joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Nuevo Leonas

Nuevo Leonas () – valstija šiaurės rytų Meksikoje, JAV pasienyje. Jos sostinė yra Monterėjaus miestas.

Geografija 

Valstija ribojasi: rytuose – su Tamaulipasu, pietuose – su San Luis Potosi, vakaruose – su Koahuila, šiaurėje – siauru ruožu su JAV Teksaso valstija.

Didžiąja Nuevo Leono dalimi driekiasi Rytų Siera Madrės kalnai. Juose yra aukščiausia valstijos vieta – El Moro kalnas (3710 m). Rytuose ir šiaurėje daugiausia plyti lygumos. Būdingas daugiausia karštas ir sausas klimatas, tačiau kalnuose kritulių iškrenta dažniau, o žiemą pasitaiko šalnų ir sniego. Dauguma valstijos upių priklauso Bravo del Nortės baseinui – San Chuanas, Alamas, Sabinasas. Rytuose prasideda Končoso ištakos. Įrengta nemažai tvenkinių.

Didžiausi miestai 
 Monterėjus – 1133,8 tūkst. gyv.
 Gvadalupė – 691,4
 San Nikolas de los Garsa – 476,7
 Apodaka – 393,1
 Cheneral Eskobedas – 295,1
 Santa Katarina – 259,2
 San Pedro Garsa Garsija – 122,0

Meksikos valstijos
Leribės rajonas

Leribės rajonas – vienas iš dešimties Lesoto rajonų. Plotas – 2 828 km². Gyventojų – 450 000 (2004 m.). Leribės rajono sostinė yra Hlocė.

Administracinis suskirstymas 

Leribės rajonas padalintas į:

13 apygardų

 Hlotse
 Kolonyama
 Likhetlane
 Mahobong
 Maliba-Matšo
 Maputsoe
 Matlakeng
 Mohobollo
 Mphosong
 Peka
 Pela-Tšoeu
 Thaba-Phatšoa
 Tsikoane

18 vietinių bendruomenių tarybų

 Fenyane
 Hlepheng
 Khomokhoana
 Limamarela
 Linare
 Litjotjela
 Maisa-Phoka
 Malaoaneng
 Manka
 Matlameng
 Menkhoaneng
 Motati
 Mphorosane
 Pitseng
 Sephokong
 Serupane
 Seshote
 Tsoili-tsoili

Lesoto rajonai
Mafetengo rajonas

Mafetengo rajonas – vienas iš dešimties Lesoto rajonų. Plotas – 2 119 km². Gyventojų – 330 000 (2004). Mafetengo rajono sostinė yra Mafetengas.

Administracinis suskirstymas 

Mafetengo rajonas padalintas į:

9 apygardos

 Kolo
 Likhoele
 Mafeteng
 ’Maliepetsane
 Matelile
 Qalabane
 Thabana-Morena
 Thaba-Pechela
 Thaba-Tšoeu

12 vietinių bendruomenių tarybų

 Koti-se-phola
 Makaota
 Makholane
 Malakeng
 Malumeng
 Mamatso
 Manyake
 Mathula
 Metsi-Maholo
 Qibing
 Ramoetsane
 Tajane

Lesoto rajonai
Puebla (valstija)

Puebla () – valstija centrinėje Meksikos dalyje. Jos sostinė yra Pueblos miestas.

Geografija 

Valstija ribojasi: šiaurėje – su Morelosu, Meksiko valstija, Tlaskala, Hidalgu, rytuose – su Verakrusu, pietuose – su Oachaka, vakaruose – su Gereru. Pueblos reljefas sudėtingas – rytiniu pakraščiu driekiasi Rytų Siera Madrės kalnai, centrine dalimi – Neovulkaninė ašis, pietinėje dalyje atskiri kalnagūbriai – Tehuaknos, Siera Negros, Misteros. Kalnus skiria slėniai, iš jų svarbiausias – Pueblos-Tlaskalos slėnis. Yra keletas ugnikalnių – Orisaba (aukščiausias visoje šalyje, 5610 m), Popokatepetlis (5500 m), Istaksiuatlė (5230 m), Siera Negra (4621 m). Pueblos vakaruose teka Atojako upė su intakais Mišteku, Sahuapanu, Nešapa, Akatlanu, pietuose teka Papaloapano baseino upės, o rytuose ir šiaurėje – nedidelių, į Meksikos įlanką įtekančių upių aukštupiai.

Didžiausi miestai 
 Puebla – 1399,5 tūkst. gyv.
 Tehuakanas – 260,9
 San Martin Tesmelukanas – 130,3
 Atliskas – 125,0
 Čolula – 113,4
 Tesiutlanas – 81,1
 Chikotepekas – 71,4

Meksikos valstijos
Kintana Roo

Kintana Roo () – valstija pietrytinėje Meksikos dalyje, Jukatano pusiasalyje. Jos sostinė yra Četumalis.

Geografija 

Valstija ribojasi: pietuose – su Belizu, vakaruose – su Kampeče, šiaurėje – su Jukatanu. Iš rytų skalauja Karibų jūra. Pakrantėje valstijai priklauso keletas salų – Kosumelis, Činčoro bankos salelės, Moterų sala, Holbokso, Kontojaus salos.

Kintana Roo paviršių sudaro karstinė lyguma. Aukščiausia valstijos vieta – 230 m (El Čaro k.). Lygumai būdingos požeminės upės, karstiniai ežerai (senotai) bei sudėtingi požeminiai urvai ir labirintai. Čia susiformavusi pasaulyje ilgiausių povandeninių Oš Bel Ha urvų sistema. Pietryčiuose plyti pelkynai. Kranto linija raižyta, daug įlankų, užutėkių, lagūnų (Četumalio, Espiritu Santo, Asensjono). Vietomis pakrantes supa koraliniai rifai. Kintano Roo būdingas tropinis, drėgnas ir karštas klimatas. Vidutinė metinė temperatūra 26 °C. Liūčių laikotarpis tęsiasi nuo gegužės iki spalio, nors neretai užsitęsia ir iki sausio. Sausasis laikotarpis būna tarp vasario ir gegužės. Didžiąją valstijos dalį dengia tropinės džiunglės. Dėl karstinio reljefo Kintana Roo praktiškai nėra ilgesnių paviršinių upių, tik pasienyje su Belizu teka Ondas. Didžiausias ežeras – Bakalaras.

Kultūra 
    
Senovėje Kintana Roo teritorijoje klestėjo majų civilizacija. Yra išlikę majų miestų griuvėsiai: Škaretas, Koba, Kohuniličas, Tulumas, San Chervasijas ir kt. Pakrančių regionuose išvystytas turizmas. Yra Sian Kaano gamtos rezervatas, įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Didžiausi miestai 
 Kankunas – 526,7 tūkst. gyv.
 Četumalis – 136,8
 Plaja del Karmenas – 100,3
 Kosumelis – 71,4
 Felipe Kariljo Puertas – 21,5
 Tulumas – 14,7

Meksikos valstijos
Albertas Barauskas

Albertas Barauskas (1915 m. lapkričio 15 d. Maskvoje – 2003 m.) – sovietinės Lietuvos partinis bei valstybės veikėjas.

Biografija 
1920 m. su tėvais atvyko į Lietuvą. 1942 m. sausio-gegužės mėn. 16-osios lietuviškosios divizijos karys. 1943 m. „Margirio“ sovietinių partizanų būrio vadas. 1944 m. LKP(b) Prienų srities pogrindinio komiteto žvalgybos skyriaus viršininkas.

1944–1947 m. LKP(b) Kėdainių apskrities komiteto II sekretorius, skyriaus vedėjas, sekretorius. 1946 m. baigė Respublikinę partinę mokyklą. 1947–1950 m. LKP(b) Jurbarko apskrities komiteto I sekretorius. 1950–1951 m. LKP(b) Klaipėdos srities komiteto sekretorius. 1951–1952 m. Klaipėdos srities Vykdomojo komiteto pirmininkas.

1955 m. baigė Aukštąją partinę mokyklą prie SSKP CK. 1955–1956 m. LKP CK inspektorių grupės vadovas. 1957–1965 m. LKP CK sekretorius, 1957–1982 m. lapkričio mėn. LKP CK biuro narys, 1960–1961 m. kartu ir LKP CK propagandos ir agitacijos skyriaus vedėjas. 1962–1965 m. LKP CK ir LTSR Ministrų Tarybos partinės-valstybinės kontrolės komiteto pirmininkas, LTSR Ministrų Tarybos pirmininko pavaduotojas. 1965–1982 m. LTSR Liaudies kontrolės komiteto pirmininkas. 

