joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Naugardiškių parkas

Naugardiškių parkas – parkas, esantis Naugardiškėje, Kauno miesto pietinėje dalyje Aleksoto seniūnijoje, iš vienos pusės netoli judrios Veiverių gatvės, iš kitos – šalia Kauno tvirtovės 2-ojo forto. 2,3 ha dydžio parko teritorija yra ištęstos stačiakampės formos, ribojamos Mokolų, Aukštažio ir Valtapilės gatvių.

Istorija 

Anksčiau Naugardiškė buvo priskiriama Kauno rajonui. Kaime buvusi žemė priklausė tuometiniam Mičiurino tarybiniam ūkiui-technikumui. Kai 1959 m. technikumas parengė šios vietovės planą, jame dabartinės parko teritorijos vietoje buvo projektuojami žalieji plotai. Dabartinis parko plotas buvo paliktas vietos gyventojams rūpintis ir prižiūrėti. Čia naujakuriai pasodino daugybę medelių, iškasė tvenkinį. Dalį sodinukų parūpino technikumas, o vėliau juos pirko ir sodino patys gyventojai. Nepaisant sovietinės ir kitų valdžių užmojų panaudoti teritoriją kitiems tikslams (gretimo Narsiečių kvartalo projektavimas, sprendimas grąžinti parko teritoriją žemės savininkui ir pan.), vietos bendruomenės pastangomis parkas buvo išsaugotas. Oficialų statusą įgijo 2001 m.

Parkas 
Gyventojai ypač didžiuojasi ketvirčio amžiaus senumo 70 ąžuolų grupe. Taip pat auga maumedžiai, kaštonai ir kiti medžiai. Yra keli nedideli tvenkiniai, ypač mėgstami vandens paukščių. Įrengti modernūs sporto treniruokliai, kultūrinių renginių aikštelė su pakyla.  Pastatyta medinė skulptūra „Dainuoju Lietuvai" Lietuvos tūkstantmečio vardui paminėti (aut. tautodailininkas Algirdas Sakalauskas).

Šaltiniai

Nuorodos 
 Naugardiškių parko renginiai
 Kova dėl Naugardiškių parko išsaugojimo
 Parkas efoto.lt portale

Kauno parkai
Sofija Smetonienė

Sofija Chodakauskaitė-Smetonienė (1885 m. sausio 13 d. Gavenoniai (dabar Šiaudiniai), Pašvitinio valsčius, Šiaulių apskritis – 1968 m. gruodžio 28 d. Klivlendas, JAV) – Lietuvos visuomeninė veikėja, 1-ojo Lietuvos prezidento Antano Smetonos žmona, 1919–1920 m. ir 1926–1940 m. pirmoji valstybės dama.

Biografija 
Gimė dvarininkų Antano Chodakausko (1850-1925) ir Marijos Joanos Chodakauskaitės-Chodakauskienės (1852-1910) šeimoje. Sofijos krikšto motina buvo tėvo sesers dukra – Gabrielė Petkevičaitė-Bitė. Mokslus ėjo Mintaujos gimnazijoje. Baigusi mokslus apsigyveno pas tėvus naujai įgytame dvare Sebentiškyje, N. Radviliškio valsčiuje Biržų apskrityje. Čia 1903 m. per Kalėdas įvyko A. Smetonos ir Sofijos sužieduotinės. A. Smetona ir prieš tai buvo artimas Chodakauskų šeimai. Nuo 1895 m. jis keletą vasarų dirbo pas juos namų mokytoju.

1904 m. po vestuvių apsigyveno Vilniuje. Čia greit pelnė lietuvių liaudies ir inteligentų simpatijas. I pasaulinio karo metu vadovavo šalpos ir globos organizacijai.

1919 m. persikėlė gyventi į Kauną, dalyvavo labdaros veikloje. Kai A. Smetona buvo išrinktas Lietuvos prezidentu, tapo pirmąja valstybės dama, buvo aktyvi moterų judėjimo veikėja, Vytauto Didžiojo muziejus statybų komiteto iždo globėja, V. Kudirkos mokyklos statybos fundatorė.

Po Tarybų Sąjungos ultimatumo, 1940 m. birželio mėn. kartu su vyru pabėgo į Vokietiją, vėliau – į Šveicariją ir pagaliau – į Klivlendą (JAV), kur gyveno jų sūnus Julius.

Šeima 
1904 m. rugpjūčio 14 d. Pašvitinio bažnyčioje Sofija Smetonienė ištekėjo už Antano Smetonos. Jie susilaukė trijų vaikų:

 dukra Marija (1905–1992 m.) – ištekėjo už Aloyzo Valušio.
 dukra Birutė (1906–1909 m.).
 sūnus Julius (1913–1974 m.) – buvo vienas geriausių tarpukario Lietuvos tenisininkų. Žmona Birutė Nasvytytė.

