joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Gudelių valsčius

Gudelių valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietvakarių Lietuvos teritorijoje. Centras – Gudelių kaimas (iki XX a. pradžios) ir Gudelių miestelis (XX a. tarpukariu), kurį laiką – Ąžuolų Būda.

Istorija 

Valsčius buvo įkurtas XIX a. Carmečiu jo centras buvo Gudelių kaimas netoli kelio Kaunas–Marijampolė. Po I pasaulinio karo, 1919 m. įsteigti jau du valsčiai – Gudelių I valsčius ir Gudelių II valsčius, tačiau 1933 m. jie vėl buvo sujungti į vieną, tačiau centras perkeltas į Gudelių miestelį. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Prienų rajonui (2 apylinkės) ir Simno rajonui (6 apylinkės).

|-
| 1949-01-01  || 149 || || || 8 apylinkės  ||
|}

Suskirstymas

Gyvenvietės 

Apie 1900 m. priklausiusios vietovės (lenkiškai):
 Bałtroliszki, Bierzyniszki, Blindziekopce, Bogatyszki, Borowszczyzna, Borsukinie, Bubantyszki, Budka, Budwieście, Cyporpiewie, Cisowo, Czarne Budy, Dębowa Buda, Gałginiszki, Garaukaze, Garanczyszki, Giniszki, Grygaluny, Gudele, Gulany, Gustajcie, Kajmnie, Kampinie, Kiekieryszki, Kliniszki, Krasztaliszki, Kuje, Kupry, Kwietyszki, Laskowo, Linmorgi, Ludwipol, Markowiszki, Miezuryszki, Mieszkinie, Mikołajewo (wieś), Mikołajewo (folwark), Naudzie, Olksniszki, Piętupie, Pińczyszki, Pogiwiszki, Pobielkiemie, Poskosłupie, Poszeksztupie, Powiernoń (wieś), Powiernoń (folwark), Powobelkiemie, Przybudek, Rekowiszki, Rogowo, Rzym, Serbientyszki, Skierdupie, Subaczyszki, Sulima Buda, Tarputyszki, Wandrynie, Wasilewszczyzna, Wysoka Ruda, Zaoryszki Małe, Żydowiszki.

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1870 || Subačiškės || Antanas Kasakaitis, pedagogas, vertėjas || 1960
|-
| 1894 || Leskava || Silvestras Leonas, teisininkas, karininkas || 1959
|-
| 1900 || Daugirdiškiai || Juozas Leimonas, ekonomistas || 1963
|-
| 1919 || Sena Rūda || Magdalena Karčiauskienė, pedagogė ||
|-
| 1921 || Navikai || Juozas Kavaliauskas, pedagogas ||2009
|-
| 1932 || Kalnynai || Jonas Gediminas Marčiukaitis, statybos inžinierius || 2022
|-
| 1936 || Kalnynai || Sigitas Juozas Marčiukaitis, ekonomistas, statybos inžinierius || 2019
|}

Šaltiniai 

Marijampolės apskrities valsčiai
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Babtų valsčius

Babtų valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio Lietuvos teritorijoje. Centras – Babtai.

Istorija 

Valsčius įkurtas carmečiu 1861 m., didžiąją laiko dalį priklausė Kauno apskričiai. 1923 m. jame buvo 879 ūkiai, 59 gyvenamosios vietovės. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Kėdainių rajonui (1 apylinkė), Vilijampolės rajonui (5 apylinkės) ir Vilkijos rajonui (4 apylinkės).

|-
| 1923 || 183 || 6345 || 1308 || ||
|-
| 1949-01-01  || 226 || || || 10 apylinkių  ||
|}

Suskirstymas

Gyvenvietės 

1934 m. valsčiuje buvę kaimai:

 Algupis
 Antaginė
 Antaginėliai
 Babtai, mst.
 Bajėnai
 Berlainiai
 Daubarai
 Eglynai
 Gailiušai
 Gaižuvėlė-Podstrūnė
 Gaižuvėlė-Zastrėlė
 Janušaičiai
 Juodonys
 Jugintai
 Kaniukai
 Kampai-Klementai
 Kampai-Maciejūnai
 Kampai-Tucaičiai
 Kilbisai
 Lipanuvka
 Muniškiai
 Naujatrobis
 Naujatrobis-Būda
 Padaugupis
 Panevėžiukas, bažnytkaimis
 Paparčiai
 Pepaliai
 Rokiškė
 Sitkūnai
 Sitkūnų kolonijos
 Stabaunyčia
 Šašai
 Tuleja
 Urnežiai
 Varekonys
 Vejona
 Vidriškė
 Vikūnai
 Vilčatava
 Vosiškė
 Zacišos kolonijos
</div>

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1895 || Babtynas || Kazys Karpius, rašytojas, žurnalistas || 1971
|-
| 1896 || Muniškiai || Juozas Barzda-Bradauskas, karininkas || 1953
|-
| 1917 || Paparčiai || Antanas Barkauskas, LTSR veikėjas || 2008
|-
| 1924 || Vareikoniai || Marija Matušakaitė, dailėtyrininkė, architektė ||
|}

Šaltiniai 

Kauno apskrities valsčiai
Vilkijos apskrities valsčiai
Kristupas Naruševičius

Kristupas Naruševičius (, g. apie 1570 m. – m. 1630 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos karinis ir valstybės veikėjas.

Biografija 

Kilęs iš Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajorų Naruševičių giminės. Tėvas Mikalojus Jonas Naruševičius (m. 1575 m.), jauniausias jo sūnus, broliai Jonas Naruševičius (m. 1616 m.) ir Mikalojus Naruševičius (1560–1603 m.).  

Studijavo Vokietijos ir Italijos universitetuose. 1611 m. perėjęs į katalikybę, katalikams atidavė Onuškio bažnyčią. 1613–1624 m.

Valstybės tarnyba 

Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės medžioklis, nuo 1618 m. Lietuvos dvaro paiždininkis ir Lietuvos didysis raštininkas. 1626 m. ir 1629 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Seimų atstovas.

Valdų turėjo Trakų ir Lydos apskrityse.  Per 1626–1629 m. Lenkijos-Švedijos karą pasižymėjo privati Kristupo Naruševičiaus husarų vėliava.

Šeima 

Vedė Elžbietą Šimkovič. Vaikai: Stanislovas, Jonas, Kazimieras ir Aleksandras Kristupas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Genealogija

|-

Kristupas 

Lietuvos didieji iždininkai
Lietuvos dvaro paiždininkiai
Lietuvos didieji raštininkai
Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Seimų atstovai
Lietuvos didieji medžiokliai
Naugarduko seniūnai
Užpalių seniūnai
Tomas Naruševičius

Tomas Naruševičius (Norus-Naruševičius, g. 1871 m. lapkričio 11 d. Daugirdai, Krokialaukio valsčius – 1927 m. rugsėjo 16 d. Kaunas, palaidotas Krokialaukyje) – Lietuvos inžinierius, diplomatas, politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija 
Baigė Maskvos universiteto Fizikos ir matematikos fakultetą bei Maskvos aukštąją technikos mokyklą.

Dirbo Maskvos įmonių, centrinės elektrinės statyboje, Maskvos tramvajaus dirbtuvių vyr. inžinierius. Stažavo Prancūzijoje, Didžiojoje Britanijoje, Japonijoje, JAV. Pirmojo pasaulinio karo metais vienas Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti vienas organizatorių ir vadovų. 1917 m. partijos „Santara“ vienas steigėjų Rusijoje. 1917–1919 m. gyveno JAV.

1919 m. JAV lietuvių atstovas Paryžiaus taikos konferencijoje, 1920 m. Lietuvos delegacijos Tautų Sąjungos posėdžiuose narys, taikos derybų su Tarybų Rusija delegacijos vadovas, 1921 m. Lietuvos derybų su Lenkija Briuselyje tarpininkaujant Tautų Sąjungai ir Antantės valstybėms delegacijos narys, 1922 m. – delegacijos Genujos konferencijoje narys. 1921–1923 m. Lietuvos pasiuntinys Londone. 1923–1924 m. Lietuvos susisiekimo ministras. 

