joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Šiaulių TV

Šiaulių apskrities televizija (STV) – regioninis televizijos kanalas, įkurtas 1991 m. birželį. Programa matoma Šiaulių apskrityje, taip pat – visoje Lietuvoje per kabelines televizijas.

Istorija 

Pirmieji televizijos steigėjai buvo Šiaulių savivaldybės taryba ir Lietuvos radijas ir televizija. Pirmoji laida televizijos žiūrovams buvo parodyta 1992 m. kovo 19 d. Iš pradžių televizija buvo valstybinė. 1992 m. Lietuvos radijas ir televizija atsisakė steigėjo teisių, o 1993 m. Šiaulių savivaldybės taryba turėtas steigėjo teises perdavė miesto valdybai.

Vėliau steigėjais tapo televizijos darbuotojai. 1997 m. televizija tapo viešąja įstaiga. 

1994 m. televizija retransliavo Baltijos televizijos programą.

Nuo 2012 m. spalio 29 d. programą pradėjo transliuoti nekoduotu antžeminiu skaitmeniniu signalu. Nuo 2013 m. spalio 31 d. kanalas buvo rodomas ir internetu, tačiau dabar laidos nėra transliuojamos tiesiogiai internetu.  

Rengiami reportažai ir filmuota medžiaga TV3 televizijai, informacija siunčiama M-1, „Žinių radijui“ ir ELTA. Televizija rengia autorines laidas, taip pat rodomos nepriklausomų prodiuserių sukurtos bei kitų regioninių televizijų perduotos laidos.

Transliuotojas – UAB „Šiaulių apskrities televizija“.

Direktoriai 

 Stasys Sušinskas – 1991–2002 m.
 Daiva Grikšienė – 2002–2004 m.
 Daiva Pikturnienė – nuo 2004 m.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Oficiali svetainė

Lietuvos televizijos kanalai
Antrasis artilerijos pulkas

Antrasis artilerijos pulkas – Lietuvos kariuomenės artilerijos 1919–1940 m. dalinys.

Istorija 
Antrasis artilerijos pulkas pradėtas formuoti 1919 m. spalio 19 d. kaip antrasis artilerijos divizionas. Jį sudarė 2-oji, 5-oji ir l – oji haubicų baterijos. 1920 m. rugsėjo mėn. per Suvalkų mūšį divizionas patyrė nuostolių. Buvo sunaikintos 5-oji ir 1-oji haubicų baterijos, prie Kapčiamiesčio 1920 m. rugsėjo 21 d. nukautas leitenantas Jonas Stapulionis. 1921 m. rugpjūčio mėn. atkurtas divizionas pavadintas Antruoju artilerijos pulku. 1922 m. rugsėjo 19 d. pulkas persikėlė į nuolatinę taikos meto dislokacijos vietą – Kėdainius. 1928 m. pulkas suskirstytas į artilerijos grupes po tris baterijas. Štabas ir pirmoji grupė dislokuoti Kėdainiuose, 2-oji grupė – Seredžiuje, 3-oji grupė – Raseiniuose.

4-ojo dešimtmečio pabaigoje mokymo ir tiekimo požiūriu Antrasis artilerijos pulkas buvo pavaldus artilerijos inspektoriui, mobilizacijos ir operatyviniu – Trečiojo pėstininkų pulko, kurį karo metu planuota išplėsti į pėstininkų diviziją, vadui.

1940 m. birželį TSRS okupavus Lietuvą ir Lietuvos liaudies kariuomenę inkorporavus į Raudonosios armijos 29-ąjį teritorinį šaulių korpusą pulkas pavadintas 617-uoju artilerijos pulku, o faktiškai išformuotas.

Uniforma 
Antrojo artilerijos pulko uniforma, skirtinga nuo kitų Lietuvos kariuomenės dalinių uniformų, patvirtinta 1923 m. Tiek kareivių, tiek karininkų kepurių lankeliai buvo juodi, tokios pat spalvos buvo antpečiai, rankogalių ir apykaklių antsiuvai. Puskarininkių ir jaunesniųjų karininkų antpečiuose buvo artilerijos emblema – sukryžiuoti patrankų vamzdžiai ir pulko skiriamasis ženklas – masyvus geltono metalo skaičius „2“. Eilinių karių antpečiuose skaičius buvo užrašomas dažais per trafaretą. Apykaklių trikampiuose antsiuvuose buvo Gedimino stulpai, 1931–1934 m. eilinių karių antsiuvuose jie buvo panaikinti.

Pulko vadai 
 Diviziono vadai:
 Aleksas Jansonas
 Jonas Bytautas
 Jonas Uogintas

 Pulko vadai:
 1921 m. Jonas Uogintas
 1921 m. Jonas Juodišius
 Kazys Alyta
 1922–1923 m. Justinas Kibirkštis
 1923–1935 m. Vincas Jasulaitis
 1935–1940 m Alfonsas Sklėrius

Šaltiniai

Nuorodos 
 Antrasis artilerijos pulkas

Tarpukario Lietuvos kariuomenės artilerijos pulkai‎
Marijampolės TV

„Marijampolės TV“ („Marijampolės televizija“) - regioninis televizijos kanalas. Pirmoji šios televizijos laida pasirodė 1989 m. gruodžio 27 d. Kanalą transliuoja Marijampolės, Kalvarijos, Kazlų Rūdos savivaldybės, Vilkaviškio rajono savivaldybė, dalis Šakių, Lazdijų, Alytaus rajonų savivaldybių, taip pat kanalą galima matyti Lenkijos Suvalkų regione, ypač Punsko krašte. Be to, Marijampolės televizijos programą retransliuoja Telia išmanioji televizija.

Marijampolės TV – pirmiausia operatyvi regiono naujienų, informacijos skleidėja. Darbo dienomis transliuojamos „Marijampolės žinios“, šeštadienį ir sekmadienį – „Marijampolės savaitė“.

Nedidelis, tačiau profesionalus ir veiklus, mylintis savo darbą ir gerbiantis savo žiūrovus kolektyvas rengia autorines ir tiesiogines pokalbių laidas („Savivaldybės aktualijos ir komentarai“, „Gyvoji Sūduvos istorija“, „Lietuviai anapus Lietuvos“, „Po kūrėjo delnu“, „Pėdsakai“, "Laiko dulkes nubraukus“, „Marijampoliečiai.lt“, „Marijampolės sveikinimai“ ir kitos), tiesiogines transliacijas iš kultūros ir sporto renginių, kitų televizijų, nepriklausomų prodiuserių sukurtas laidas.

Be savo kuriamos programos, „Marijampolės TV“ retransliuoja ir kanalą TV1.

Transliuotojas - VšĮ „Marijampolės televizija“.

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Lietuvos televizijos kanalai
Salė

Salė () – Maroko miestas (apie 600 000) vakarinėje šalies dalyje į šiaurę nuo Rabato, dešiniajame Bu-Regrego upės krante, Atlanto vandenyno pakrantėje. Salė yra Maroko Rabato-Sale-Zamuro-Zearo regione.

Istorija 
V a. pr. m. e. Kartagina šiose vietovėse įsteigė prekybos postą. Romos imperijos laikais Salé priklausė Mauretania Tingitana sričiai. Romėnų mokslininkas Plinijus Vyresnysis rašė, kad Salé – dykumų miestas su daugybe dramblių. V a. šias vietoves užėmė vandalai palikę šiam kraštui šviesiaplaukius ir mėlynakius berberus. VII a. užkariavę arabai, Salę laikė vieninteliu miestu, kurį pastatė berberai. Apie 1630 m. Salé tapo piratų miestu.

Dabar čia gyvena Maroko karalius ir dauguma Rabato tarnautojų bei pramonės darbininkų, tad Salé vadinama Rabato miegamuoju rajonu.

Nuorodos 
 Salé 

Maroko miestai
Jonas Motiejūnas-Valevičius

Jonas Motiejūnas-Valevičius (1893 m. birželio 22 d. Galvydžiai, Svėdasų valsčius, Rokiškio apskritis – 1959 m. lapkričio 13 d. Vilnius, palaidotas Saulės kapinėse.) – Lietuvos visuomenės ir karinis veikėjas, Lietuvos kariuomenės majoras.

