Sutkūnai

Sutkūnai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Šiaulių miesto centro. Sutkūnų seniūnaitija.

Geografija 

Vienas didžiausių Šiaulių rajono kaimų, kurio žemės driekiasi 2,5 km nuo plento Šiauliai – Naujoji Akmenė, prie kurio yra kaimo gyvenamasis centras, ir Kulpės upelio vakaruose iki plento Ryga – Tilžė rytuose, prie kurio buvo kolūkio administracinis centras ir mokykla, ir 3 km nuo Šiaulių miesto ribos pietuose iki Kėblių ir Bridų kaimų ribos. Tarp abiejų kaimo centrų – 2,2 km. Pietuose buvęs Vinkšnos ežeras, iš kurio dabar likusi melioruota pelkė, per kurią teka Kulpė, juosianti kaimą iš pietų, vakarų ir šiaurės. Kaimo žemes iš pietvakarių į šiaurės rytus kerta 1916 m. Vokietijos kariuomenės nutiestas ir 1924 m. Lietuvos vyriausybės rekonstruotas geležinkelis Šiauliai – Jelgava. 1985–1995 m. kaimą iš vakarų į rytus perkirto ir Šiaulių šiaurinis aplinkkelis A12, tapęs senojo Hanzos kelio dalimi.

Netoli geležinkelio yra centrinė Sutkūnų gatvė. Nuo jos atsišakoja Masiuliškių, Aukštrakių ir Gėlininkų gatvelės. Vakarinėje geležinkelio pusėje yra geležinkelininkų ir elektrikų gyvenamieji namai. Rytiniame kaimo pakraštyje, pagal plentą į Joniškį, yra grupė namų, kurie sudaro buvusios Šiaulių rajono gyvulininkystės veislinio darbo stoties darbininkų gyvenvietę. Ji dabar vadinama Joniškio gatve. Netoli Ginkūnų kapinių, paplentėje yra namų grupė, kuri sudaro Sutkūnų Tilžės gatvę. Žmonės šį kampelį vadina Šimše.

Kaimo žemės paviršius banguotas. Rytinė dalis turi dvi aukštesnes kalvas ir keletą daubų. Aukščiausia kalva yra 122 m virš jūros lygio. Tai yra Žemaičių aukštumos rytinės dalies banguoto paviršiaus pabaiga. Vakarinė kaimo dalis yra Kulpės upelio sukurtos žemumos ribose. Žemiausia vieta yra ten, kur Svalės ir Švedės upeliai įteka į Kulpę. Ta vieta yra maždaug 95 m virš jūros lygio.

Istorija 

Kaimas įsikūrė prie didžiojo pašto kelio Šiauliai–Žagarė, kurio atkarpa Šiauliuose vadinta Sutkūnų gatve, o 1924 m. savivaldybė tą gatvę pavadino Jono Basanavičiaus gatve. Kaimo gatvių tinklas susiformavo valakų reformos metu. 1861 m. panaikinus baudžiavą įsteigtas Sutkūnų valsčius. Sutkūnų kaime caro valdžia įkūrė valsčiaus centrą, kuris administravo visą Gubernijos dvaro teritoriją. Valsčiaus reikalams 1864–1865 m. pastatė ilgą medinį namą. Jo vienoje pusėje įsikūrė valsčiaus administracija. Dirbo 5 aukštesnės valdžios skirti žmonės viršaitis, raštininkas, policininkas, taikos teisėjas ir mokytojas. Visi tarnautojai buvo iš kitur atvykę rusai. Draudė kalbėti lietuviškai. Dvarininkai ir bajorai valsčiui nebuvo pavaldūs.

Mokykla vadinosi valsčiaus dviklasė mokykla. Vaikai čia mokėsi 3 metus, nes buvo ir paruošiamoji klasė, kad vaikai pramoktų kalbėti rusiškai. Tik po 1905 m. neramumų įvesta viena lietuvių kalbos ir viena katalikų tikybos pamoka per savaitę. Sutkūnų dviklasėje mokykloje mokėsi būsimasis dramaturgas Juozas Grušas, būsimasis JAV lietuvių kunigas Pranciškus Juras ir daug vietinių gyventojų.

Valsčiaus administracijos pastate buvo didelis sandėlis, kurį vadino „magazinu“. Sandėlyje buvo laikoma iš valstiečių surinkta duoklė. Nemažą duoklės dalį sudarė grūdai. Į centrinį sandėlį išveždavo ne visus grūdus. Pavasarį dažnai grūdus skolindavo tiems, kurie pritrūkdavo sėklos. Rudenį reikėjo atiduoti skolą ir duoklę. Valsčius ir mokykla nustojo veikti 1915 m. vokiečiams okupavus Lietuvą. 

1949 m. Sutkūnų kaimo žmonės buvo suvaryti į kolūkį, kuris 1954 m. sujungtas su kitais ir pavadintas „Pirmyn“. Kolūkis kurį laiką buvo pripažįstamas geriausiu Lietuvoje. 1991 m. kolūkis sunaikintas, padalytas, kaime veikia Sutkūnų žemės ūkio bendrovė (vadovas Polencas Abromavičius).