T. Naruševičiaus vardu pavadinta Krokialaukio gimnazija.

Šaltiniai 

Lietuvos diplomatai
Lietuvos ambasadoriai Jungtinėje Karalystėje
Lietuvos inžinieriai
Lietuvos susisiekimo ministrai
Mohamed Abdel-Shafy

Mohamedas Abdelšafis (محمد عبد الشافي; g. 1985 m. liepos 1 d.) – Egipto futbolininkas, rungtyniaujantis kairiojo gynėjo pozicijoje.

Profesionalo karjerą pradėjo 2003 m. ENPPI Club komandoje, tačiau daugiau žaidybinės patirties įgavo Ghazl El-Mehalla. Nuo 2009 m. rungtyniavo Zamalek klube.

Egipto rinktinės sudėtyje rungtyniauja nuo 2009 m. Pakviestas į 2010 m. Afrikos Tautų taurės turnyrą, kur įmušė įvartį į Alžyro komandos vartus.

Laimėjimai 
 Afrikos Tautų taurė (2010 m.)

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Abdel-Shafy
Faouzi Chaouchi

Fauzis Čaučis (فوزي شاوشي; g. 1984 m. gruodžio 5 d.) – Alžyro futbolininkas, rungtyniaujantis vartininko pozicijoje.

Karjerą pradėjo gimtojo miesto klube JS Bordj Menaiel. 2006 m. perėjo į vieną šalies čempionato lyderių JS Kabylie.

Fauzis Čaučis Alžyro rinktinėje debiutavo 2008 m. kovo 26 d. draugiškose varžybose su Kongo DR rinktine, pakeitęs pagrindinį vartininką Lunesą Gauaui. Dėl to paties vartininko ligos Čaučis buvo pagrindiniu rinktinės vartininku atkrintamosiose varžybose į 2010 m. pasaulio čempionatą tarp Alžyro ir Egipto rinktinių. Jis buvo ir pagrindinis vartininkas 2010 m. Afrikos Tautų taurėje. Pusfinalio varžybose prieš Egiptą Čaučis pasipiktinęs teisėjo iš Benino Coffi Codjia sprendimu stuktelėjo į jo galvą, tačiau gavo tik geltoną kortelę (paprastai tokiose situacijose žaidėjas iškart šalinamas iš aikštės). Nepaisant to, varžybų pabaigoje Čaučis buvo pašalintas už tyčinę pražangą prieš Egipto futbolininką.

Laimėjimai 
 Championnat National (2007–2008 m.)

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Chaouchi
Seredžiaus valsčius

Seredžiaus valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio vakarų Lietuvos teritorijoje, dešiniajame Nemuno ir Dubysos krante. Centras – Seredžius.

Istorija 

Valsčius įkurtas XIX a., panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Vilkijos rajonui (7 apylinkės).

|-
| 1923 || 92 || 4406 || 898 || ||
|-
| 1949-01-01  || 85 || || || 7 apylinkės  ||
|}

Suskirstymas

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1887 || Motiškiai || Stasys Šimkus, kompozitorius, chorvedys || 1943
|-
| 1893 || Motiškiai || Antanas Bružas, žurnalistas, vargonininkas || 1970
|-
| 1898 || Armeniškiai || Antanas Mickus, fotografas || 1973
|-
| 1902 || Rūstekoniai || Stasys Santvaras, poetas, dramaturgas || 1991
|}

Šaltiniai 

Kauno apskrities valsčiai
Vilkijos apskrities valsčiai
Aukštosios Panemunės valsčius

Aukštosios Panemunės valsčius (arba tiesiog Panemunės valsčius; 1868–1895 m. Panemunės-Pažaislio valsčius, , ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio Lietuvos teritorijoje, kairiajame Nemuno krante. Centras – Aukštoji Panemunė.

Istorija 

Panemunės valsčius įkurtas XIX a. 1868 m. vasario 20 d. sujungtas su Pažaislio valsčiumi ir pavadintas Panemunės-Pažaislio valsčiumi. 1870 m. rugpjūčio 28 d. prie valsčiaus prijungta Panemunė, netekusi miesto teisių. 1895 m. valsčiui sugrąžintas Panemunės pavadinimas.

1923 m. buvo 1253 ūkiai (be Kauno zonai priskirtų Aukštosios Panemunės, Panemunės, Plikakalnio ir Vičiūnų – 1018 ūkių). Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Panemunės rajonui (11 apylinkių).

|-
| 1923 || 178 || 6630 || 1233 || ||
|-
| 1949-01-01  || 166 || || || 11 apylinkių  ||
|}

Suskirstymas

Gyvenvietės

1934 m. valsčiuje buvę kaimai:

 Arlaviškiai
 Armališkiai
 Dubrava
 Gervėnupis (Zigmantavas)
 Guogai
 Kampiškis, bažnytkaimis
 Laumėnai
 Leonavas
 Mozūrai
 Murinka
 Naujieji Dvareliškiai
 Padvarėliai
 Pakalniškiai
 Patamulšėlis
 Pavytė
 Piliuona
 Ragaliai
 Rokai
 Samylai
 Senieji Dvareliškiai
 Šilėnai
 Šilenava
 Tursonas
 Užupiai
 Vainatrakis
 Vičius
 Viršužeglis
 Žiegždriai
</div>

Dvarai:
 Armališkiai
 Babykiai
 Dubrava
 Dvareliškiai
 Kampiškis
 Pajėsis
 Prendzelevas
 Raželiai
 Samylai
 Tursonas
 Vaišvidavas (seniau Pakalniškiai)
 Žiegždriai

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1881 || Tursonas || Antanas Garmus, gydytojas, išeivijos veikėjas || 1955
|-
| 1888 || Senieji Dvareliškiai || Pranas Lavinskas, išeivijos veikėjas || 1976
|-
| 1893 || Dobilė || Kazimieras Stasiulevičius, muzikas || 1985
|-
| 1904 || Kampiškės || Jonas Aistis-Aleksandravičius, poetas || 1973
|-
| 1924 || Piliuona || Kazimiera Galaunienė, muziejininkė, meno istorikė ||
|-
| 1947 || Vingytė || Romualdas Apanavičius, etnomuzikologas ||
|}

Šaltiniai 

Kauno apskrities valsčiai
Marijampolės apskrities valsčiai
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Lekėčių valsčius

Lekėčių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio vakarų Lietuvos teritorijoje, kairiajame Nemuno krante. Centras – Lekėčiai.

Istorija 

Įkurtas po I pasaulinio karo, panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Panemunės rajonui (8 apylinkės).

|-
| 1923 || 221 || 4553 || 973 || ||
|-
| 1949-01-01  || 217 || || || 8 apylinkės  ||
|}

Suskirstymas

Gyventojai

Tautinė sudėtis 

1923 m. gyveno 4553 žmonės:

 Lietuviai – 96,7% (4406);
 Vokiečiai – 1,4% (65);
 Žydai – 0,5% (24);
 Kiti – 1,27% (58).

Šaltiniai 

Kauno apskrities valsčiai
Šakių apskrities valsčiai
Narvikas

Narvikas – miestas Norvegijos šiaurėje, 220 km į šiauę nuo šiaurinio poliaračio, prie Ofotfjordeno įlankos, Šiaurės Norvegijos apskritis. Neužšąlantis prekybos ir žvejybos uostas.

Istorija 
1887 m. įkurtas uostas transportuoti Kirunos ir Jelivarės kasyklų geležies rūdai. Ofotfjordeno įlanka neužšąla dėl Norvegijos jūra tekančios šiltos srovės. Uostas iš pradžių vadintas Viktoriahevnu, 1898 m. pavadintas Narviku, 1902 m. sutektos miesto teisės.

Per Antrąjį pasaulinį karą 1940 m. balandžio 9 d. Narviką užėmė nacių Vermachtas. Balandžio – birželio mėnesiais dėl miesto kovojo Norvegijos kariuomenė ir Sąjungininkų ekspedicinis korpusas, kurį sudarė Didžioji Britanija, Prancūzija ir Lenkija. 1940 m. gegužės 27-28 d. sąjungininkai miestą užėmė, jau birželio 3-8 d. ekspedicinis korpusas buvo evakuotas, o Norvegijos kariuomenė kapituliavo.