Biografija 
1914 m. mobilizuotas, 1915 m. baigė Kijevo 1-ąją karo mokyklą. Kaip Rusijos imperijos kariuomenės karininkas dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare, sužeistas. 1917 m. paskirtas šturmuotojų bataliono vadu. 1918 m. grįžo į Lietuvą, Vilniaus krašte telkė partizanų būrį, jam vadovavo. Nuo 1918 m. lapkričio 28 d. Lietuvos kariuomenės savanoris, Pirmojo pėstininkų pulko bataliono vadas, dalyvavo nepriklausomybės kovose. 1919 m. Marijampolės, vėliau Šiaulių karo komendantas, ypatingų pavedimų karininkas prie Vyriausiojo kariuomenės vado. Kovojo su bolševikais operacijoje užimant Panevėžį, Kupiškį, Obelius bei Zarasus. 1919 m. rudenį kovose su bermontininkais prie Radviliškio sunkiai sužeistas. 1919 m. majoras. 1920 m. Vidaus reikalų ministerijos Kauno policijos vadas, Dešimtojo pėstininkų pulko vadas. 1920–1921 m. I rūšies ypatingų reikalų karininkas prie Vyriausiojo kariuomenės vado. Nuo 1921–1922 m. vidaus reikalų ministerijos policijos inspektorius, Piliečių apsaugos departamento administracijos skyriaus viršininkas, nuo 1922 m. rugpjūčio 1 d. šio departamento vicedirektorius, nuo 1924 m. sausio i d.  referentas, 1925 m. – direktorius. Nuo 1925 m. birželio 12 d. iki 1939 m. liepos 1 d. Utenos apskrities viršininkas ir valdybos pirmininkas. Aktyviai dalyvavo tautininkų sąjungos Utenos skyriaus, kuriam vadovavo gydytojas Povilas Svilas, veikloje, rėmė Antano Namiko iniciatyvą, įsteigiant Utenoje kraštotyros muziejų. Nuo 1939 m. liepos 1 d. iki 1940 m. birželio 14 d. Alytaus,  apskrities viršininkas.

1944 m. prasidėjus antrajai TSRS okupacijai liko Lietuvoje, slapstėsi, palaikė ryšius su su Krekenavos ir Ramygalos valsčiaus partizanais. 1947 m. gegužės 25 d. suimtas, ilgai kankintas, 1948 m. nuteistas 25 m. ir išvežtas į Spasko lagerį prie Karagandos, Kazachija. Dėl sveikatos ir senatvės 1955 m. paleistas.

Įvertinimas 
 1919 m. – Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas;
 1928 m. – Gedimino 3 laipsnio ordinas;
 1931 m. – Vytauto Didžiojo 4 laipsnio ordinas
 1933 m. -  Šaulių žvaigždės ordinas
 1931 m. -  Skautų Svastikos ordinas 
 1928 m. -  Lietuvos Nepriklausomybės medalis
 1929 m. -  Savanorių - kūrėjų medalis.
 1934 m. -  Ugniagesių "Artimui pagalbon" 3 laipsnio kryžius

Šaltiniai 
3 . Lietuvos kariuomenės karininkai 1918 - 1953, Vilnius, 2005, tomas 5, psl.285 - 286

Lietuvos majorai
Lietuvos apskričių viršininkai
Lietuvos policininkai
Dinozaurų renesansas

„Dinozaurų renesansas“ – mokslinių tyrimų laikotarpis, prasidėjęs XX a. 7-ojo dešimtmečio pabaigoje, kuriam būdingas atsinaujinęs mokslininkų ir visuomenės susidomėjimas dinozaurais. Šį susidomėjimą paskatino nauji atradimai ir tyrimai, kurie rodė, kad dinozaurai galėjo būti šiltakraujai gyvūnai, o ne nerangūs šaltakraujai, kaip buvo manoma pirmojoje XX a. pusėje.

Žymiausi naujojo požiūrio į dinozaurus atstovai buvo John Ostrom, kuris teigė, kad paukščiai išsivystė iš Coelurosauria grupės dinozaurų bei Robert Bakker, kuris aiškino, kad dinosaurai buvo šiltakraujai ir tam tikra prasme labai panašūs į šiuolaikinius žinduolius ir paukščius.  Bakker savo idėjas dažnai lygindavo su vyravusiomis XIX a. pabaigoje.

Dinozaurų renesansas padarė didelį poveikį praktiškai visoms dinozaurų biologijos sritims, įskaitant fiziologiją, evoliuciją, elgesį, ekologiją ir išmirimą. Taip pat dinozaurai labiau paplito masinėje kultūroje.

Dinozaurai ir paukščių kilmė 

Nuo XIX a. vidurio iki amžiaus galo daugelis mokslininkų manė, kad tarp paukščių ir dinozaurų yra glaudus ryšys – dinozaurai suprasti kaip tarpinė grandis tarp roplių ir paukščių.

Tačiau 1926 m. Gerhard Heilmann išleido savo įtakingą veikalą  The Origin of Birds,, kuriame atmetė dinozaurų ir paukščių sąsajas, daugiausia dėl to, kad kaip manyta dinozaurai neturėjo "šakutės" kaulo (furcula) (kaip žinoma dabar tai yra netiesa). Dėl to plačiai paplitusiomis hipotezėmis tapo paukščių kildinimas iš crocodylomorpha viršbūrio ir tekodontų, o ne iš dinozaurų.

Tokia situacija išliko iki 1964 m., kai John Ostrom atrado nedidelį plėšrų dinozaurą, kurį jis pavadino Deinonychus antirrhopus. Tai buvo terapodas, kurio skeleto panašumas į paukščius buvo akivaizdus. Remdamasis tuo Ostrom teigė, kad Huxley buvo teisus ir kad paukščiai išties išsivystė iš dinozaurų. Nors Ostrom susiedamas paukščius su dinozaurais buvo įkvėptas Deinonychus, panašūs į paukščius dinozaurai, pvz., velociraptorius, buvo žinomi jau keletą dešimtmečių. Po Ostrom atradimų, idėja, kad paukščiai išsivystė iš dinozaurų, susilaukė palaikymo iš paleontologų pusės ir šiuo metu tai yra vyraujanti koncepcija. Naujesni metodai, pvz., kladistika, ir keleto sparnuotųjų dinozaurų atradimas šį ryšį patvirtino. Ryšys tarp dinozaurų ir paukščių paskatino susidomėjimą dinozaurų (ypač terapodų) filogenetika.

Dinozaurų monofilija 

Iš pradžių dinozaurai laikyti monofiline grupe, sudaryta iš gyvūnų turinčių bendrą protėvį, kurio neturėjo kiti ropliai.

Nuorodos 

Dinozaurai
Paleozoologija
Julius Čaplikas

Julius Čaplikas (1888 m. birželio 20 d. Ryliškiuose – 1941 m. liepos 30 d. Maskvoje, SSRS) – pedagogas, Lietuvos valstybės, visuomenės ir karinis veikėjas, generolas leitenantas.

Biografija 
Baigė Nedzingės valstybinę mokyklą. 1909 m. baigė Sankt Peterburgo dvasinę seminariją, tačiau kunigu netapo. Dirbo privačiu mokytoju. 1913 m. prie Charkovo universiteto išlaikęs provizoriaus padėjėjo egzaminus dirbo vaistinėje.

1914 m. prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, mobilizuotas į armiją, 1915 m. baigė Vilniaus karo mokyklą. 1915–1917 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenės 6-ajame grenadierių Tauridės pulke, poručikas, grenadierių kuopos vadas, vėliau tarnavo IV armijoje. Dalyvavo kovose su Austrija-Vengrija. 1917–1918 m. tarnavo Vitebsko lietuvių batalione.

Nuo 1918 m. lapkričio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris, Pirmojo pėstininkų pulko vado adjutantas, štabo viršininkas. Dalyvavo Alytaus kautynėse, žuvus pulko vadui Antanui Juozapavičiui ėjo jo pareigas. Nuo 1919 m. spalio mėn. Ukmergės bataliono, vėliau Aštuntojo pėstininkų pulko vadas. Jo pulkas 1920 m. vasario 23 d. malšino Kauno įgulos maištą, dalyvavo kovose su Raudonąja armija ir Lenkijos kariuomenės junginiais. 1920 m. trumpam pateko į lenkų nelaisvę.

