiui ir Žirmūnų valsčiui.

|-
| 1869 m. || || 3313 || 331 kiemas  || || 39
|-
| 1874 m. || || 2853 || 330 kiemų  || 4 seniūnijos || 39
|-
| 1880 m. || || 4196 || 332 kiemai  || 4 seniūnijos || 39
|-
| 1885 m. || || 4696 || 332 kiemai  || 4 seniūnijos || 42
|}

Vadovai 
 A. Voicechovičius, viršaitis nuo 1884 m.

Suskirstymas

Gyvenvietės 

Valsčiaus gyvenvietės (skliausteliuose – baltarusiškai):

 Aradna (Гародна), plv.
 Aukštalaukis (Ščeglikai), k.
 Bilionys (Біланцы), k.
 Butrimonys, k.
 Čiuronys, k.
 Dailidės, k.
 Didieji Kužiai, k.
 Drabišiūnai (Драбішуны), k.
 Gerviškės, k.
 Grubonys (Грубянцы), k.
 Gudakampis, k.
 Janonys, k.
 Jurgionys, k.
 Kalitonys, k.
 Kavoliai (Кавалкі), k.
 Lopatiškės (Лапацішкі), k.
 Mackiškės, kolonija, plv.
 Mažieji Kužiai, k.
 Narkuškės, plv.
 Naujoji Kazakauščina (Казакоўшчына Новая), k.
 Naujasėdžiai, k.
 Padharodna (Падгародна), k.
 Paleckiškės (Палецкішкі), k.
 Papiškės (Папішкі), k.
 Paraistis, k.
 Pasalis, k.
 Pašilėnai, k.
 Povilonys (Павіланцы), k.
 Puodžiai (Подзі), k.
 Pusiavarai (Пусявары), k.
 Raščiūnai, k.
 Rėžiai, k.
 Rudnia, k.
 Sališkės (Салішкі), k.
 Senoji Kazakauščina (Казакоўшчына Старая), k.
 Senosios Rakliškės, plv.
 Stavidonys, k.
 Šauliai, k.
 Tatarka (Татарка), k.
 Trumpiškės (Трумпішкі), k.
 Vaškeliai (Вашкелі), k.
 Vosava (Восава), k.
 Žemaitiškės (Жамойцішкі), k.
 Žylionys (Жылянцы), k.
</div>

Šaltiniai 

Lydos apskrities valsčiai
Buvę Naugarduko vaivadijos valsčiai
Rimkūnų dvaras

Rimkūnų dvaras – dvaras Rimkūnuose (Linkuvos valsčius), dab. Pakruojo rajono savivaldybės teritorijoje, Linkuvos seniūnijoje.

Istorija 

Dvaras priklausė dvarininkų Puzinų, Karolinai Puzinaitei ištekėjus už Benedikto Karpio, nuo 1797 m. – Karpių giminei. Kraštotyrininkės Rimos Žemrietaitės iš žmonių pasakojimų užrašytose istorijose Rimkūnų dvaras prisimenamas kaip nedidelis, tik 275 hektarus žemės teturintis, tačiau gerai tvarkomas, su raudonų plytų rūmu, dengtu skarda, dideliu sodu ir parku su alėjomis.  1808 m. Ignotas Karpis dvaro valstiečius atleido nuo baudžiavos. Vėliau dvarą valdė Eustachijus Karolis Karpis, Konstantinas Karpis, jo brolis Felicijonas Karpis. Iki Pirmojo pasaulinio karo dvarą nuomojo lenkų bajorų kilmės Steponas Jonas Chodakauskas, būsimosios prezidentienės Sofijos Smetonienės dėdė.

1922 m. dvaras buvo išparceliuotas. Apylinkės gyventojai pasidalijo į dvi grupes. Vieni siekė, kad dvaro sodyba būtų perduota bažnyčiai, kiti – kad mokyklai. Po ilgų ginčų rūmas, tvartas ir rūsys atiteko mokyklai, čia įsikūrė Rimkūnų pradinė mokykla. Likusieji pastatai išdalyti naujakuriams, gavusiems Rimkūnų dvaro žemės.

Vienas iš jų, Linkuvos gimnazijos inspektorius Karolis Dineika, suremontavo dvaro kumetyno pastatą, uždėjo raudonų čerpių stogą, moderniai įsirengė kambarius gyventi bei, nusipirkęs žemės, įkūrė ūkį, valdžiusį 21 ha žemės.

Šaltiniai 

Pakruojo rajono dvarai
Kazys Januta

Kazys Januta (1912 m. vasario 14 d. Stripiniuose, Ylakių valsčius – 2006 m. rugpjūčio 15 d. San Franciske, Kalifornija) – Lietuvos teisininkas, žurnalistas.