Architektūra 
 Narviko bažnyčia, statyta 1925 m., architektas J. O. Nordhagenas.
 Bjerviko bažnyčia, 1955 m., architektai A. Arnebergas, P. Somslis.
 Administracinis pastatas „Kolflaath-garden“, 1951 m., architektai K. Langė, E. Nustadas.
 Rotušė, 1961 m., architektas B. B. Elefsenas.
 Narviko universitetinės kolegijos rūmai: senieji (XX a. septintas dešimtmetis) ir naujieji, 1997 m.

Ekonomika 
Uostą geležinkelis jungia su Lulėju (Švedija), praeina plentas Oslas – Tromsė. Keltų linija į Svolvaerą (Lofoteno salos). Yra Narviko oro uostas.

Veikia geležinkelio riedmenų, laivų remonto, metalo apdirbimo, maisto (žuvų) pramonės įmonės. Yra universitetinė kolegija, Karo memorialinis muziejus. Miestas, ypač žiemą, traukia turistus – yra keltuvai į aplinkinius kalnus, tarp jų į 656 m. Fegernesfjeleto kalną, kai kurios slidinėjimo trasos apšviečiamos.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 
 Municipal fact sheet from Statistics Norway]
 Museum Nord  Official Website
 Narvik Krigsmuseum Official Website
 Destination Narvik – tourist information 

Norvegijos miestai
Kęstutis Nastopka

Kęstutis Valentinas Nastopka (g. 1940 m. kovo 18 d. Kaune) – Lietuvos literatūrologas, literatūros kritikas, vertėjas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija 
Mokėsi Biržų 2-ojoje vidurinėje mokykloje, 1957–1962 m. Vilniaus universitete studijavo lituanistiką. 1962–1965 m. stažavosi Rygos universitete.

1966–1972 m. Lietuvių kalbos ir literatūros instituto jaunesnysis mokslinis bendradarbis. Nuo 1972 m. Vilniaus pedagoginio instituto (nuo 1992 m. VPU) Lituanistikos fakulteto dėstytojas, 1989–1991 m. Lietuvių ir užsienio literatūros katedros, 1991–1996 m. Visuotinės literatūros katedros vedėjas. 1986 m. filologijos mokslų daktaras.  Nuo 1992 m. ir Vilniaus universiteto dėstytojas, 1998–2005 m. Literatūros teorijos (nuo 2002 m. Literatūros teorijos ir istorijos) katedros vedėjas, 2007–2008 m. A. J. Greimo semiotinių studijų centro vedėjas, nuo 1992 m. profesorius. 

Nuo 1971 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.

Bibliografija 
 Šiuolaikinės lietuvių literatūros bruožai / Algimantas Bučys, Vytautas Kubilius, Antanas Masionis, Kęstutis Nastopka, Ričardas Pakalniškis, Algimantas Radzevičius, Algis Samulionis, Albertas Zalatorius. – Vilnius: Vaga, 1969. – 514 p.
 Lietuvių ir latvių literatūrų ryšiai. – Vilnius: Vaga, 1971. – 413 p.: iliustr.
 Struktūrinė eilėraščio analizė. – Vilnius, 1972. – 8 p.
 Польский романтизм и балтийские литературы / Vytautas Kubilius, Kęstutis Nastopka. – Vilnius: Mintis, 1973. – 42 p.
 Tarybinių Pabaltijo tautų literatūros: paskaitų konspektas. – Vilnius, 1977. – 36 p.
 Lietuvių eilėraščio poetika: XX amžius: monografija. – Vilnius: Vaga, 1985. – 335 p.
 Išsprūstanti prasmė: straipsnių rinkinys. – Vilnius: Vaga, 1991. – 341 p. – ISBN 5-415-00769-5
 Reikšmių poetika: semiotikos bandymai. – Vilnius: „Baltų lankų“ leidyba", 2002. – 237 p.: iliustr. – ISBN 9955-429-72-0
 Lietuvių mitologijos studijos / A. J. Greimas. – Vilnius: „Baltų lankų“ leidyba, 2005. – 750 p. – ISBN 9955-584-78-5
 Literatūros semiotika. – Vilnius: „Baltų lankų“ leidyba, 2010. – 322 p. – ISBN 978-9955-23-389-3
 Trys semiotikos. – Vilnius: „Baltų lankų“ leidyba, 2012. – 75 p. – ISBN 978-9955-23-657-3

Įvertinimas 
 1974 m. Lietuvos komjaunimo premija, už studiją „Lietuvių ir latvių literatūrų ryšiai“
 1986 m. LSSR valstybinė premija, už studiją „Lietuvių eilėraščio poetika“
 1997 m. Trijų žvaigždžių ordinas
 2007 m. Prancūzijos Akademinių Palmių Kavalieriaus ordinas
 2012 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija

Šaltiniai 

LTSR valstybinės premijos laureatai
Lietuvos nacionalinės kultūros ir meno premijos laureatai
Latvistai
Lietuvos literatūrologai
Lietuvos vertėjai
Lietuvos kritikai
Lietuvos semiotikai
Lietuvos dėstytojai
Stasys Nastopka

Stasys Nastopka (1881 m. birželio 19 d. Rinkuškiuose, Biržų valsčius – 1939 m. spalio 19 d. Biržuose) – karinis veikėjas, Lietuvos kariuomenės generolas leitenantas.

Biografija 
Bauskėje baigė 6 realinės mokyklos klases, 1907 m. Vilniaus pėstininkų karo mokyklą. 1907–1910 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenės Kauno tvirtovės bei Varšuvos tvirtovės pėstininkų pulkuose, 1910–1918 m. 178 Vendeno pėstininkų pulke, nuo 1917 m. jo vadas, papulkininkis. 1914–1918 m. kovojo Pirmojo pasaulinio karo frontuose, du kartus buvo sužeistas. 1918 m. sausio 24 d. – balandžio 24 d. Atskirojo lietuvių bataliono Vitebske vadas, jį išformavus slapta grįžo į Lietuvą.

Nuo 1918 m. lapkričio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris, paskirtas Krašto apsaugos tarybos nariu. 1918 m. gruodžio mėn. – 1919 m. kovo mėn. Krašto apsaugos ministerijos tiekimo skyriaus viršininkas, nuo 1919 m. kovo mėn. Atskirosios rinktinės, nuo 1919 m. liepos 2 d. brigados, vasarą – dar ir Panevėžio rinktinės vadas. Dalyvavo kovose su Raudonąja armija prie Vilniaus, Panevėžio ir Ukmergės (Kurklių-Panevėžio operacija, Kupiškio-Utenos operacija).

1919 m. spalio 7 d. – 1920 m. liepos 13 d. Lietuvos kariuomenės Generalinio štabo viršininkas, generolas leitenantas. 1920 m. sausio-gegužės mėn. Kauno įgulos viršininkas, vasario 22–23 d. vadovavo malšinant Kauno įgulos maištą Aukštojoje Panemunėje. Nuo 1920 m. liepos 13 d. Lietuvos kariuomenės vadas, nuo rugpjūčio mėn. Pirmosios pėstininkų divizijos, kurią sudarė Antrasis, Ketvirtasis, Septintasis ir Devintasis pėstininkų pulkai vadas. 1920 m. spalio 21 d. per kovas su Lenkijos kariuomenės Liucijaus Želigovskio rinktine kartu su štabu pateko į lenkų nelaisvę. 1921 m. liepos mėn. – 1923 m. spalio mėn. kariuomenės inspektorius, 1923 m. spalio mėn. – 1924 m. liepos mėn. ypatingųjų reikalų karininkas prie kariuomenės vado.

1924 m. liepos 26 d. dėl susilpnėjusios sveikatos išėjo į atsargą ir apsigyveno Biržuose. Dalyvavo Lietuvos kūrėjų savanorių sąjungos veikloje, rūpinosi nemažu ūkiu. Palaidotas Rinkuškių evangelikų reformatų kapinėse.