Gyventojai 

1673 m. Sutkūnuose gyveno 36 šeimos. Dauguma gyventojų žemdirbiai. Iki 1922 m. Žemės reformos buvo 26 didesni ar mažesni ūkiai. Stambesni ūkininkai valdė maždaug po 2 valakus: Dominykas Adomaitis (42 ha), Pranas Petriškis (39 ha), Kazys Petriškis (31 ha), Kazys Pliuskus (45 ha), Tamošius Pliuskus (33 ha), Vincas Sidabras (34 ha), Valančius (32 ha), Kazys Švambaris (29 ha), Petras Urmonas (22 ha), Pranas Striūna (20 ha), Jonas Šantaris (19 ha). Visi ūkininkai gyveno gerai, buvo sumanūs, darbštūs. Senesni žmonės pasakojo, kad tarpukaryje sutkūniškiai buvo linksmi, geros nuotaikos. Vakarais, eidami iš darbo, dažnai ir garsiai dainuodavo. Sekmadienio vakarais dažnai vyko jaunimo pasilinksminimai, turėjo dainos mėgėjų ir vaidintojų grupes. Tėvai pagal galimybes leido vaikus mokytis įvairiose mokyklose.

Ūkininkas Jonas Šantaris keletą metų prieš karą ir po jo dirbo Bridų seniūnu, vėliau apylinkės pirmininku.
Kazys Švambaris valdė 29 ha ūkį. 1915 m. pavasarį vokiečiai, vydami carinę armiją, artėdami prie miesto iš patrankų šaudė į Šiaulių šv. Petro ir Povilo bažnyčios bokštą. Tuo metu bažnyčioje vyko pamaldos. Griūdamas bokštas užmušė Kazį Švambarį. Likusi žmona viena išaugino 6 vaikus ir visus leido mokytis, iš jų išaugo garbingi žmonės.

Po karo į Sibirą be Švambarių iš Sutkūnų dar ištrėmė Vincą Valančių, Kazį ir Adomą Petriškius, Dominyką Adomaitį, Ievaltienę ir Zaleckį. Į okupacinę TSRS kariuomenę 1944–1945 m. iš Sutkūnų mobilizuoti Stasys Pliuskus, Alfonsas Pliuskus, Juozas Valančius, Petras Vaitiekūnas, Petras Gvaizdikas, Povilas Gvaizdikas.

Žymūs žmonės 
Kaime gimė
 Juozas Valančius, vaistininkas, 1931–1938 m. Šiaulių miesto burmistras;
 Povilas Švambaris, farmacininkas, mokslų kandidatas;
 Petras Švambaris, Lietuvos kariuomenės veterinarijos pulkininkas leitenantas.

Kaime dirbo
 Kazys Pučinskas, profesorius, Lietuvos žemės ūkio akademijos katedros vedėjas;

Ekonomika 
Sutkūnų kaime veikia keletas įmonių. Stambiausia – Šiaulių tarprajoninės veislininkystės įmonės Šiaulių filialas, kuris valdo apie 150 ha žemės. Filialas įsikūrė po karo buvusioje ūkininko Petraičio sodyboje. Dabar ūkininko pastate veikia centrinė laboratorija. Gyventojams pastatyti keli daugiabučiai namai. Filiale auginami buliai, gerinama veislinių galvijų banda. Dar veikia kelios individualios gyvulių sėklinimo įmonės.

Kaime veikia Šiaulių elektros tinklų Sutkūnų transformatorius ir elektrikų brigada. UAB „Miečys“ turi vaistų sandėlį, užsiima didmenine prekyba vaistais, aprūpina vaistais vaistines.

Kaime veikia keletas individualia veikla užsiimančių įmonių. Stambesnė iš jų yra Z. ir A. Jocų svečių namai. Įmonė įvertinta 3 gandriukais (tai lygu 3 žvaigždutės), teikia nakvynės, maitinimo ir kitas paslaugas.

Paveldas 
Sutkūnų kapinaitės pradėtos kurti žemės reformos metu apie 1925 metus. Jos yra šalia Gruzdžių plento pervažos per geležinkelį. Jose palaidojimų nedaug. Atrodo, yra buvę 7 kauburėliai. Dabar prižiūrimi du. Yra didelis naujas medinis kryžius. Kapines įkūrė Sutkūnų kaimo bendruomenė ir globojo jaunalietuvių kuopa. Kapinaitės buvo aptvertos medine tvorele, pastatyta medinė namelio formos koplytėlė su keliais Mariją vaizduojančiais paveikslais. Ilgainiui koplytėlė supuvo, niekas jos neatstatė.

Kapinaičių viduryje ant 2,20 m aukščio postamento pastatyta Jėzaus skulptūra, rodanti atvirą širdį. Postamento šonai papuošti skulptūromis ir citatomis. Tai profesionalaus skulptoriaus darbas, bet jo pavardė nežinoma. 2003 m. Vilniuje esanti UAB „Rūpintojėlis“ paminklą restauravo, kapinaites aptvėrė nauja tvora. Restauratoriai rado autorių inicialus, bet jų iššifruoti nepavyko. Dirbo meistrai: Rokas Naujalis ir Andrius Petkus. Dabar tai vietinės reikšmės paminklas.

Šaltiniai 

Šiaulių rajono savivaldybės gyvenvietės