Biografija 
Gimė ūkininkų šeimoje, kurioje augo šeši vaikai. Mokėsi Ylakiuose, Mažeikų gimnazijoje. 1928 m. moksleivių šaulių būrio valdybos narys, 1929 m. pirmininkas. Vytauto Didžiojo universitete studijavo teisės mokslus. 1932–1934 m. buvo žemaičių studentų korporacijos „Samogitia“ pirmininkas.

1936–1937 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje ir liko joje atsargos leitenantu, vėliau dirbo teismo tardytoju Vilniuje ir Vilkaviškyje. 

1939 m. susituokė su pedagoge literate Petronėle Orintaite (1905-1999). 1941 m. jis, žmona ir tik gimęs sūnus išvengė trėmimo į Sibirą, nes tą naktį, kai Vilniuje NKVD atėjo jų ieškoti, bute šeimos nerado. Visi kiti K. Janutos šeimos nariai – per 10 žmonių – atsidūrė Sibire.

1944 m. Raudonajai armijai vėl artėjant prie Lietuvos, su šeima pasitraukė į Vokietiją. 1948–1949 m., lietuvių karo pabėgėlių stovykloje redagavo ir leido biuletenį „Dienos žinios“. Gyveno Augsburge, 1948 m. baigė linotipininkų kursus.

1949 m. su šeima persikėlė į JAV, Čikagą, dirbo „Naujienų“ spaustuvėje raidžių rinkėju. Vėliau, baigęs braižytojų kursus, dirbo firmoje, gaminančioje elektronines kontrolės priemones JAV karo laivynui. Čia jis gavo elektronikos konstruktoriaus profesinį pažymėjimą. 1959 m. persikėlė į Los Andželą, po žmonos mirties, 2006 m. pavasarį apsigyveno pas sūnų San Francisko apylinkėje. 

Palaidotas Ylakių kapinėse.

Kūryba 
1934 m. pradėjo bendradarbiauti spaudoje, rašė „Policijos žurnale“. Pasirašinėjo J. Klauseikio ir kt. slapyvardžiais. Amerikoje rašė straipsnius „Naujienoms“, „Dirvai“ ir kt. laikraščiams bei leidiniams.

Šaltiniai 

Lietuvos teisininkai
Lietuvos karininkai
JAV lietuviai
Karklės valsčius

Apie valsčių į šiaurę nuo Klaipėdos žr. Karklininkų valsčius.

Karklės valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Karaliaučiaus krašte. Centras – Karklė (nuo 1946 m. Mysovka).

Istorija

Valsčius priklausė Šilutės apskričiai, tačiau kai pastaroji buvo prijungta prie Klaipėdos krašto, Karklės valsčius 1922 m. priskirtas Lankos apskričiai Vokietijoje.

Šaltiniai

Lankos apskrities valsčiai
Šilutės apskrities valsčiai
Šiaurinės Alpės

Šiaurinės Alpės () – Rytinių Alpių masyvas, Centrinių Alpių šiaurėje. Yra Austrijoje, netoli Bavarijos žemės, pietryčių Vokietijoje. Skirtingai nuo Centrinių Alpių, Šiaurinės Alpės yra kitokios sudėties. Šiaurinės Alpės prasideda netoli Reino slėnio, nusidriekia per Bregenzervaldą Forarlberge, Austrijoje, palei sieną tarp Bavarijos federalinės žemės ir Austrijos Tirolio, eina pro Zalcburgą, Aukštutinę Austriją, Štiriją ir Žemutinę Austriją kol galiausiai baigiasi prie Vienervaldo, netoli Vienos miesto ribų, rytuose.

Aukščiausi taškai Šiaurinėse Alpėse yra Parsaieršpicė (3036 m) Lechtalio Alpėse ir Aukštasis Dachšteinas (2996 m). Kitas žinomas taškas Šiaurinėse Alpėse yra Cūgšpicė (2962 m), kuris yra Vokietijos-Austrijos pasienyje ir žinomas kaip aukščiausias taškas Vokietijoje.

Šiaurinių Alpių masyvai (iš rytų į vakarus):

 Vienervaldas (1)
 Gutenšteino Alpės (2)
 Raksas ir Šnibergas (3)
 Miurštago Alpės (4)
 Tiurnitso Alpės (5)
 Ybštalo Alpės (6)
 Hokšvabas (7)
 Enštalo Alpės (įskaitant Gesiauzę) (8)
 Aukštutinės Austrijos prieškalnė (9)
 Totso Gebirgas (10)
 Aukštasis Dachšteinas (11)
 Zalckamergutas (12)
 Tenengebirgas (13) • Berchtesgadeno Alpės (14)
 Lofererio Štainbergas ir Leogangerio Štainbergas (15)
 Čiemgo Alpės (16)
 Kaisergebirgas (17)
 Rofangebirgas, Brandenbergo Alpės (18)
 Bavarijos Prealpės (19)
 Karvendelas (20)
 Veteršteinas (21)
 Amergau Alpės (22)
 Algo Alpės (23)
 Lechtalio Alpės (24)
 Lechkelengebirgas (25)
 Bregenzervaldas (26)

Alpės

pt:Alpes Bávaros
Robert Neddermeyer

Robert Neddermeyer (1887 m. balandžio 3 d. Altonoje – 1965 m. spalio 18 d. Potsdame) – Vokietijos komunistinio judėjimo veikėjas.