1921 m. Generalinio štabo operacijų skyriaus viršininkas. 1921–1922 m. Kėdainių apskrities, 1922 m. trumpai – Trakų apskrities karo komendantas. 1922–1923 m. Septintojo pėstininkų pulko vadas. 1923 m. išėjo į atsargą, mokytojavo Žiežmariuose, vėliau – Žiežmarių vidurinės mokyklos direktorius. 1925–1927 m. Trakų apskrities viršininkas, 1927–1928 m. Kauno miesto ir Kauno apskrities viršininkas. 

1928 m. grįžo į kariuomenę, 1928–1934 m. Antrojo pėstininkų pulko vadas, nuo 1934 m. Antrosios divizijos vadas ir Kauno įgulos viršininkas. 1930 m. baigė Aukštųjų kariuomenės viršininkų kursus. 1935 m. brigados generolas. 1935 m. rugsėjo 6 d. – 1938 m. kovo 24 d. Juozo Tūbelio XVII Ministrų kabineto vidaus reikalų ministras. 1936–1940 m. Seimo narys. Vienas Savanorių sąjungos steigėjų, 1927–1928 m. valdybos pirmininkas. Su kitais 1927 m. įsteigė Lietuvos aeroklubą. 

Užėjus bolševikams, išvažiavo į savo ūkį netoli Ramygalos. Jis turėjo galimybę pasitraukti į Vokietiją, bet atsisakė. 1940 m. liepos 18 d. areštuotas ir išvežtas į Rusiją. Kalintas Maskvos kalėjime. Po metų sušaudytas Butyrkų kalėjime.

Įvertinimas 
 1919 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas;
 1928 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas;
 1933 m. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas.

Šaltiniai 

Lietuvos generolai
Lietuvos vidaus reikalų ministrai
Kauno apskrities viršininkai (1915-1950)
Seimo atstovai
Lietuvos pedagogai
OFK Bdin Vidin

Vidino „Bdin“ – Bulgarijos futbolo klubas iš Vidino.

Istorija

Istorija

Pasiekimai

Sezonai 

|}

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė

Bdin Vidin
Septemvri Sofiâ

Septemvri Sofiâ – Bulgarijos futbolo klubas iš Sofijos.

Istorija 

Klubas įkurtas 1944 m. prie Sportklub Sofiâ komandos prijungus Sokol Sofiâ, Akoah Sofiâ ir V"zraždane Sofiâ klubus. Po metų dar prijungtos Botev Sofiâ ir Ustrem Sofiâ komandos.

Septemvri klubas buvo prijungtas prie CSKA Sofia komandos 1948–1950 ir 1969–1990 metais.

Sezonai 

|}

Pasiekimai

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose žaidžia bordo spalvos apranga.

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt 
 Globalsportsarchive

Septemvri
PFK Hebʺr Pazardžik

Pazardžiko „Hebʺr“ – Bulgarijos futbolo klubas iš Pazardžiko.

Istorija

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose žaidžia balta žalia apranga.

Pasiekimai

Sezonai 

|}

|}

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 Globalsportsarchive

Hebar
FK Černolomec Popovo

Popovo „Černolomec“ – Bulgarijos futbolo klubas iš Popovo.

Istorija

Pasiekimai

Sezonai 

|}

Nuorodos 
 

Cernolomec
Kola (gėrimas)

Kola – saldus prisotintas angliarūgštės, dažniausiai tamsiai rudos spalvos, turintis kofeino nealkoholinis gaivusis gėrimas.

Pavadinimas kilo nuo kolamedžio riešutų, kurie gėrimo gamybos pradžioje buvo naudojami dėl kofeino.

Istorija 
1886 m. vaistininkas ir chemikas John Stith Pemberton iš Atlantos (Džordžija, JAV) pagamino karamelinės spalvos sirupą, kurį nunešė į didžiausią miesto vaistinę. Pradžioje sirupas kainavo 5 centus už stiklinę, tačiau greitu laiku vaistininkai sirupą pradėjo maišyti su gazuotu vandeniu. Taip atsirado „Coca-Cola“, kuri greitai išpopuliarėjo.

Drauge su šiuo gėrimu JAV pasirodė „Pepsi-Cola“, 1931 m. Vokietijoje – „Afri-Cola“. 2002 m. Prancūzijoje atsirado „Massa-Cola“, skirta musulmonams, o gamintojas pasižadėjo dalį pelno atiduoti palestiniečiams.

Šiandien Coca-Cola, Pepsi ir RC Cola yra didžiausios kolos pardavimo kompanijos, gaminančios daugybę kolos tipo gėrimų.

Sudėtis 
Pradžioje kolos pagrindinis komponentas buvo kolamedžio riešutai, turintys daug kofeino. Vėliau buvo išsiaiškintas neigiamas kofeino poveikis žmogui ir 1903 m. iš šio gėrimo receptūros galutinai pašalintas. Dabartinę kolą su kolos vaisiumi sieja tik bendras pavadinimas. Specifinis kolos skonis išgaunamas, naudojant vaniliną, cinamono, gvazdikų, citrinos aliejus.

250 ml kolos yra apie 6 arbatinius šaukštelius cukraus, kuris skatina nutukimą ir kai kuriuos kitus sveikatos sutrikimus, dėl to šis gėrimas yra kritikuojamas dietologų.

Gėrimai
Pranas Liatukas

Pranas Liatukas (1876 m. sausio 29 d. Padievaitis, Kvėdarnos valsčius, Tauragės apskritis – 1945 m. rugsėjo 9 d. Vilnius) – Lietuvos visuomenės ir karinis veikėjas, generolas leitenantas.

Biografija 
 
Mokėsi Palangos progimnazijoje ir Rygos gimnazijoje. Dalyvavo slaptuose moksleivių būreliuose, kovojo už pamokslus lietuvių kalba lietuviams moksleiviams. 1902 m. Rusijos imperijos kariuomenės savanoris. 1905 m. baigė Vilniaus karo mokyklą. Paskirtas į Naugardo guberniją. 1908 m. perkeltas į Vendeno pulką Liepojon, dalyvavo vietos lietuvių kultūriniame gyvenime. 1909 m. gavo poručiko laipsnį ir perkeltas į Penzą. Kuopos vadu dalyvavo Pirmajame pasauliniam kare prie Krokuvos, pakeltas kapitonu. 1915 m. sunkiai sužeistas, gydėsi Kijevo sanatorijoje, pasveikęs vėl pasiprašė į frontą. 1915 m. papulkininkis. 1916 m. vėl sužeistas, išvežtas į Rostovą prie Dono, vėliau į Kislovodską. 1917 m. grįžo į savo pulką, suteikus pulkininko laipsnį perkeltas į kitą pulką, tačiau netrukus vėl sužeistas, gydėsi Maskvos bajorų ligoninėje.

1918 m. rugpjūčio pradžioje bolševikai jį evakavo į Lietuvą, grįžęs į Padievaičius išrinktas parapijos komiteto pirmininku. Nuo 1918 m. gruodžio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1918 m. gruodžio 24 d. – 1919 m. kovo 4 d. Apsaugos Ministerijos Štabo viršininkas. 1919 m. kovo 4 d. paskirtas Antrojo pėstininkų pulko vadu, gegužės 4 d. Trečiojo pėstininkų pulko vadu, vėliau – 1-osios brigados vadu. Kovojo fronte su bolševikais ir su bermontininkais Kuršėnuose. 1919 m. generolas leitenantas. 1919 m. spalio 7 d. – 1920 m. vasario 23 d. Vyriausiasis kariuomenės vadas. Be to, 1919 m. spalio 10 d. – 1920 m. vasario 23 d. – Krašto apsaugos ministerijos valdytojas.