Nuorodos 
S. Smetonienė: neįmintos pirmosios ponios mįslės

Šaltiniai 

Valstybių ir vyriausybių vadovų sutuoktiniai
Mata Hari

Margareta Gertrūda Zelė (Margaretha Geertruida Zelle; g. 1876 m. rugpjūčio 7 d. – m. 1917 m. spalio 15 d.), geriau žinoma slapyvardžiu Mata Hari – Nyderlandų šokėja, modelis, kurtizanė, apkaltinta šnipinėjimu ir I pasaulinio karo metais sušaudyta.

Biografija 

Gimė olandų šeimoje Leuvardene, pasiturinčio verslininko šeimoje. Tačiau verslas bankrutavo, tėvai išsiskyrė. Mokėsi būti darželio auklėtoja, gyveno su patėviu, vėliau pas dėdę. Būdama 18-os Margareta ištekėjo už Rytų Indijų kompanijos armijos kapitono Rudolfo Makloido. Jiedu persikėlė į Malango miestą Javoje, susilaukė dviejų vaikų. Ten Margareta susidomėjo vietinėmis šokių tradicijomis. Jos santuoka buvo nesėkminga, abu vaikai mirė. 1902 m. ji grįžo į Nyderlandus, o 1907 m. pora oficialiai išsituokė.

1903 m. Margareta išvyko į Paryžių, kur pradžioje vaidino cirke, vėliau tapo modeliu. 1905 m. ji pradėjo egzotinių šokių šokėjos karjerą, prisistatydama kaip Mata Hari (iš indoneziečių kalbos – „Saulė“, pažodžiui – „dienos akis“). Ji dažnai šokdavo rytietiškus šokius, vaidino indų dievybes, susilaukė didelio Prancūzijos aukštuomenės dėmesio. Vėliau, po 1910 m., atsirado ne viena Mata Hari pamėgdžiotoja, o jos populiarumas blėso.

Prasidėjus I pasauliniam karui Nyderlandai liko neutralūs, todėl Mata Hari, kaip jų pilietė, galėjo keliauti laisvai. Jos kelionės bei pažintys su įtakingais asmenimis sukėlė įtarimą ir 1916 m. Anglijoje ji buvo sulaikyta. Ji prisipažino esanti Prancūzijos agentė, bet buvo paleista. 1917 m. Vokietijos atašė Madride pranešė Berlynui apie naudingą agento H-21 veiklą. Prancūzai, pagavę šį radijo pranešimą, nusprendė, kad agentas H-21 yra Mata Hari. Tais pačiais metais ji buvo suimta Paryžiuje ir apkaltinta šnipinėjimu Vokietijai. Kaip įrodymas pateiktas jos kambaryje rastas slaptas rašalas. Mata Hari kaltę neigė, sakė esanti tik šokėja. Ji buvo nuteista ir spalio 15 d. sušaudyta.

Ar Mata Hari buvo agentė, tebelieka nežinoma. Keliama versija, kad Prancūzija ją pasirinko kaip atpirkimo ožį dėl savo nesėkmių kare. Taip pat nėra žinomas jos kūno likimas. Jis turėjo būti perduotas Paryžiaus anatomijos muziejui, bet iš ten dingęs.

Mata Hari vėliau tapo femme fatale sinonimu, apie ją sukurta keletas filmų ir knygų.

Nyderlandų šokėjai
Žvalgai
Modeliai
Kovo 11-osios parkas

Kovo 11-osios parkas – parkas Gričiupio seniūnijoje, Kaune. Parkas apima kanalizuoto Girstupio upelio slėnio dalį, įsiterpusį išskirtinėje žemumoje tarp judrios Kovo 11-osios g. ties kultūros centru „Girstutis“, Dujotiekio g. ir Salų g. daugiaaukščių gyvenamųjų namų. 

Parkas suprojektuotas 1974 m., jo plotas – 2,65 ha. Parko ribos patvirtintos 1999 m. vasario 17 d. Kauno miesto valdybos sprendimu Nr. 137. Parke įrengti takai, apšvietimas, vaikų žaidimų aikštelė, kita minimali rekreacinė įranga gyventojų poilsiui ir aktyviam laiko praleidimui, vietos bendruomenės renginiams.

Nuorodos 

 Koovo 11-osios parkas wikimapia.org svetainėje
 Kovo 11-osios gatvės bendrija

Kauno parkai
Pščelnikas

Pščelnikas (, iki 1945 m. – ) – kaimas Lenkijos šiaurės vakaruose, Myslibužo valsčiuje (Gmina Myślibórz), Vakarų Pamario vaivadijoje. Kaimas įsikūręs už 9 km į pietus nuo Myslibužo ir už 64 km į pietus nuo vaivadijos sostinės Ščecino. Gyventojų – 180 (2006 m. duomenys).