1949–1952 m. kandidatas į LKP CK narius, nuo 1956 m. LKP CK narys. 1956–1982 m. LKP CK biuro narys. 1951–1985 m. LTSR AT deputatas.

Parašė atsiminimus „Miškų frontuose“ (1968 m.), knygą „Liaudies kontrolės viešumas – jos veiksmingumo sąlyga“ (1981 m.). 1975 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas.

Šaltiniai 

Lietuvos TSR politiniai veikėjai
Sinaloa

Sinaloa () – valstija vakarinėje Meksikos dalyje, Ramiojo vandenyno pakrantėje. Jos sostinė yra Kuljakanas.

Geografija 

Valstija ribojasi: šiaurėje – su Sonora, šiaurės rytuose – su Čihuahua, rytuose – su Durangu, pietuose – su Najaritu. Iš vakarų skalauja Ramusis vandenynas.

Didžiąją Sinaloa paviršiaus dalį užima Vakarų Siera Madrės kalnai. Aukščiausia valstijos vieta – Pikačo Los Fraileso k. (2520 m.). Vandenyno pakrantėje driekiasi žemuma, gausu įsiterpusių lagūnų ir įlankų: Santa Marijos, Topolombapo, Navačistės, Pabeljono, Tempe Huajos, Kaimanero ir kt. Valstiją kerta daug trumpų vandeningų upių, ištekančių iš Siera Madrės: Fuertė, Sinaloa, Mokoritas, Piastla, Tamasula, San Lorensas.

Didžiausi miestai 
 Kuljakanas – 793,7 tūkst. gyv.
 Masatlanas – 352,4
 Los Močisas – 376,9
 Guasavė – 67,9
 Guamučilas – 61,8
 Mokoritas – 50,0

Meksikos valstijos
Sonora

Sonora () – valstija šiaurės vakarinėje Meksikos dalyje, Ramiojo vandenyno pakrantėje. Jos sostinė yra Hermosiljas.

Geografija 

Valstija ribojasi: rytuose – su Čihuahua, pietuose – su Sinaloa, pačiuose šiaurės vakaruose – su Žemutine Kalifornija, šiaurėje – su JAV (Arizonos ir Naujosios Meksikos valstijomis). Iš vakarų skalauja Ramiojo vandenyno Kalifornijos įlanka. Joje Sonorai priklauso keletas salų, iš kurių didžiausia – Tiburono sala.

Rytine Sonoros dalimi driekiasi Vakarų Siera Madrės kalnai. Aukščiausia valstijos vieta – Guakamajos kalnas (2646 m). Kitur daugiausia būdingos pavienės aukštumos ir neaukšti kalnų masyvai. Šiaurės vakaruose plyti Sonoros dykuma. Klimatas sausringas, būdingos karštos vasaros ir šalčiai žiemą, kalnuose būna sniego. Upės daugiausia nevandeningos, dažnai išdžiūstančios. Šiaurės vakaruose plyti Kolorado upės delta. Pagrindinės Sonoros dalies svarbiausia upė yra Jaki, o pietuose teka Majas. Įrengta keletas tvenkinių.

Didžiausi miestai 
 Hermosiljas – 734,5 tūkst. gyv.
 Siudad Obregonas – 734,5
 Navochoa – 159,7
 Nogalesas – 159,1
 San Luis Rio Koloradas – 157,0
 Gvaimasas – 101,5
 Puerto Penjaskas – 74,6
 Agua Prieta – 73,3
 Kaborka – 70,1

Meksikos valstijos
Latvijos Respublikos Konstitucija

Latvijos Respublikos Konstitucija (, neologizmo autorius – Atis Kronvaldas) – pamatinis Latvijos Respublikos įstatymas, Konstitucija. Konstituciją sudaro 8 skyriai ir 116 straipsnių (iki 1998 m., kai Latvijos Seimas priėmė skyrių „Žmogaus teisės“, buvo 7 skyriai ir 88 straipsniai).

Latvijos Konstitucija yra seniausia iki šiol galiojanti konstitucija Vidurio bei Rytų Europoje, taip pat šeštoji seniausia respublikos tipo konstitucija pasaulyje.

Istorija 

Pirmoji dalis Konstituciniame susirinkime (Satversmes sapulce) buvo priimta 1922 m. vasario 15 d. 1922 m. balandžio 5 d. Antrosios dalies projektas buvo atmestas. Priėmus pirmąją dalį, Konstitucija įsigaliojo 1922 m. lapkričio 7 d.

Konstitucijos galiojimas buvo laikinai sustabdytas 1934 m. gegužės mėn. ir palaipsniui atkurtas nuo 1990 m. gegužės 4 d. iki 1993 m. liepos 6 d. Saeimos posėdyje už Konstitucijos įsigaliojimą nepasirašė 1 iš posėdyje registruotų 99 narių (Joachimas Zygeristas); taip pat nebalsavo posėdyje nedalyvavęs areštuotas Alfredas Rubikas.

Konstitucijos tekstas iki šių dienų iš esmės liko toks pats. Paskutinį kartą Konstitucija papildyta 2009 m. – numatyta referendumo dėl Saeimos paleidimo galimybė.

2013 metais Konstitucinės teisės komisijos pirmininkas Egilis Levitas sukūrė Konstitucijos įvado (preambulės) projektą, kuriame pabrėžiama, jog Latvija yra ne atsitiktinis istorijos produktas, o tikslingai kurta valstybė. Konstitucijos preambulė galutinai priimta 2014 m. birželio 19 d. Saeimos sprendimu.

Struktūra 
 1 skyrius. Bendrosios nuostatos
 2 skyrius. Seimas
 3 skyrius. Valstybės Prezidentas
 4 skyrius. Ministrų kabinetas
 5 skyrius. Įstatymų leidyba
 6 skyrius. Teismas
 7 skyrius. Valstybės kontrolė
 8 skyrius. Pagrindinės žmogaus teisės.

Išnašos

Nuorodos 
 Latvijos Respublikos Konstitucija (latvių k.)
 Konstitucijos vertimas  

Latvijos įstatymai
Konstitucijos
Latvijos politinė sistema
Lietuvos matematikų draugija

Lietuvos matematikų draugija – Lietuvos mokslinė visuomeninė organizacija, vienijanti Lietuvos matematikos mokslo darbuotojus – mokslininkus, pedagogus ir matematika besidominčius asmenis. Centras Vilniuje, Akademijos g. 4.

Veikla 
Įkurta 1962 m. Svarbiausi tikslai ir uždaviniai: plėtoti matematikos mokslą, rūpintis visuomenės matematiniu švietimu ir kultūra, padėti Lietuvos matematikams įgyvendinti mokslinius, metodinius ir taikomuosius matematinius darbus, skelbti mokslinių darbų rezultatus ir populiarinti matematikos žinias. Plėtoja bendradarbiavimą su užsienio šalių matematikų organizacijomis, mokslo įstaigomis ir mokslininkais.

Aukščiausia draugijos valdymo institucija – narių suvažiavimas, šaukiamas kasmet. Ataskaitiniai suvažiavimai šaukiami kas 3 metai. Tarp ataskaitinių suvažiavimų draugijai vadovauja valdyba, jos pirmininkas nuo 1962 m. Jonas Kubilius.

Nuo 1961 m. leidžiamas „Lietuvos matematikos rinkinys“, be draugijos jo steigėjai – Matematikos ir informatikos institutas ir Vilniaus universitetas. Nuo 1983 m. veikia Lietuvos matematikų muziejus. 

Lietuvos matematikų draugijos įstatai įregistruoti Lietuvos Respublikos Teisingumo ministro 1993 m. rugsėjo 21 d. įsakymu nr. 186-VO. Lietuvos matematikų draugija yra Europos matematikų draugijos narė-steigėja nuo 1989 m., o nuo 1995 m. – Tarptautinės matematikų sąjungos narė.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Lietuvos matematikų draugija;
 Lietuvos matematikų draugija (naujas puslapis)
 Lietuvos matematikos rinkinys;
 Lietuvos matematikų muziejus .