Biografija 

1924–1928 m. Vokietijos Reichstago, 1928–1933 m. Prūsijos landtago deputatas. 1929–1932 m. redagavo laikraštį „Dorfzeitung“. 1929–1933 m. žurnalo „Balsas“ ir 1930–1933 m. laikraščio „Unzer emes“ oficialus redaktorius ir leidėjas. 1933–1936 m. ir 1944 m. kalintas. 1945 m. Lėbenvaldės meras, 1945–1947 m. Niederbarnimo ir Barnau rajonų administratorius. 1947–1948 m. Potsdamo apygardos valstiečių kooperatyvo pirmininkas. 1948–1952 m. Brandenburgo landtago deputatas. 1952 m. Potsdamo miesto tarybos narys.

Šaltiniai 

Neddermeyer
Malų Plockas

Malų Plockas () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Malų Plocko valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 14 km į pietryčius nuo Kolno ir apie 80 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Istorija 
Nuo V a. pr. m. e. iki XIII a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Pirmą kartą kaimas paminėtas XIV a. pabaigoje. Apie 1405 m. kaimą buvo užėmęs Kryžiuočių ordinas. XV a. pirmoje pusėje įkurta Malų Plocko Šv. Kryžiaus parapija. Nuo 1569 m. iki 1795 m. kaimas priklausė Abiejų Tautų respublikai.

Paminklai

 Parapijinė Šv. Kryžiaus bažnyčia pastatyta 1881 m., 1926 m. kapinės;
 XIX a. įkurtos katalikų kapinės;
 I pasaulinio karo rusų kareivių kapinės;
 1835 m. pastatyti rūmai.

Nuorodos

 Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.).

Malų Plocko valsčius
Vlodkai (Palenkės vaivadija)

Vlodkai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Malų Plocko valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 19 km į pietus nuo Kolno ir apie 80 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Malų Plocko valsčius
Grabovas (Kolno apskritis)

Grabovas () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grabovo valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 15 km į rytus nuo Kolno ir apie 78 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas įsikūręs šalia Skrodos upės intako Dobžicės upės. Apie 30% kaimo gyventojų užsiima žemės ūkiu.

Istorija 
Nuo V a. pr. m. e. iki XIII a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. XV a. pradžioje kaimas priklausė Stanislavui Lavskiui. 1524 m. gyvenvietė gavo Kulmo miesto teises, kurias suteikė karalius Žygimantas Senasis. Nuo 1569 m. iki 1795 m. kaimas priklausė Abiejų Tautų respublikai. 1578 m. gyvenvietė prarado miesto teises. XVI a. kaime įkurta Grabovo Šv. Jono Krikštytojo parapija.

Paminklai

 1825-1848 m. pastatyta parapijinė bažnyčia;
 XIX a. pradžios presbiterija;
 XIX a. rūmai ir rūmų parkas.

Nuorodos

 Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.).

Grabovo valsčius
Dubravos rezervatinė apyrubė

Dubravos rezervatinė apyrubė – saugoma teritorija Kauno rajone, rezervatas. Terminu „rezervatinė apyrubė“ apibrėžiamas nedidelio ploto gamtinis arba kultūrinis rezervatas, kurio apsaugai ir priežiūrai nėra steigiama direkcija. Apima kelis Vaišvydavos girininkijos Dubravų miško kvartalus (51, 52, 68, 69). Rezervatinė apyrubė įsteigta 1994 m. Plotas – 120 ha. Įsteigta siekiant išsaugoti retas miško augavietes, našius spygliuočių medynus ir kitas vertingas augalų bendrijas. Gamtiniu požiūriu vertinga rezervatinėje apyrubėje esanti natūrali aukštapelkė.

Rezervatinėje apyrubėje apsauginis režimas palaikomas nuo 1968 m., t. y., auga beveik penkis dešimtmečius žmogaus neliečiamas miškas. Per tuos metus kaupėsi sausuoliai, vėjalaužos, vėjavartos, susidarė sąlygos liemenų kenkėjams bei grybinėms ligoms išplisti. Nekontroliuojamas liemenų kenkėjų židinio plitimas rezervate neigiamai įtakojo aplinkinių eglynų sanitarinę būklę. Dubravos miške 1993–1997 metais dėl liemenų kenkėjų žuvo apie trečdalis eglynų.

2005 m. per rezervatą įrengtas 1,9 km ilgio pažintinis takas.