Istorija 

Iki 1945 m. gyvenvietė priklausė Vokietijai. 1975-1998 m. buvo Gožuvo vaivadijos sudėtyje.

Lietuviai 

Pščelnike 1933 m. liepos 17 d. žuvo Lietuvos didvyriai lakūnai Steponas Darius ir Stasys Girėnas. Pagal architekto Vytauto Landsbergio-Žemkalnio  projektą čia pastatytas paminklas istoriniam „Lituanikos“ skrydžiui atminti.

Nuorodos 

 Lituanicos skrydžio įamžinimas Pščelnike (lenkų k.) 
 „Lituanikos“ katastrofos priežastys

Lenkijos gyvenvietės
Jonavos Beit Midrash Hagadol sinagoga

Jonavos Beit Midrash Hagadol sinagoga (arba Bit Medrash Hagadol) – iki šių dienų viena iš dviejų išlikusi žymiai pakeista sinagoga Jonavoje, Vilniaus ir Sodų gatvių sankryžoje (Jonavos senamiestyje). Pastatas statytas istorizmo laikotarpiu (XIX a. antroje pusėje – XX a. pradžioje). Tarpukaryje Jonavoje veikė 7 sinagogos (Žydai Jonavoje 1941 m. sudarė 80 % miesto gyventojų). Tarybiniais laikais ir vėliau čia veikė kepykla, dabar pastatas privatizuotas.

2015 m. sinagoga įtraukta į kultūros vertybių registrą.

Pavadinimas 
Sinagogos pavadinimas (Bit Medrash Hagadol) reiškia „studijų namai“. Tai viena iš dviejų didžiųjų sinagogų Jonavoje stovėjusių viena šalia kitos. Šalia stovėjusi pagrindinė Jonavos Beit Knesset Hagadol sinagoga sunaikinta karo metais.

Baltu tinku padengtas pastatas buvo taip pat įgavęs Baltosios sinagogos pavadinimą ir kartu su šalia buvusia netinkuota raudonų
plytų Raudonąja sinagoga sudarė žydų religinio centro kompleksą.

Šaltiniai

Nuorodos 

Jonavos sinagogos
Jonavos senamiestis

Jonavos senamiestis – istorinė, buvusi centrinė Jonavos miesto dalis, kultūros paveldo objektas. Senamiestis išsidėstęs apie Kauno gatvę, prie Neries kranto. Apima Kauno, Vilniaus, Klaipėdos, Sodų, Taikos ir kitas gatves.

Istorija 

1750 m. pastatyta pirmoji medinė bažnyčia. 1776 m. Skarulių kaimui atitekus Juozapui Kazimierui Kosakovskiui, įkurtas Jonavos marijonų vienuolynas. 1791 m. pastatyta bažnyčia ir vienuolynas. Šie pastatai sudarė miesto centrą, o vėliau į jį pradėjo keltis ir pirmieji gyventojai iš aplinkinių kaimų.

XVIII a. Jonava buvo sudaryta iš dvaro ir gyvenvietės, kuri buvo įsikūrusi dešiniajame Neries krante. Pati gyvenvietė plėtėsi į vakarus nuo brastos.

Pastatai 
 Jonavos Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia, pastatyta 1793 m. pagal Lauryno Stuokos-Gucevičiaus projektą
 Jonavos vienuolynas, Vilniaus g. 11
 Jonavos sinagoga
 Jonavos Panerio pradinė mokykla, Kauno g. 9
 Jonavos Santarvės vidurinė mokykla, Kauno g. 53
 Jonavos Senamiesčio gimnazija, Kauno g. 76
 Jonavos rajono policijos komisariatas, Klaipėdos g. 4
 Jonavos rajono apylinkės prokuratūra
 Valstybinio socialinio draudimo fondo valdybos Kauno skyriaus Jonavos skyrius, Kauno g. 20 / Taikos g. 10

Šaltiniai 

 Jonavos Senamiestis (Wikimapia)

Jonavos miesto dalys
Senamiesčiai
Baltramiejus Vilentas

Baltramiejus Vìlentas (apie 1525 m. Lietuvoje – 1587 m. Karaliaučiuje) – protestantas, vienas iš XVI a. lietuvių raštijos pradininkų.

Kilmė, gyvenimas 
Vilento raštų kalbos ypatybės rodytų, kad jis kilęs maždaug nuo Jurbarko, Ariogalos, Tytuvėnų. Jis buvo Martyno Mažvydo pusbrolis iš tėvo pusės. Studijavo Karaliaučiaus universitete. Nuo 1550 m. iki mirties buvo Karaliaučiaus lietuvių evangelikų liuteronų parapijos klebonas. Bendradarbiavo su M. Mažvydu, paveldėjo jo rankraščius.

