joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Plokščiai

Plokščiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, į šiaurės rytus nuo Šakių, kelių  ir  sankryžoje. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Miestelis išsidėstęs kairiajame Nemuno krante, priešais Raudonę, prie Vaiguvos upelio žiočių. Stovi medinė Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia (nuo 1868 m.; yra unikalus varpas, nulietas 1573 m.), veikia Plokščių vidurinė mokykla, biblioteka, ambulatorija, girininkija, stūkso Plokščių piliakalnis. Yra „ Kančių kelių“ memorialas (pastatytas 2000 m.), tarybinių karių kapai.

Etimologija 

Plokščiai – asmenvardinis vietovardis, sudarytas iš Plókštis, Plokštỹs daugiskaitos. 1676 m. vietos dvarą valdė Jeronimas Krišpinas Kiršenšteinas, kuris vietovę pavadino Blagoslavenstvu (). Šis pavadinimas vartotas iki I pasaulinio karo, nors vietos gyventojų nebuvo vartojamas.

Geografija 

Kaimas išsiskiria upeliu-gatve, istorinis-archeologinis paminklas – Šventaduobė (yra lurdas), Plokščiai įeina į Panemunių RP teritoriją, apylinkėse yra pažintinis pėsčiųjų takas. Kaime vyksta Kalbos dienos.

Istorija 

Pirmą kartą minimi 1646 m. XVII a. priklausė Krišpinams-Kiršenšteinams, Tiškevičiams, vėliau – kitoms giminėms (Karpiams, Strumiloms). 1670 m. pastatyta pirmoji Plokščių bažnyčia. 1703 m. gavo turgaus privilegiją. 1819 m. įsteigta parapijos mokykla (nuo 1822 m. – valstybinė).

XIX a. pabaigoje Plokščiai buvo svarbus knygnešystės centras, o kaime gyvenusio teisėjo Petro Kriaučiūno sodyboje rinkdavosi lietuvių kultūros veikėjai, lietuvių mokslininkai (P. Avižonis, Antanas Baranauskas, Jonas Jablonskis, Vincas Kudirka, Gabrielė Petkevičaitė-Bitė, Juozas Tumas-Vaižgantas, Povilas Višinskis, kitų šalių mokslininkai Aleksandras Aleksandrovas, Åge Meyer Benedictsen, Jan Niecisław Baudouin de Courtenay ir kiti). Per Rusijos 1905–1907 m. revoliuciją buvo išvaikyta valsčiaus valdyba, Plokščių dvare ir palivarke streikavo darbininkai.

Tarpukariu Plokščiuose veikė smulkaus kredito draugija, pieninė, malūnas, keletas parduotuvių. 1941 m. iš Plokščių valsčiaus į Vokietiją repatrijavo kai kurias šeimas, į jų sodybas atkelti lietuviai iš Vokietijos okupuoto Seinų krašto. Iki 1977 m. buvo Plokščių apylinkė centras, buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

2000 m. patvirtintas Plokščių herbas. 2004 m. gruodžio 9 d. buvo įsteigtas Plokščių bendruomenės centras.

|}

Gyventojai

Žymūs žmonės 

XIX a. pabaigoje svarbų vaidmenį Plokščiuose suvaidino visuomenės veikėjas ir pedagogas Petras Kriaučiūnas (1850–1916), 10 metų buvęs Plokščių taikos teisėju. Pas jį svečiuodavosi daug žymių tautinio atgimimo veikėjų, tarp jų ir Vincas Kudirka (1858–1899), čia parašęs ne vieną straipsnį savo įkurtam atgimimo šaukliui „Varpui“.

Šaltiniai

Nuorodos 
 
 Tinklalapis
 Žemėlapiai
Keturvalakiai

Keturvalakiai – miestelis Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 12 km į vakarus nuo Marijampolės, prie kelių ,  ir . Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi Keturvalakių Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia, Keturvalakių koplyčia, Keturvalakių mokykla-daugiafunkcis centras, veikia biblioteka, paštas (LT-70017), kultūros namai, J. Norbuto kaimo turizmo sodyba, ant Rausvės upelio sudarytas Balsupių tvenkinys.

Etimologija 

Miestelio pavadinimas kilęs iš 4 valakų žemės, kuri buvo skirta įkurti dvarui.

Istorija 

Keturvalakiai minimi nuo 1613 m. Prieš 1769 m. pastatyta bažnyčia, 1786 m. pastatyta nauja medinė, Antrojo pasaulinio karo pabaigoje sudegė, 1950 m. pastatyta Keturvalakių Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia. Keturvalakių parapija buvo įsteigta 1777 m., prie jos veikė parapinė mokykla, kurioje 1781 m. mokėsi 8 mokiniai.

Nuo 1787 m. prie bažnyčios veikė parapinė mokykla, 1872–1946 m. – valdinė pradžios mokykla, 1949–1994 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1994 m. Keturvalakių pagrindinė mokykla.

1905–1907 m. vyko mitingų ir demonstracijų. 1906 m. įkurtas „Žiburio“ draugijos skyrius, 1907 m. – biblioteka – skaitykla, surengtas pirmasis viešas lietuviškas vaidinimas. 1945 m. rugpjūčio 3 d. Keturvalakius užėmė 15 Tauro apygardos Vytauto rinktinės partizanų, paėmė pabėgusių enkavedistų ginklus, valsčiaus dokumentus, nušovė 3 stribus, sušaukė gyventojų mitingą. 1948 m. įsteigta biblioteka, paštas, medicinos punktas. 1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 

2012 m. gruodžio 21 d. Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-1325 patvirtino Keturvalakių herbą. XXI a. pradžioje miestelis smarkiai padidėjo prijungus didžiąją dalį stambaus Geisteriškių kaimo.

|}

Architektūra 

Miestelis stačiakampio plano. Svarbiausi statiniai:
 Medinė Keturvalakių Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia.
 Keturvalakių koplyčia, pastatyta 1861 m.
 Klebonijos svirnas, pastatytas 1848 m.
 Prie bažnyčios yra paminklas žuvusiems Keturvalakių krašto partizanams, 2005 m.
 Keturvalakių dvaras.

Gyventojai

Žymūs žmonės 

Keturvalakiuose gimė:
 Baltrus Matusevičius, matematikas, varpininkas, knygnešys.
 Nijolė Miliauskaitė, poetė, lituanistė.
 Jeronimas Plečkaitis, mokytojas, Lietuvos politinis veikėjas.

Keturvalakių kapinėse palaidoti:
 Juozas Burba, knygnešys.

Galerija

Šaltiniai
Gižai

Gižai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės vakarus nuo Marijampolės, į šiaurę nuo kelio , prie kelio . Seniūnijos, seniūnaitijos ir parapijos centras. Kaimo centre prie aikštės – mūrinė neogotikinė Gižų Šv. Antano Paduviečio bažnyčia (pastatyta 1850 m., architektas Henrikas Markonis; halinės trinavės bažnyčios sienos iš akmenų, su raudonų plytų eilėmis, bokšto ir korpuso kampai sutvirtinti kontraforsais, kuriuos puošia bokšteliai. Bažnyčios viduje neogotikiniai altoriai, vargonų choras, sakykla), paminklas 6 sušaudytiems Lietuvos partizanams (pastatytas 1993 m.). Veikia paštas (LT-70013), Gižų kaimo bendruomenė.

Per Gižus teka Rausvės intakas Muldžius. 2 km į vakarus nuo Gižų yra Rūdos ežeras. Netoliese įsikūrę Naujieji Gižai.

Etimologija 

Gižai – asmenvardinis vietovardis, sudarytas iš asmenvardžio Gižas daugiskaitos.

Istorija 

Apylinkėse tikriausiai buvo išgaunama balų rūda, iš kurios lydyta geležis (tai leidžia spėti tokie vietovardžiai kaip Gižų Rūda, Rūdos ežeras).