Šaltiniai

Nuorodos 

 „Keliauk kitaip“: Dubravos rezervatinė apyrubė
 Apyrubė vilioja turistus
 Užburiantis aukštapelkės kraštovaizdis ir žmogaus nepaliesta gamta

Kauno rajono savivaldybė
Lietuvos rezervatai
Lietuvos pažintiniai takai
Betliejaus taikos ugnis

Betliejaus taikos ugnis (BTU) – simbolinė akcija, skirta žmonijos taikai ir brolybei. Ji buvo pradėta radijo ir televizijos transliuotojo ORF iniciatyva 1986 m. Austrijoje, Linco mieste. Idėja kilo socialinės paramos akcijos „Šviesa tamsoje“ metu. Kasmet ypač pasižymėjęs vaikas iš Austrijos keliauja į Palestiną ir Betliejuje uždega žvakę, kuri lėktuvu, specialioje kapsulėje, transportuojama į Vieną. Iš pradžių ugnis yra platinama po visą šalį, o vėliau ir po Europą. Šią Betliejaus Taikos Ugnies nešimo užduotį visose šalyse atlieka tų valstybių skautai.

Nuorodos 
 BTU Austrijoje

Kasmetiniai renginiai
Liber Abaci

Liber Abaci (dar užrašoma Liber Abbaci, liet. Skaičiavimų knyga) – 1202 m. Fibonačio manuskriptas apie aritmetiką. Ji labiausiai reikšminga tuo, kad atnešė į Europą arabiškus skaitmenis, su kuriais pats Fibonačis susipažino gyvendamas ir mokydamasis Šiaurės Afrikoje.

Prieš tai arabiški skaitmenys buvo minėti dar poroje europietiškų raštų (Codex Vigilanus, popiežiaus Silvestro II raštuose), tačiau Liber Abaci labiau akcentavo jų praktinį pranašumą prieš romėniškuosius ir išpopuliarino tarp prekiautojų bei akademikų.

Pirmajame Liber Abaci skyriuje yra pristatomi arabiški skaitmenys (Fibonačio vadinti Modus Indorum, indų metodu) bei skaičių konvertavimo tarp skirtingų sistemų metodai. Antrajame skyriuje pateikiami praktiniai patogesnio skaičiavimo arabiškais skaitmenimis pavyzdžiai iš verslo: naudojimas buhalterijoje, matavimai, valiutų keitimas, pelno, palūkanų skaičiavimai. Trečiajame skyriuje aptariami įvairūs teoriniai matematikos uždaviniai: kinų liekanų teorema, tobulieji skaičiai, Merseno skaičiai, aritmetinės progresijos formulė ir kt. Šiame skyriuje taip pat pateikiamas uždavinys su triušių populiacijos augimu, iš kurio kilo Fibonačio skaičius.
Ketvirtajame skyriuje pateikiami apytiksliai iracionalieji skaičiai, kaip kad Kvadratinė šaknis iš 2 ir pan.

Liber Abaci padėjo pamatus Europos perėjimui prie arabiškų skaitmenų.

Nuorodos ir šaltiniai 
 The Fibonacci Quarterly

Išnašos 

Knygos
Matematika
Parovėjos dvaras

Parovėjos dvaras – dvaras, buvęs Parovėjoje. Yra išlikusių sodybos pastatų, malūnas, sandėlis.

Istorija

Parovėjos dvaras buvo vienas seniausių Radvilų palivarkų. 1526 m. Biržų vietininkas Aleksandras Tarnovskis atidavė Parovėją Vilniaus kaštelionui Jurgiui Radvilai. 1528 m. dvarų surašymo dokumentuose nurodyta, kad Biržų Parovėjoje buvo 24 baudžiauninkai, 6 bajorų tarnybos ir 100 miestelėnų. 1585 m. kovo 13 d. Upytės paviete minimas Parovėjos dvaras priklausė žemionui Grigorijui Gintautui. 1604–1605 m. Parovėjos dvaro urėdninku buvo Kristupo Radvilos klientas Petras Modževskis.

Dvaras buvo Biržų kunigaikštystėje. Parovėjos dvaras rašytiniuose šaltiniuose minimas ir 1670 m. XVIII a. 2-ojoje pusėje dvarą valdė Pranciškus Antanas Kamarauskas (1723–1800), iš kurio giminės kildinamas ir Lenkijos prezidentas B. Komorovskis.  XIX a. dvaras priklausė Tiškevičiams. 

1906 m. rugsėjo 17 d. Parovėjos valstiečiai sudegino dvaro rūmus.

Šaltiniai

Parovėja
Biržų rajono dvarai
Kučinai

Kučinai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Staviskų valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į šiaurę nuo Staviskų, apie 15 km į rytus nuo Kolno ir apie 75 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. 

Staviskų valsčius
Zalesiai (Staviskų valsčius)

Zalesiai () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Staviskų valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į pietus nuo Staviskų, apie 18 km į pietryčius nuo Kolno ir apie 72 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. 