Per 1920 m. vasario mėn. Kauno įgulos maištą nuvyko į svarbiausią maištininkų rajoną – Panemunę atkurti tvarką ir buvo suimtas. Išlaisvintas atsistatydino iš pareigų. 1920–1924 m. dirbo Valstybės ižde, Lietuvos banke. 1924–1926 m. Šakių apskrities viršininkas.

1945 m. sausio 30 d. NKVD apkaltintas priklausymu Lietuvos laisvės armijai ir suimtas. Neatlaikęs kankinimų mirė Lukiškių kalėjimo ligoninėje. Palaikų užkasimo vieta nežinoma.

Įvertinimas 
 1914 m. – IV laipsnio Šv. Anos ordinas;
 1915 m. – III laipsnio Šv. Stanislovo ordinas;
 1915 m. – III laipsnio Šv. Anos ordinas;
 1916 m. – II laipsnio Šv. Stanislovo ordinas;
 1919 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas.

Šaltiniai 
Gintautas Surgailis. Lietuvos kariuomenės vadai. Vilnius: Mintis, 1992, 191 p. 

Lietuvos apskričių viršininkai
Lietuvos generolai
Lietuvos krašto apsaugos ministrai
Karlis Goperis

Karlis Goperis (, 1876 m. balandžio 2 d. Planų pagastas – 1941 m. kovo 25 d. Ulbroka miškas) – Latvijos valstybės, visuomenės ir karinis veikėjas, generolas.

Biografija 
1896 m. baigė Vilniaus karo mokyklą, tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje Varšuvoje, 1905 m. 183-ojo pulko štabskapitonas Lenkijoje, vėliau Kostromoje. 1912 m. kapitonas, vadovavo kuopai. Pirmojo pasaulinio karo dalyvis, bataliono vadu Galicijos fronte kovojo su Austrija-Vengrija. 1916 m. gegužės 20 d. paskirtas rezervinio latvių šaulių bataliono vadu. Ties Baranovičiais sužeistas, gydėsi Maskvos ligoninėje. Pasveikęs paskirtas 7-ojo Bauskės šaulių pulko vadu. 1917 m. latvių šaulių 1-osios brigados vadas, 1924 m. Vidžemės divizijos vadas, Rygos įgulos vadas. 1934 m. išėjo į atsargą. 

1921 m. Latvijos skautų ir seklių organizacijos (Latvijas Skautu un Gaidu Centrālā Organizācija) steigėjas ir vadovas.

1940 m. TSRS okupavus Latviją slapstėsi, tačiau buvo susektas ir nušautas miške netoli Rygos. 1944 m. perlaidotas Rygos Brolių kapuose.

Šaltiniai 

Goperis, Karlis
Goperis, Karlis
Romas Sakadolskis

Romualdas (Romas) Sakadolskis (1947 m. gegužės 31 d. Fuldoje, Vokietija – 2016 m. vasario 25 d. Niujorke) – JAV ir Lietuvos žurnalistas, tarptautinės radijo stoties „Amerikos balsas“ reporteris.

Biografija 
1968–1972 m. Čikagos lietuvių radijo programos „Margutis“ diktorius, reporteris. 1971–1973 m. JAV lietuvių TV programos „Lietuviai televizijoje“ darbuotojas. 1974 m. baigė Merilando universiteto (University of Maryland at College Park) RTV ir kino fakultetą.

1969–2004 m. dirbo radijo kompanijoje „Amerikos balsas“ (Voice of America): 1973–1977 m. lietuvių redakcijos Vašingtone bendradarbis, 1977–1986 m. Čikagos biuro korespondentas, 1986–1995 m. lietuvių redakcijos vedėjas, 1995–2004 m. naujienų skyriaus redaktorius. Rengė reportažus iš JAV, Kanados, Europos, Pietų Amerikos, Australijos. 1987–1991 m. rengė laidas apie Lietuvos nepriklausomybės atkūrimą.

1993 m. Vilniaus universitete skaitė paskaitų ciklą „Radijo žurnalistikos pagrindai“. 1994–1999 m. organizacijos Amerikos mokytojų pagalba Lietuvos mokyklai (American Professional Partnership for Lithuanian Education, A.P.P.L.E.) kursų lektorius. 2006–2012 m. VU Komunikacijos fakulteto Žurnalistikos instituto lektorius, 2012–2014 m. dėstytojas valandininkas. Bakalauro studijų programos studentams dėstė informacinę žurnalistiką ir interviu techniką. Nuo 2014 m. VDU Politikos mokslų ir diplomatijos fakulteto Viešosios komunikacijos katedros lektorius.

Mokslo interesai: žurnalistikos sociologija, žiniasklaidos atskaitingumas ir etika, medijų raštingumas. 

1966 m. Pasaulio lietuvių jaunimo 1-ojo kongreso darbuotojas, 1972 m. 2-ojo kongreso pirmininkas. Nuo 1968 m. rašė JAV lietuvių spaudoje. Nuo 1968 m. organizacijos „Santaros-Šviesos federacija“ narys. 1969–1972 m. JAV lietuvių bendruomenės Tarybos narys. 1975–1985 m. Lituanistikos seminaro komiteto narys. 1977–1979 m. žurnalo „Pasaulio lietuvis“ redkolegijos narys. 1977–1981 m. Pasaulio lietuvių bendruomenės valdybos narys. 

Nuo 1995 m. JAV žurnalistų draugijos (Society of Professional Journalists), nuo 2011 m. JAV žurnalistikos ir masinės komunikacijos švietimo draugijos (Association for Education in Journalism and Mass Communication) narys. Gži internetinio portalo, siekiančio aukštesnių žurnalistinės etikos standartų, draugijos narys. Visuomeninės organizacijos Piliečių Santalka tarybos narys. 2006–2009 m. Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos tarybos narys.

Įvertinimas 
 2000 m. DLK Gedimino 4 laipsnio ordinas

Šaltiniai

Nuorodos 
 Pasivaikščiojimai su Romu Sakadolskiu, 2014 m.
 In memoriam. Romas Sakadolskis: „Užaugau su mintimi, kad grįšiu į Lietuvą“, 2016-02-25

Lietuvos radijo žurnalistai
Lietuvos laidų vedėjai
Lietuvos dėstytojai
Lietuvos visuomenės veikėjai
JAV lietuviai
Kočis (Japonija)

Kočis () – miestas Kočio prefektūroje, Japonijoje; prefektūros sostinė. Čia gyvena apie 327 tūkst. gyventojų.

Tai didžiausias miestas Kočio prefektūroje, čia gyvena 40 % visos prefektūros gyventojų.

Miesto simboliai 

Oficiali miesto gėlė – lazdenis (Corylopsis), medis – kininė melija (Melia azedarach), paukštis – japoninė kielė (Motacilla grandis).

Nuorodos 
 Oficiali Kočio svetainė (japonų k.)
 Oficiali Kočio svetainė  
 Oficiali Kočio pilies svetainė  (japonų k.)
 Kochi Asakura svetainė  (japonų k.)

Kočio prefektūros miestai
Pirmasis divizionas (Nacionalinė futbolo lyga)

Nacionalinės futbolo lygos Pirmasis divizionas, o ankstesniais metais vadinta Rusijos Pirmuoju divizionu bei Pirma lyga– antrasis pagal pajėgumą Rusijos futbolo sistemos divizionas, kuriame žaidžia 20 ekipų.

Istorija 
Divizionas buvo suformuotas 1992 m. po Tarybų Sąjungos žlugimo. Du pirmuosius sezonus komandos buvo suskirstytos į regionus, bet 1994 m. nuspręsta nebenaudoti tokios sezono formos. Po sezono pabaigos du aukščiausias vietas užėmę klubai pakyla į Rusijos Premjer lygą, o 5 žemiausias vietas užėmę klubai nukrenta į Rusijos PFL.

Komandos 
2020/21 metų sezono dalyviai:

Dalyviai

Lygos čempionai

Taip pat skaitykite 
 Rusijos Premjer lyga D1
 Antrasis divizionas D3
 Profesionali futbolo lyga (likviduota D3 lyga)

Nuorodos 
 1fnl.ru (Oficiali svetainė)

UEFA šalių II lygmens pirmenybės
Rusijos futbolo varžybos
Venadas

Venadas (malajalių kalba: വേണാട്) - vienas iš didžiausių ir stipriausių svarupamų (feodalinių karalysčių) Keraloje, egzistavęs nuo viduramžių Čeros subyrėjimo XII a iki XVIII a., kol jį pakeitė Travankoro karalystė.