Įvertinimas 
 1919 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas

Šaltiniai 

Lietuvos generolai
Lietuvos krašto apsaugos savanoriai
Danutė Marija Nasvytytė

Danutė Marija Nasvytytė (1916 m. gegužės 8 d. Maskva – 1983 m. balandžio 18 d. Melburnas, Australija) – Lietuvos šokėja, choreografė, pedagogė, Australijos lietuvių visuomenės veikėja.  Išraiškos šokio pradininkė Lietuvoje.

Biografija 
Tėvas gydytojas Motiejus Nasvytis, motina Saliamono Banaičio duktė Salomėja Banaitytė, seserys kompozitorė Giedra Gudauskienė ir dainininkė Salomėja Valiukienė.

1939 m. Berlyne baigė J. Klamt išraiškos šokio mokyklą. Tais pačiais metais Kaune surengė solo koncertą, pati sukūrė pasirodymo kostiumus. 1939 m. Kaune įsteigė Ritminės gimnastikos ir išraiškos šokio studiją, kurią lankė apie 200 mokinių. 1940 m. Valstybės teatre surengė pirmąjį savo mokinių koncertą. 1941–1943 m. trupė koncertavo Lietuvos miestuose, šoko stilizuotus lietuvių liaudies, savo ir mokinių sukurtus išraiškos šokius pagal muziką, kurią parašė Kazimieras Viktoras Banaitis, Mikalojus Konstantinas Čiurlionis, Julius Gaidelis, Manuelis de Falja, Ferencas Listas ir kiti kompozitoriai.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1945 m. Drezdene sudegė jos pasirodymų kostiumai, natos. 1947 m. persikėlė į Australiją, 1952 m. Melburne įkūrė vieną pirmųjų Australijoje išraiškos šokių trupę „Dana Nasvytis Creative Dance Group“ ir studiją „Dana Nasvytis School of Modern Dance“, kurios veikė iki 1960 m. Nuo 1960 m. dirbo ritmo ir plastikos mokytoja Viktorijos valstijos miestų gimnazijose. 

Išraiškos šokio tradicijas Lietuvoje tęsė jos mokinės Kira Katerina Daujotaitė, Lidija Motiejūnaitė.  Jos mokinės Jonė Kvietys-Young ir Birutė Nagys po karo gyveno Kanadoje, kur jos kartu su Nancy Lima Dent surengė pirmą Kanados išraiškos šokio festivalį 1960 m. vasario 25 d. naujai pastatytoje  Toronto Lietuvių parapijos salėje.

Šaltiniai 

Lietuvos išraiškos šokėjai
Lietuvos choreografai
Lietuvos pedagogai
Australijos lietuviai
Vytautas Nasvytis

Vytautas Nasvytis (1928 m. balandžio 8 d. Kaune – 2016 m. sausio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos architektas, dailininkas, pedagogas, visuomenės bei politinis veikėjas.

Biografija 
Tėvas Lietuvos kariuomenės gydytojas Kazimieras Nasvytis, brolis architektas Algimantas Nasvytis, sesuo aktorė ir radijo diktorė Undinė Nasvytytė, žmona balerina Ada Nasvytienė.

1952 m. baigė LSSR dailės institutą. 1952–1954 m. dirbo Respublikinėse architektūros dirbtuvėse Vilniuje, 1952 m. dar ir Sąjunginės žemės ūkio parodos Maskvoje Lietuvos paviljono dailininkas. Nuo 1953 m. LSSR dailės instututo dėstytojas. 1960–1990 m. Miestų statybos projektavimo instituto architektas, nuo 1962 m. projektų vyr. architektas. 1985–1995 m. LSSR dailės instituto Architektūros katedros vedėjas, nuo 1979 m. profesorius. 

1995–1997 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys (Tėvynės Sąjunga).

Kūryba 
Sukūrė skulptūrinių ir antkapinių paminklų architektūrinių dalių, apipavidalino interjerų, parodų ekspozicijų. 1965 m., 1970 m., 1975 m., 1980 m., 1985 m. Lietuvos dainų švenčių vyr. dailininkas. Daugelio architektūrinių konkursų laureatas ir prizininkas.

Projektai 
 

 Kavinė ir viešbutis „Neringa“, rekonstrukcija, bendraautoris Algimantas Nasvytis, Vilnius, 1959–1960 m.
 Vilniaus centrinis paštas, rekonstrukcija, bendraautoris A. Nasvytis, 1969 m.
 LSSR dramos teatras, rekonstrukcija, bendraautoris A. Nasvytis, 1974–1981 m.
 LSSR Aukščiausioji Taryba, dab. Lietuvos Respublikos Seimas, bendraautoris A. Nasvytis, 1976–1981 m.
 LSSR dailės instituto mokomasis korpusas, bendraautoriai Vytautas Brėdikis, Vladislovas Mikučianis, 1981 m.
 Viešbutis „Lietuva“, bendraautoris A. Nasvytis, 1976–1983 m.
 Naujųjų Apaštalų bažnyčia Rasų g., Vilnius, bendraautoris Marius Šaliamoras, 1994 m.
 Vilkaviškio katedra, atstatymas, bendraautoris Juozas Palaima, 1999 m.
 Juozo Kazicko rezidencija, bendraautoriai Jūras Balkevičius, Marius Šaliamoras, Saulius Vingrys, 2001 m.
 LR Seimo posėdžių salės kompleksas, bendraautoriai A. Nasvytis, Jūras Balkevičius, Artūras Burba, 2007 m.

Įvertinimas 
 1965 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas
 1971 m. LSSR valstybinė premija
 1982 m. LSSR liaudies architektas
 1983 m. SSRS valstybinė premija
 1998 m. LDK Gedimino 4 laipsnio ordinas 
 2003 m. LR Vyriausybės meno premija

Šaltiniai

Literatūra 
 Architektai Algimantas ir Vytautas Nasvyčiai / Algimantas Mačiulis. – Vilnius: Vilniaus dailės akademijos leidykla, 2007. – 311 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-624-86-8

LTSR valstybinės premijos laureatai
Lietuvos architektai
Lietuvos pedagogai
Vilniaus politikai
Undinė Nasvytytė

Undinė Nasvytytė (1926 m. kovo 13 d. Kaune – 2016 m. birželio 27 d. Vilniuje) – Lietuvos aktorė, Lietuvos radijo diktorė.

Biografija 
Tėvas Lietuvos kariuomenės gydytojas Kazimieras Nasvytis, broliai architektai Algimantas Nasvytis, Vytautas Nasvytis. Vyras Jonas Mašanauskas, vaikai Arvydas Ambrasas (1947–1970 m.), Ramunė Reimerienė, Kipras Mašanauskas.

1945 m. baigė Vilniaus suaugusiųjų vidurinę mokyklą. Mokėsi Vilniaus dramos teatro studijoje, baigė Vilniaus konservatoriją ir Vilniaus universitetą. 1950–1956 m. Dainų ir šokių ansamblio „Lietuva“ pranešėja. Nuo 1956 m. Lietuvos radijo diktorė, skaitovė, renginių vedėja. 2000–2008 m. Lietuvos bajorų karališkos sąjungos vadė. Yra išleistos dvi jos prisiminimų knygos.

Bibliografija 
 Apie pulką ir mergelę: autobiografinis pasakojimas. Užrašė Loreta Paškevičienė. Vilnius: Alma littera, 2015.
 Apie sceną, radiją ir meilę: autobiografinis pasakojimas. Užrašė Loreta Paškevičienė. Vilnius: Alma littera, 2015.

Įvertinimas 
 Vytauto Didžiojo ordino Karininko kryžius

Šaltiniai 

Lietuvos aktoriai
Lietuvos diktoriai
Vytauto Didžiojo ordino kavalieriai
Lietuvos skaitovai
Zapyškio valsčius

Zapyškio valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio Lietuvos teritorijoje, į vakarus nuo Kauno, dešiniajame Nemuno krante. Centras – Zapyškis.

Istorija

Įkurtas po I pasaulinio karo, panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Panemunės rajonui (5 apylinkės).

|-
| 1923 || 114 || 3988 || 794 || ||
|-
| 1949-01-01  || 110 || || || 5 apylinkės  ||
|}

Suskirstymas

Šaltiniai 

Kauno apskrities valsčiai
Victor Nsofor Obinna

Viktoras Nsforas Obina (Victor Nsofor Obinna; 1987 m. kovo 25 d.) – buvęs Nigerijos futbolininkas, rungtyniaujantis krašto puolėjo pozicijoje. Nigerijos nacionalinės rinktinės žaidėjas.