Knygos 

Išleido Martyno Mažvydo parengtą giesmyną „Gesmes Krikščoniškas“ (1-2, 1566–70 m.) Čia išspausdintos ir dvi Vilento verstos giesmės. Spėjama, kad 1574 m. išleido Mažvydo „Parafrazį“, bet neišliko. Išleido Martyno Liuterio mažąjį katekizmą „Enchiridionas“ (1575 m.; išliko tik antrasis 1579 m. leidimas), į kurį įdėjo ir dalį Mažvydo „Katekizmo“. 

Svarbiausias Vilento darbas – verstinė knyga „Evangelijos bei epistolos“, išleista 1579 m. kartu su „Enchiridionu“. 

„Enchiridione“ yra paties Martyno Mažvydo iš naujo suredaguota 1547 m. „Katekizmo“ dalis. „Evangelijos bei epistolos“ – pirmas lietuvių kalba išspausdintas Naujojo Testamento fragmentas, kuriuo naudojosi ne tik Mažosios Lietuvos, bet ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės lietuvių raštijos atstovai. Leidinys saugomas Vilniaus universiteto Retų spaudinių skyriuje. 

Abu šiuos Vilento darbus mokslo reikalams pakartotinai išleido vokiečių kalbininkas Friedrichas Bechtelis (Bartholomäus Willent’s litauische Übersetzung des Luther’schen Enchiridions und der Episteln und Evangelien, Göttingen, 1882). Fotografuotiniu būdu, kartu su vertimu į anglų kalbą „Enchiridioną“ išleido amerikiečių kalbininkas Gordonas Buellis Fordas (The Old Lithuanian Catechism of Baltramiejus Vilentas (1579): A Phonological, Morphological, and Syntactical Investigation, The Hague, Paris, 1969). Fordas daugiausia tyrinėjo ir šio veikalo kalbą.

Kalbos ypatybės 
Vilento kalba ir rašyba gana artima Mažvydui. Jo kalbai būdingi pažemaitės vakarų aukštaičių bruožai: nekirčiuotų galūnių ilgieji balsiai sutrumpėję, dažnai numetami nekirčiuotų galūnių senoviniai trumpieji a, i. Pasitaiko žemaitybių. Gana turtinga leksika. Sintaksė ne visur lietuviška: vietomis labai sekama vokišku tekstu.

Šaltiniai 

Mažosios Lietuvos asmenybės
Lietuvos kultūros veikėjai
Lietuvos protestantų teologai
Lietuvos rašytojai
Lietuvos vertėjai
Lietuvos teologai
Konsepsjono provincija (Čilė)

Konsepsjono provincija () – provincija Čilėje, Biobio regione. Provincijos administracinis centras yra Konsepsjonas. Plotas 3 439,3 km² ir turi 912 889 gyventojų.

Komunos 
 Konsepsjonas
 Koronelis
 Čigvajantė
 Florida
 Hualpenas
 Hualkis
 Lota
 Penkas
 San Pedro de la Pasas
 Santa Chuana
 Talkahuanas
 Tomė

Čilės provincijos
Alytaus Savanoris

BC Savanoris – profesionalus 2007 m. įkurtas krepšinio klubas iš Alytaus. 2013 metais persikėlė į Druskininkus ir tapo Druskininkų "Citus", kuris šiuo metu rungtyniauja RKL.

Plačiau žiūrėti: Druskininkų Citus

Istorija 
2005 m. iš LKL dingo klubas „Alita“, tačiau greit įkurtas naujas „Savanorio“ klubas. Komerciniu būdu negavęs vietos NKL lygoje, klubas nutarė ją iškovoti sportiniu principu, todėl startavo RKL lygoje.  2011-2012 m. sezone RKL startavo nauju formatu, t. y. A ir B divizionais, o Alytaus Savanoris turėjo rungtyniauti B divizione. 

2011-2012 m. reguliariajame sezone savo grupėje "Savanoris" iškovojo 2 vietą, nusileidęs Trakų "TonyResort-Altitudė" ekipai. Antra vieta garantavo klubui galimybę toliau varžytis dėl RKL nugalėtojų vardo. Du kartus įveikęs kito pogrupio nugalėtoją Kauno "Radijas Tau", bei neutralioje salėje nugalėjęs Trakų klubą, Alytaus Savanoris RKL B divizione iškovojo pirmą vietą. Nors ši pergalė, dėl tuometinės RKL varžybų sistemos, nebuvo titulas, tačiau atvėrė galimybę atkrintamosiose varžybose pakeisti, ją įveikus, paskutinę vietą A divizione užėmusią komandą. Įveikęs silpniausią A diviziono ekipą - Gargždų "Gargždus", Alytaus Savanoris stojo į atkrintamąsias varžybas dėl RKL nugalėtojo vardo, tačiau jau aštuntfinalyje nusileido Plungės "Olimpui", kuris reguliariajame A diviziono čempionate buvo užėmęs trečią vietą ir galiausiai tapo čempionu.