Ši karalystė valdė teritorijas pietų Keraloje (dab. Kolamo ranjonas ir Tiruvananthapuramo rajonas). Jos sostinė (kovilakam) buvo Kolamas.

Istorija 
Ši karalystė atsirado suirus Čeros imperijai, ir iš pradžių laikė save tiesioginiais Čeros paveldėtojais, nes, pasak tradicijos, paskutinysis Čeros karalius perkėlė sostinę į Kolamą.

Didžiausias Venado suklestėjimas buvo 1311-14 m., valdant Ravivarmanui Kulasecharai. Iki 1311 m. buvęs Pandijų vasalas, šis valdovas vedė Pandijų valdovo dukrą. Po šio mirties, Pietų Indiją siaubiant Delio sultonato armijai, Ravivarmanas pasinaudojo padėtimi ir pasiskelbė Pandijų sosto paveldėtoju. Jis trumpam užkariavo visą Tamilakamą, sukurdamas didžiausią istorijoje iš Keralos kilusią imperiją. Joje klestėjo menas, mokslas, ekonomika.

Po šio valdovo mirties svarupamas prarado savo reikšmę. Jo viduje įsigalėjo aštuonių šeimų (pilai) valdžia.

1730 m. karališkos giminės atstovas Marthanda Varma nugalėjo aštuonias šeimas ir panaikino jų valdžią. Jis Venade sukūrė galingą Travankoro karalystę.

Valdovai 
 Kodai Kerala Varma
 Udaya Martanda Varma (1175-1195)
 Vira Rama Kerala Varma
 Ravi Kerala Varma
 Ravivarman Kulasekhara (1299-1314).

Svarupamai
Vincas Žilys

Vincas Žilys (1898 m. vasario 2 d. Pakruostėje, Panevėžio apskritis – 1972 m. spalio 9 d. Kaune) – Lietuvos visuomenės ir karinis veikėjas, brigados generolas.

Biografija

Išsilavinimas 

1915 m. baigė penkias Panevėžio realinės gimnazijos klases. 1916 m. už Vokietijos okupacinės valdžios nurodymų nevykdymą suimtas, nuteistas 5 metus kalėti. Iki 1918 m. kovo mėn. kalintas Kupiškio ir Panevėžio kalėjimuose. Išėjęs į laisvę tęsė mokslus. 1919 m. vasario 17 d. baigė Panevėžio gimnaziją. 1919 m. liepos 6 d. baigė Kauno karo mokyklą. 1923 m. spalio 16 d. baigė Aukštuosius Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Vytauto karininkų kursus, suteiktas kapitono laipsnis. 1929 m. vasario 10 d. baigė Aukštųjų karininkų DLK Vytauto kursų artilerijos skyrių. 1929 m. rudenį išlaikė kandidato į Užsienio karo akademiją egzaminus, pasiųstas mokytis į Belgiją, Briuselio karo akademiją. Besimokydamas gavo majoro laipsnį. 1940 m. vasario 28 d. – kovo 29 d. tobulinosi Paryžiaus karo akademijos taktikos kursuose. 1941 m. tobulinosi Maskvos Felikso Dzeržinskio artilerijos akademijoje.

Tarnyba 
1918 m. atvykęs į Kauną, savanoriu įstojo į Lietuvos kariuomenę. Tarnavo eiliniu Kauno komendantūroje, 2-ojoje baterijoje, dalyvavo kovose dėl Lietuvos laisvės. 1922 m. spalio 19 d. Antrojo artilerijos pulko būrio vadas, leitenantas, vėliau vyresnysis leitenantas.

Baigęs Briuselio karo akademiją, 1934 m. kariuomenės inspekcijos artilerijos skyriaus viršininkas, nuo 1935 m. artilerijos inspektorius. Suteikus pulkininko leitenanto laipsnį, perkeltas vadu į Trečiąjį artilerijos pulką. 1936 m. suteiktas artilerijos pulkininko laipsnis.

1940 m. vasarą SSRS okupavus Lietuvą, liko tarnauti Liaudies kariuomenėje. Jam buvo suteiktas Raudonosios armijos generolo majoro laipsnis. Prasidėjus SSRS–Vokietijos karui, suimtas, išvežtas į Sibirą. 1955 m. rugsėjo 1 d. paleistas iš tremties. 1955 m. spalio 2 d. grįžo į Lietuvą.

Įvertinimas 
 1928 m. gegužės 14 d. Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis
 1928 m. gegužės 15 d. Lietuvos Nepriklausomybės 10-mečio jubiliejinis medalis
 1928 m. lapkričio 23 d. Gedimino 4 laipsnio ordinas
 1936 m. Latvijos III laipsnio Trijų žvaigždžių ordinas
 1939 m. rugsėjo 8 d. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai 

Žilys, Vincas
Dinozaurų fiziologija

Dinozaurų fiziologija, ypač jų termoreguliacija, istoriškai buvo daug diskusijų sukelianti tema. Pastaruoju metu atsirado naujų duomenų leidžiančių spręsti apie bendrąją dinozaurų fiziologiją, ne tik apie metabolinę sistemą ir termoreguliaciją, bet ir kvėpavimo bei širdies - kraujotakos sistemą.

Tyrimų istorija

Ankstyvosios interpretacijos: XIX a. 3-as d. – XX a. pr. 

Dinozaurų tyrimai prasidėjo XIX a. 3-ame dešimtmetyje Anglijoje. Šios srities pionieriai - William Buckland, Gideon Mantell ir Richard Owen interpretavo pirmuosius, labai fragmentinius fosilijų likučius, kurie priklausė keturkojams gyvūnams. Jų ankstyvieji darbai, eksponuojami XIX a. 6-ame dešimtmetyje pastatytame Crystal Palace Dinosaurs vaizdavo žinomus dinozaurus kaip dramblio-driežo išvaizdos roplius.  Nepaisant ropliškos išvaizdos, R. Owen darė prielaidas, kad dinozaurų širdis ir kvėpavimo sistema buvo panašesnės į žinduolių nei į roplių.

XIX a. 8-ame dešimtmetyje JAV vakaruose suradus pilnesnius skeletus, mokslininkai galėjo pradėti labiau pagrįstas dinozaurų biologijos interpretacijas. Edward Drinker Cope, kuris buvo Othniel Charles Marsh priešininkas Kaulų karuose, įsivaizdavo bent dalį dinozaurų buvus aktyviais ir vikriais, kas matoma dviejų kovojančių "laelapsų" piešinyje, kurį jo vadovaujamas nupiešė Charles R. Knight.  Tuo pačiu metu Charles Darwin evoliucijos teorijos paskelbimas bei archeopterikso ir Compsognathus atradimas paskatino Thomas Henry Huxley pasiūlyti teoriją, kad dinozaurai buvo artimi paukščių giminaičiai. Nepaisant šių prielaidų įsitvirtino dinozaurų, kurie panašūs į didelius roplius, įvaizdis , o daugelis jų paleobiologijos XX a. pirmoje pusėje buvo interpretuojamos kaip grynai ropliškos.

Požiūrio pasikeitimas ir "dinozaurų renesansas" 

XX a. 7-ame dešimtmetyje vyraujantis požiūris ėmė keistis, o tam įtaką padarė John Ostrom darbas apie Deinonychus ir paukščių kilmę.  Jo mokinys Robert T. Bakker išpopuliarino naująjį požiūrį savo straipsnių rinkinyje, kurių pirmasis vadinosi Dinozaurų viršenybė (1968 m.; The superiority of dinosaurs). Šiose publikacijose jis tvirtino, kad dinozaurai buvo šiltakraujai ir aktyvūs gyvūnai, galintys ilgą laiką išlikti aktyviais. Daugelyje savo darbų Bakker savo argumentus pateikė kaip naujus įrodymus, galinčius atgaivinti XIX a. pabaigoje vyravusias idėjas bei tai pabrėžė įvesdamas sąvoką dinozaurų renesansas. Savo idėjas Bakker grindė įvairiais anatominiais ir statistiniais argumentais.  the methodology of which was fiercely debated among scientists. 