Gižai pirmąkart paminėti 1744 m. 1775 m. minimas kaimas ir Gižų dvaras, kuris priklausė Minsko vaivadai A. M. Chmarai, pastatydinusiam medinę Gižų bažnyčią. Dvare veikė plytinė, spirito varykla, alaus darykla, vėjo malūnas. Abipus kelio, vedusio nuo dvaro link bažnyčios, pradėjo kurtis gyvenvietės.

1784–1947 m. veikė pradžios mokykla, 1947–1952 m. progimnazija, 1996–2002 m. vidurinė, nuo 2002 m. Gižų Kazimiero Baršausko pagrindinė mokykla.

Draudžiamąją lietuvių spaudą Gižų apylinkėse platino knygnešys Orumas. Gižuose savo knygrišyklą turėjo knygnešys Juozas Rimša. 1905 m. Gižų valstiečiai uždarė rusišką pradžios mokyklą, pašalino carinę valsčiaus valdybą ir išrinko naują, valsčiau viršaičiu tapo Pranas Lingys. 1907 m. įsteigtas „Žiburio“ draugijos Gižų skyrius. 1922–1930 m. dvare veikė Seinų kunigų seminarija. 1939 m. įsteigtas paštas, 1940 m. biblioteka, 1955 m. medicinos punktas, 1964 m. kultūros namai.

1941 m. birželio 14 d. iš Gižų ištremtos 3 šeimos (13 žmonių). Po II pasaulinio karo Gižų apylinkėse veikė Tauro apygardos Vytauto rinktinės Lietuvos partizanai.

1950–1993 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

2003 m. spalį įkurta kaimo bendruomenė. 2012 m. patvirtintas Gižų herbas.

|}

Gyventojai 

Pirmojo Lietuvos Respublikos visuotinio gyventojų 1923 m. rugsėjo 17 d. surašymo metu buvo trys Gižų kaimai: Gižų Ūkininkų kaimas turėjo 38 ūkius su 223 gyventojais, Gižų Daržininkų turėjo 25 ir 136; Naujųjų Gižų kaimas – 3 ir 14. Su Gižų dvaro sodyba ir jos 46 gyventojais Gižus iš viso tada sudarė 67 ūkiai bei 419 gyventojų.

Žymūs žmonės 

Kaime gimė:
 Juozas Ališauskas-Klaidas (1922–1949), partizanas.
 Juozas Baršauskas (1912–1990), architektas, kraštotyrininkas.
 Kazimieras Baršauskas, profesorius, išlikusi gimtoji sodyba.
 Magdalena Draugelytė-Galdikienė, pedagogė, visuomenės veikėja.

Galerija

Šaltiniai
Pačeriaukštė I

Pačeriaukštė I (arba tiesiog Pačeriaukštė) – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, į šiaurės vakarus nuo Biržų, netoli sienos su Latvija. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Veikia Yra Pačeriaukštės Petro Poškaus pagrindinė mokykla, biblioteka.

Geografija 

Šalia kaimo teka Čeriaukštė, nuo kurios ir kilo kaimo pavadinimas.

Istorija 

1586 m. rugsėjo 22 d. istorijos šaltiniuose paminėtas Pačeriaukštės laukas. 1750 m. istorijos šaltiniuose paminėtas Pačeriaukštės dvaras. 1923 m. Lietuvos gyventojų surašymo duomenyse minimas Pačeriaukštės palivarkas.

1949–1991 m. Pačeriaukštė – „Laisvosios žemės“ kolūkio centrinė gyvenvietė. Šis kolūkis 1979 m. pasirašė kūrybinio bendradarbiavimo sutartį su LTSR dailininkų sąjunga, kasmet skirdavo premijas dailininkams už kūrinius kaimo tematika. Restauruotuose Butautų dvaro rūmuose įrengta kaimiškoji dailės galerija, greta įrengtas nedidelis etnografijos ir dailės muziejus.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 1958–1990 m. kolūkio „Laisvoji žemė“ agronomu ir pirmininku dirbo Petras Poškus (1935–2004), nepriklausomybės atstatymo akto signataras.

Šaltiniai

Nuorodos
Karsakiškis

Karsakiškis – kaimas Panevėžio rajono savivaldybės šiaurės rytuose, šalia kelio , 16 km į šiaurės rytus nuo Panevėžio, Lėvens dešiniajame krante. Seniūnijos, parapijos ir seniūnaitijos centras. Veikia biblioteka, paštas (LT-38076).

Prie kaimo yra geležinkelio stoties gyvenvietė.

Etimologija 

Iki XVIII a. 2-osios pusės vadinosi Palėvene, pagal pratekančią Lėvens upę (vandenvardinis vietovardis). Vėliau tai asmenvardinis vietovardis, siejamas su asmenvardžiu Karsakas. Dabartinio vietovardžio kilmė siejama su čia buvusiu dvaru ir jų savininkais, tai yra tikriausiai dvarininkinis vietovardis.

Istorija 

1777 m. inventoriaus aprašyme palivarkas vadintas Karsakiškio ir Palėvenės vardais, tuo metu buvo Karsakiškio dvaras, kurį valdė Ivaškevičiai. XVIII a. pabaigoje minima koplyčia. 1793–1795 m. ir 1804–1806 m. Karsakiškyje gyveno poetas ir kunigas Antanas Strazdas. 1803 m. Ivaškevičiai pastatydino pirmąją Karsakiškio bažnyčią, ji vėliau sudegė. XIX a. pirmoje pusėje dvaras atiteko B. Galiotui, kuris 1831 m. pastatė naują bažnyčią. B. Galiotas, kaip 1830–1831 m. sukilimo šalininkas, buvo ištremtas, o dvarą 1848 m. nusipirko Z. Ordynecas. 1859 m. dvare veikė spirito varykla. 1863 m. balandžio 26 d. netoli Karsakiškio kovėsi sukilėliai. 1884 m. bažnyčia sudegė.

1888 m. pastatyta neoromaninė, istoristinė, kryžminio plano, vienbokštė Karsakiškio Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia, architektas Ustinas Golinevičius, konsekruota 1914 m., joje įrengti 5 altoriai.

Nuo XX a. pradžios veikė paštas, malūnas, lentpjūvė. Sovietmečiu buvo kolūkio pagalbinė gyvenvietė.

1919 m. įkurta pradinė mokykla, dab. Karsakiškio Strazdelio pagrindinė mokykla, nuo 1971 m. mokykloje veikia kraštotyros muziejus. 

2007 m. patvirtintas Karsakiškio herbas.

Dar 1980 m. nuspręsta nutiesti Karsakiškio aplinkkelį, per kurį būtų nukreipiamas tranzitinis eismas tarp Panevėžio ir Kupiškio. Dėl griežtų gamtosauginių reikalavimų Lėvens slėnio senvagėms ir pievoms bei neskiriamo finansavimo projektas liko neįgyvendintas, apsiribota senojo Karsakiškio tilto rekonstrukcija 2010 m.

|}

Gyventojai

Žymūs žmonės 
Karsakiškyje gimė:
 Valerija Bačiulytė, aktorė.
 Aloyzas Vidugiris, kalbininkas.
Karsakiškyje gyvena:
 Silvestras Gaižiūnas, literatūrologas, vertėjas.

Galerija

Šaltiniai
Namišiai

Namišiai – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, į šiaurę nuo Pasvalio, 7 km į pietvakarius nuo Saločių. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Per kaimą teka Mūšos intakas Šakarnis. Veikia Saločių mokyklos pradinio ugdymo skyrius, biblioteka, paštas (LT-39043), žemės ūkio bendrovė „Ąžuolas“.