Treniruotis pradėjo gimtojo miesto klube Plateau United. Vėliau buvo Kwara United ir Enyimba International sudėtyje. 2005 m. išvyko į Italiją ir debiutavo Serie A klube AC ChievoVerona. 2008 m. perėjo į FC Internazionale, bet ten žaidė epizodiškai ir buvo passkolintas Málaga CF klubui. 2010 m. rugpjūčio 27 d. paskolintas Anglijos West Ham United klubui.

2011 m. birželio 19 d. pasirašė ketverių metų sutartį su Maskvos „Lokomotiv“ klubu.

Viktoras Obina su Nigerijos olimpine rinktine dalyvavo 2008 m. Pekino olimpinėse žaidynėse ir laimėjo sidabro apdovanojimą. Nacionalinėje rinktinėje rungtyniauja nuo 2005 m., dalyvavo 2006 ir 2010 m. Afrikos Tautų taurėse.

Laimėjimai 
 Afrikos Tautų taurė (bronza – 2010 m.)

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Obinna
Atlético Petróleos Luanda

Atlético Petróleos Luanda – tituluočiausias Angolos futbolo klubas, daugkartinis nacionalinės futbolo lygos (Girabola) čempionas.

Istorija 
Įkurtas 1980 m. šalies sostinėje Luandoje.

Laimėjimai

Nacionaliai pasiekimai 
 Angolos lyga: 16
 1982, 1984, 1986, 1987, 1988, 1989, 1990, 1993, 1994, 1995, 1997, 2000, 2001, 2008, 2009, 2022
 Angolos futbolo taurė: 12
 1987, 1992, 1993, 1994, 1997, 1998, 2000, 2002, 2012, 2013, 2017, 2021
 Angolos futbolo supertaurė: 4
 1987, 1988, 1993, 1994, 2002, 2013

Sezonai

Girabola ir taurės turnyras 

|}
Šaltiniai:

Tarptautiniai pasiekimai 
Klubas 5 kartus dalyvavo CAF Čempionų lygoje – aukščiausia pasiekta pozicija – pusfinalis (2001 m.).

Žymūs žaidėjai 
  Luís Delgado
  Flávio Amado
  Manucho
  Sebastião Gilberto
  Zé Kalanga
  João Ricardo

Šaltiniai

Nuorodos 
 [ Oficiali klubo svetainė]
 Globalsportsarchive
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyras)

Angolos futbolo klubai
2009 m. Europos dailiojo čiuožimo čempionatas

2009 m. Europos dailiojo čiuožimo čempionatas – geriausių Europos 2008 m. - 2009 m. sezono dailiojo čiuožimo sportininkų varžybos, vykusios Suomijos sostinėje Helsinkyje. Lietuvai čempionate atstovavo keturi sportininkai.

Medalių lentelė

Dalyvavusios šalys

Rezultatai

Vyrai

Moterys 

 WD = Pasitraukė

Poros 

 WD = Pasitraukė

Šokiai ant ledo 

 WD = Pasitraukė

Nuorodos 

 Oficiali svetainė 

Europos dailiojo čiuožimo čempionatai
2009 sporte
Pakuonio valsčius

Pakuonio valsčius (iki I pasaulinio karo Pagirmuonio valsčius, , ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietų Lietuvos teritorijoje, kairiajame Nemuno krante. Centras – Pagirmuonys, vėliau – Pakuonis.

Istorija 

Įkurtas XIX a. kaip Pagirmuonio valsčius, po I pasaulinio karo pervadintas Pakuonio valsčiumi. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Panemunės rajonui (4 apylinkės) ir Prienų rajonui (4 apylinkės).

|-
| 1923 || 126 || 5285 || 898 || ||
|-
| 1949-01-01  || 134 || || || 8 apylinkės  ||
|}

Vadovai 
 Plešanovas, vykdomojo komiteto pirmininkas iki 1948 m.

Suskirstymas

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1855 || Girininkai || Juozas Kairiūkštis, pedagogas || 1937
|-
| 1863 || Girininkai || Simonas Varkala, kunigas || 1949
|-
| 1881 || Girininkai || Juozas Varkala, lietuviškos spaudos platintojas || 1965
|-
| 1909 || Antakalnis || Kazys Dereškevičius, agronomas ||
|-
| 1930 || Pakuonis ||Kazimieras Bublys, socialinių mokslų daktaras, miškininkas ||
|-
| 1933 || Laukiškiai || Jonas Misiūnas, teisininkas, LTSR veikėjas || 2015
|-
| 1937 || Antakalnis || Kostas Dereškevičius, tapytojas ||
|}

Šaltiniai 

Kauno apskrities valsčiai
Marijampolės apskrities valsčiai
Prienų apskrities valsčiai
Koptų kalba

Koptų kalba − semitų-chamitų šeimos kalba, senosios egiptiečių kalbos paskutinė stadija. Vartota Egipto krikščionių koptų. 

Koptų kalba susiformavo Egiptą užkariavus graikams. Graikų raštas buvo pritaikytas užrašyti senąją egiptiečių kalbą. Pradžioje ją vartojo išlikę senovės Egipto žyniai, koptų kalba buvo užrašomi religiniai ritualai. II−III a. koptų kalba pradėta vartoti Egipto krikščionių (koptų), nors jų pagrindinė liturginė kalba tebebuvo graikų. Pradėjo formuotis savitas koptų raidynas. VI−V a. Šenudas standartizavo koptų kalbą pagal sahidų tarmę. Egiptą užkariavus arabams koptų ir graikų kalbos viešojoje erdvėje uždraustos, todėl perėjo į šnekamosios ir liturginės kalbos lygmenį. Ypač aktyviai prieš koptų kalbą kovojo mameliukai. Tai lėmė, kad XVII a. koptų kalba praktiškai išnyko, koptai perėmė Egipto arabų kalbą. XIX a. antroje pusėje Aleksandrijos ortodoksų popiežius Kirilas IV pradėjo koptų kalbos atgaivinimo kampaniją. Buvo išleista keletas knygų, žodynų. 1954 m. įkurtas koptų studijų institutas. Šia kalba domisi, mokosi egiptologai, koptai, Egipto musulmonai. Manoma, kad dabar šią kalbą vartoja ~300 žmonių.

Koptų rašto sistema išsivystė iš graikų rašto sistemos, tačiau turi keletą papildomų ženklų iš senovės egiptiečių kalbos demotinio rašto.

Tarmės 

Koptų kalba turi keletą tarmių:
 Aukštutinio Egipto:
 Sahidų (arba Tėbų),
 Achmimimkų,
 Likopolitanų;
 Žemutinio Egipto:
 Bohairių (arba Memfio),
 Fajumo,
 Oksirinčitų.

Nuorodos 
 
 Koptų šriftas kompiuteriui

Semitų-chamitų kalbos
Koptai
Laima Vaitkunskienė

Laima Vaitkunskienė-Nakaitė (g. 1934 m. rugsėjo 13 d. Rokiškyje) – Lietuvos archeologė.

Biografija 
1956 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą. 1967 m. apgynė disertaciją „Sidabras Lietuvos archeologinėje medžiagoje“, istorijos mokslų kandidatė. 1993 m. apgynė habilitacinį darbą „Vakarų žemaičiai geležies amžiuje: kultūra ir etnosocialinė istorija“, habilituota humanitarinių mokslų daktarė.

1956 m. Šiaulių „Aušros“ muziejaus, nuo 1957 m. – Istorijos instituto mokslinė bendradarbė. 

Lietuvos archeologijos draugijos narė.

Mokslinė veikla 
Mokslinių ekspedicijų, tyrinėjusių I–XII a. geležies amžiaus žemaičių, skalvių, kuršių genčių kapinynus, senųjų baltų gyvenvietę Juodonių piliakalnio (Rokiškio rajonas) papėdėje, vadovė. Archeologinių tyrimų interesai: žemaičių etnogenezė ir etninė istorija, I m. e. tūkstantmečio Lietuvos gyventojų menas ir pasaulėžiūra.