Šie ginčai paskatino susidomėjimą naujais metodais išnykusių gyvūnų paleobiologijoje, pvz., kaulų histologija. kuri sėkmingai taikyta nustatant daugelio dinozaurų augimo tempus.

Šiuo metu bendrai priimtina versija yra tai, kad daugelis, o galbūt ir visi dinozaurai turėjo greitesnį metabolizmą, nei dabartiniai ropliai, bet situacija yra žymiai sudėtingesnė ir įvairesnė, nei pradžioje ją pateikė Bakker. Pvz., mažesnieji dinozaurai galėjo būti tikraisisi endotermais, o didesnė rūšys galėjo būti inertiškais homeotermais arba daugelis dinozaurų galėjo turėti tarpinį metabolizmą.

Nuorodos 

Dinozaurai
Gyvūnų fiziologija
Lenkijos I lyga

Lenkijos pirmoji lyga – antrasis Lenkijos futbolo lygmuo, kurioje varžosi 18 komandų ir yra pavaldi Lenkijos futbolo asociacijai (PZPN). Lyga buvo įkurta 1948 m. kovo 30 d. Lygos laimėtojas gauna teisę žaisti Ekstraklasa lygoje, o keturios žemiausias vietas užėmusios komandos iškrenta į Lenkijos II lygą.

2008 m. buvo pervadinta iš Antrosios lygos į Pirmąją lygą.

2022–2023 m. sezono komandos 
 2022–2023 m. sezone dalyvavo 18 klubų.

Prizininkai 

 1949 – Górnik Radlin, Garbarnia Krakow
 1950 – Polonia Bytom
 1951 – Lechia Gdańsk
 1952 – Gwardia Warszawa, Budowlani Opole
 1953 – Polonia Bydgoszcz
 1954 – Zagłębie Sosnowiec
 1955 – Budowlani Opole
 1956 – Polonia Bytom
 1957 – Polonia Bydgoszcz, Cracovia
 1958 – Pogoń Szczecin, Górnik Radlin
 1959 – Odra Opole, Zagłębie Sosnowiec
 1960 – Lech Poznań, Stal Mielec
 1961 – Gwardia Warszawa
 1962 – Stal Rzeszów, Pogoń Szczecin
 1963 – Szombierki Bytom
 1964 – Śląsk Wrocław
 1965 – Wisła Kraków
 1966 – Cracovia
 1967 – Gwardia Warszawa
 1968 – Zagłębie Wałbrzych
 1969 – Gwardia Warszawa
 1970 – ROW Rybnik
 1971 – Odra Opole
 1972 – ROW Rybnik

 1973 – Szombierki Bytom
 1974 – Arka Gdynia, GKS Tychy
 1975 – Widzew Łódź, Stal Rzeszów
 1976 – Arka Gdynia, Odra Opole
 1977 – Zawisza Bydgoszcz, Polonia Bytom
 1978 – Gwardia Warszawa, GKS Katowice
 1979 – Zawisza Bydgoszcz, Górnik Zabrze
 1980 – Bałtyk Gdynia, Motor Lublin
 1981 – Pogoń Szczecin, Gwardia Warszawa
 1982 – GKS Katowice, Cracovia
 1983 – Górnik Wałbrzych, Motor Lublin
 1984 – Lechia Gdańsk, Radomiak Radom
 1985 – Zagłębie Lubin, Stal Mielec
 1986 – Olimpia Poznań, Polonia Bytom
 1987 – Szombierki Bytom, Jagiellonia Białystok
 1988 – Ruch Chorzów, Stal Mielec
 1989 – Zagłębie Lubin, Zagłębie Sosnowiec
 1990 – Hutnik Kraków
 1991 – Stal Stalowa Wola
 1992 – Pogoń Szczecin, Siarka Tarnobrzeg
 1992–93 – Warta Poznań, Polonia Warszawa
 1993–94 – Raków Częstochowa, Stomil Olsztyn
 1994–95 – Śląsk Wrocław, GKS Bełchatów
 1995–96 – Odra Wodzisław Śląski, Polonia Warszawa

 1996–97 – Dyskobolia Grodzisk Wielkopolski, Petrochemia Płock
 1997–98 – Ruch Radzionków, GKS Bełchatów
 1998–99 – Dyskobolia Grodzisk Wielkopolski, Petrochemia Płock
 1999–2000 – Śląsk Wrocław
 2000–01 – RKS Radomsko
 2001–02 – Lech Poznań
 2002–03 – Górnik Polkowice
 2003–04 – Pogoń Szczecin
 2004–05 – Korona Kielce
 2005–06 – Widzew Łódź
 2006–07 – Ruch Chorzów
 2007–08 – Lechia Gdańsk
 2008–09 – Widzew Łódź
 2009–10 – Widzew Łódź
 2010–11 – ŁKS Łódź
 2011–12 – Piast Gliwice
 2012–13 – Zawisza Bydgoszcz
 2013–14 – GKS Bełchatów
 2014–15 – Zagłębie Lubin
 2015–16 – Arka Gdynia
 2016–17 – Sandecja Nowy Sącz

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali lygos svetainė
 90minut

Lenkijos futbolo varžybos
UEFA šalių II lygmens pirmenybės
Ečidzenas (miestelis, Fukujus)

Ečidzenas () – miestelis Niū apskrityje, Fukujaus prefektūroje, Japonijoje.

2005 m. vasario 1 d. prie miestelio buvo prijungti Asahis, Ota ir Mijadzakis.

Geografija 

Miestelis ribojasi su Fukujumi, Sabae, Ečidzeno miestu ir Minamiečidzenu.

Miestelio simboliai 
Oficiali gėlė – narcizas, medis – bambukas.

Miestai partneriai 

  Nišijas, Aičis, Japonija
  Jongdoko apskritis, Šiaurės Kiongsangas, P. Korėja

Nuorodos 
 Oficiali Ečidzeno miestelio svetainė (japonų k.)

Japonijos miesteliai
Fukujaus prefektūra
Maltese Challenge League

Maltese Challenge League – antros pakopos futbolo lyga Maltoje.

Istorija 
Lyga įkurta 1910 m. Ankstesniais metais vadinosi Pirmuoju divizionu.

2021–2022 m. lygoje būta dviejų pogrupių. Nuo 2022–2023 m. atsisakyta pogrupių ir visos ekipos rungtyniavo dviejų ratų sistema.

Formatas 
Prasideda rugpjūčio mėn, o baigiasi gegužės mėn. Dvi aukščiausias vietas užėmusios komandos patenka į Pramjer lygą.

Dalyviai

Dalyviai 2022–2023 m. sezone 

 Pirmenybių pradžia – 2022 m. rugpjūčio mėn., o pabaiga 2023 m. gegužę.

Dalyviai 2021–2022 m. sezone 

 2021–2022 m. sezonas.

Lygos nugalėtojai 

 2007 m. Hamrun Spartans FC

Išnašos

Nuorodos 
 [ Informacija apie lygą]
 Statistika
 RSSSF duomenų bazė
 FLASHSCORE

UEFA šalių II lygmens pirmenybės
Maltos futbolo varžybos
Andrés Palacio

Andrés Palacio (g. 1975 m. birželio 8 d. Santjage) – Čilės aktorius. Su aktore Paola Nunez jis vaidino telenovelėje Mientras Haya Vida ir telenovelėje "Asmens Sargybinis".

"Asmens Sargybinyje" jis atliko Nikolo Pačeko, o "Mientras Haya Vida" taksisto Serchijaus vaidmenį.