2012-2013 m. sezone Alytaus Savanoris rungtyniavo RKL A divizione. Alytuje atsiradus naujam Alytaus "Dzūkijos" klubui, besivaržančiam NKL, Alytaus Savanorio sezono tikslai sumažėjo iki patekimo į RKL pusfinalį. Reguliariajame sezone iškovojęs 21 pergalę ir patyręs 5 pralaimėjimus, klubas užėmė 3 vietą ir pateko į atkrintąmasias varžybas. Aštuntfinalyje du kartus įveikęs Šiaulių "SM-Saulė" ekipą, Alytaus Savanoris netikėtai suklupo ketvirtfinalyje, nusileidęs Kuršėnų "Grafų Baldai-Kristalas" klubui, ir titulų taip pat neiškovojo.

2013 metais komandos vadovai nutarė išsikelti rungtyniauti į Druskininkus. Alytaus "Savanoris" tapo Druskininkų "Citus".

Sudėtis

2012/2013 m. sezonas 

| *** žvaigždutėmis pažymėti krepšininkai klube sezono nebaigė.

2011/2012 m. sezonas 

| *** žvaigždutėmis pažymėti krepšininkai klube sezono nebaigė.

Šaltiniai

Nuorodos 

Lietuvos krepšinio klubai
Alytaus sportas
LKL 2011–2012 m. sezonas

LKL 2011–2012 metų sezonas – 19-tas lygos sezonas, kuriame dalyvavo 12 klubų. Reguliarusis sezonas prasidėjo spalio 1 dieną ir tęsėsi iki balandžio 14 dienos. Atkrintamosios varžybos vyko balandžio 16 – gegužės 13 dienomis. Čempionate triumfavo Kauno „Žalgiris“, finale neturėjęs jokios konkurencijos su „Lietuvos rytu“.

Klubų kaita 
Remiantis praėjusio sezono nutarimais, 13 vietą užėmęs Alytaus „Alytus“ teoriškai iškrito žemesnę lygą, tačiau dėl finansinių problemų nustojo egzistavęs. 12 pozicijoje likusi Palangos „Palanga“ apgynė savo vietą LKL, pereinamosiose varžybose įveikusi NKL čempionus – Pasvalio „Pieno žvaigždžių“ klubą. Visgi į LKL pirmenybes NKL nugalėtojas buvo priimtas, kai iš Vilniaus „Perlo“ ekipos įsigijo vietą aukščiausioje šalies lygoje. Vilniaus Perlas iš LKL žemėlapio išnyko.

Sezono nutarimai 
2012 m. liepos mėnesį Palangoje įvyko Lietuvos krepšinio lygos (LKL) visuotinis narių susirinkimas, kuriame buvo aptarti aktualūs klausimai, susiję su artėjančiu sezonu. Susirinkime dvejiems metams buvo patvirtinta naujoji LKL valdyba bei valdybos pirmininkas – prezidentas Šarūnas Kliokys.  Čempionatui jau prasidėjus, spalio pabaigoje, LKL lyga paskelbė naująjį generalinį rėmėją, juo tapo buitinės technikos kompanija „BEKO“. Ji pakeitė pastaruosius du sezonus pagrindine LKL rėmėja buvusią aludarių įmonių grupę „Kalnapilis“. Ši lyga turėjo ir naują pavadinimą – „BEKO-LKL“.

Prieš prasidedant sezonui buvo nutarta, kad 12 komandų dalyvaujančių pirmenybėse tarpusavyje sužais po du susitikimus(namuose ir išvykoje), o 8 geriausiai pasirodžiusios ekipos pateks į atkrintamąsias varžybas. Tuo tarpu paskutinę vietą užėmusi ekipa susigrums pereinamosiose varžybose su NKL čempionato nugalėtojais. Tačiau reguliariojo sezono pabaigoje, Lietuvos krepšinio federacijos prašymu čempionato formatas buvo pakoreguotas. Siekiant, kad atrankos varžyboms į Olimpines žaidynes Londone besiruošianti Lietuvos rinktinė neprarastų pajėgiausiuose šalies klubuose rungtyniaujančių krepšininkų, buvo sutrumpintos atkrintamosios varžybos. Pakoregavus varžybų formatą, į atkrintamąsias pateko 6 ekipos, o dvi pirmąsias vietas reguliariajame sezone užėmusios komandos, pateko iš karto į pusfinalius. Ketvirtfinaliai buvo žaidžiami iki 2 pergalių, pusfinalių nugalėtojai nustatyti pagal dvejų varžybų rezultatus, o didžiajame ir mažajame finale buvo varžomasi iki trijų pergalių.