Tyrinėti laidojimo paminklai: Bandužių kapinynas, Didkiemio kapinynas, Jurgaičių kapinynas, Kaštaunalių kapinynas, Pagrybio kapinynas, Vilkų Kampo kapinynas, Žąsino kapinynas, Žvilių kapinynas.

Publikavo apie 210 straipsnių.

Bibliografija 

Monografijos:
 Sidabras senovės Lietuvoje. Mokslas, 1981 m.
 Žalvariniai senolių laiškai. Vyturys, 1991 m.
 Pagrybio kapinynas. Iš: Lietuvos archeologija, T. 13, Diemedis, 1995 m.
 Žvilių kapinynas. Iš: Lietuvos archeologija, T. 17, Vilnius, 1999 m.
Su kitais autoriais:
 Lietuvos materialinė kultūra IX–XIII a., bendraautorė, 1978 m.
 Lietuvos TSR archeologijos atlasas, bendraautorė, 1978 m.
 Meno verslai, bendraautorė, 1987 m.

Šaltiniai 

Lietuvos archeologai
Romas Olišauskas

Romas Petras Olišauskas (g. 1946 m. gegužės 1 d. Veisiejuose, Lazdijų rajonas) – Lietuvos archeologas, paveldosaugininkas, paveldosaugos pradininkas Šiaulių krašte.

Biografija 
1963 m. baigė Kapčiamiesčio vidurinę mokyklą, 1967 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą.

Nuo 1967 m. Kultūros ministerijos Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologijos grupės vyr. mokslinis bendradarbis, 1977–1984 m. Archeologijos paminklų skyriaus viršininkas. 1984 m. gruodžio 22 d. perkeltas vyr. moksliniu bendradarbiu į Šiaulių Aušros muziejų. 1990 m. sukūrus naujas paveldosaugos struktūras, perkeltas į Lietuvos Respublikos kultūros paveldo inspekcijos Šiaulių apygardą vyriausiuoju valstybiniu inspektoriumi. 1995 m. reorganizavus Kultūros paveldo inspekciją – Kultūros ministerijos Kultūros vertybių apsaugos departamento Šiaulių teritorinio padalinio konservatorius, nuo 1997 m. padalinio viršininkas, vedėjas.

Lietuvos archeologijos draugijos narys.

Mokslinė veikla 
1967–1989 m. dalyvavo Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos organizuotose žvalgomosiose archeologinėse ekspedicijose, kurių metu žvalgyti visi respublikos rajonai. Ekspedicijų metu išaiškinta 600 naujų archeologijos paminklų, kurie įrašyti į saugomų kultūros paminklų sąrašus. 1967–1972 m. rengė „Lietuvos istorijos ir kultūros paminklų sąrašą“ – respublikinės ir vietinės reikšmės archeologijos paminklų kartoteką.

1968–1970 m. kartu su kitais specialistais rengė Lietuvos gamtos, istorijos ir kultūros paminklų kartografavimo metodiką. 1970–1984 m. kartu su Respublikiniu žemėtvarkos projektavimo institutu kartografavo archeologijos paminklus, rengiant kartografinę medžiagą „Lietuvos gamtos, istorijos ir kultūros paminklams“. Tuo metu buvo kartografuota apie 80 % Lietuvos teritorijos, nustatytos daugiau kaip 1000 archeologijos paminklų teritorijos. 1991 m. Lietuvos kultūros paveldo mokslinio centro ekspedicijos metu dalyvavo išaiškinant ir nustatant kultūros vertybes ir jų teritorijas Akmenės ir Šiaulių rajonuose. 1993 m. Šiaulių mieste ir rajone kartu su kitais specialistais vykdė architektūros, archeologijos (piliakalnių) paminklų aerofotofiksaciją.

1994–1996 m. kartu su kitais specialistais atliko XIX a. pirmosios pusės inžinerinio hidrotechninio statinio Ventos–Dubysos kanalo tyrimų ir inventorizavimo darbus, 1995 m. – Šiaulių rajone esančių 23 buvusių dvarų sodybų inventorizaciją, būklės įvertinimą, fotofiksaciją. 

Tyrinėti ir žvalgyti archeologijos paminklai: Girkalių kapinynas, Kretingos rajonas; Šventosios akmens amžiaus stovyklos, Palangos savivaldybė; Kaukų piliakalnis, Alytaus rajonas; Kumelionių piliakalnis ir senovės gyvenvietė, Meškučių piliakalnis, Marijampolės rajonas; Imbarės piliakalnis ir senovės gyvenvietės, Kretingos rajonas; Bražuolės piliakalnis, Trakų rajonas; Papelkių pilkapiai (Vizdergių) ir senkapis, Lieporių kapinynas, Šiaulių rajonas; Spitrėnų piliakalnis, Utenos rajonas; Stungių kapinynas, Joniškio rajonas.

Įvertinimas 
 2005 m. – Pelikso Bugailiškio premija

Šaltiniai 

Lietuvos archeologai
Lietuvos kartografai
Lietuvos paveldosaugininkai
Namibė

Namibė () – miestas pietvakarių Angoloje, Atlanto vandenyno pakrantėje (prie nedidelės įlankos), Namibo dykumos šiauriniame pakraštyje. Namibo provincijos administracinis centras. 132,9 tūkst. gyventojų (2004 m.). Yra vienas iš trijų pagrindinių šalies jūrų uostų (eksportas, žvejyba). Veikia Namibės ir Jurijaus Gagarino oro uostai. Geležinkelis ir plentas į Lubangą. Į pietus nuo Namibės pasideda Jonos nacionalinis parkas.

Istorija 

Miestas įkurtas portugalų 1840 m. ir pavadintas Mosamedišu (Moçâmedes). Pastatytas fortas, uostas. Pradžioje vystyta žvejyba, o netoliese radus geležies telkinių pradėtas vykdyti žaliavų eksportas. 1985 m. miestas pervadintas į Namibę.

Angolos miestai
Genadijus Janajevas

Genadijus Janajevas (, g. 1937 m. rugpjūčio 26 d. – 2010 m. rugsėjo 24 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys, pirmasis ir paskutinis TSRS viceprezidentas.

Biografija 
1959 m. baigė Gorkio žemės ūkio institutą, dirbo mechanizuotų dirbtuvių viršininku, Gorkio srities "Žemūktechnikos" padalinio valdytoju.

1963-1968 m. buvo komjaunimo Gorkio srities komiteto antruoju, vėliau-pirmuoju sekretoriumi. Po to dvylika metų vadovavo TSRS jaunimo organizacijų komitetui.

1980-1986 m. buvo TSRS draugystės ir kultūrinių ryšių su užsienio šalimis draugijos prezidiumo pirmininko pavaduotojas, nuo 1986 m. – TSRS profsąjungų (VPSCT) sekretorius, nuo 1989 m. rugsėjo mėn. – pirmininko pavaduotojas. Buvo TSRS liaudies deputatu nuo profsąjungų.

1990 m. liepos 14 d. išrinktas TSKP CK sekretoriumi tarptautiniams klausimams ir Politinio biuro nariu, juo buvo iki 1991 m. sausio 31 d.

1990 m. gruodžio 27 d. M. Gorbačiovo siūlymu TSRS liaudies deputatų suvažiavime antru bandymu išrinktas TSRS viceprezidentu. Juo buvo iki 1991 m. rugsėjo 4 d.

1991 m. rugpjūčio 19 d. G. Janajevas kartu su kitais Valstybinio ypatingos padėties komiteto (GKČP) nariais organizavo pučą ir nušalino TSRS prezidentą M. Gorbačiovą. Rugpjūčio 22 d. G. Janajevas apkaltintas valstybės perversmu ir suimtas. 1994 m. vasario mėn. Rusijos valstybės dūmai priėmus specialų įstatymą, amnestuotas.

Išėjęs iš kalėjimo G. Janajevas politinėje veikloje nebedalyvavo. Paskutiniais metais iki mirties buvo Rusijos tarptautinės turizmo akademijos istorijos ir tarptautinių santykių katedros vedėjas.