Lietuvos draugijos
Lietuvos mokslo organizacijos
Lietuvos profesinės organizacijos
Maseru rajonas

Maseru rajonas – vienas iš dešimties Lesoto rajonų. Plotas – 4 279 km². Gyventojų – 500 000 (2004). Sostinė – Maseru.

Administracinis suskirstymas 

Maseru rajonas padalintas į:

18 apygardų

 Abia
 Koro-Koro
 Lithabaneng
 Lithoteng
 Maama
 Mabote
 Machache
 Makhaleng
 ’Maletsunyane
 Maseru Central
 Matsieng
 Motimposo
 Qeme
 Qoaling
 Rothe
 Stadium Area
 Thaba-Bosiu
 Thaba-Putsoa

23 vietinių bendruomenių tarybos

 Abia
 Likalaneng
 Lilala
 Lithabaneng
 Lithoteng
 Mabote
 Makheka
 Makhoarane
 Makkhalaneng
 Makolopetsane
 Manonyane
 Maseru Central
 Mazenod
 Mohlakeng
 Motimposo
 Nyakosoba
 Qiloane
 Qoaling
 Ratau
 Ribaneng
 Semonkong
 Stadium Area
 Telle

Lesoto rajonai
Mohales Huko rajonas

Mohales Huko rajonas – vienas iš dešimties Lesoto rajonų. Plotas – 3 530 km². Gyventojų – 310 000 (2004). Sostinė – Mohales Hukas.

Administracinis suskirstymas 

Mohales Huko rajonas padalintas į:

8 apygardos

 Hloahloeng
 Ketane
 Mekaling
 Mohale’s Hoek
 Mpharane
 Qaqatu
 Qhalasi
 Taung

13 vietinių bendruomenių tarybų

 Khoelenya
 Likhutloaneng
 Mashaleng
 Motsienyane
 Nkau
 Phamong
 Qabane
 Qhobeng
 Qobong
 Seroto
 Siloe
 Teke
 Thaba-Mokhele

Lesoto rajonai
Mokotlongo rajonas

Mokotlongo rajonas – vienas iš dešimties Lesoto rajonų. Plotas – 4 075 km². Gyventojų – 130 000 (2004 m.). Sostinė – Mokotlongas.

Administracinis suskirstymas 

Mokotlongo rajonas padalintas į:

4 apygardos

 Bobatsi
 Malingoaneng
 Mokhotlong
 Senqu

15 vietinių bendruomenių tarybų

 Khalahali
 Khubelu
 Linakaneng
 Liphamola
 Mapholaneng
 Marung
 Mateanong
 Matsoku
 Molika-liko
 Moremoholo
 Pae-l’a-itlhatsoa
 Popa
 Rafolatsane
 Sakeng
 Tekeseleng

Lesoto rajonai
Veisiejų apylinkė

Veisiejų apylinkė (arba Veisėjų apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje.

Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Veisiejų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Veisiejų rajonui. 1954 m. prijungta Kalvelių apylinkė, dalis Pazapsių apylinkės, dalis Barčių apylinkės ir dalis Valentų apylinkės, o dalis Veisiejų apylinkės prijungta prie Avižonių apylinkės. 1963 m. prijungta dalis Smarliūnų apylinkės, 1986 m. – dalis Abarauskų apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || Stalino vardo ir Černiachovskio vardo kolūkiai  || 
|-
| 1959 m.  || 80,57 || 2231 () || Černiachovskio vardo kolūkis, Stalino vardo kolūkis  || 19 kaimų, 3 vienkiemiai
|-
| 1970-01  || || 1924 || || 24 kaimai, 4 kaimų dalys 
|-
| 1972-10-01  || 107 || || Ančios kolūkis, „Tiesos“ kolūkis, Veisiejų žemės ūkio technikumo mokomasis ūkis  || 22 kaimai, 5 kaimų dalys
|-
| 1976-07-01  || || || || 11 kaimų, 1 kaimo dalis 
|-
| 1979-01-17  || || 1226 || || 12 kaimų, 1 kaimo dalis 
|-
| 1985 m. || || || Šilelio girininkija, Veisiejų meistrija  || Dainaviškiai, Petroškai, Viktarinas ir kt.
|-
| 1989-01  || || 2018 || || 38 kaimai, 2 kaimų dalys 
|}

Šaltiniai

Lazdijų rajono apylinkės
Veisiejų rajono apylinkės
Radviliškio herbas

Radviliškio miesto herbas – heraldinis Radviliškio simbolis.

Aprašas
Juodame skyde kylantis, iš nasrų sidabrinę šviesą skleidžiantis sidabrinis žirgas.

Simbolika 
 Žirgas - susisiekimo, judėjimo, miesto vystymosi, stiprėjimo ir klestėjimo simbolis. 
 Sklindanti šviesa – simbolizuoja civilizacijos vaidmenį miesto vystymuisi.

Istorija

1992 m. herbą aprobavo Lietuvos heraldikos komisija, 1992 m. birželio 17 d. jį dekretu patvirtino LR AT. Radviliškio miesto ir Radviliškio rajono savivaldybių herbai sutampa. Radviliškio miesto herbą sukūrė dailininkė Laima Ramonienė.

1992 m. patvirtinti Lietuvos gyvenviečių herbai
Radviliškio rajono savivaldybės gyvenviečių herbai
Radviliškis
Cgačas Neko rajonas

Cgačas Neko rajonas – vienas iš dešimties Lesoto rajonų. Plotas – 2 349 km². Gyventojų – 110 000 (2004). Sostinė – Cgačas Nekas.

Administracinis suskirstymas 

Cgačas Neko rajonas padalintas į:

3 apygardos

 Lebakeng
 Qacha’s Nek
 Tsoelike

6 vietinių bendruomenių tarybos

 Khomo-Phatšoa
 Letloepe
 Mosenekeng
 Patlong
 Thaba-Khube
 White-Hill

Lesoto rajonai
Cgutingo rajonas

Cgutingo rajonas – vienas iš dešimties Lesoto rajonų. Plotas – 2 916 km². Gyventojų – 200 000 (2004 m.). Sostinė – Cgutingas.

Administracinis suskirstymas 

Cgutingo rajonas padalintas į:

5 apygardos:

 Mount Moorosi
 Moyeni
 Qhoali
 Sebapala
 Tele

10 vietinių bendruomenių tarybų:

 Ha Nkoebe
 Likhohlong
 Liphakoe
 Matsatseng
 Mkhono
 Mokotjomela
 Mphaki
 Qomoqomong
 Seforong
 Tsatsane

Lesoto rajonai
Cgutingas

Cgutingas – miestas pietų Lesote. Gyventojų – 15 000 (2004 m.).

 

Lesoto miestai
Pūčkorių atodanga

Pūčkorių atodanga – geologinis paminklas, dešiniajame Vilnios krante. Tai ledynmečio atodanga – aukščiausia Lietuvoje, kurios aukštis 65 m, o plotis – 260 m, ir atsiveria maždaug 20 tūkst. metų senumo sluoksniai. Geologijos paminklu paskelbta 1974 m. Patenka į Pūčkorių kraštovaizdžio draustinį.

Galerija

Taip pat skaitykite 
 Pavilnių regioninis parkas

Nuorodos 

 Vaizdas nuo atodangos
 Atodangos nuotraukos

Lietuvos atodangos
Vilniaus saugomos teritorijos
Siegfried Matthus

Zygfrydas Matusas (, 1934 m. balandžio 13 d. Malūnupiuose, Darkiemio apskrityje – 2021 m. rugpjūčio 27 d. Štolcenhagene, Brandenburge) – Vokietijos kompozitorius.

Biografija 
Baigė Reinsbergo vidutinę mokyklą. 1952–1958 m. studijavo Aukštojoje muzikos mokykloje Rytų Berlyne pas Rudolfą Vagnerį-Rėgenį, 1958–1960 m. Vokiečių meno akademijoje pas Hansą Eislerį.