Transliacijos 
Šiame sezone LKL kovas rodė „Lietuvos ryto“ ir SPORT1 televizijos. LKL valdybos posėdyje Palangoje po šio sezono nuspręsta, jog abi šios televizijos ateinančius 3 sezonus bus oficialūs LKL rungtynių transliuotojai. Taip pat LKL kovas tiesiogiai rodė ir portalas „Basketnews.lt“.

Reguliarusis sezonas

Atkrintamosios varžybos

Ketvirtfinaliai

Pusfinaliai (nugalėtojas nustatomas pagal bendrą rezultatą)

Dėl trečios vietos (iki trijų pergalių)

Finalas (iki trijų pergalių)

Individualūs apdovanojimai

Šaltiniai 

LKL sezonai
Volvo Ocean Race

Volvo Ocean Race – tarptautinė jachtų buriavimo regata aplink pasaulį, rengiama kas trejus metus.

Istorija

Šaltiniai 

Buriavimo varžybos
LKL 2012–2013 m. sezonas

LKL 2012–2013 metų sezonas – 20-as lygos sezonas, kuriame dalyvauja 12 klubų. Reguliarusis sezonas prasidėjo rugsėjo 26 dieną ir tęsėsi iki balandžio 13 dienos. Atkrintamosios varžybos vyko balandžio 15 – gegužės 13 dienomis. Čempionate triumfavo Kauno „Žalgiris“, finale 4:0 sutriuškinęs Vilniaus „Lietuvos rytą“.

Klubų kaita 
Praeitame sezone 12 pozicijoje likusi Palangos Palanga apgynė savo vietą LKL, pereinamosiose varžybose įveikusi NKL čempionus – Kauno LSU-Baltai klubą. Visgi į pirmenybes NKL nugalėtojas buvo priimtas, kai iš Kauno Baltų ekipos, susijungdamas su ja, įsigijo vietą aukščiausioje šalies lygoje.

Sezono nutarimai 
Dar birželio mėnesį buvo nutarta, kad šiame sezone Kauno Žalgiris ir Vilniaus Lietuvos Rytas rungtyniaus mažiau rungtynių. Dėl šių klubų dalyvavimo Eurolygoje ir VTB Vieningosios lygos varžybose LKL valdyba sutiko, kad dvi stipriausios pastarųjų metų Lietuvos komandos reguliaraus sezono metu tik tarpusavyje susikaus du kartus - namuose ir išvykoje, o su likusiomis ekipomis varžysis tik kartą - varžovų aikštelėje. Tai buvo patvirtinta rugsėjį vykusiame LKL valdybos posėdyje, kuriame be kita ko, nuspręsta, kad varžybų sistema, be Kauno Žalgirio ir Vilniaus Lietuvos Ryto išimties bus tradicinė, t. y. ekipos žais dviejų ratų sistema. Į atkrintamąsias varžybas patenka aštuonios geriausią pergalių - pralaimėjimų balansą turinčios ekipos.  Visos jos ketvirtfinaliuose ir pusfinaliuose kovoja iki 2 laimėtų susitikimų, mažajame finale iki 3, o didžiajame finale – 4 pergalių. Taip pat buvo nutarta, kad paskutinę vietą LKL reguliariame 2012-2013 m. sezone užėmusi komanda automatiškai praras teisę rungtyniauti kitame LKL sezone. Ją pakeis komanda - NKL čempionė, jei tik atitiks kriterijus, nustatytus LKL klubams. Jeigu NKL čempionė neatitiks šių kriterijų, LKL čempionate rungtyniauti liks paskutinę vietą reguliariajame sezone užėmusi komanda.

Transliacijos 
Šiame sezone LKL kovas gerbėjai galėjo stebėti per „Lietuvos ryto“ ir SPORT1 televizijas. Pastarosios televizijos nuo 2013 m. sausio 1 d. galėjo nematyti dalis Lietuvos. Taip pat LKL kovas buvo galima stebėti ir internetu: per internetinį puslapį SportoTV.lt, startavusį gruodžio mėnesį, buvo galima stebėti dalį LKL rungtynių tiesiogiai.

Reguliarusis sezonas

Turnyrinė lentelė

Atkrintamosios varžybos

Ketvirtfinaliai

Pusfinaliai

Dėl 3 vietos

Finalas

Individualūs apdovanojimai

Šaltiniai

LKL sezonai
Šverino pilis

Šverino pilis () − neorenesansinė pilis Vokietijoje, Meklenburgo-Pomeranijos žemėje, Šverine, Šverino ežero saloje.