Serialai 
 El amor no es como lo pintan
 Hablame de amor
 El pais de las mujeres
 La duda
 Belinda
 Las Juanas (Juanos)
 Amor en custodia/Pasiones prohibidas (Asmens sargybinis)
 Mientras haya vida Kol mirtis mus išskirs

Teatras 
 Vivir asi
 Lo que callamos las mujeres
 La vida es una cancion

Kinas 
 Heroe

Palacio, Andrés
en:Andrés Palacios
Ajakučas

Ajakučas (, ) – miestas Peru pietuose, prie Limos-Kusko plento; Ajakučo departamento ir Uamangos provincijos centras. Miestas įsikūręs Andų kalnų slėnyje, 2761 m aukštyje. 140,2 tūkst. gyventojų. Sidabro lydymas, odos, tekstilės, maisto pramonė. Apylinkėse auginami kukurūzai, kviečiai, miežiai, vynmedžiai. Yra San Cristóbal de Huamanga universitetas (įkurtas 1677 m.). Gausu kolonijinės architektūros paminklų: bažnyčios ir vienuolynai (XVI–XVIII a.), katedra (XVII a.), rotušė ir rūmai (XVIII a.).

Istorija 

Ajakučo apylinkės buvo gyvenamos dar prieš mažiausiai 22 tūkst. metų (Pikimačajaus radiniai). Pavadinimas Ayacucho kilo iš kečujų kalbos žodžių aya ir kuchu, reiškiančių „mirties kampas“. Miestą 1540 m. įkūrė konkistadoras Francisco Pizarro ir suteikė vardą San Juan de la Frontera de Huamanga. XVII a. buvo amatų ir prekybos centras. 1824 m. prie miesto vyko Ajakučo mūšis. Po metų, Simono Bolivaro dekretu, miesto vardas pakeistas į Ajakučą, siekiant įamžinti mūšį.

Peru miestai
Asteroidų žiedas

Asteroidų žiedas (Asteroidų juosta) – platus tūkstančių asteroidų regionas ties pagrindine Saulės sistemos plokštuma tarp Marso ir planetos milžinės Jupiterio orbitų, kurioje skrieja dauguma (~95 %) asteroidų.

Juostos kraštai gana ryškūs ir yra tarp 1,7 ir 4,0 av. Visi asteroidai skrieja ta pačia kryptimi kaip ir Saulės sistemos planetos. Vidutinis orbitų posvyris – 10°, vidutinis ekscentricitetas – 0,15.

Pro teleskopą asteroidai atrodo kaip žvaigždės. Vienintelė galimybė juos atpažinti, tai kiekvieną naktį stebėti jų judėjimą dangaus fono atžvilgiu. Dabar asteroidų ieškoma fotografiniu būdu. Eksponuojant tam tikrą laiką, nuotraukose žvaigždės išlieka taškeliais, o asteroidas šiek tiek pajuda, palikdamas tam tikrą pėdsaką.

Už asteroidų žiedo yra keletas asteroidų pulkelių, nepriklausančių asteroidų žiedui. Tai Hildas – Hildos grupės asteroidai, Trojans – trojėnai, Greeks – graikų asteroidai.

Kilmė 
Asteroidų kilmė nėra visiškai aiški. Gyvuoja net hipotezė, kad jie yra planetos, kažkada skriejusios aplink Saulę anapus Marso orbitos ir suirusios per kažkokią katastrofą, skeveldros.
 
Labiau tikėtina, kad asteroidai niekada nesudarė vieno didelio kūno; tam trukdė galinga Jupiterio trauka.

Atradimai 
Dabar yra žinoma per 1000 asteroidų ir nustatytos jų orbitos, kiekvienas pavadintas vardu. 1991 m. kosminė stotis Galileo apžiūrėjo Gasprą, NEAR (Near Earth Asteroid Randezvous) iš arti parodė Matildą 1997 m. ir Eros 1998 m.

Asteroidai
Saulės sistema
Antonio José de Sucre

Antonijus Chosė de Sukrė (Antonio José de Sucre y Alcalá; g. 1795 m. vasario 3 d. Kumanoje, Venesuela – m. 1830 m. birželio 4 d. Kolumbijoje) – Pietų Amerikos išsivadavimo kovų lyderis. Sukrė buvo vienas artimiausių Simono Bolivaro draugų ir bendražygių.

Biografija 

Sukrė gimė kilmingoje šeimoje, tuometinėje Naujosios Granados vicekaralystėje. 1811 m. prisijungė prie nepriklausomybės kovų. 1817 m. paaukštintas iki pulkininko, o 1819 m., būdamas vos 24 metų, Sukrė tapo generolu. Po Bojakos mūšio Antonio José de Sucre tapo kariuomenės vadu. 1822 m. vadovavo Kito išvadavime ir laimėjo Pičinčos mūšį. Svarbiausią karinę pergalę Sukrė iškovojo 1824 m. laimėjęs Ajakučo mūšį, į nelaisvę paėmęs vicekaralių ir palaužęs rojalistų pajėgas. Netrukus buvo sukurtos Peru ir Bolivijos valstybės, o Sukrei suteiktas Ajakučo didžiojo maršalo titulas. Po pergalės Ajakuče, Simonas Bolivaras aprašė Sukrės biografiją veikale Resumen Sucinto de la Vida del General Sucre.

1826 m. Sukrė tapo Bolivijos prezidentu, tačiau šalyje netrukus kilo prieš Bolivarą nukreipti judėjimai, ir Sukrė išvyko į Kitą. Vėliau dalyvavo Didžiosios Kolumbijos politikoje. 1830 m. Antonio José de Sucre buvo nušautas netoli Pasto miesto. Jo nužudymo organizavimu kaltinamas Naujosios Granados prezidentas José María Obando. Palaidotas Kito katedroje.

Sukrės vardas įamžintas daugelyje Pietų Amerikos vietovardžių: Sukrė – Bolivijos sostinė, Sukrės departamentas Kolumbijoje, Sukrės valstija Venesueloje.

|-

Sucre
Sucre
Sucre
Premier Lyga (Jamaika)

Digicel Premiere League – Jamaikos aukščiausioji futbolo lyga. Lyga buvo įkurta 1973 m.

Dvi aukščiausias vietas užėmusios komandos patenka į CFU klubų čempionatą. Paskutines dvi vietas užėmusios komandos nukrenta į antrąją Jamaikos futbolo lygą, o jų vietas užima du aukščiausias vietas užėmę antrosios Jamaikos futbolo lygos klubai.

2008–2009 m. sezono komandos 

 Arnet Gardens
 Boys' Town
 Harbour View
 Meadhaven United
 Portmore United
 Reno
 Rivoli United
 Sporting Central Academy
 St. George’s
 Tivoli Gardens
 Village United
 Waterhouse

Čempionai 

 1990–1991 Reno
 1991–1992 Wadadah
 1992–1993 Hazard United
 1993–1994 Violet Kickers
 1994–1995 Reno
 1995–1996 Violet Kickers
 1996–1997 Seba United
 1997–1998 Waterhouse
 1998–1999 Tivoli Gardens
 1999–2000 Harbour View
 2000–2001 Arnett Gardens
 2001–2002 Arnett Gardens
 2002–2003 Hazard United
 2003–2004 Tivoli Gardens
 2004–2005 Portmore United
 2005–2006 Waterhouse
 2006–2007 Harbour View
 2007–2008 Portmore United

Nuorodos 

 Oficialus lygos puslapis 

Amerikos futbolo lygos
Jamaikos sportas
Lietuvių kalbos abėcėlė

Lietuvių kalbos abėcėlė – modifikuota ir papildyta lotyniškoji abėcėlė, sudaryta iš 32 pagrindinių raidžių. Anot kalbininko G. Subačiaus, ė raidė yra unikali, jos neturi jokia kita pasaulio kalba. Vis dėlto raidė ė dar naudojama bent jau šajenų kalboje (tarimas kitas). Pagal 1997 metų Lietuvių kalbos instituto rekomendacijas, svetimvardžiuose taip pat vartojamos raidės q, w, x, kiek rečiau – ä, ö, ü, æ, å, ø ir kitos panašios. Alfabetiniuose sąrašuose q eina tarp p ir r; w – po v, o x – po w. Jei sąraše daug svetimvardžių, y gali būti nukeliama tarp x ir z.