Istorija 

Valakų reformos metu suformuotos Upytės valsčiaus karališkosios Okainių vaitijos centras (nuo 1554 m.). Pats kaimas tuo metu vadinosi Okainiais. Vaitijai dar priklausė Manikaičiai (dabartiniai Manikūnai), Gingelioniai/Ingilioniai (dabartiniai Gripkeliai) ir Žadeikūnai (dabartiniai Žadeikoniai). Vaitijos būta labai kompaktiškos, nes visi jai priklausę kaimai ribojosi bent su vienu tos pačios vaitijos kaimu. Vaitijos vaitas Jokūbas Jankaitis buvo paėmęs valaką Manikaičių kaime. Okainių kaime daugiausiai žemės buvo paėmęs Kasparas Nameišaitis su broliu Jurgiu. Tai buvo stipriausias kaimo ūkis, turėjęs gausią šeimyną, greičiausiai jau suaugusių bet dar neišsiskirsčiusių šeimos narių. Spėjama, kad nuo Nameišaičių ir kilo dabartinis kaimo vardas.

Patys Nameišaičiai galėjo būti legendinio žiemgalių kunigaikščio Nameišio palikuonys ar giminaičiai.

Gyventojai

Žymūs žmonės 

Kaime gimė:
 Antanas Dimžlys (1920–2010), skulptorius, restauratorius.
 Rimvydas Griauzdė (1967–2022), vargonininkas, chorvedys, Anykščių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Namišių biblioteka 

Pasvalio rajono savivaldybės gyvenvietės
Kriaunos

Apie kaimą Širvintų rajone žr. Kriaunos (Širvintos).

Kriaunos – gatvinis kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 9 km į pietus nuo Obelių, 25 km į pietryčius nuo Rokiškio. Seniūnijos centras, Kriaunų seniūnaitija. Stovi Kriaunų Dievo Apvaizdos bažnyčia (pastatyta 1829 m.), veikia medicinos punktas, Kriaunų pagrindinė mokykla, krašto muziejus, biblioteka, paštas (LT-42013).

Vakariniame pakraštyje prateka Kriauna, už 3 km įtekanti į Sartus, kurie telkšo 2 km į pietus nuo kaimo.

Etimologija 

Kaimo vardas kilęs nuo Kriaunos upės (vandenvardinis vietovardis). Nepaisant to, kaimo herbe pavaizduota kita etimologinė idėja – kriauniniai peiliai.

Istorija 

Kriaunos pirmąkart paminėtos 1505 m. tarp Mikalojaus Radvilos valdų. 1567 m. minimas Kriaunų dvaras. Jurgis Radvila šį dvarą pardavė Jonui Rudaminai. Dvaro valdose tada buvo 21 kaimas. 1669 m. minima koplyčia. Bažnyčia pastatyta 1684–1688 m. Ji buvo medinė, kryžiaus formos, turėjo 5 altorius. 1688 m. įsteigta Kriaunų parapija.

1776 m. įsteigta parapinė pradžios mokykla, nuo 1865 m. valdiška pradinė, nuo 1948 m. septynmetė, nuo 1952 m. vidurinė, nuo 1999 m. Kriaunų pagrindinė mokykla.

Sovietmečiu buvo Sartų tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. 1951 m. įsteigta biblioteka, 1991 m. atidarytas Kriaunų istorijos muziejus. 1991 m. kapinėse pastatytas paminklas partizanams. 2021 m. patvirtintas Kriaunų herbas.

|}

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Petras Griškevičius (1924–1987), Lietuvos komunistų veikėjas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 
 Monografija „Obeliai. Kriaunos“
Kazliškis

Kazliškis – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, šalia kelio Rokiškis–Pandėlys, 14 km į vakarus nuo Rokiškio, Nemunėlio dešiniajame krante, Seniūnijos, parapijos ir seniūnaitijos centras. Kazliškio šilelis – gamtos paminklas.

Istorija 

Kazliškis minimas XVII a. Ukmergės pavieto aktuose, Kazliškio dvaras – 1744 m., koplyčia – 1796 m., sugriuvusi XIX a. antrojoje pusėje. 1907–1910 m. pastatyta kryžminio plano Kazliškio Švč. Mergelės Marijos bažnyčia su medine varpine.

1922 m. įsteigta pradinė mokykla, 1949–1959 m. vidurinė, 1959–1994 m. septynmetė, devynmetė, nuo 1994 m. Kazliškio pagrindinė mokykla.

1925 m. įkurtas kooperatyvas, pieno perdirbimo bendrovė, spirito varykla. 1972 m. prie prijungti Balandiškio ir Naujakiemio viensėdžiai. 1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1953 m. įkurta biblioteka, 1954 m. paštas, medicinos punktas, kultūros namai.

Kazliškis 1999 m. pripažintas gražiausia gyvenviete Lietuvoje.

|}

Gyventojai

Žymūs žmonės 

Kaime gimė:
 Janina Akstinavičienė, Ukmergės rajono politinė ir visuomenės veikėja.
 Algimantas Jakimavičius, entomologas, biomedicinos mokslų daktaras.

Šaltiniai
Panemunėlis

Panemunėlis – miestelis Rokiškio rajono savivaldybėje, 11 km į pietvakarius nuo Rokiškio. Seniūnaitijos centras. Miestelio planas linijinis. Miestelyje stovi Panemunėlio Šv. Juozapo Globos bažnyčia (nuo 1911 m.), veikia biblioteka, medicinos punktas.

Geografija 

Miestelis įsikūręs prie Radviliškio–Daugpilio geležinkelio (miestelio šiaurės rytuose – Tindžiulių geležinkelio stotelė), Nemunėlio aukštupyje. Už kelių kilometrų į vakarus yra didesnė gyvenvietė – Panemunėlio geležinkelio stotis, kur yra Panemunėlio seniūnijos centras ir Panemunėlio pagrindinė mokykla. Be to, aplink miestelį dar įsikūrę Panemunėlio kaimas ir Panemunėlio viensėdis. Greta pietuose eina plentas .

Istorija 

XVI a. pirmojoje pusėje įkurtas Panemunėlio dvaras. 1771 m. pastatyta pirmoji Panemunėlio bažnyčia. XIX a. pabaigoje nutiestas geležinkelis, miestelis ėmė sparčiau augti. 1854 m. įsteigta parapinė mokykla. 1872–1908 m. Panemunėlyje klebonavo švietėjas Jonas Katelė. Jo rūpesčiu parapijoje įsteigtas slaptų lietuviškų mokyklų tinklas, iki 1911 m. pastatyta mūrinė bažnyčia. 1893 m. miestelyje buvo surengtas pirmasis lietuviškas vaidinimas., 1894 m. įkurta slapta lietuvių švietimo draugija „Žvaigždė“. Panemunėlio parapijoje veikė Juozas Rimša ir kiti knygnešiai. Per 1905–1907 m. revoliuciją vyko mitingai, buvo sudeginta valsčiaus valdyba. 1908 m. įsteigtas „Saulės“ draugijos skyrius ir jo išlaikoma biblioteka-skaitykla, 1917 m. – Lietuvos katalikių moterų draugijos skyrius.

1937 m. įkurta biblioteka. LTSR metais buvo Panemunėlio tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.

|}

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Nuo Panemunėlio kilęs lietuvių išeivijos veikėjas Antanas Bimba (1894–1982).

Šaltiniai

Nuorodos 
 
 Monografija „Panemunėlis“

Lietuvos miesteliai
Rokiškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Gaižaičiai

Gaižaičiai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 12 km į pietvakarius nuo Žagarės, 6 km į pietryčius nuo sienos su Latvija. Per kaimą teka Švėtė, jis įsikūręs vakarinėje Joniškio rajono dalyje, netoli ribos su Akmenės rajonu. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Yra Gaižaičių pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-84016).

Etimologija 

Kaimo vardas – asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo pavardės Gaižiūnas.

Istorija 

1918 m. Gaižaičių dvaro rūmuose įsteigta pradžios mokykla. 1964 m. atidaryti kultūros namai, 1988 m. biblioteka. 1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

2008 m. patvirtintas Gaižaičių herbas.