Sukūrė daugiau kaip 600 darbų – operų, baletų, 3 simfonijas (1969 m., 1976 m., 1993 m.), koncertų įvairiems instrumentams ir orkestrui, kamerinių ansamblių, vokalinių kūrinių tarp jų – „Katulo meilės dainos“ (Liebeslieder des Catull, 1972 m.), „Sarmatų dainos“ sopranui ir orkestrui (Sarmatische Lieder, pagal J. Bobrovskio ž., 1990 m.), „Giesmės apie meilę, gyvenimą ir mirtį“ altui ir orkestrui (Weisen von Liebe, Leben und Tod, pagal R. M. Rilkės ž., 1995 m.). Ankstyvajai kūrybai būdinga H. Eislerio įtaka, vėlyvesniajai – avangardo muzikos (dodekafonija, aleatorika, elektronika) priemonės.

Kūriniai 
Operos
 Paskutinis šūvis (Der letzte Schuss), 1967 m.
 Dar vieną šaukštą nuodų, numylėtini? (Noch ein Loffel Gift, Liebling?), 1972 m.
 Judita (Judith), 1984 m.
 Dezdemona ir jos seserys (Desdemona und ihrer Schwestern), 1992 m.
 Farinelis, arba Dainavimo galia (Farinelli oder Die Macht des Gesanges), 1997 m.
 Sosto įpėdinis Frydrichas (Kronprinz Friedrich), 1999 m.

Baletai
 Mačas (Match), 1969 m.
 Balerinos košmaras (Alptraum einer Ballerina), 1973 m.

Įvertinimas 
 1997 m. – Rytų Prūsijos krašto premija
 1998 m. – Vokietijos kritikų premija
 2006 m. – Brandenburgo ordinas už nuopelnus

Šaltiniai 

Vokietijos kompozitoriai
Prūsijos asmenybės
Tamaulipasas

Tamaulipasas () – valstija šiaurės rytinėje Meksikos dalyje, Meksikos įlankos pakrantėje ir JAV pasienyje. Jos sostinė yra Siudad Viktorija.

Geografija 

Valstija ribojasi: pietuose – su Verakrusu ir San Luis Potosi, vakaruose – su Nuevo Leonu, šiaurėje – su JAV (Teksasu). Iš rytų skalauja Meksikos įlanka.

Tamaulipaso pietvakarius kerta Rytų Siera Madrės kalnai. Aukščiausia vieta – El Pedregoso kalnas (3280 m). Šiaurėje ir pakrantėje plyti lygumos. Kranto linija raižyta, daug įlankų, lagūnų (didžiausia – Madrės), pakrantės pelkių ir maršų. Palei krantą driekiasi nerijos ir salelės. Klimatas pietuose drėgnas, aukštumose ir kalnuose – sausringas, centre ir šiaurės – pusiau karštas su gan retu lietumi. Matamore (šiaurėje) vidutinė sausio temperatūra 15 °C, liepos 28,5 °C, Tampike (pietuose) – sausio 18 °C, liepos 28,5 °C, vidutinis kritulių kiekis per metus 891 mm. Šiauriniu valstijos pakraščiu teka Bravo del Nortė, kitos svarbesnės upės – Končosas, Purifikasjonas, Guajlechas. Yra įrengta 16 tvenkinių (didžiausi – Falkono ir Visente Gerero).

Didžiausi miestai 
 Reinosa – 507,9 tūkst. gyv.
 Matamorosas – 422,7
 Nuevo Laredas – 348,3
 Siudad Viktorija – 305,4
 Tampikas – 303,6
 Siudad Maderas – 193,0
 Altamira – 162,6
 Rio Bravas – 83,7
 Mantė – 81,8

Meksikos valstijos
Mis Pasaulis 1967

Mis Pasaulis 1967 – 17-oji konkurso Mis Pasaulis ceremonija, vykusi Londone. Konkurso nugalėtoja tapo Madeleine Hartog Bell iš Peru. Konkurse dalyvavo ligi tol rekordinis skaičius dalyvių.

Rezultatai

Dalyvės 

 - Maria del Carmen Sabaliauskas
 - Judy Lockey  
 - Christi Bartu
 - Mauricette Sironval 
 - Wilza de Oliveira Rainato
 - Donna Marie Barker 
 - Therese Fernando
 - Margarita Tellez
 - Marjorie Furniss
 - Laila Michaelides
 - Alzbeta Strkulova
 - Sonja Jensen
 - Margarita Rosa Rueckschnat Schott
 - Laura (Laurita) Elena Baquero Palacios
 - Hedy Rannari
 - Carole Noe 
 - Ruth Köcher
 - Araba Martha Vroon
 - Laura Bassadone
- Mimika Niavi
 - Shakira Baksh
 - Monica van Beelen
 - Alba Maria Bobadilla
 - Hrefna Wigelund Steinthorsdóttir
 - Gemma McNabb
 - Dalia Regev  
 - Tamara Baroni
  
 - Laurel Williams
 - Chikako Sotoyama
 - Zipporah Mbugua
 - Chung Young-hwa 
 - Sonia Faris
 - Marie-Joseé Mathgen
 - Mary Mifsud
 - Maria Cristina Ortal
 - Naima Benjelloun
 - Pamela McLeod
 - Roseline Balogun
 - Vigdis Sollie 
 - Carlota Lozano
 - Madeleine Hartog Bel Houghton
 - Margarita (Maita) Favis Gomez 
 - Teresa Amaro 
 - Disa Duivenstein
 - Eva Englander  
 - Edith Fraefel
 - Theresa Shayo  
 - Rekeja Dekhil 
 - Nese Yazicigil
 - Rosemary Salmon
 - Jennifer Lynn Lewis 
 - Pamela Valari Pall
 - Irene Böttger Herrera
 - Aleksandra Mandic

Pakeistos 
 - Jeanne Beck

Nuorodos 
Oficiali svetainė
Rezultatai 

1967 metai
Mis Pasaulio konkursai
Tlaskala (valstija)

Tlaskala () – valstija centrinėje Meksikos dalyje. Jos sostinė yra Tlaskalos miestas.

Geografija 

Valstija ribojasi: šiaurėje, rytuose ir pietuose – su Puebla, vakaruose – su Meksiko valstija, šiaurės vakaruose – su Hidalgu. Tai pati mažiausia Meksikos valstija.

Tlaskala yra Meksikos kalnyne, kurį kerta Pueblos-Tlaskalos slėnis. Aukščiausia vieta – Malincino ugnikalnis (4420 m – Tlaskalai priklausančioje pusėje). Valstijos upės priklauso Atojako, Moktesumos, Panuko baseinams.

Didžiausi miestai 
 Tlaskala
 Apisakas
 Huamantla
 Santa Ana Čiautempanas
 Chalostokas

Meksikos valstijos
Internetinė vaizdo kamera

Internetinė vaizdo kamera – vaizdo ar fotokamera, dažniausiai jungiama prie kompiuterio per USB jungtį ir interneto pagalba leidžianti realiu laiku perteikti vaizdą. Paprasčiausios tokios kameros naudoja CMOS tipo matricą. Dėl mažos rezoliucijos (352x288) tokios kameros išpopuliarėjo tarp mažą interneto greitį turinčių vartotojų. Didėjant interneto spartai, paskutiniaisiais metais vis dažniau gaminamos didesnės (640x480) rezoliucijų kameros.

Kameros plačiai naudojamos ICQ, Skype, MSN bei kitose pokalbių programose.

Istorija 
1991 m. pirma tokia kamera pasirodė Kembridžo universitete pavadinimu „CoffeeCam“. Ji buvo išjungta 2001 m. rugpjūčio 22 d. Paskutinis išsaugotas vaizdas vis dar pasiekiamas tinklalapyje „CoffeeCam“.

Seniausia vis dar veikianti internetinė vaizdo kamera laikoma „FogCam“ San Francisko universitete, kuri veikia nuo 1994 m. 

Neseniai, Apple ir kiti techninės įrangos gamintojai kameras pradėjo montuoti tiesiog į kompiuterius, todėl nebereikia papildomai naudoti USB ar Firewire jungtis.

Nuorodos 

Internetas
Mis Visata

Mis Visata (angl. Miss Universe) – kasmet nuo 1952 m. vykstantys gražiausios pasaulio merginos rinkimai.

1952 m. JAV, Kalifornijos drabužių kompanija Pacific Mills pirmą kartą surengė konkurso ceremoniją. Pirmąja konkurso nugalėtoja tapo Armi Kuusela iš Suomijos.