Šverino pilis, dar vadinama Šiaurės Noišvanšteinu, pastatyta XIX a., buvo Meklenburgo-Šverino didžiųjų hercogų rezidencija. 

Pilį gaubia ištaigingi neorenesanso stiliaus fasadai, bokštai ir bokšteliai, dantytos sienos, išpuoštos skulptūromis ir daugybe dekoro elementų; į dangų kylančios smailės. Ne mažiau puošnus pilies interjeras − jame yra daugiau nei 80 menių. Pasigrožėti galima ir parku − čia yra kanalai, figūrinės augalų kompozicijos, gėlynai.

Dabar pilyje įsikūręs Žemės parlamentas; šalia pilies prasideda Šverino senamiestis su puošniais namais, pastatytais per pastaruosius šimtmečius.

Nuorodos 

Šverino pilis (anglų k.)
Šverino muziejai (anglų, vokiečių k.)

Vokietijos pilys
Meklenburgas-Pomeranija
Povilas Urbšys

Povilas Urbšys (g. 1962 m. rugsėjo 2 d. Panevėžyje) – Lietuvos politikas, buvęs STT Panevėžio valdybos viršininkas.

Biografija 

1980 m. baigė Panevėžio 7-ąją vidurinę mokyklą. 1995 m. Vilniaus pedagoginiame universitete įgijo istorijos, politologijos ir visuomenės mokslo mokytojo specialybę. 

1988 m. tapo Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio tarybos Istorinės atminties grupės nariu. 1990 m. paskirtas dirbti Panevėžio apygardos kultūros paveldo inspekcijos viršininku. 1991 m. sausio ir rugpjūčio mėnesiais buvo vienas iš Aukščiausios Tarybos gynėjų. 1992 m. gavo pasiūlymą dirbti Nacionalinėje saugumo tarnyboje (dabartinis VSD), o 1994 m. pradėjo dirbti Dokumentų apsaugos tarnyboje prie Finansų ministerijos. 1997 m. buvo pakviestas dirbti į Specialiųjų tyrimų tarnybą, vadovauti Panevėžio padaliniui. Šiose pareigose dirbo iki 2012 m. balandžio mėnesio. 

2012–2020 m. Lietuvos Respublikos Seimo narys, dirbo Valstybės valdymo ir savivaldybių komitete. 2012–2016 m. ir 2018–2020 m. buvo Mišrios grupės narys, 2016–2018 m. Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos frakcijos narys. Nuo 2020 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys.

Apdovanojimai 

 2003 m. vasario 12 d. apdovanotas Lietuvos Respublikos pakvietimo į NATO progos atminimo ženklu;
 2005 m. liepos 6 d. apdovanotas Vyčio Kryžiaus ordino Riterio kryžiumi, Lietuvos karaliaus Mindaugo karūnavimo dienos proga;
 2009 m. rugpjūčio 23 d. (minint Baltijos kelio 20-metį) apdovanotas Baltijos asamblėjos medaliu.

Juozo Urbšio Sodyba 

2008 metais Povilas Urbšys padovanojo valstybei savo asmeninį turtą – įsigytą, senelio brolio, paskutinio tarpukario nepriklausomos Lietuvos užsienio reikalų ministro Juozo Urbšio, sodybą. Šiuo metu restauruotoje sodyboje yra įkurtas Juozo Urbšio visuomeninės minties ir kultūros centro muziejus.

Nuorodos ir šaltiniai 

 Asmeninė svetainė
Pilietinis judėjimas KARTU
 Juozo Urbšio Sodyba

Seimo nariai
Specialiųjų tarnybų vadovai
Augustavo apskritis (1840–1939)

Apie dabartinę Lenkijos apskritį žr. Augustavo apskritis.

Augustavo apskritis (, ) – buvo viena iš Rusijos imperijos Augustavo ir Suvalkų gubernijų apskričių 1840–1915 metais, viena iš Oberosto Lietuvos srities apskričių 1915–1919 m. ir viena iš Balstogės vaivadijos apskričių 1919–1939 metais. Visą tą laikotarpį apskrities ribos beveik nepasikeitė. Centras – Augustavas. Iki I pasaulinio karo apskritis ribojosi su Suvalkų gubernijos Suvalkų ir Seinų apskritimis, Lomžos gubernijos Ščučino apskritimi, Gardino gubernijos Balstogės, Sokulkos ir Gardino apskritimis bei Prūsijos karalyste.