Staviskų valsčius
Staviskai

Staviskai (, , ) – miestas Lenkijos šiaurės rytuose, Staviskų valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Miestas yra apie 10 km į rytus nuo Kolno ir apie 74 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Per miestą teka Dzežbios upė. Per miestą eina vaivadijos kelias Nr.  ir vaivadijos kelias Nr. .

Istorija 
Nuo V a. pr. m. e. iki XIII a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Miestas įkurtas apie 1407-1411 metus. Nuo 1569 m. iki 1795 m. kaimas priklausė Abiejų Tautų respublikai. 1688 m. gyvenvietė gavo miesto teises. Tais pačiais metais mieste apsigyveno pranciškonų vienuoliai. 1739 m. mieste pastatyta mūrinė Staviskų miesto Didžioji sinagoga, kuri 1942 m. buvo nugriauta. Šiuo metu sinagogos vietoje yra kino teatras ir gaisrinė. 1788 m. prasidėjo bažnyčios statybos, kurios truko iki 1813-1818 metų. 1822 m. bažnyčia atvėrė duris tikintiesiems. 1791 m. buvo pastatytas pranciškonų vienuolynas. 1903 m. įkurta Staviskų Šv. Antano Paduviečio parapija. 1870 m. iš gyvenvietės buvo atimtos miesto teisės, kurios buvo gražintos 1921 metais. 1932 m. mieste buvo apie 50% žydų, apie 2000 žmonių.

Paminklai

 Miesto senamiesčios erdvės;
 XIX a. senamiesčio pastatai;
 XVII a. pranciškonų vienuolynas;
 XIX a. katalikų kapinės;
 XIX a. Staviskų žydų kapinės;
 XIX a. liepų alėja kelyje Lomža-Goniondzas.

Žymūs žmonės

 Akiba Rubinstein (1882-1961) - garsus šachmatininkas.

Taip pat skaitykite 

 Dzežbios upės draustinis;
 Staviskų miesto herbas.

Nuorodos

 Miesto tinklalapis (lenk.);
 Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.).

Staviskai
Staviskų valsčius
Staviskų žydų kapinės

Staviskų žydų kapinės () - žydų kapinės Staviskų mieste. Kapinių teritorija 3,08 ha, kurioje išlikę apie 12 antkapių ir akmeninė tvora.

Literatūra

 Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., s. 69.

Nuorodos

 Aprašymas apie kapines (lenk.).

Staviskai
Žydų kapinės Palenkės vaivadijoje
Istoriniai paminklai Palenkės vaivadijoje
Staviskų miesto herbas

Staviskų miesto herbas () – Staviskų miesto heraldinis simbolis.

Aprašas 
Raudoname herbo skydo lauke kirvis sidabrine galva ir auksiniu kotu.

Šis herbas priklausė Stanislavui Kisielnickui, kuris buvo vienas iš miesto bajorų iki 1939 metų.

Nuorodos 

 Aprašymas apie herbą (lenk.);
 Staviskų miesto statutas (lenk.).

Staviskai
Palenkės vaivadijos miestų herbai
Staviskų Šv. Antano Paduviečio parapija

Staviskų Šv. Antano Paduviečio parapija () - parapija įkurta 1903 metais. Parapija priklauso Lomžos vyskupijai, Jedvabno dekanatui.

Nuorodos

 Aprašymas apie parapiją (lenk.) .

Staviskai
Lomžos vyskupijos parapijos
Staviskų miesto Didžioji sinagoga

Staviskų miesto Didžioji sinagoga () – nebeegzistuojanti mūrinė sinagoga pietvakarinėje Staviskų miesto dalyje, pastatyta 1739 metais. Sinagoga buvo pastatyta ant stačiakampio plano. Sinagogoje stovėjo Aron hakodešas. 1942 m. sinagoga buvo nugriauta. Po II pasaulinio karo vietoje sinagogos buvo įkurta gaisrinė ir kino teatras.

Nuorodos

 Sinagogos aprašymas (lenk.) .

Staviskai
Sinagogos Palenkės vaivadijoje
Sebastián Coates

Sebastianas Koatesas Nionas (g. 1990 m. spalio 7 d.) – Urugvajaus futbolininkas, nacionalinės rinktinės ir Sporting CP klubo žaidėjas. Žaidžiantis gynėjo pozicijose.

Klubinė karjera

Nacional 
Būdamas 11 metų, Coates pradėjo žaisti Club Nacional. Žaidė visuose amžiaus grupėse, kaip kapitonas. Aštuoniolikos metų, 2009 m. pasirašė sutartį su pagrindine komandą. Debiutavo prieš Bella Vista. El País laikraščio buvo pripažintas varžybų žaidėju.

Liverpool 
2011 m. rugpjūčio 30 d. buvo paskelbta, kad Coates tapo Liverulio klubo žaidėju, ir kad vilkės 16 numerį, kuris prieš tai priklausė Sotirios Kyrgiakos persikėlusiam į Wolfsburg klubą.