Papildomi apdovanojimai 
 Mis Fotogeniškiausia (1952 - dabar)

Daugiausia kartų laimėjo:

 Mis Paplūdimys (1992 - 2002)

Daugiausia kartų laimėjo:  (4 kartus, 1992, 1994, 1996, 1998)

 Geriausia šukuosena (1993 - 2001)

Daugiausia kartų laimėjo:  (2 kartus, 1993, 1996)

 Geriausias nacionalinis kostiumas (1962 - dabar) 

Daugiausia kartų laimėjo: 

 Mis Draugiškiausia (1952 - dabar)

Daugiausia kartų laimėjo:

Nugalėtojos

Daugiausia kartų laimėjo

Taip pat
 Mis Pasaulis
 Miss Grand International
 Mis Žemė
 Supermodel of the World
 Mis Europa
 Mis Baltarusija
 Mis Baltija

Nuorodos 

 Oficiali svetainė

Visata

da:Miss Universe 1964
Stasys Petronaitis

Stasys Petronaitis (1932 m. rugpjūčio 8 d. Plaučiškių kaime, Pakruojo raj. – 2016 m. gegužės 2 d. Panevėžyje) – lietuvių teatro ir kino aktorius. Žmona – aktorė Regina Zdanavičiūtė.

Biografija 
1950–1951 m. mokėsi J. Miltinio teatro studijoje. Nuo 1951 m. – Panevėžio dramos teatro aktorius. Sukūrė 50 vaidmenų teatre, kine – 40 vaidmenų. Išleido atsiminimų knygas „Mokiausi skraidyti“ (Panevėžys, 1998 m.) ir „Mano aitvarai“ (Vilnius, 1999 m.). LTSR nusipelnęs artistas (1982). "Nusipelnęs panevėžietis" (2002). Teatrinės "Padėkos premijos už viso gyvenimo kūrybą" laureatas (2009).

Filmografija 
 1953 – Mikas – Aušra prie Nemuno, rež. Aleksandras Faincimeris
 1959 – Petras – Adomas nori būti žmogumi, rež. Vytautas Žalakevičius
 1961 – Vytenis – Kanonada, rež. Arūnas Žebriūnas, Raimondas Vabalas
 1962 – Svetimi, rež. Marijonas Giedrys
 1966 – Vytautas Mantvydas – Naktys be nakvynės, rež. Algirdas Araminas, Gediminas Karka
 1968 – Onore de Balzako klaida, rež. Timofejus Levčiukas, A. Dovženkos kino studija
 1971 – Drakšas – Žaizdos žemės mūsų, rež. Marijonas Giedrys
 1972 – Koltis – Herkus Mantas, rež. Marijonas Giedrys
 1975 – Vacys Kreivėnas – Perskeltas dangus, rež. Marijonas Giedrys
 1975 – Inžinierius – Atpildo diena, rež. Algimantas Puipa, Stasys Motiejūnas
 1976 – Keršys – Sodybų tuštėjimo metas, rež. Almantas Grikevičius
 1977 – Dovanos telefonu, rež. Aloiz Brenčs, Rygos kino studija
 1977 - Pulkininkas Kostas - Ko verkė pušys, rež. Balys Bratkauskas, LTV
 1977 – Bonifacas – Vaikinas iš Darbo gatvės, rež. Algirdas Dausa
 1978 – Deimantų kelias, rež. Vladimiras Chmelnickis, Kijevnaučfilm
 1979 – Čigonas, rež. Aleksandras Blankas, Odesos kino studija
 1980 – Mokslininkas – Žaltvykslės, rež. Gytis Lukšas
 1980 – „Erškėtis“ – Sužeista tyla, rež. Algimantas Kundelis
 1980 – Parduodamas meškos kailis, rež. Aleksandras Itigilovas, A. Dovženkos kino studija
 1982 – Svetima gimtinė, rež. Valerijus Rybariovas, Belarusfilm
 1983 − Steponaitis – Neapykantos pamokos, rež. Antanas Maciulevičius
 1984 – Olšansko juodoji pilis, rež. Michailas Ptašukas, Belarusfilm
 1985 – Budulajaus sugrįžimas, rež. Aleksandras Blankas, Ekran
 1985 – Dymka, rež. Igoris Negresku, Kijevnaučfilm
 1985 – Nepatogus žmogus, rež. Aždaras Ibragimovas, Mosfilm
 1986 – Pasistengti likti gyvam, rež. Genadijus Ivanovas, M. Gorkio kino studija.

Petronaitis, Stasys
Maja Pliseckaja

Maja Pliseckaja (, g. 1925 m. lapkričio 20 d. Maskvoje – 2015 m. gegužės 2 d. Vokietijoje) – garsi rusų balerina, choreografė, TSRS liaudies artistė (1959 m.), Socialistinio darbo didvyrė, Lenino premijos laureatė.

Biografija 
Motina Rachilė Messerer-Pliseckaja (g. 1902 m. Vilniuje – mirė 1993 m. Maskvoje), nebyliojo rusų kino aktorė. Majos tėvas Michailas Pliseckis (g. 1901 m. Gomelyje) 1938 metais sušaudytas Stalino valdymo laikotarpiu (žr. „kadrų valymas“), reabilituotas Chruščiovo laikais. Maja lankė mokyklą Špicbergene, kur jos tėvas dirbo inžinieriumi, vėliau paskirtas TSRS generaliniu konsulu. Nuo 1943 iki 1990 m. Maja Pliseckaja buvo Maskvos Didžiojo teatro solistė, Romos operos ir baleto teatro, Madrido baleto teatro meno vadovė. Specialiai M. Pliseckajai baletus kūrė garsūs choreografai Jurijus Grigorovičius, Roland Petit, Alberto Alonso, Morisas Bežaras, taip pat jos vyras, kompozitorius Rodionas Ščedrinas.

Maja Pliseckaja turėjo ir Lietuvos Respublikos pilietybę. Savo sodyboje Kozelkiškėse, Trakų rajone, R.Ščedrinas su M.Pliseckaja leisdavo vasaras.

M. Pliseckaja mirė 2015 m. gegužės 2 d. Miunchene nuo širdies smūgio.

Šaltiniai

Nuorodos 
 M.Pliseckajos ir R.Ščedrino fondo tinklapis
 Biografija 

Rusijos baletmeisteriai
Rusijos baleto artistai
Aleksandras Rybakas

Aleksandras Rybakas (, Aleksandr Igorovič Rybak; ; g. 1986 m. gegužės 13 d. Minske, Baltarusija) – norvegų smuikininkas, dainininkas, kompozitorius ir aktorius, atstovavęs Norvegiją Eurovizijos dainų konkurse 2009 m. Maskvoje ir šį konkursą laimėjęs su daina "Fairytale", surinkęs 387 taškus (tai yra didžiausias rekordas šiame konkurse) ir suteikdamas teisę Norvegijai 2010 m. rengti Eurovizijos dainų konkursą.

Nuorodos 

|-

Norvegijos muzikai
Norvegijos kompozitoriai
Dainų autoriai
Eurovizijos nugalėtojai
Norvegijos atstovai Eurovizijoje
2009 m. Eurovizijos dalyviai
Lerotholi Letsie

Lerotholi Letsie (1836 m. – 1905 m. rugpjūčio 19 d.) – buvo Basutolando valdytojas nuo 1891 lapkričio 20 iki 1905 rugpjūčio 19.

Basutolando valdytojas 

Lerotholi titulą gavo po jo tėvo Letsie I Moshoeshoe mirties 1891 m. Jis vadovavo iki mirties 1905 m.  Po jo mirties valdovu tapo sūnus Letsie II.

Šaltiniai 

Lesoto karaliai
Eduardas Ševardnadzė

Eduardas Ševardnadzė (gruz. ედუარდ შევარდნაძე , , g. 1928 m. sausio 25 d. Mamati kaime Lančchuto rajone Gurija regione Gruzijoje – mirė 2014 m. liepos 7 d.) – tarybinis ir Gruzijos politinis veikėjas.