Gyventojai

Šaltiniai
Rudiškiai

Rudiškiai – kaimas Joniškio rajone, į vakarus nuo Gataučių. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Rudiškių Šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčia (pastatyta 1868 m.), Rudiškių pagrindinė mokykla (uždaryta), biblioteka, paštas (LT-84010), kaimo muziejus.

Pietiniu kaimo pakraščiu teka Mūša.

Etimologija 

Vietovardis kilęs nuo šalia esančio Rūdos lauko, jame randama geležies gargažių. Spėjama, kad senovėje iš jų buvo imama balų rūda ir gaminama geležis, galbūt nuo to ir vietovė gavo vardą.

Istorija 

1671 m. pastatyta pirmoji koplyčia.

1978 m. įkurta pramoninio tipo žemės ūkio gamybos įmonė, auginusi iki 10 tūkstančių bekonų.

2005 m. patvirtintas Rudiškių herbas.

|}

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Matas Slančiauskas (1850–1924), tautosakos rinkėjas, visuomenės veikėjas (palaidotas Rudiškiuose). 1989 m. pastatytas stogastulpis M. Slančiausko atminimui (autorius tautodailininkas R. Gintulis).

Šaltiniai 

 
 Algimantas Semaška. Kelionių vadovas po Lietuvą. – V.: Algimantas, 2000. ISBN 9986-509-50-5
Kirnaičiai

Kirnaičiai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo kelio , 7 km į pietus nuo Joniškio. Kepalių seniūnijos ir Kirnaičių seniūnaitijos centras. Yra Kirnaičių pradinė mokykla (įsteigta 1945 m., dabar Gasčiūnų pagrindinės mokyklos skyrius).

Pro Kirnaičius teka Audruvė.

Istorija 

Kaimo gyventojai 1769 m. aktyviai dalyvavo Šiaulių ekonomijos valstiečių sukilime. 1905 m. liepos mėn. streikavo dvaro valstiečiai.

1950–1992 m. kolūkio centrinė gyvenvietė. 1945 m. įsteigta pradžios mokykla, 1969 m. įkurti kultūros namai, medicinos punktas, biblioteka. 2019 m. patvirtintas Kirnaičių herbas.

Kirnaičių klėtis 

Ištremtų ūkininkų senovinę sodybą su klėtimi, buvusią kaimo mokyklą beveik kaimo viduryje įsigiję renginių organizatorė bei mokytojas Gražina ir Gediminas Andrašiūnai, užverstą šiukšlėmis iškuopė, sutvarkė, pristatė prieklėtį, apsėjo teritoriją žolyte ir pavertė jaukia susiėjimų, įvairų švenčių vieta. Joje Kirnaičių kaimo bendruomenė rengia bendruomenių festivalius, vyksta Gražinos vadovaujamo kolektyvo repeticijos, bei įvairūs renginiai: giedotojų susiėjimas gegužės mėnesį, kaimo šventė, stovyklos vaikams, būna ir giminių suėjimų, gimtadienių, krikštynų, jubiliejų.

Gyventojai

Žymūs žmonės 

Kaime gimė:
 Juozas Brijūnas, visuomenės veikėjas, knygnešys.

Šaltiniai 

Joniškio rajono savivaldybės gyvenvietės
Satkūnai

Satkūnai – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo kelio , netoli sienos su Latvija. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Yra biblioteka, parkas, šalia eina geležinkelis Šiauliai–Ryga.

Etimologija 

Satkūnai – asmenvardinis vietovardis, siejamas su pavarde Satkūnas.

Geografija 

Kaimo pakraščiu teka Sidabra. Į rytus nuo kaimo prasideda Satkūnų miškas (1320 ha), kuriame yra Pinigų kalnas – didelis akmuo, apie kurį liaudis pasakoja, kad po juo neva 1812 m. užkastos Napoleono paliktos brangenybės.

Istorija 

Kaimas minimas nuo 1585 m.

2009 m. patvirtintas Satkūnų herbas.

Gyventojai

Šaltiniai
Griniai

Griniai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, prie kelio  (kitame kelio pakraštyje – Pakražantis), 13 km į pietvakarius nuo Kelmės. Kaimo šiauriniu pakraščiu teka Kražantė. Pakražančio seniūnijos centras. Veikia Pakražančio vidurinė mokykla, Pakražančio paštas (LT-86023), kultūros namai, biblioteka.

Istorija 

1935 m. įkurta pradinė mokykla. 1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 

|}

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Zenonas Norkus (1958–), filosofas, sociologas, VU profesorius, vertėjas, socialinių mokslų habilituotas daktaras, Lietuvos mokslo akademijos laureatas

Galerija

Šaltiniai 

Kelmės rajono savivaldybės gyvenvietės
Guostagalis

Guostagalis – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės rytus nuo Linkuvos. Seniūnijos ir Centrinės seniūnaitijos centras. Veikia paštas (LT-83040), Guostagalio žemės ūkio bendrovė. Kaime yra mitologinis akmuo – „Velnio krėslas“, technikos paminklas – Guostagalio vėjo malūnas.

Etimologija 

Vietovardis kildinamas nuo asmenvardžio Guostas (plg. Pakruojo istorinį asmenvardį Stanisław Guostaytis) ir lietuviško žodžio galas („vieta, kur baigiasi koks ilgesnis daiktas; daikto kraštinė dalis (pradžia, pabaiga); kraštas, siena; riba“).

Istorija 

Kaimas istoriniuose šaltiniuose pirmą kartą minimas 1584 m. 1928 m. įkurta Guostagalio pagrindinė mokykla, 1953 m. biblioteka, 1958 m. kultūros namai, felčerių punktas. Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 2010 m. uždaryta mokykla. 2017 m. patvirtintas Guostagalio herbas.

|}

Gyventojai

Šaltiniai

Nuorodos 
 Vidmantas Povilionis. Guostagalis iki XVIII amžiaus pabaigos
Raudėnai

Raudėnai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, šalia kelio . Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Raudėnų Šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia (nuo 1881 m.), veikia Raudėnų mokykla, biblioteka, paštas (LT-81009). Pietiniame pakraštyje yra geležinkelio stotis.

Pro kaimą teka Rauda, apylinkėse vyrauja eglynai.

Etimologija 

Kaimo pavadinimas – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo Raudos upės, abipus kurios jis įsikūręs. Pastarosios vardas kilęs nuo žodžio rauda, raudojimas.

Istorija 

Vietovė minima nuo XVI a. 1550 m. pastatyta koplyčia, 1611 m. – pirmoji apaštalo Šv. Baltramiejaus bažnyčia. 1681 m. jau minimas Raudėnų miestelis.

1968 m. spalio 23 d. Raudėnų miestelis sujungtas su Raudėnų kaimu ir bendra gyvenvietė pavadinta Raudėnų kaimu, tad liko be miestelio statuso.

2000 m. patvirtintas Raudėnų herbas.

|}

Gyventojai

Šaltiniai

Literatūra 
 Raudėnų kraštas: straipsnių rinkinys (sud. Irena Seliukaitė ir kt.). – Vilnius: Diemedis, 2007. – 495 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-23-134-9
Šimkaičiai

Šimkaičiai – miestelis Jurbarko rajono savivaldybėje, 20 km į šiaurės rytus nuo Jurbarko, prie kelio . Seniūnijos centras. Stovi medinė Šimkaičių Šv. vyskupo Martyno bažnyčia (nuo 1932 m.), veikia Šimkaičių Jono Žemaičio pagrindinė mokykla, biblioteka, Eržvilko kultūros centro Šimkaičių skyrius, paštas (LT-74033), Šimkaičių bendruomenės centras (nuo 2003 m.). Yra kapinės.

Geografija 

Prateka Bebirvytis ir Vidauja.