Nuorodos 
 Biografija (rusų kalba);
 Apie rugpjūčio pučą.

TSRS politikai
TSRS profsąjungų veikėjai
Leipalingio valsčius

Leipalingio valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietų Lietuvos teritorijoje. Centras – Leipalingis.

Istorija 

Valsčius įkurtas carinės Rusijos laikais 1818 m. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Veisiejų rajonui (6 apylinkės).

|-
| 1923 || 227 || 5373 || 1097 || ||
|-
| 1949-01-01  || 286 || || || 6 apylinkės  ||
|}

Vadovai 
 Lazauskas, vykdomojo komiteto pirmininkas iki 1947 m.

Suskirstymas

Gyventojai

Tautinė sudėtis 

1923 m. gyveno 5373 žmonės:

 Lietuviai – 94,62% (5084);
 Žydai – 2,84% (153);
 Lenkai – 2,32% (125);
 Kiti – 0,2% (11).

Žymūs žmonės 

|-
| 1864 || Veršiai || Jurgis Vidūnas, knygnešys || 1942
|-
| 1886 || Mizarai || Liudas Vailionis, botanikas || 1939
|-
| 1898 || Vilkanastrai || Stasys Dabušis, kalbininkas || 1974
|-
| 1910 || Veršiai || Juzė Jurkonienė, liaudies dainininkė || 1972
|-
| 1913 || Veršiai || Jonas Vidūnas, karo lakūnas || 1938
|-
| 1923 || Leipalingis || Algirdas Volungevičius, pedagogas || 2008
|-
| 1924 || Mizarai || Balys Mizaras, pedagogas || 1994
|-
| 1926 || Leipalingis || Antanas Laukaitis, žurnalistas || 2014
|-
| 1929 || Veršiai || Ona Alesiūtė-Bleizgienė, pedagogė, poetė ||
|-
| 1929 || Veršiai || Marija Vidūnaitė-Grėbliūnienė, pedagogė ||
|-
| 1931 || Vilkininkai || Juozas Lazauskas, agronomas || 2010
|-
| 1932 || Leipalingis || Algimantas Gedminas, treneris || 2011
|-
| 1937 || Taikūnai || Juozas Kuckailis, žurnalistas || 2013
|-
| 1938 || Mizarai || Pranas Jurkonis, choro dirigentas ||
|-
| 1941 || Savanoriai || Vytautas Juozas Leščinskas, žurnalistas, rašytojas ||
|-
| 1944 || Vileikiai || Leonas Radžiukynas, politinis veikėjas ||
|-
| 1948 || Cimaniūnai || Juozas Karaciejus, kalbininkas ||
|-
| 1949 || Paliepis || Jonas Levulis, politinis veikėjas ||
|-
| 1949 || Gerdašiai || Stasys Gasiliauskas, politinis veikėjas ||
|-
| 1960 || Leipalingis || Robertas Grigas, kunigas ||
|-
| 1963 || Leipalingis || Arūnas Večkys, politinis veikėjas ||
|-
| 1972 || Mizarai || Andrutė Kalinauskienė, teisėja ||
|-
|}

Šaltiniai 

Lazdijų apskrities valsčiai
Seinų apskrities valsčiai
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Igliškėlių valsčius

Igliškėlių valsčius (carmečiu Javaravo valsčius, , ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietvakarių Lietuvos teritorijoje. Centras – Javaravas, vėliau – Igliškėliai.

Istorija 

XVIII a. pabaigoje minimas Igliškėlių valsčius. XIX a. 2-ojoje pusėje įkurtas Javaravo valsčius, jo būstinė iki I pasaulinio karo buvo Javaravo dvaras. Po I pasaulinio karo, tarpukariu Javaravo valsčius reformuotas į Igliškėlių valsčių. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Marijampolės rajonui (10 apylinkių).

|-
| 1923 || 130 || 5128 || 951 || ||
|-
| 1949-01-01  || 132 || || || 10 apylinkių  ||
|}

Vadovai 
 J. Bacevičius, vykdomojo komiteto pirmininkas ~1941 m.

Suskirstymas

Gyvenvietės 

1923 m. valsčiuje buvusios gyvenvietės:

 Bajarskai, k.
 Bankava, k.
 Beržinbūdė, k.
 Bieliūniškiai, k.
 Bukoniai, k.
 Dambava, k.
 Dybakalnis, k.
 Grabava, k.
 Gudinė, k.
 Bukta, k.
 Geležiniai, k.
 Gudiškiai, k.
 Igliauka, k.
 Igliškėliai, mstl.
 Jokūbiškiai, k.
 Kancava, k.
 Kermušinė, k.
 Kižiai, k.
 Klevinė, k.
 Kopūstinė, k.
 Kuktai, k.
 Kūlingė, k.
 Malinava, k.
 Medeliškiai, k.
 Mergašilis, k.
 Navasodai, k.
 Paežerė, k.
 Pajiesys, k.
 Paluobiškiai, k.
 Pamargiai, k.
 Patilčiai, k.
 Paužiškiai, k.
 Pazenkava, k.
 Pielkava, k.
 Pakūlingė, k.
 Pamačiuliškiai, k.
 Padvariškiai, k.
 Pridotkai, k.
 Raišupys, k.
 Ringovėlė, k.
 Sala, k.
 Santaka, k.
 Stašliškiai, k.
 Šakališkiai, k.
 Šlavančiai, k.
 Tupikai, k.
 Veselava, k.
 Uosinė, k.
 Uosinukė, k.
 Zomčinė, k.
 Žirniškiai, k.
</div>

Gyventojai

Tautinė sudėtis 

1923 m. gyveno 5128 žmonės:

 Lietuviai – 90% (4617);
 Vokiečiai – 8,97% (460);
 Kiti – 0,99% (51).

Žymūs žmonės 

|-
| 1881 || Paraišupys || Juozas Grigaitis, teisininkas || 1947
|-
| 1898 || Gudiškiai || Karolis Dabulevičius, karininkas || 1988
|-
| 1899 || Šakališkiai || Kazys Labutis, karininkas || 1975
|-
| 1914 || Raišupiai || Jonas Petras Kedys, miškininkas, ekonomistas || 2006
|-
| 1917 || Navasodai || Justinas Lelešius, kunigas || 1947
|-
| 1918 || Pamargiai || Klemensas Gumauskas, inžinierius, išeivijos veikėjas ||
|-
| 1948 || Pamargiai || Aldona Danguolė Adomaitytė, aktorė, pedagogė ||
|}

Šaltiniai 

Kalvarijos apskrities valsčiai
Marijampolės apskrities valsčiai
Pakruojis (kaimas)

Pakruojis – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, greta Pakruojo miesto. Seniūnaitijos centras.

Gyventojai

Išnašos 

Pakruojo rajono savivaldybės gyvenvietės
Kazimieras Pakeltis

Kazimieras Pakeltis (1930 m. sausio 20 d. Višeikių kaime, Linkuvos valsčius – 2020 m. rugpjūčio 18 d.) – Lietuvos pedagogas, Akmenės rajono politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija 
1937 m. pradėjo lankyti Višeikių pradinę mokyklą, 1941 m. – Linkuvos pradinę mokyklą, 1949 m. baigė Linkuvos gimnaziją 1951 m. – Šiaulių mokytojų instituto fizikos – matematikos skyrių. 1976 m. neakivaizdiniu būdu baigė Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto fizikos – matematikos fakulteto fizikos specialybės kursą ir įgijo vidurinės mokyklos fizikos mokytojo kvalifikaciją.

Nuo 1951 m. Akmenės vidurinės mokyklos fizikos mokytojas, direktoriaus pavaduotojas, 1955–1968 m. mokyklos direktorius. 1968–1977 m. – Akmenės rajono liaudies švietimo skyriaus vedėjas. Nuo 1977 m. rugsėjo 1 d. Naujosios Akmenės 3-iosios vidurinės mokyklos direktorius. 1990–1995 m. pirmasis Akmenės rajono savivaldybės tarybos pirmininkas. 1995–1997 m. Šiaulių apskrities Švietimo skyriaus inspektorius. Nuo 1997 m. iki išėjimo į pensiją 2003 m. spalio 31 d. Akmenės rajono Švietimo skyriaus vyriausiasis specialistas, vedėjo pavaduotojas. Švietimo darbuotojų profsąjungos komiteto pirmininkas. 2004–2008 m. Akmenės rajono Švietimo tarybos pirmininkas. 