Veikla tarybiniu laikotarpiu 
 1959 m. – baigė Kutaisio valstybinį A. Culukidzės vardo pedagoginį institutą, 1951 m. – Partinę mokyklą prie Gruzijos KP CK;
 nuo 1946 m. – komjaunimo funkcionierius: rajono komiteto Tbilisyje instruktorius, skyriaus vedėjas, Gruzijos komjaunimo CK instruktorius, Kutaisio srities komiteto sekretorius, antrasis sekretorius, miesto komiteto pirmasis sekretorius, 1956–1961 m. – Gruzijos komjaunimo CK antrasis, pirmasis sekretorius;
 1961–1964 m. – Gruzijos KP Mcechte rajono komiteto, vėliau- Tbilisio miesto Gegužės I rajono komiteto pirmasis sekretorius;
 1964 m. – Gruzijos TSR visuomenės tvarkos apsaugos ministro pirmasis pavaduotojas, 1965–1968 m. – ministras, 1968–1972 m. – Gruzijos TSR vidaus reikalų ministras;
 1972 m. – partijos Tbilisio miesto komiteto pirmasis sekretorius;
 Nuo 1972 m. – Gruzijos KP CK Pirmasis sekretorius;
 1985 m. – TSRS Užsienio reikalų ministras, kartu 1990 m. – TSRS Prezidentinės tarybos narys. Vienas artimiausių M. Gorbačiovo bendražygių įgyvendinant persitvarkymo, viešumo ir tarptautinės įtampos mažinimo politiką;
 TSRS Aukščiausiosios tarybos 9-11 šaukimų deputatas, Socialistinio darbo didvyris (1981 m.). TSKP CK narys nuo 1976 m., nuo 1978 m. – kandidatas į TSKP CK Politinio biuro narius, nuo 1985 m. – Politinio biuro narys;
 1990 m. gruodžio mėn. atsistatydino iš TSRS Užsienio reikalų ministro pareigų, protestuodamas prieš „artėjančią diktatūrą“ ir išėjo iš TSKP;
 1991 m. lapkričio mėn. M. Gorbačiovo pakviestas tapo TSRS tarptautinių santykių ministru ir juo buvo du mėn., iki TSRS žlugimo.

Nepriklausomoje Gruzijoje 
 1991–1992 m. sandūroje organizavo Gruzijos prezidento Z. Gamsachurdijos nuvertimą ir faktiškai sustabdė pilietinį karą;
 1992–1995 m. – Gruzijos parlamento pirmininkas, Gruzijos valstybės gynimo tarybos pirmininkas;
 1995 m. – Gruzijos Respublikos prezidentas;
 2000 m. balandžio mėn. vykusiuose Prezidento rinkimuose paskelbta, kad E. Ševardnadzė gavo 82 % balsų;
 po 2003 m. lapkričio mėn. parlamento rinkimų prasidėjus visuomenės neramumas, atsistatydino iš Gruzijos Respublikos prezidento pareigų. Pareigas perėmė parlamento pirmininkė Nino Burdžanadzė, per rinkimus nauju prezidentu išrinktas Micheilas Saakašvilis.

TSRS politikai
Gruzijos prezidentai
Virginijus Liubšys

Virginijus Liubšys (g. 1958 m. gegužės 12 d. Telšiuose) – Lietuvos futbolininkas, treneris.

Pirmasis treneris A. Balilionis. 1980 baigė LVKKI. Rungtyniavo vartininko pozicijoje. 

Didelę žaidėjo karjeros dalį praleido Panevėžio "Ekrano" komandoje, su ja 1985 metais tapo Lietuvos čempionu.

Baigęs karjerą tapo "Ekrano" treneriu, su komanda 1993 ir 2005 metais tapo Lietuvos čempionu.

Palikęs "Ekrano" trenerio postą 2007 m. dirbo klubo sporto direktoriumi.

Vėliau perėjo į Vilniaus "Vėtros" klubą, su kuriuo 2009 metais išrinktas geriausiu Lietuvos pirmenybių treneriu. 

2010 m. lapkričio 17 d. tapo Marijampolės Sūduvos vyr. treneriu. 2012 m. vasarą atleistas iš klubo.

2013 metais dirbo Latvijoje, Rygos "Daugavos" klube.

2015 m. grįžo į Panevėžį ir prisidėjo prie FK Panevėžys sukūrimo, buvo vienas iš klubo steigėju ir tapo vyr. treneriu.

2017 m. balandžio 24 d. atleistas iš FK "Panevėžio" vyr. trenerio pareigų.

Nuorodos 
 Biografija

Liubšys
Liubšys
Silezijos Vodzislavas

Silezijos Vodzislavas (Wodzisław Śląski)  – miestas pietų Lenkijoje, pasienyje su Čekija. Išvystyta angliakasyba. Yra muziejus, vienuolynas, kelios bažnyčios.

Transportas
 Autostrada A1 (Lenkija)

Sportas 
 MKS Odra Wodzisław Śląski (futbolas)

Lenkijos miestai
Vaclovas Bernotėnas

Vaclovas Bernotėnas (; 1917 m. spalio 11 d. Revelyje, dabar Talinas – 1978 m. gruodžio 27 d. Vilniuje) – 16-osios Lietuviškosios divizijos karininkas, kapitonas, Sovietų Sąjungos didvyris.

Biografija 
Gimė ir užaugo darbininko šeimoje. VDU Teisės fakultete baigė 3 kursus, 1940 m. baigė Kauno karo mokyklą. Iki 1940 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje. Prasidėjus sovietinei okupacijai, 1940–1941 m. Marijampolės apskrities liaudies tardytojas. Nuo 1942 m. pavasario – Raudonojoje armijoje. Tarnavo 16-ojoje Lietuviškojoje divizijoje, leitenantas.

1943 m. birželio 25 d. pasižymėjo Kursko mūšyje – kaip 156-ojo šaulių pulko pėsčiųjų žvalgų būrio vadas (tuo metu Lietuviškoji divizija priklausė Centrinio fronto 48-ajai armijai) su grupe žvalgų žvalgyboje įsiveržė į vokiečių apkasus ir paėmė 2 belaisvius. Vėlesnėse kautynėse buvo sužeistas. 7 paras be maisto ir vandens sėlino pas savuosius, kol pasiekė savo pulko pozicijas. Už narsą ir didvyriškumą mūšiuose su vokiečių kariuomene 1944 m. birželio 4 d. nutarimu suteiktas Sovietų Sąjungos didvyrio vardas, apdovanotas Lenino ordinu ir Aukso žvaigždės medaliu (Nr. 3662). 

Po karo kapitonas paleistas į atsargą. Gyveno Vilniuje. Dirbo Lietuvos respublikinėje bibliotekoje (dab. Lietuvos nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka), nuo 1964 m. retų spaudinių skyriaus vedėjas.  Apdovanotas Lenino, Tėvynės karo 2-ojo laipsnio, Garbės ženklo ordinais, medaliais. 1967 m. LSSR nusipelnęs kultūros švietimo darbuotojas. Palaidotas Vilniuje, Antakalnio kapinėse. Sovietmečiu V. Bernotėno garbei buvo pavadintos gatvės Zarasuose, Kupiškyje ir Radviliškyje.

Šaltiniai 

Tarybų Sąjungos didvyriai
TSRS karininkai
16-oji lietuviškoji divizija
Lietuvos tardytojai
Stasys Šeinauskas

Stasys Šeinauskas (; 1917 m. gegužės 2 d. Kandrėnėliuose, Rokiškio apskritis – 1944 m. spalio 13 d. prie Plaškių) – sovietinis milicininkas, artileristas, 16-osios lietuviškosios divizijos jaunesnysis seržantas, Sovietų Sąjungos didvyris.

Biografija 
Gimė valstiečių šeimoje, ganė gyvulius, baigė pradžios mokyklą. Tarnavo Lietuvos kariuomenėje Aukštojoje Panemunėje ir Kupiškyje. Prasidėjus sovietinei okupacijai kurį laiką su broliu dirbo statybose, 1940-1941 m. milicininkas, operatyvinis įgaliotinis Kamajų ir Juodupės valsčiuose, priklausė NKVD.

SSRS-Vokietijos karo pradžioje evakuotas į Kostromos sritį, gyveno ir dirbo Rusijos Šiaurės geležinkelio Nejos (rus. Нея) geležinkelio stoties gyvenvietėje. Čia 1942 m. įstojo į komunistų partiją. 1942 m. sausio mėn. paimtas į Raudonąją armiją, gruodžio mėn. jau buvo fronte. 16-osios divizijos 224-ojo artilerijos pulko pabūklo taikytojas jaunesnysis seržantas iki 1943 m. rugpjūčio kariavo Centriniame fronte, o nuo 1943 m. spalio mėn. – 1-ajame Pabaltijo fronte. Dalyvavo mūšiuose prie Aleksejevkos, Oriolo, Baltarusijoje. 1944 m. sausio mėn. už kovinius nuopelnus apdovanotas medaliu „Už narsą“, o 1944 m. rugsėjo mėn. – antruoju tokiu pačiu medaliu. 1944 m. rugsėjo-spalio mėn. kartu su 16-ąja divizija dalyvavo mūšiuose Lietuvoje, pralaužiant gynybą Kelmės-Tilžės kryptyje.