Istorija 

1771 m. pastatyta koplyčia, 1932 m. – Šimkaičių bažnyčia. Papartynės miške, Šimkaičių, Viduklės ir Eržvilko valsčių ribų teritorijoje apie 1948 m. buvo įsikūręs Kęstučio apygardos štabas. Čia trumpai veikė Adolfas Ramanauskas-Vanagas.

Sovietmečiu Šimkaičiai buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

1990 m. pastatytas Laisvės gynėjų paminklas. 2019 m. patvirtintas Šimkaičių herbas.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Benas Fainšteinas (1947–), tapytojas, literatas.
 1953 m. gegužę-birželį Šimkaičių girioje suimtas vienas paskutiniųjų pokario partizanų judėjimo vadų – Jonas Žemaitis-Vytautas. Generolo vadavietę žymi juodo akmens paminklas.

Šaltiniai
Juodaičiai

Juodaičiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 9 km į pietvakarius nuo Ariogalos, kelių  ir  sankryžoje. Seniūnijos centras, yra Centro, Gausantės ir Paupio seniūnaitijos. Stovi Juodaičių Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia (pastatyta 1931 m.), yra Juodaičių pagrindinė mokykla, biblioteka, Klausučių kultūros centro Juodaičių skyrius, paštas (LT-74042), medicinos punktas. Stovi paminklas partizanų žūties vietoje, pastatytas 1998 m.

Per kaimą teka Mituvos intakas Paupys.

Etimologija 

Pagal žmonių pasakojimus, senovėje čia buvusi vien juoda giria. Pirmieji gyventojai atvykę nuo Ariogalos pusės, įsteigę kaimelį Juodgiriais vadinamą. Tuo metu prie vietovės dar buvęs ir nedidelis Juodžio ežerėlis, vėliau išnykęs ar nuleistas. Nuo šio ežerėlio vietovė gavusi naują vardą ir buvusi Juodaičiais vadinama.

Istorija 

Kaimas 1614 m. dovanotas Ariogalos klebonijai. 1780 m. pastatyta medinė koplyčia, 1862 m. – pirmoji Juodaičių bažnyčia, 1915 m. ji sudegė, 1917 m. pastatyta laikina bažnyčia, 1931 m. pastatyta Juodaičių Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia, restauruota 1944 m.

Juodaičiai kiek pakilo nepriklausomybės metais. Išvesti geresni keliai, įruošti betoniniai tiltai, pagerintas žemės dirbimas. Buvo mokykla (įsteigta 1919 m.), lentpjūvė (nuo 1929 m.), malūnas, pašto agentūra, 3 privačios krautuvės, kelios kultūrinės ir jaunimo organizacijos. II pasaulinio karo metu Juodaičiai kiek nukentėjo.

Apylinkėse veikė Kęstučio apygardos Vaidoto rinktinės partizanai, 1948 m. prie Juodaičių NKVD sunaikino partizanų štabo slėptuvę, žuvo rinktinės vadas Juozas Čeponis, partizanai A. Geležius, A. Mileris. Žūties vietoje 1998 m. pastatytas paminklas.

Nuo 1947 m. veikia biblioteka, nuo 1957 m felčerių ir akušerių punktas, 1961 m. pastatyti kultūros namai, 2002 m. medicinos punktas. 1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Antanas Jokimas, architektas

Galerija

Šaltiniai
Girdžiai

Girdžiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurę nuo Jurbarko. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Girdžių Šv. Marijos Magdalietės bažnyčia (pastatyta 1926 m.), yra Girdžių pagrindinė mokykla (su krašto muziejumi), biblioteka, Jurbarko kultūros centro Girdžių skyrius, paštas (LT-74015).

Geografija 

Kaimas įsikūręs Mituvos dešiniajame krante. Prie kaimo 1976 m. suformuotas Girdžių tvenkinys.

Istorija 

Girdžiai minimi 1554 m., kai kaimas dovanotas Veliuonos klebonui. 1813 m. sudegė. Nuo 1842 m. valstybinė valda. XIX a. pradžioje pastatyta koplyčia, 1926 m. – medinė Girdžių Šv. Marijos Magdalietės bažnyčia. Miestelis garsėja Šv. Onos atlaidais.

Sovietmečiu buvo paukštininkystės tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. Tuo metu įsteigta biblioteka, medicinos punktas, kultūros centras. 1977 m. užtvenkus Mituvos upę susidarė Girdžių tvenkinys.

2013 m. gruodžio 2 d. patvirtintas Girdžių herbas.

|}

Gyventojai

Žymūs žmonės 

Girdžiuose gimė:
 Zigmas Aleksandravičius (1911–1965), kompozitorius, vargonininkas, chorvedys, pedagogas.
 Pranas Juškys (1871–1939), draudžiamosios lietuviškos spaudos platintojas.

Šaltiniai
Bužumbūra

Bužumbūra (, iki 1962 m. Usumbura) – miestas vakarų Burundyje, prie šiaurės rytinio Tanganikos ežero kranto.  Buvusi Burundžio sostinė. 1,09 mln. gyventojų (2019). Bužumbūra yra prekybos centras, sujungtas keltais su Kigoma ir Udžidžiu (Kigoma-Ujiji), Tanzanijos uostu. Iš pastarojo miesto geležinkeliu prekės keliauja į Dar es Salamą. Bužumbūros regione auginama medvilnė, taip pat išvystyti amatai, žvejyba, alaus, kailių, cemento, vaistų pramonė. Svarbus gyventojų užsiėmimas yra žvejyba ežere. Mieste yra žuvies ir kavos apdirbimo fabrikai. 1960 m. čia įkurtas Burundžio universitetas.

Istorija 
1871 m. gyvenvietę aplankė Deividas Livingstonas ir Henris Mortonas Stenlis. Tai buvo svarbi vokiečių Rytų Afrikos kolonizatorių armijos stovyklavietė. 1923 m. miestas tapo Ruandos-Urundžio mandatinės teritorijos (nuo 1946 m. globojama teritorija), priskirtos Belgijai, administraciniu centru, o 1962 m. tapo nepriklausomo Burundžio sostine. 1993 m. nužudžius šalies prezidentą Melchiorą Ndadaję (Melchior Ndadaye) prasidėjo etniniai konfliktai ir žudynės. Tūkstančiai žmonių paliko miestą, ir jis tapo tutsių armijos tvirtove. Nesutarimai tęsiasi, ir tarp tutsių bei hutų vis dar pasitaiko konfliktų, ypač Bužumbūros priemiesčiuose.

2007 m. buvo išsakyti planai sostinę perkelti į buvusią karališkąją sostinę Gitegą, 2019 m. parlamento balsavimu tai buvo įtvirtinta oficialiai.

Sostinės
Burundžio miestai
David Livingstone

Deividas Livingstonas (David Livingstone; 1813 m. kovo 19 d. Blantaire, Škotijoje – 1873 m. gegužės 1 d. nuo dizenterijos) – britų misionierius ir Afrikos geografijos tyrinėtojas.

Biografija 
Gimė darbininkų šeimoje. Nuo de6imties metų dirbo audimo fabrike. Savarankiškai išmoko lotynų ir graikų kalbas, domėjosi misionieriavimu bei kelionėmis. Stratklaido universitete studijavo mediciną. 1840 m. jis išplaukė iš Škotijos į Pietų Afriką kaip medicinos misionierius. Nuo to laiko jis praleido Afrikoje 33 metus ir išgarsėjo tiek kaip misionierius, tiek ir kaip keliautojas. Vienas iš svarbiausių jo žygių – 1855 m. pasiektas Viktorijos krioklys. 1871 m. jį aptiko žurnalistas Henris Stenlis, su kuriuo jie kartu keliavo dvejus metus (aptiko Tanganikos ežerą), o praėjus metams po D. Livingstono mirties H. Stenlis jo palaikus sugrąžino į Angliją, kur 1874 m. balandžio 18 d. jis buvo palaidotas (Vestminsterio vienuolyne).