Klube debiutavo rugsėjo 18 d. prieš Tottenham Hotspur, pakeitus traumuota Daniel Agger. Startinėje sudėtyje debiutavo rugsėjo 21 d. Brighton & Hove Albion lygos taurėje, kurias Liverpulio klubas laimėjo 2-1. Pirmą įvartį pelnė lapkričio 22 d. rezervinėje komandoje prieš Sunderland.

Tarptautinė karjera 

Rinktinėje debiutavo 2011 m. Copa América prieš Čilę. Turnyre laimėjo geriausio jaunojo žaidėjo titulą.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Pasiekimai

Klubiniai 
 Primera División: 2008–2009, 2010–2011 m.
 Anglijos lygos taurė: 2011–12 m.
 Portugalijos futbolo lygos taurė: 2017–18 m.

Tarptautiniai 
 2011 m. Copa América: 1 vieta

Asmeniniai 
 Copa América Geriausias jaunasis žaidėjas: 2011

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė 
 FIFA profilis 
 ESPN

Urugvajaus futbolininkai
Urugvajaus olimpiečiai
FK 11 Oktomvri

Prilepo „Oktomvri“ – Makedonijos futbolo klubas iš Prilepo.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1951 m.

Spalvinė gama 
 Namuose žaidžia baltomis aprangomis;
 Raudomomis aprangomis žaiždia svetur.

Nuorodos 
 SOCCERWAY
 RSSSF duomenų bazė

11 Oktomvri
CS Concordia Chiajna

Kiažnos „Concordia“ – Rumunijos futbolo klubas iš Kiažnos. Klubo ištakos siekia 1957 m. Kitados rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.

Pasiekimai

Sezonai 

|}

Sudėtis 
Atnaujinta: 2020 m. rugsėjo 19 d.

Lietuviai 
 Armantas Vitkauskas, vartininkas (2018 m.)

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 SOCCERWAY

Concordia Chiajna
Eduardas VI

Eduardas VI (1537 m. spalio 12 d. Londonas – 1553 m. liepos 6 d. ten pat) – Anglijos karalius (1547–1553).

Biografija 

Henriko VIII ir jo trečiosios žmonos Jane Seymor sūnus. 1547–1549 m. už jį valdė jo dėdė regentas protektorius E. Seymouras, vėliau – Nortumbrijos kunigaikštis J. Dudley. Šio įkalbėtas, sergantis tuberkulioze, paliko sostą ne netikroms seserims Marijai ar Elžbietai, bet J. Dudley dukterėčiai, Henriko VII proanūkei Jane Grey ir jos tiesioginiams vyriškosios giminės palikuonims, norėdamas išvengti Anglijos sugrįžimo į katalikybę. Deja, Jane Grey sąlyginis valdymas trūko tik 9 dienas, po to, dėl didesnio tautos palaikymo, sostas vis tiek atiteko jo netikrai seseriai Marijai.

Literatūra 

Eduardas VI yra Marko Tveno knygos Princas ir elgeta atitikmuo.

Šaltiniai

Nuorodos 

Anglijos karaliai
Airijos karaliai
Kornvalio hercogai
FK Novi Pazar

Novi Pazaro FK – Serbijos futbolo klubas iš Novi Pazaro

Istorija
Klubo ištakos siekia 1928 m. Nuo 1962 m. vadinamas dabartiniu pavadinimu.

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose žaidžia balta mėlyna apranga.

Sezonai

Serbijos pirmenybėse

|}

Nuorodos 
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 superliga.rs
 Transfermarkt

Novi Pazar
Novi Pazaras

Apie miestą Bulgarijoje žr. Novi Pazaras (Bulgarija).

Novi Pazaras – miestas pietvakarių Serbijoje, Sandžako regione, Serbijos bosnių kultūrinis centras. Prateka Raška.

Svarbus prekybos, pramonės centras, išvystyta tekstilė, yra du universitetai.

Sportas
 FK Novi Pazar (futbolas)

Serbijos miestai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė
 
 
  Radio Sto Plus - Sandžak
 www.novipazar.org 
   news from Sandzak, Sancak tan haberler
 
  
 www.novipazar.com 
 www.sanjak.org  Sanjak Information Center of Novi Pazar
 Sandžak Press
 SandzakHaber.Net
 Sandzaklive.rs
  
 Univerzitet u Novom Pazaru
 
 
 Sandžak Eu 
 Sandžak Autonomija 
 Sandžak Me
 Sandzak-x.net 
 
  
 Stari Ras and Sopoćani - World Heritage site
Liepos 26-osios judėjimas

Liepos 26-osios judėjimas (; M-26-7) – Fidelio Kastro įkurta ir vadovaujama revoliucinė organizacija, kuri 1959 m. Kuboje nuvertė Fulchensijo Batistos vyriausybę.