1944 m. spalio 13 d. 16-osios Lietuviškosios divizijos daliniai judėjo link Nemuno. 18 km į šiaurės vakarus nuo Tilžės (dab. Sovetskas, Rusija) puolančius dalinius kontraatakavo vokiečiai. Sovietinių istorikų teigimu, 167-ojo šaulių pulko kuopos pozicijas, kurias dengė jaunesniojo seržanto S. Šeinausko pabūklas, atakavo 13 tankų su pėstininkais. Prileidęs tankus iki 300–400 m jis ėmė šaudyti tiesioginiu taikymu. Pirmaisiais šūviais pamušė du vidutinius tankus. Pėstininkams atsitraukus Šeinausko pabūklas liko vietoje ir toliau apšaudė tankus. Nuo tankų sviedinių žuvo beveik visa įgula, buvo sudaužytas pabūklo kampamatis. S. Šeinauskas buvo sunkiai sužeistas, bet ir toliau šaudė taikydamas pabūklą pro vamzdį. Spėjo pamušti dar vieną tanką, bet netrukus žuvo nuo greta sprogusio sviedinio skeveldrų. Palaidotas Pagėgių karių kapinėse. 

1945 m. kovo 24 d. po mirties suteiktas Sovietų Sąjungos didvyrio vardas. Sovietmečiu jo vardu buvo pavadintos gatvės Kupiškyje, Pagėgiuose, Rokiškyje. Jis yra įtrauktas į oficialų Rusijos vidaus reikalų ministerijos vidaus reikalų organų darbuotojų ir vidaus kariuomenės kariškių Sovietų Sąjungos didvyrių sąrašą.

Šaltiniai 

NKVD darbuotojai
Tarybų Sąjungos didvyriai
16-oji lietuviškoji divizija
Fiodoras Kulakovas

Fiodoras Kulakovas (, g. 1918 m. vasario 4 d. Kursko srityje – m. 1978 m. liepos 17 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.

Biografija 
1938 m. baigė Rylsko žemės ūkio technikumą, 1957 m. – Visasąjunginį neakivaizdinį žemės ūkio institutą.

Nuo 1938 m. žemės ūkio darbuotojas: Tambovo srities Uricko runkelių tarybinio ūkio padalinio valdytojo padėjėjas, vėliau – Penzos srities Zametčinsko cukraus kombinato agronomas ir padalinio valdytojas. Nuo 1941 m. komjaunimo Zametčinsko rajono komiteto I sekretorius, Penzos srities Zametčinsko rajono žemėtvarkos skyriaus vedėjas, 1943–1944 m. – Nikolo-Petrovsko rajono vykdomojo komiteto pirmininkas, vėliau – rajono partijos komiteto I sekretorius, 1944–1947 m. VKP(b) Penzos srities komiteto žemės ūkio skyriaus vedėjas, srities žemės ūkio valsybos viršininkas, 1950–1955 m. Penzos srities Vykdomojo komiteto pirmininkas, nuo 1955 m. – Rusijos TSFR žemės ūkio ministro pavaduotojas, nuo 1959 m. – RTSFR grūdų produktų ministras. 1960–1964 m. TSKP Stavropolio krašto komiteto I sekretorius, 1964–1976 m. TSKP CK Žemės ūkio skyriaus vedėjas, tuo pat metu 1965–1978 m. ir TSKP CK sekretorius, atsakingas už žemės ūkį.

TSRS Aukščiausiosios Tarybos 3-4 ir 6-9 šaukimų deputatas, TSKP CK narys nuo 1961 m., TSKP CK Politinio biuro narys nuo 1971 m., 1978 m. – Socialistinio darbo didvyris.

Dirbdamas Stavropolyje rūpinosi M. Gorbačiovo karjera. Mirė staiga nuo širdies paralyžiaus. Palaidotas Kreliaus sienoje Maskvoje. Per jo laidotuves stavropoliečių vardu nuo Lenino mauzoliejaus tribūnos kalbėjo M. Gorbačiovas (pirmoji pastarojo kalba nuo Mauzoliejaus). Netrukus M. Gorbačiovas tapo F. Kulakovo įpėdiniu TSKP CK sekretoriaus poste.

TSRS politikai
Smiltyninė dirsė

Smiltyninė dirsė (Bromus tectorum) – miglinių (Poaceae) šeimos žolinis vienmetis augalas.

Aukštis 40–90 cm. Auga daugiausia smėlingose vietose.

Šaltiniai 

Migliniai
Pašariniai augalai
Švelnioji dirsė

Švelnioji dirsė (Bromus mollis) – miglinių (Poaceae) šeimos žolinis vienmetis augalas.

Aukštis 20–100 cm. Žiedynas – šluotelė, sudaryta iš 4-10 žiedų. Žydi gegužę-liepą. Auga daugiausia smėlingose vietose.

Šaltiniai 

Migliniai
Pašariniai augalai
Krokuvos Švč. Marijos bazilika

Švč. mergelės Marijos dangun ėmimo bazilika (, sutrumpintai ) yra plytų gotikos bažnyčia, atstatyta XIV a. (pirmoji bažnyčia čia buvo pastatyta XIII a. pradžioje) šalia Pagrindinės Turgaus aikštės Krokuvoje, Lenkijoje. Aukštis – 82 m.

1477−1489 m. dailininkas Vitas Štosas sukurė iš dažytos liepos medienos sukūrė altorių. Teigiama, kad tai yra didžiausias gotikinis altorius.

Krokuva
Lenkijos bazilikos
Letsie II Lerotholi

Letsie II Lerotholi (Letsienyane, 1867 m. – 1913 m.) – Basutolando valdytojas (1905–1913 m.).

Letsienyane buvo Lerotholi Letsie sūnus. Sostą perėmė po tėvo Lerotholi Letsie mirties. .

Šaltiniai 

Lesoto karaliai
Kiškeliškės

Kiškeliškės – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, Jiezno seniūnijoje. Ribojasi su Kašonių, Pečiauskų ir kitais kaimais. Yra nedidelis to paties pavadinimo ežerėlis, kitoje pusėje kaimas ribojasi su Kašonių ežeru.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Kiškeliškėse 1943 m. sausio 1 d. gimė Lietuvos inžinierius energetikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras Bronius Vytautas Bieliauskas.

Šaltiniai 

Prienų rajono savivaldybės gyvenvietės
Nokia 3310

Nokia 3310 – dviejų diapazonų (GSM 900/1800) firmos „Nokia“ korinis mobilusis telefonas. Išleistas 2000 metų ketvirtame ketvirtyje. Pakeitė modelį Nokia 3210. Nokia 3310 – vienas iš labiausiai pasisekusių modelių istorijoje: buvo parduota daugiau kaip 100 milijonų aparatų.
Šis telefonas buvo pirmasis Nokia telefonas su GPRS ryšiu. Jis skirtas ir verslui, ir laisvalaikiui. Jį labiau mėgo vaikai.

Mobilieji telefonai
Nikolajus Ignatovas

Nikolajus Ignatovas (, g. 1901 m. gegužės 3 d. Dono srityje – 1966 m. lapkričio 14 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys. Išskirtinis Ignatovo partinės karjeros bruožas – dažna pareigų kaita: triskart netekęs turėtų aukščiausių postų vėl grįždavo į aukštas pareigas.

Biografija 
Ignatovo išsilavinimas – minimalus: 1934 m. baigė TSKP CK marksizmo-leninizmo kursus.
Nuo 1917 m. – Raudonojoje Armijoje, 1921–1932 m. buvo VČK-GPU darbuotojas Dono srityje ir Vidurinėje Azijoje. Dalyvavo represijose prieš kazokus, „nacionalistus“ ir basmačius; nuo 1934 m. – Leningrado fabriko „Goznak“ partinis sekretorius; nuo 1937 m. – VKP(b) Leningrado miesto Lenino rajono komiteto 1-asis sekretorius;
nuo 1938 m. – VKP(b) Kuibyševo (dabar – Samara) srities 1-asis sekretorius; kandidatas į VKP(b) CK narius (1939 m.), tačiau 1940 m. pašalintas iš pareigų, o 1941 m. – iš kandidatų į CK narius.