Mirtis 
D. Livingstonas mirė 1873 m. gegužės 1 d. Afrikos lūšnyne. Jo širdis buvo išimta ir palaidota po medžiu, o jo balzamuotas kūnas buvo transportuotas atgal į Britaniją.

Šaltiniai 

Livingstonas
Misionieriai
Kigoma

Kigoma – miestas vakarų Tanzanijoje, uostas prie Tanganikos ežero. 144,9 tūkst. gyventojų (2002). Čia baigiasi geležinkelis, nutiestas iš Dar es Salamo 1914 metais. Laivais Kigoma susisiekia su Kongo DR ir Burundžiu. Žuvies ir maisto apdirbimo pramonė.

Istorija 
1850–1890 m. Kigoma buvo svarbi gyvenvietė arabų ir svahilių pirkliams (ypač dramblio kaulo ir vergų pirkliams). Apie 1890 m. regioną užkariavo vokiečiai. Kurį laiką Kigoma buvo sujungta su Udžidžiu (Ujiji) į vieną miestą. 1994–1996 metais, Burundžio pilietinio karo metu, į Kigomą sparčiai kraustėsi pabėgėliai iš Burundžio.

Tanzanijos miestai
Oksimoronas

Oksimoronas ( – skvarbus, aštrus + kvailas, bukas) – iš dviejų vienas kitam prieštaraujančių savo prasmėmis sąvokų sudarytas tropas ar objekto apibūdinimas jo įprastinei sampratai prieštaraujančiais požymiais; pati save paneigianti ar sau prieštaraujanti sąvoka, eklektiškas žodžių ar terminų junginys.

Paprastai tai epitetas ar požymis loginiu požiūriu prieštaraujantis pažymimajam žodžiui, pavyzdžiui: sistemiškas chaosas, atsitiktinė tvarka, keptas suši, vieša paslaptis, baisiai gražus, karštasis šaltinis, plastikinė stiklinė, vegetariškas mėsainis, vegetariškas kebabas.

Vartosena 
 „Aš visuomet pasiruošęs mokytis, nors aš ne visuomet linkęs būti mokomu.“ Winston Churchill
 „Aš niekuomet neleidau savo išsimokslinimui trukdyti mano išsilavinimui.“ Mark Twain 
 „Juokas yra labai rimtas dalykas.“ Winston Churchill
 „Melancholija yra malonumas būti liūdnu.“ Victor Hugo 
 „Norėdamas vadovauti žmonėms – sek jiems iš paskos.“ Lao-Tzu
 „Nepakeliama būties lengvybė“ Milan Kundera
 „Protingas kvailys“ Iš lietuvių tautosakos
 „Mažiau yra daugiau." Robert Browning

Taip pat skaitykite 
 Prieštaravimas
 Antonimas

Nuorodos 
 
 Oxymorons.info

Šaltiniai 
 Tarptautinių žodžių žodynas, (c) Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985

Meninės priemonės
Semantika
Teneniai

Teneniai – miestelis Šilalės rajono savivaldybėje, 20 km į vakarus nuo Šilalės. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Tenenių Šv. Barboros bažnyčia (pastatyta 1782 m.), veikia Tenenių pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-75023). Miestelio šiaurėje, kur suteka Tenenys ir Melmentas yra kapinės, kuriose stovi akmeninis koplytstulpis ir daug tradicinių liaudies paminklų. Dar šiauriau yra Tenenių gyvulininkystės ūkiai. Šiauriau bažnyčios, už Tenenio yra išlikęs dvaro parkas.

Netoli Tenenių mokyklos, prie kelio į Pajūralį stovi keturkampė mūrinė koplytėlė. Jos viduje yra kryžių nešančio Kristaus skulptūra. Koplytėlė papuošta klasicizmo elementais, panaši į esančią Bikavėnuose. Ji pastatyta apie 1860 metus. Sovietmečiu, 1985 m. apgriuvusi koplyčia buvo slapčia atnaujinta per vieną naktį.

Rugpjūčio pirmąjį sekmadienį vyksta Porciunkulės atlaidai, vakare vyksta koncertas, kuris baigiasi šokiais iki paryčių. Taip pat būna ir kitokių pramogų, ši šventė sutraukia apie tūkstantį ir daugiau vietinių bei apylinkių žmonių.

Per miestelį teka upelis Tenenys, pagal kurį ir pavadintas miestelis. Miestelyje į jį įteka Melmentas, piečiau miestelio – Dūrupis. Apylinkėse plyti Tenenių miškai. Saugomas Tenenių ąžuolas.

Etimologija 

Teneniai – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo čia pratekančio upelio Tenenio. Upėvardį Tenenys kalbininkai kildina iš senų žodžių tenė – vieta upėje, kur vanduo neteka, ir žodžio tenėti – tirštėti, stingti.

Istorija 

Pirmoji data kai paminėti Teneniai – 1585 m., tuomet jau egzistavo Jonui Stankevičiui priklausęs Tenenių dvaras, kurio žemėse, kūrėsi ir kaimas. XVIII a. pirmoje pusėje Tenenius valdė Vaitkevičiai, vėliau Teneniai atiteko Bilevičiams. 1771 m. dvarininkai išrūpino atlaidų teisę. Adomas Bilevičius 1782 m. pastatė naują bažnyčią (tai perstata koplyčia), o 1789 m. skyrė žemės bei lėšų jos išlaikymui. Tai sudarė sąlygas sudaryti atskirą Tenenių parapiją. Tenenius valdė ir Pilsuckiai, Juzefo Pilsuckio prosenelis čia turėjo dvarą.

XIX a. pabaigoje Teneniuose gyveno vos 100 žmonių. 1923 m. visuotinio surašymo duomenimis čia buvo 48 sodybos ir 191 gyventojas. Sovietmečiu Teneniai tapo kolūkio centru, keliolika metų čia buvo apylinkės centras. Tarp 1972 ir 1976 m. suteiktas miestelio statusas. 1979 m. gyventojų skaičius pasiekė beveik 400.

|}

Gyventojai

Šaltiniai

Nuorodos 
 
 Tenenių apylinkės
Bilioniai

Bilioniai (arba Bilionys) – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Laukuvos, prie Žemaičių plento . Seniūnijos ir seniūnaitijos centras.

Bilionių piliakalnio papėdėje Jono Rupšlaukio etnografinė sodyba – valstybės saugomas architektūros paminklas. Išlikę autentiški namas, svirnas, jauja-tvartas, malkinė, šulinys. Aplink yra tvenkiniai, auga seni ąžuolai, beržai, gluosniai.

Istorija 

Iš rytų prieina Varnių regioninis parkas, kuriame yra Bilionių piliakalnis, įsteigtas Bilionių kraštovaizdžio draustinis. 1940 m. rugpjūčio 10 d. buvo įkurta Lietuvai vaduoti sąjunga. 1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1924 m. įsteigta pradžios mokykla, dab. Laukuvos gimnazijos pradinio ugdymo skyrius. 1967 m. įkurti kultūros namai, biblioteka, medicinos punktas. 2021 m. patvirtintas Bilionių herbas.

|}

Gyventojai

Žymūs žmonės 

Kaime gimė:
 Zenonas Mikutis, Kelmės rajono politinis ir visuomenės veikėjas.

Šaltiniai
Šerkšnėnai

Šerkšnėnai – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, prie kelio . Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Veikia pradinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-89046), yra kapinaitės. Į vakarus nuo kaimo telkšo Šerkšnėnų HE tvenkinys.

Etimologija 

Šerkšnėnai – vandenvardinis vietovardis, pavadintas pagal čia tekančios Šerkšnės upėvardį  (kairysis Ventos intakas).