Istorija 

Pirmąją abėcėlę parengė Martynas Mažvydas 1547 m. Joje buvo 23 gotiškojo šrifto raidės. Ten dar nėra įprastų č, š, ž, ą, ę, ė, į, ų, ū. Gotiškasis šriftas buvo vartojamas iki XVIII a. pabaigos (Mažojoje Lietuvoje dar ilgiau). Dabartinę lietuvių abėcėlę pirmasis pateikė Jonas Jablonskis „Lietuviškos kalbos gramatikoje“ 1901 m.; tokia pat abėcėlė vartota ir „Lietuviškos gramatikėlės“ litografuotame konspekte 1899 m. Vinco Kudirkos sudarytų rašybos taisyklių „Statrašos ramščiai“ (1890, litografuotas leidinys) abėcėlė nuo dabartinės iš esmės tesiskiria tuo, kad joje nėra ū.

Praeityje abėcėlėje yra buvusi raidė ł (Ł), „l kietoji“. Ji yra lenkų kalboje. „Statrašos ramščiuose“ ši raidė dar tebėra, o šiais laikais pavartojama tarminiams tekstams užrašyti: ładas – ledas, Ładakalnis – Ledakalnis.

W raidės buvo atsisakyta bandant atsikratyti spaudos draudimo. Rusijos imperijos valdžia oficialiai draudė ne lotyniškus, o būtent lenkiškus rašmenis. 

Senuosiuose raštuose galima rasti ir daugiau dabar nebenaudojamų raidžių. Pavyzdžiui, žodis pirmoji raidė buvo rašomas kaip ßadis, ʒodis ir dar keletu kitų būdų.

Digrafai 
Lietuvių kalboje kai kuriems garsams užrašyti vartojami digrafai (dviejų raidžių junginiai). Jų yra penki: ch, dz, dž, ie, uo.  Digrafai išskirti todėl, kad jie iš esmės jau žymi atskirus, vientisus garsus, kurie vis dėlto neturi vienos raidės ženklo.

Kirčio ženklai 
Priegaidei žymėti vartojami trys kirčio ženklai: akūtas, gravis ir cirkumfleksas. Kirčio ženklai retai vartojami, daugiausia žodynuose arba (kas retai pasitaiko) jei priklausomai nuo kirčio keičiasi žodžio prasmė: gražiõs kalbõs – grãžios kal̃bos, sẽniai – seniaĩ, aũšti – áušti.

Diakritiniai ženklai 

Lietuvių raidės turi tokių diakritinių ženklų: tašką, nosinę, paukščiuką, brūkšnelį.

Ypatybės 

Lietuvių kalboje garsai skirstomi į:
 priebalsius, kurių tarimo pagrindą sudaro ne balsas, o įvairaus pobūdžio triukšmai;
 balsius, kuriuos tariant oras be jokių kliūčių eina pro atvirą burną;
 dvigarsius.

Savo ruožtu priebalsiai skirstomi į skardžiuosius, dusliuosius bei sklandžiuosius (pusbalsius). Pastarieji neretai išskiriami kaip atskira garsų grupė.

Balsiai skirstomi į trumpuosius ir ilguosius.

Išnašos 

Lietuvių kalba
Lotynų abėcėlės variantai
Volodymyras (miestas)

Volodymyras (, 1944–2021 m. Voluinės Vladimiras) – srities pavaldumo miestas Ukrainoje, Voluinės srities vakaruose. Rajono administracinis centras. Pirmą kartą paminėtas 988 m., Magdeburgo teisė – nuo 1324 m. 38 tūkst. gyventojų, gyv. tankumas – 2 383 žm./km². Plotas – 16,05 km². Miestas išsidėstęs 15 km nuo sienos su Lenkija; miestą kerta nacionalinė autostrada , jungianti Rivnę su sienos kirtimo punktu Ustyluhe.

Turizmas 
Lankytinos vietos:
 Dievo Motinos Ėmimo į dangų soboras (1160 m.)
 Senamiestis (1160 m.)

Miestai partneriai 
Volodymyras yra užmezgęs partnerystės ryšius su šiais miestais:
  Hrubešuvas, Lenkija
  Kenštynas, Lenkija

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė (ukr. ir angl. kalbomis)

Voluinės srities miestai
Sara Sara

Sara Sara () – ugnikalnis Peru, Anduose, Ajakučo departamente. Aukštis 5522 m. Iškilęs tarp Parinakočios lagūnos ir Okonos upės.

Nuorodos 
 Ugnikalnių duomenų bazė

Peru ugnikalniai
Vincas Grigaliūnas-Glovackis

Vincas Grigaliūnas-Glovackis (iki 1920 m. Glovackis, 1885 m. rugpjūčio 9 d. Jieznas – 1964 m. gegužės 16 d. Tuncha, Kolumbija) – Lietuvos karinis veikėjas, generolas.

Biografija 
1904 m. išlaikė keturių klasių egzaminus Balstogėje. 1907 m. baigė Vilniaus karo mokyklą. Nuo 1907 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje Turkestane. Pirmojo pasaulinio karo dalyvis.

1918 m. spalio mėn. atvyko į Vilnių, dalyvavo organizuojant Lietuvos kariuomenės dalinius. 1918 m. gruodžio 2 d. paskirtas Antrojo pėstininkų pulko vadu. 1919 m. pradžioje daug prisidėjo įsitvirtinant Lietuvos Respublikos valdžiai Kaune. Dėl konflikto su krašto apsaugos ministru Mykolu Velykiu 1919 m. kovo mėn. nuo pareigų nušalintas. Po Antrojo pėstininkų pulko demonstracijos 1919 m. gegužės 1 d. prie Prezidentūros, gegužės 4 d. grąžintas į pulko vado pareigas. Nuo gegužės mėn. pabaigos jo pulkas kovėsi su Sovietinės Rusijos kariuomene, dalyvavo Panevėžio išvadavimo operacijoje, išvadavo Rokiškį, Obelius, kovojo Latvijoje. Rokiškio ir Panevėžio apskrityse be teismo buvo sušaudyti šimtai bolševikų įtariamųjų ir žydų civilių gyventojų. Tarp aukų yra socialdemokratų lyderiai Feliksas Valiukas ir Jurgis Smolskis.

1920 m. rugpjūčio 23 – rugsėjo 23 d. vadovavo Antrajai pėstininkų divizijai. Dalyvavo kovojant su bermontininkais bei Lenkijos kariuomenės daliniais. 1920 m. kovo – rugpjūčio mėn., nuo 1920 m. rugsėjo mėn. iki 1922 m. gruodžio mėn., nuo 1925 m. spalio mėn. iki 1926 m. rugsėjo mėn. ypatingų reikalų karininkas. 1922 m. gruodžio mėn. – 1925 m. spalio mėn. Generalinio štabo Mobilizacijos skyriaus viršininkas.

Vienas iš Savanorių sąjungos organizatorių. 1926 m. rugsėjo mėn. valstiečių liaudininkų ir socialdemokratų vyriausybės paleistas į atsargą, 1926 m. pabaigoje leido opozicinį laikraštį „Tautos valia“, buvo jo atsakingasis redaktorius. Už provokacinius straipsnius 1926 m. lapkričio mėn. suimtas, bet, prasidėjus 1926 m. gruodžio 17 d. valstybės perversmui, perversmininkų iš kalėjimo paleistas. Pasiskelbęs Kauno karo komendantu aktyviai dalyvavo perversme. 1926 m. gruodžio 24 d. vėl priimtas į kariuomenę, o 1927 m. sausio 25 d. paskirtas ypatingų reikalų karininku prie krašto apsaugos ministro. 1927 m. vasario 10 d. generolas leitenantas.
1930 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Teisės fakultetą ir Ekonomikos fakulteto skyrių. 1934 m. generolas, sausio mėn. išėjęs į atsargą, advokatavo. TSRS okupavus Lietuvą slapstėsi Baltarusijoje. Prasidėjus TSRS–Vokietijos karui grįžo į Kauną. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, vėliau emigravo į Pietų Ameriką. Bendradarbiavo leidiniuose „Karys“, „Kardas“, „Mūsų žinynas“.

Įvertinimas 
 1919 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas
 1928 m. Vyčio kryžiaus 4 laipsnio ordinas
 1928 m. Gedimino 2 laipsnio ordinas

Šaltiniai 

Lietuvos generolai