1941 m. – VKP(b) Oriolo srities komiteto skyriaus vedėjas, sekretorius, 2-asis sekretorius, nuo 1943 m. – I sekretorius. Vadovavo partizaniniam judėjimui srityje; nuo 1949 m. – Krasnodaro rajono komiteto 1 -asis sekretorius; nuo 1952 m. spalio mėn. – TSKP CK narys, TSKP CK sekretorius, kandidatas į CK Politinio biuro narius; nuo 1952 m. gruodžio mėn. TSRS paruošų ministras (kartu ir CK sekretorius).

1953 m. kovo 6 d. (po Stalino mirties) N. Ignatovas neteko iškart visų savo pareigų bei narystės CK. Nuo 1953 m. kovo mėn. per metus spėjo užimti šias pareigas – TSKP Leningrado srities komiteto 2-asis sekretorius, Leningrado miesto komiteto 1-asis sekretorius, TSKP CK inspektorius, Voronežo srities komiteto 1-asis sekretorius;
nuo 1955 iki 1957 m. – TSKP Gorkio srities (dabar – Nižnij Novgorodo sritis) komiteto I sekretorius.

Nuo 1957 m. iki 1960 m. (vėl) TSKP CK sekretorius, nuo 1959 m. balandžio iki lapkričio mėn. – tuo pačiu ir RTSFR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo pirmininkas; nuo 1957 m. birželio mėn. iki 1961 m. spalio mėn. – TSKP CK Politinio biuro narys; nuo 1960 iki 1962 m. TSRS Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas, o nuo 1961 m. iki 1962 m. tuo pat matu TSRS Ministrų tarybos valstybinio paruošų komiteto pirmininkas; nuo 1962 m. gruodžio mėn. vėl RTSFR Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo pirmininkas, TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo pirmininko pavaduotojas.

TSRS Aukščiausiosios Tarybos 1–7 šaukimų deputatas, Socialistinio darbo didvyris (1961 m.).

Aktyviai dalyvavo partinėse vidaus intrigose. 1957 m. partinės vadovybės krizės metu (V. Molotovo-L. Kaganovičiaus-M. Malenkovo „antipartinės grupuotės" bandymas nušalinti nuo valdžios N. Chruščiovą) vadovavo vadinamajam „dvidešimtukui" – grupei įtakingų TSKP CK narių, kurie atvyko į Kremliuje vykstantį Politinio biuro posėdį ir pareikalavo, kad N. Chruščiovo likimą spręstų ne Politbiuras, o visi CK nariai. 1964 m. buvo vienas svarbiausių N. Chruščiovo nušalinimo nuo TSRS vadovo pareigų, organizatorių. Mirė grįžęs iš valstybinio vizito Čilėje, kur jam įkando nenustatytas nuodingas gyvis.

Palaidotas prie Kremliaus sienos Maskvoje.

TSRS politikai
Interjero dizainas

Interjero dizainas – dizaino sritis, susijusi su viskuo, kas yra pastato erdvėje: sienos, langai, durys, apdaila, tekstūra, apšvietimas, apstatymas ir baldai. Interjero dizaineriai naudoja visus šiuos elementus siekdami suformuoti funkcionalią, saugią ir estetiškai malonią erdvę klientui.

Interjero dizaine remiamasi daugeliu disciplinų – aplinkos psichologija, architektūrą, prekių ir pramoniniu dizainu bei tradicinį dekoravimu.
Interjero dizaineriai planuoja erdvę kone kiekvieno tipo pastatams – tai viešbučiai, biurai, mokyklos, ligoninės, gyvenamieji būstai, parduotuvės, restoranai, teatrai ar oro uosto terminalai. Šiandien interjero dizaineriai turi būti susipažinę su architektūrinio projektavimo detalėmis – aukštų planais, pastatų renovacija, ir statybos normomis. Kai kurie architektai taip pat kartais dirba interjero dizaineriais.

Dizainas
Interjeras
Kirilas Mazurovas

Kirilas Mazurovas (, g. 1914 m. balandžio 7 d. Gomelio srityje Baltarusijoje – 1989 m. gruodžio 19 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.

Biografija 
1933 m. baigė Gomelio automobilių kelių technikumą, 1947 m. – VKP(b) CK Aukštąją partinę mokyklą. Nuo 1933 m. kelių technikas, nuo 1936 iki 1938 m. ir nuo 1941–1942 m. tarnavo Raudonojoje Armijoje, Karo metais – karinių veiksmų dalyvis (buvo sužeistas), bataliono politrukas, vadas, armijos politinio skyriaus instruktorius. Baltarusijos KP CK ir Centrinio partizaninio judėjimo štabo įgaliotinis ir pogrindinio darbo organizatorius vokiečių armijos okupuotose teritorijose.

Nuo 1938 m. Baltarusijos geležinkelių politinio skyriaus instruktorius Gomelyje, nuo 1939 m. komjaunimo funkcionierius. Nuo 1940 iki 1941 m. Bresto srities komiteto I sekretorius, nuo 1942 m. Baltarusijos komjaunimo CK sekretorius, II sekretorius, nuo 1946 iki 1947 m. CK I sekretorius, nuo 1947 m. Baltarusijos KP CK aparato darbuotojas, partijos Minsko miesto komiteto II ir I sekretorius, nuo 1950 iki 1953 m. Minsko srities komiteto I sekretorius, nuo 1953 iki 1956 m. Baltarusijos TSR Ministrų Tarybos pirmininkas, nuo 1956 iki 1965 m. Baltarusijos KP CK I sekretorius.

Nuo 1965 iki 1978 m. TSRS Ministrų tarybos pirmininko pirmasis pavaduotojas. Nuo 1986 m. Sąjunginės karo ir darbo veteranų tarybos pirmininkas, nuo 1956 iki 1981 m. TSKP CK narys, nuo 1957 iki 1965 m. kandidatas į TSKP CK Politinio biuro narius, nuo 1965 iki 1978 m. Politinio biuro narys. TSRS Aukščiausiosios Tarybos 3-9 šaukimų deputatas, nuo 1989 m. TSRS Liaudies deputatas.

Mirė 1989 m. Palaidotas Novodevičės kapinėse Maskvoje.

Apdovanojimai 
Socialistinio darbo didvyris (1974 m.).

TSRS politikai
Baltarusijos politikai
Believe (kvepalai)

Believe – moterims skirti kvepalai sukurti Elizabeth Arden kompanijos, tai yra penktieji Jungtinių Amerikos Valstijų dainininkės Britney Spears vardiniai kvepalai.

Informacija 
2007m. rugsėjo 24 d., bendradarbiaujant su kvepalų gamybos gigantais – bendrove „Elizabeth Arden“ – buvo išleisti penktieji Britney kvepalai, optimistiškai pavadinti „Believe“ („Tikėk“). Daugelis žmonių šių kvepalų išleidimą vertina kaip visiško Britney pasveikimo ir jos sugrįžimo į normalų gyvenimą požymį. Beje, apie tai byloja ir visa reklaminė kvepalų kampanija, kurios šūkis yra „Didžiausia laisvė – tikėti savimi“.  Gėlių ir vaisių kvapo kvepalai „Believe“ yra idealūs esant rūškanam rudens orui. Šiuose kvepaluose sumaišyti mandarino ir guavos minkštimo kvapai, palengva pereinantys į nestiprius liepos bei rožių ir pačulės kvapus. Į sudėtį taip pat įeina gintaras. 

Po išleidimo kompanija susilaukė kritikos dėl reklamos. Pirmiausiai, reklaminėse nuotraukose buvo panaudotas tik Britney veidas, tačiau kūnas priklausė kitai merginai. O logotipas labai priminė Vankuveryje įsikūrusios labdaros "Mondonation" logotipą bei šūkį.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficialus "Believe" Kvepalų internetinis puslapis 
 Britney Spears Beauty
 Britney Spears Oficiali Svetainė
 Parfumerija Britney.lt 

Britney Spears produktai
Parfumerija