Istorija 

Minimi nuo 1558 m. XIX–XX a. veikė vandens malūnas. Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

|}

Gyventojai

Galerija

Šaltiniai
Grumbliai

Grumbliai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 12 km į šiaurės rytus nuo Plungės, į pietus nuo Alsėdžių. Paukštakių seniūnijos ir Grumblių seniūnaitijos centras. Veikia Alsėdžių mokyklos pradinio ugdymo skyrius, biblioteka. Yra lurdo grota (2017 m.), akmenų parkas privačioje sodyboje.

Netoli kaimo eina . Eina rajono kelias į Kulskius o toliau įeina į. Netoli kaimo nutiesta geležinkelio trasa Kretinga – Šiauliai, bet stotis nebuvo pastatyta. Artimiausia stotis Tarvainiuose.

Istorija 

1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

|}

Gyventojai

Žymūs žmonės 

Kaime gimė:
 Antanas Daukša, ekonomistas.

Galerija

Šaltiniai 

Plungės rajono savivaldybės gyvenvietės
Žlibinai

Žlibinai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, prie kelio Plungė–Varniai. Į vakarus nuo kaimo teka Sausdravas, per upę pastatyti du tiltai. Seniūnijos centras, Sausdvaro seniūnaitija. Stovi medinė Švč. Mergelės Marijos Krikščionių Pagalbos bažnyčia (nuo 1897 m.), veikia I. Končiaus pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-90009).

Istorija 

XVII a. kaimas vadinosi Ryvėnais. 1773 m. pastatyta pirmoji Žlibinų bažnyčia. 1929 m. įsteigta parapija.

Gyventojai

Šaltiniai

Literatūra 
 Žlibinai (sud. Pranas Rumbutis). – Akademija (Kėdainių r.): P. Rumbutis, 2011. – 128 p.: iliustr. – ISBN 978-609-408-167-5

Nuorodos 
 
 Žlibinų seniūnija 
 Žemėlapiai 

Žlibinai
Stalgėnai

Stalgėnai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, prie kelio , taip pat eina rajono kelias iš Stalgėnų į Luknėnus. Seniūnijos centras, Stalgėnų seniūnaitija. Stovi medinė Stalgėnų Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia (nuo 1918 m.), veikia Stalgėnų pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-90021). Kaime stūkso Stalgėnų piliakalnis, šalia teka Minija į kurią ties Stalgėnais į teka Sausdravas ir Lukna.

Etimologija 

Kaimas įkurtas XX a. pradžioje, kai Stalgo kaimo ūkininkai būsimai bažnyčiai padovanojo savo ūkį. Bažnyčia pastatyta 1918 m., tada ir suteiktas Stalgėnų pavadinimas.

Istorija 

2018 m. patvirtintas Stalgėnų herbas ir vėliava.

|}

Gyventojai

Šaltiniai

Nuorodos 
 
 Stalgėnų seniūnija
Degaičiai

Degaičiai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, į rytus nuo Telšių, prie geležinkelio Šiauliai–Kretinga, prie kelio . Seniūnijos ir Anulėnų seniūnaitijos centras. Yra paštas (LT-88001), Degaičių Šv. Petro ir Pauliaus bažnyčia, Telšių aerodromas.

Istorija 

Iki 1940 m. Degaičiuose buvo Degaičių dvaras, likęs jo parkas. 1950–1995 m. buvo „Tausalo“ kolūkio centrinė gyvenvietė, Anulėnų paukštininkystės tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.

1954 m. atidaryti kultūros namai, 1955 m. įkurta biblioteka. 1956 m. įsteigta pradžios mokykla, 1957–1995 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1995 m. Degaičių pagrindinė mokykla. 1994 m. kultūros namų pastate įkurta koplyčia, kurioje vyko pamaldos. 2012 m. ji tapo bažnyčia.

|}

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Antanas Kontrimas, buvęs Degaičių seniūnas, tvirčiausios barzdos pasaulyje savininkas

Šaltiniai
Gadūnavas

Gadūnavas – miestelis Telšių rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo  kelio, 9 km į šiaurę nuo Telšių. Seniūnijos centras. Per Gadūnavą teka Subedis (Šerkšnės baseinas). Stovi 1901 m. pastatyta Gadūnavo Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia. Netoliese yra Gadūnavo kaimas.

Etimologija 

Gadūnavas išaugo iš Degenių kaimo, minimo nuo 1638 m. Kai šiose vietose įsikūrė iš Livonijos atsikėlę Jurgis ir Eleonora Gadonai ir 1783 m. pastatydino medinę bažnyčią, kaimas pradėtas vadinti Gadūnavu (asmenvardinis vietovardis).

Istorija 

Degenių kaimas minimas nuo 1638 m., 1765 m. pastatyta Degenių kaimo koplyčia. Kai šiose vietose įsikūrė iš Livonijos atsikėlę Jurgis ir Eleonora Gadonai ir 1783 m. pastatė medinę bažnyčią, kaimas pradėtas vadinti Gadūnavu. Prie bažnyčios išaugo gyvenvietė. 1817 m. įsteigta parapija. 1841 m. minimas miestelis, 1886 m. – kaimas. 1901 m. pastatyta nauja neogotikinė Gadūnavo Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia. 1909 m. įsteigta pradžios mokykla.

Po II pasaulinio karo Gadūnavo apylinkėse veikė Žemaičių apygardos Lietuvos partizanai. 1949 m. atidaryta biblioteka, 1960 m. medicinos punktas.

2014 m. gruodžio 3 d. Prezidentės dekretu patvirtintas Gadūnavo herbas.

|}

Gyventojai

Šaltiniai

Nuorodos 
 
 Gadūnavo žemėlapiai
Traupis

Traupis – miestelis Anykščių rajone, prie kelio . Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Tai pirmasis miestelis, pro kurį teka Nevėžis. Nuo Kavarsko į Traupį veda Šventosios-Nevėžio kanalas. Po nepriklausomybės atgavimo siurblinė Kavarske veikė tik epizodiškai per sausras, pastaruoju metu kanalas apleistas.

Stovi neoklasicistinio stiliaus mūrinė Traupio Šv. Onos bažnyčia (pastatyta 1892 m., 30 m aukščio bokštas). Veikia Traupio pagrindinė mokykla, biblioteka (nuo 1951 m.), paštas (LT-29293), gaisrinė, trys parduotuvės. Lietuvos nepriklausomybės dešimtmečio paminklas – kryžius, pastatytas 1928 m. bažnyčios šventoriuje, per okupaciją nesunaikintas. Prie mokyklos įrengtas botanikos sodas. Yra Šv. Martyno šeimyninė vaikų sodyba.

Prie mokyklos yra vienintelis Lietuvoje ir unikalus mokyklinis botanikos sodas (virš 5000 augalų rūšių), kurį 1989 m. įkūrė tuometinis mokyklos direktorius Sigutis Obelevičius. Aplink Traupį gausu dvarų.

Etimologija 

Vietovardis veikiausiai kilęs iš upės vardo Traupė arba asmenvardžio Traupys. Miestelio vardą Steponas Kolupaila ir Česlovas Kudaba kildina nuo žodžio tri-upis – vietovė galėjusi būti taip pavadinta dėl trijų upių santakos.

Istorija 

Gyvenvietė minima nuo XV a. XVI a. pradžioje minimas Traupio dvaras, 1515 m. Traupyje buvo įsteigta Romos katalikų parapija ir pašventinta pirmoji Traupio bažnyčia. 1568 m. gauta miestelio privilegija. Parapinė mokykla įsteigta 1777 m.

1989 m. Traupyje buvo pradėtas veisti vienintelis Lietuvoje mokyklinis botanikos sodas.