Kilmė 
Liepos 26-osios judėjimas buvo pavadintas pagal nepavykusį Monkados kareivinių užpuolimą Kubos Santjage 1953 m. liepos 26 d. 1955 m. 82 ištremti revoliucionieriai (tarp jų Fidelis Kastro, jo brolis Raulis Kastro, Kamilas Sjenfuegosas, Huberas Matosas ir argentinietis Ernesto „Če“ Gevara) pertvarkė judėjimą. Jų užduotis buvo sukurti disciplinuotą partizaninį judėjimą, kuris nuverstų F. Batistos režimą.

1956 m. gruodžio 2 d. 82 vyrai jachta „Granma“ išplaukė iš Tuspano (Verakruso valstija, Meksika) ir išsilaipino Kuboje, pasirengę pradėti revoliuciją. Išsilaipinimas vyko dieną. Operaciją apšaudė Kubos oro pajėgos, todėl revoliucionieriai patyrė didelių nuostolių, buvo atskirti nuo savo atsargų ir priversti pasidalyti į dvi grupes. Be to, vietinis vedlys įviliojo partizanus į pasalą. Galiausiai, iš 82 išsilaipinusių revoliucionierių liko tik 12. Jie persigrupavo Siera Maestros kalnuose. Čia buvo įkurta ilgalaikė stovyklavietė ir pradėta rengti Kubos revoliucija, kuri tęsėsi dvejus metus ir baigėsi 1959 m. sausį, kai Naujųjų metų išvakarėse Liepos 26-osios judėjimo pajėgos įžengė į Havaną ir F. Batista pabėgo iš Kubos.

Po 1959 m. 
Kai judėjimas perėmė valdžią, prie jo prisijungė daugelis prieš F. Batistą kovojusių asmenų ir liberalų. Judėjimas buvo sujungtas su kitomis organizacijomis ir pavadintas Kubos socialistinės revoliucijos jungtine partija, kuri 1965 m. buvo pertvarkyta į Kubos komunistų partiją. Apie F. Kastro planus pertvarkyti judėjimą žinojo tik jo artimiausi asmenys. Kai išaiškėjo, kad Kuba ketina priimti griežtą marksistinę-leninistinę politinę bei ekonominę sistemą, kilo kai kurių partijos narių ir JAV pasipriešinimas. .

Liepos 26-osios judėjimo vėliava naudojama ant Kubos karinių uniformų pečių ir tebėra Kubos revoliucijos simbolis.

Šaltiniai 

Kuba
Stari Gromadzinas

Stari Gromadzinas () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kolno valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 2 km į šiaurės rytus nuo Kolno ir apie 88 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

Kolno valsčius
Zabielės geležinkelio stotelė

Zabielės geležinkelio stotelė () - geležinkelio stotelė Zabielės kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Kolno apskrityje. Stotis atidaryta 1915 m. balandžio 1 dieną. Panaikinta 1973 m. balandžio 1 dieną. Tai nebenauadojama stotelė per kurią ėjo Mišineco-Kolno geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Ptakų geležinkelio stotelės yra 5,1 km ir iki Kolno geležinkelio stoties 5,0 km.

Nuorodos

 Aprašymas apie Zabielės geležinkelio stotelę (lenk.).

Kolno valsčius
Kolno apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Nebenaudojamos geležinkelio stotys ir stotelės Palenkės vaivadijoje
Kolno geležinkelio stotis

Kolno geležinkelio stotis () – geležinkelio stotis Kolno mieste, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Kolno apskrityje. Stotis atidaryta 1915 m. balandžio 1 dieną. Panaikinta 1973 m. balandžio 1 dieną. Tai nebenaudojama stotis per kurią ėjo Mišineco-Kolno geležinkelio linija ir Pišo-Kolno geležinkelio linija. Mišineco-Kolno geležinkelio linijoje nuo stoties iki Zabielės geležinkelio stotelės yra 5 km ir Pišo-Kolno geležinkelio linijoje nuo stoties iki Dlutovo geležinkelio stotelės 6,7 km.

Nuorodos 

 Aprašymas apie stotį (lenk.).

Kolnas
Kolno apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Nebenaudojamos geležinkelio stotys ir stotelės Palenkės vaivadijoje
Austrijos kultūra

Austrijos kultūra labai įtakinga savo praeities ir dabariniams kaimynams: Italijai, Lenkijai, Vokietijai, Vengrijai ir Bohemijai.

Menas

Muzika

Populiariausi Austrijos kompozitoriai yra Volfgangas Amadėjus Mocartas – vienas žymiausių ir įtakingiausių klasicistinės muzikos kompozitorių, Liudvikas van Bethovenas  - vokiečių-austrų klasicizmo ir romantizmo kompozitorius bei Johanas Štrausas jaunesnysis parašęs žymųjį valsą "Žydrasis Dunojus".