1990–1995 m. Akmenės rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m., Akmenės rajono savivaldybės tarybos narys (Lietuvos liberalų sąjunga).

Naujosios Akmenės kultūros rūmų choro „Cementininkas“ dalyvis. Žmona Aldona, sūnus Kęstutis Pakeltis.

Įvertinimas 
2010 m. apdovanotas Šiaulių apskrities viršininko garbės ženklu „Už nuopelnus Šiaulių apskričiai“.

Šaltiniai 

Akmenės politikai
Lietuvos pedagogai
T-800

T-800 (T-75.01) – ypač galingas vikšrinis buldozeris, gaminamas Čeliabinsko traktorių gamykloje. Tai pats didžiausias traktorius gaminamas Europoje.

Pirmasis traktorius surinktas 1983 m., o iš viso pagaminta 10 tokių mašinų. Skirtas sunkiems darbams rūdos kasyklose, dideliems žemės darbų kiekiams kelių tiesime ir melioracijoje. Normali traukos jėga – 75 t, didžiausia – 140 t. Variklio galia – 820 AG. Traktoriaus masė kartu su stumdymo-rausimo įranga– 103 tonos, iš kurių 30 t – įrangos masė. Buvo naudojami dviejų tipų vikšrai: 6 t sveriantys akmeningam gruntui ir platesni, 8 t sveriantys molingam.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Traktorius gamyklos tinklalapyje  

Traktoriai
Tarybų Sąjungos automobiliai
Lapių valsčius

Lapių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio Lietuvos teritorijoje. Centras – Lapės (kurį laiką – Lentainiai).

Istorija

Valsčius įkurtas 1919 m. sausio 21 d., jo administracinis pastatas buvo Lentainių kaime, buvusiuose rusų valdiškuose namuose. Vėliau valsčius įsikūrė Lapėse.

Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Vilijampolės rajonui (6 apylinkės).

|-
| 1923 || 142 || 4604 || 935 || ||
|-
| 1949-01-01  || 117 || || || 6 apylinkės  ||
|}

Suskirstymas

Šaltiniai 

Kauno apskrities valsčiai
Latvija 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse

Latvijos sportininkai dalyvavo 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Vankuveryje, Kanada.

Medalininkai

Kalnų slidinėjimas

Vyrai

Moterys

Biatlonas 

Vyrai

Moterys

Bobslėjus 

2 vyrai

4 vyrai

Slidinėjimo lenktynės 

Vyrai

Moterys

Ledo ritulys 

Vyrų komanda:

B grupė

Nusileidimas rogutėmis

Greitasis čiuožimas trumpuoju taku

Skeletonas

Greitasis čiuožimas

Nuorodos 
 Latvijos olimpinis komitetas 

2010 metų žiemos olimpinės žaidynės
Latvija olimpinėse žaidynėse
Pažaislio valsčius

Pažaislio valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje, dešiniajame Nemuno krante, prie rytinio Kauno pakraščio. Centras – Pažaislis, vėliau – Petrašiūnai.

Istorija

Valsčius minimas XIX a. viduryje. Nuo XIX a. vidurio iki 1868 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Marijampolės apskričiai. 1868 m. vasario 20 d. buvo prijungtas prie Panemunės-Pažaislio valsčiaus.

Pažaislio valsčius atkurtas po I pasaulinio karo. Valsčius panaikintas 1946 m., prijungus jo teritoriją prie Kauno miesto.

|-
| 1923 || 51 || 2172 || 436 || ||
|}

Viršaičiai
 Vladas Bartuška (1908–1945), viršaitis 1941-12 – 1943-04

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1923 || Naujieji Neveronys || Alfonsas Bieliauskas, rašytojas || 
|}

Šaltiniai 

Kauno apskrities valsčiai
Marijampolės apskrities valsčiai
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Raudondvario valsčius

Raudondvario valsčiumi carmečiu kartais buvo vadinamas ir Nemenčinės valsčius.

Raudondvario valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio Lietuvos teritorijoje, dešiniajame Nemuno krante. Centras – Raudondvaris (carmečiu – Šiaudinė).

Istorija

Valsčius įkurtas XIX a., panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Vilijampolės rajonui (6 apylinkės).

|-
| 1923 || 120 || 4629 || 908 || ||
|-
| 1949-01-01  || 105 || || || 6 apylinkės  ||
|}

Suskirstymas

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1924 || Kačiūniškė || Vladislovas Michelevičius, vyskupas || 2008
|-
| 1927 || Šilelis || Vladas Dautartas, rašytojas, dramaturgas || 2000
|-
| 1931 || Tirkšliai || Vytautas Bendikas, ekonomistas || 1997
|}

Šaltiniai 

Kauno apskrities valsčiai
Mažeikių valsčius

Mažeikių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Lietuvos teritorijoje, pasienyje su Latvija. Centras – Mažeikiai.

Istorija 

Valsčius įkurtas po I pasaulinio karo 1918 m. lapkričio 18 d. Prie jo 1920 m. prijungtas Leckavos valsčius. Mažeikių valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Mažeikių rajonui (8 apylinkės).

|-
| 1923 || 142 || 4882 || 896 || ||
|-
| 1949-01-01  || 144 || || || 8 apylinkės  ||
|}

Viršaičiai 
 K. Šiaulys, apie 1921 m.
 Augustinas Venckus, 19?? m.
 Mikužis, 1925–1929 m.

Suskirstymas

Gyventojai

Tautinė sudėtis 

1923 m. gyveno 4882 žmonės:

 Lietuviai - 86,6% (4228);
 Latviai - 5,81% (284);
 Rusai - 5,18% (253);
 Žydai - 1,82% (89);
 Vokiečiai - 0,29% (14);
 Kiti - 0,29% (14).

Žymūs žmonės 

|-
| 1909 || Reivyčiai || Alfonsas Dargis, tapytojas, grafikas || 1996
|-
| 1912 || Kušlėnai || Liudas Vilimas, dailininkas || 1966
|-
| 1941 || Reivyčiai || Albertas Laurinavičius, fizikas || 
|}

Šaltiniai 

Mažeikių apskrities valsčiai
Židikų valsčius

Židikų valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Lietuvos teritorijoje, pasienyje su Latvija. Centras – Židikai.

Istorija 

Valsčius įkurtas XIX a. pradžioje, panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Mažeikių rajonui (8 apylinkės) ir Sedos rajonui (5 apylinkės).

|-
| 1923 || 269 || 8465 || 1886 || ||
|-
| 1949-01-01  || 271 || || || 13 apylinkių  ||
|}

Vadovai 
 Steponas Petrulevičius, vykdomojo komiteto pirmininkas nuo 1940 m.

Suskirstymas

Gyventojai

Tautinė sudėtis 

1923 m. gyveno 8465 žmonės:

 Lietuviai - 86,15% (7293);
 Žydai - 9,44% (799);
 Latviai - 2,41% (204);
 Vokiečiai - 0,7% (59);
 Rusai - 0,65% (55);
 Kiti - 0,65% (55).

Žymūs žmonės 

|-
| 1815 || Kukiai || Steponas Gailevičius, skulptorius || 1885
|-
| 1888 || Pikeliai || Edvardas Adamkevičius, karininkas || 1957
|-
| 1890 || || Povilas Plechavičius, generolas || 1973
|-
| 1895 || Dapšiai || Leonas Kęsgaila-Kenstavičius, gydytojas, pulkininkas || 1979
|-
| 1902 || Dapšiai || Česlovas Kontrimas, tapytojas, grafikas || 1989
|-
| 1906 || Čepiškė || Leopoldas Kumpikas, inžinierius mechanikas || 1993
|-
| 1932 || Pikeliai || Eduardas Jonušas, tautodailininkas || 2014
|-
| 1941 || Padarbai || Romualdas Gailys, gydytojas || 
|}

Šaltiniai 

 

Mažeikių apskrities valsčiai
Telšių apskrities valsčiai