2008 m. patvirtintas Traupio herbas.

|}

Gyventojai

Žymūs žmonės 

Traupyje yra gimę:

 Julius Panka, politikas
 Bronius Sližys, vargonininkas
 Pranas Sližys, vargonininkas
 Vytautas Ulevičius, medžio drožėjas

Galerija

Šaltiniai 

 Traupio ekologinis pažintinis takas ir senoviniai prieskoniniai augalai (sud. Sigutis Obelevičius). – Kaunas: Lututė, 2007. – 24 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-37-003-1

Nuorodos 
 Miestelio svetainė
Liublinas

Liublinas (, ) – miestas-apskritis pietryčių Lenkijoje, Liublino vaivadijos administracinis centras. Geležinkelio mazgas ir pramonės centras. Išvystyta automobilių, žemės ūkio reikmenų, chemikalų gamyba, maisto perdirbimas. Liublino katalikiškasis universitetas įkurtas 1918 m., pakartotinai – 1944 m. ir pervadintas Marijos Kiuri-Sklodovskos universitetu. Stovi XVI a. katedra, XIV a. rotušė (perstatyta 1787 m.), pilis, kurioje Lietuvos ir Lenkijos bajorai prisiekė būti ištikimais naujai sukurtai Abiejų Tautų Respublikai – buvo sudaryta Liublino unija.

Istorija 
Liublinas – vienas seniausių Lenkijos miestų. 1474 m. jis tapo srities centru, nuo 1578 m. – tribunolo būstinė. 1569 m. jame pasirašyta Liublino unija. 1795 m. miestas pateko Austrijos, o 1815 m. (po Vienos kongreso) – Rusijos valdžion. 1918 m. jame buvo laikinoji Lenkijos socialistų vyriausybė. 1941 m. nacių Vokietija Liublino priemiestyje Maidaneke įrengė koncentracijos stovyklą.

Sportas 
 RKS Motor Lublin (futbolas)

Galerija

Šaltiniai
Skiemonys

Skiemonys – miestelis Anykščių rajono savivaldybėje, prie kelio , 2 km piečiau kelio . Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Skiemonių Švč. Mergelės Marijos bažnyčia (pastatyta 1884 m.), veikia paštas (LT-29012), biblioteka (nuo 1941 m.), Skiemonių pagrindinė mokykla. Skiemonyse yra susikūrusios dvi nevyriausybinės organizacijos: Skiemonių kaimo bendruomenė ir Anykščių rajono Moterų klubo Skiemonių skyrius.

Etimologija 

Skiemonių vardas kildinamas iš žodžio „skemas“, kas reiškia miško kirtimą. Iš šio žodžio galėjusi kilti atitinkama pavardė su -onis priesaga, o nuo jos daugiskaitos ir gyvenvietės pavadinimas. Iki XX a. vidurio norminė vietovardžio lytis buvo Skemonys.

Geografija 

Prateka Lukna, įtekanti į Nevėžos ežerą, yra paplūdimys prie Dusyno ežero. Į šiaurės vakarus nuo miestelio yra Skiemonių kaimas, vakaruose stūkso Melėnų piliakalnis.

Istorija 

Minimi nuo XV a. Pirmoji Skiemonių bažnyčia (ar koplyčia) pastatyta apie 1500 m. 1571 m. suteikta privilegija steigti miestelį. 1677 m. įsteigtas atgailos kanauninkų vienuolynas, uždarytas po sukilimo 1832 m. XVIII a. pradžioje minimas Skiemonių dvaras, priklausęs Maleckiams. 1777 m. įkurta parapinė mokykla.

2011 m. patvirtintas Skiemonių herbas.

|}

Gyventojai

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 
 Skiemonių kaimo bendruomenė
Naujasis Daugėliškis

Naujasis Daugėliškis – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, šalia kelio . Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Naujojo Daugėliškio Šv. Joakimo ir Onos bažnyčia (pastatyta 1889 m.), veikia Naujojo Daugėliškio vidurinė mokykla, Daugėliškio biblioteka, paštas (LT-30054). 2009 m. rugsėjį įkurtas N. Daugėliškio šeimos veiklos centras.

Etimologija 

Naujasis Daugėliškis įsikūrė šalia Senojo Daugėliškio kaimą – pagal jį ir pavadintas. Vietovardis Daugėliškis kildinamas nuo asmenvardžio Daugėla(s).

Istorija 

Naujajame Daugėliškyje pirmoji bažnyčia pastatyta 1889 m. XX a. trečiajame ir ketvirtajame dešimtmetyje buvo Lenkijos teritorijoje. Po sovietų okupacijos, 1939 metų spalio mėnesį prijungtas prie Baltarusijos SSR. 1941 metų sausio mėnesį miestelis buvo prijungtas prie Lietuvos Sovietų Socialistinės Respublikos. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, 1941 m. birželio 24 d. Naująjį Daugėliškį pasiekė pirmieji Vokietijos armijos daliniai. 1941 m. rudenį vietos policininkai ir buvę baltaraiščiai surinko miestelio žydus (apie 40–50 žmonių) ir nuvarė į Švenčionėlius, kur jie buvo nužudyti kartu su kitais Švenčionių apskrities žydais.

1943 m. vasarą miestelyje buvo įsikūręs didelis generolo Povilo Plechavičiaus armijos garnizonas. 1944 metų liepą miestelį okupavo Sovietų armijos daliniai.

|}

Gyventojai

Šaltiniai

Nuorodos 
 Miesteliai.lt
Ceikiniai

Ceikiniai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 12 km į pietryčius nuo Ignalinos, 9 km nuo kelio . Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi Ceikinių Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia (pastatyta po I pasaulinio karo; liaudies architektūros paminklas), paštas (LT-30015), Ignalinos Česlovo Kudabos pagrindinės mokyklos Ceikinių skyrius.

Etimologija 

Kaimo vardas yra vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo Ceikinės upelio. XVII a. kaimas vadinosi Keiziai, Keizai, o dvarvietė vadinta Ceikiniais. Vėliau kaimas imtas vadinti Didžiaisiais Ceikiniais, o dvaras – Mažaisiais Ceikiniais, kol galiausiai 1954 m. dvarvietė priskirta kaimui. Vietovė dar vadinta ir suslavintais vardais – Ceikin-Kozičyn, Lipovčizna, Jakovščizna.

Geografija 

Kaimas įsikūręs Ceikinės ir Kretuonos santakoje. Jį supa pušynai, kalvos. 4 km į šiaurę nuo miestelio yra 289 m Nevaišių kalva, ketvirtoji pagal aukštį Lietuvoje.

Istorija 

Ceikiniai minimi XVI a. Tada čia buvo Ceikinių dvaras, kuriame gyveno ir pats dvaro savininkas Andriejus Butrimas Nemierovičius. Po dvarininko mirties Ceikiniai testamentu buvo užrašyti Švenčionių bažnyčiai. LDK Žygimantas Augustas šį dovanojimą patvirtino. 1542 m. Stanislovas Dovaina nusipirko Ceikinius iš Švenčionių dvasininkų už keturias baudžiauninkų šeimas ir 10 kapų grašių.

1621–1700 m. prie evangelikų reformatų bažnyčios veikė pradžios mokykla. 1773 m. pastatyta medinė Ceikinių bažnyčia, kuri 2016 m. balandžio 5 d. visiškai sudegė.

1831 m. kunigas A. Labutis suorganizavo sukilėlių būrį ir puolė Rusijos imperijos kariuomenės įgulą Švenčionyse. 1921 m. įsteigta parapija. 1947 m. įsteigta biblioteka, 1961 m. pastatyti kultūros namai.

|}

Gyventojai

Žymūs žmonės 

 Ceikiniuose gimė dainininkas Kipras Petrauskas (1885–1968). Namas, kuriame jis gyveno, pažymėtas paminkline lenta.
 Ceikiniuose taip pat gimė Vilniaus krašto patriotas Mykolas Šimkūnas (1907–1931).
 Bažnyčios šventoriuje palaidotas kunigas, Helsinkio žmogaus teisių gynimo komiteto narys ir vienas jo kūrėjų Lietuvoje Karolis Garuckas. Ant jo kapo – tautodailininko Juozo Jakšto iš medžio išdrožtas paminklas.

Šaltiniai 

 
 Istorija ir žemėlapiai