Literatūra
Austrija visada buvo gerų poetų, rašytojų ir rašytojų-romantistų šalis. Ji buvo romanistų Arturo Šnicerlio, Stefano Cveigo, Tomo Bernhardo, Roberto Musilio, poetų Georgo Traklio, Franco Verfelio, Franco Grilparcerio, Rainerio Marijos Rilkės, Adalberto Štifterio namais. Žymiausi šiuolaikiniai Austrijos dramaturgai ir romanistai yra Elfida Jelinek ir Piteris Handkė.

Architektūra

Austrija žymi savo pilimis, rūmais ir kapinėmis. Populiariausios Austrijos pilys yra Hohenzalcburgo, Hohenverfeno, Lichtenšteino ir Artsteteno. Daugelis Austrijos pilių buvo pastatytos Habsburgų viešpatavimo laikais.

Zalcburgo senamiestis buvo įtrauktas į Pasaulio paveldo sąrašą 1996 m. Po trejų metų Graco senamiestis pasekė Zalcburgo pėdomis. Galiausiai 2001 m. Vienos senamiestis buvo įtrauktas į Pasaulio paveldo sąrašą.

Maistas

Austrijos virtuvė, kuri dažnai neteisingai lyginama su Vienos virtuve, yra kilusi nuo Austrijos-Vengrijos imperijos virtuvės. Austrijos virtuvėje gausu skolinių iš Vengriškos, Čekiškos, Žydiškos ir Itališkos virtuvių. Guliašas yra vienas iš pavyzdžių. Austrijos virtuvė pasaulyje žinoma dėl savo sausainių ir saldainių.

Kiekviena Austrijos apskritis turi savo specialių produktų, patiekalų: Žemutinėje Austrijoje yra aguonos, Štirijoje - moliūgas, Karintijos ežeruose gausu žuvies, Aukštutinėje Austrijoje - virtiniai, Zalcburge Zalcburgietiška suflė, Tirolis turi tirolietišką bekoną, Forarlberge populiarūs patiekalai iš sūrio.

Religija
73.6% Austrijos gyventojų yra Romos Katalikai, iš kurių 4.7% laiko save Protestantais. 400 000 austrų yra Musulmonai, apie 180 000 yra Stačiatikiai ir apie 7 300 yra Žydai. Prieš holokaustą, Austrijoje gyveno apie 200 000 Žydų.

Apie 12% austrų yra ateistai.

Literatūra 
 Karl Vocelka: Geschichte Österreichs. Kultur - Gesellschaft - Politik. Heyne 2002, ISBN 3-453-21622-9.
 Manfred Scheuch: Österreich – Provinz, Weltreich, Republik. Ein historischer Atlas. Verlag Christian Brandstätter, Wien 1994. (Lizenzausgabe: Verlag Das Beste, ISBN 3-87070-588-4)

Nuorodos 
 Österreich Tourismus
 Susanne Panholzer-Hehenberger: Das Menschenbild in der Skulptur in Österreich zwischen 1938 und 1945 (PDF; 782 kB) Dipl.Arb. Univ. Wien, 2008

Austrijos kultūra
Elena Glinskaja

Elena Glinskaja (m. 1538 m. balandžio 3 d. Maskva) – Maskvos didžioji kunigaikštienė.

Biografija 

Mykolo Glinskio dukterėčia. Po vyro mirties kaip regentė valdė už mažametį sūnų Ivaną IV. Stiprino centrinę valdžią, įkalino du Vasilijaus III brolius (1534 ir 1537 m.). 1535 m. įvedė bendrą pinigų sistemą. Pastatydino tvirtovių (LDK pasienyje – Sebeže ir Zavoločėje). 1534–1537 karą su LDK baigė paliaubomis nepraradusi žemių, nors pralaimėjo prie Starodubo. Spėjama, nunuodyta bojarinų.

Šaltiniai 

Glinskiai
Maskvos didžiosios kunigaikštienės ir carienės
Rusijos didžiosios kunigaikštienės
Rusijos regentai
Erikas IV Plovpeningas

Erikas IV Plovpeningas (gimė 1216 m.; mirė 1250 m. rugpjūčio 18 d.) – Danijos karalius 1241–1250 m.

Biografija 

Estridsenų dinastijos. Valdemaro II Nugalėtojo sūnus.

Valdymas 

1232 m. karūnuotas jo bendravaldžiu. Nuo 1246 m. kariavo su broliu Abeliu ir su bažnyčia (ją apdėjo mokesčiais) remiama bajorų opozicija. Nužudytas Abelio (1250-1252 m. karalius) paliepimu, įgijo šventojo reputaciją..

Šeima 

Nuo santuokos su Juta Sakse pas Eriką liko keletas dukterų. Pačios žymiausios iš jų:

 Sofija – Švedijos karaliaus Valdemaro I žmona;
 Ingeborga Eriksdater (1244 – 1287 kovo 26) – Norvegijos karaliaus žmona.

Šaltiniai 

Estridsenų dinastija