Istorija 

Apskritis įkurta 1840 m. Augustavo gubernijoje, nuo 1867 m. prijungta prie naujai sudarytos Suvalkų gubernijos. I pasaulinio karo metu 1915 m. apskritį užėmė Vokietijos imperija ir prijungė prie Oberosto Lietuvos srities. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį beveik visa apskrities teritorija buvo priskirta Lietuvos Respublikai. 1919–1939 m. priklausė Balstogės vaivadijai. Vienu ar kitu metu apskrityje egzistavo šie valsčiai: Pruskos valsčius ir Rudos-Pruskos valsčius. 1939 m. didžiąją dalį apskrities okupavo Tarybų Sąjunga ir priskyrė ją Baltarusijos TSR, kur buvo įkurtas naujas administracinis vienetas – Augustavo rajonas. Šiauriniai Dauspudos ir Ščebros-Olšankos valsčiai atiteko Trečiajam Reichui, kur buvo prijungti prie Rytų Prūsijos.

Gyventojai 

Pagal 1897 m. Rusijos imperijos gyventojų surašymą apskrityje gyveno 79 214 žmonės. Augustave gyveno 12 743 žmonės.

Tautinė sudėtis 

 Lenkai – 49,1 % (38 921);
 Gudai – 32,4 % (25 712);
 Žydai – 11,5 % (9 167);
 Rusai – 5,7 % (4 251);
 Vokiečiai – 0,4 % (318);
 Ukrainiečiai – 0,27 % (221);
 Čeremisai – 0,23 % (183);
 Lietuviai- 0,22 % (180);
 Totoriai – 0,19 % (153);
 Kiti – 0,13 % (108).

Pagal 1921 m. lenkų atlikto surašymo duomenis apskrityje gyveno 62,384 žmonės, o tautinė ir religinė sudėtis buvo tokia:

Suskirstymas 

1913 m. apskrityje buvo 12 valsčių: Didžiosios Balios valsčius, Barglavo valsčius, Valavičaucų valsčius, Halynkos valsčius, Dembovo valsčius, Dauspudos valsčius, Kolnicos valsčius, Kuriankos valsčius, Labnos valsčius, Petropavlovsko valsčius, Štabino valsčius, Ščebros-Olšankos valsčius.

Šaltiniai 

Augustavo apskritis
Suvalkų apskritis (Rusija)

Apie dabartinę Lenkijos apskritį žr. Suvalkų apskritis;
 Apie 1919–1945 m. egzistavusią apskritį žr. Suvalkų apskritis (1919-1945).
Suvalkų apskritis (, ) – buvo viena iš Augustavo ir Suvalkų gubernijų apskričių 1866–1919 metais. Centras – Suvalkai. Iki I pasaulinio karo apskritis ribojosi su Suvalkų gubernijos Augustavo, Kalvarijos, Seinų ir Vilkaviškio apskritimis bei Prūsijos karalyste.

Istorija 

Apskritis sudaryta 1866 m. Augustavo gubernijoje iš vakarinės Seinų apskrities dalies. Nuo 1867 m. prijungta prie naujai sudarytos Suvalkų gubernijos. I pasaulinio karo metu 1915 m. apskritį užėmė Vokietijos imperija ir prijungė prie Oberosto. Po I pasaulinio karo apskričiai tapus II Lenkijos respublikos dalimi prie jos buvo prijungta pietvakarinė Seinų apskrities dalis bei atskirtas šiaurės rytuose buvęs Mockavos valsčius, kuris vienintelis iš visos apskrities atiteko Lietuvai. 1919 m. Mockavos valsčius buvo panaikintas ir visa jo teritorija įtraukta į naujai sukurtą lietuvišką Punsko valsčių su centru Sangrūdoje.

Gyventojai 

Pagal 1897 m. Rusijos imperijos gyventojų surašymą apskrityje gyveno 92 910 žmonės. Suvalkuose gyveno 22 648 žmonės.

Tautinė sudėtis 

 Lenkai – 66,8% (62 076);
 Žydai – 11,2% (10 468);
 Lietuviai- 8,4% (7 877);
 Rusai – 7,8% (7 309);
 Vokiečiai – 4,2% (3 974);
 Ukrainiečiai – 0,59% (553);
 Gudai – 0,24 % (226);
 Totoriai – 0,2% (195);
 Čiuvašai – 0,12% (119);
 Čeremisai – 0,01 % (14);
 Kiti – 0,10 % (99).

Suskirstymas 

1913 m. apskrityje buvo 15 valsčių: Andrejavo valsčius, Čostkuvo valsčius, Jeleniavo valsčius, Kadariškių valsčius, Koniecburo valsčius, Kukuvo valsčius, Mockavos valsčius, Pavluvkos valsčius, Pilypavo valsčius, Prieraslio valsčius, Seivų valsčius, Ūtos valsčius, Vižainio valsčius, Vulkos valsčius ir Žabariškės valsčius

Šaltiniai 

Suvalkų apskrities istorija
Suvalkų gubernijos apskritys
Seinų apskritis (Rusija)

Apie dabartinę Lenkijos apskritį žr. Seinų apskritis;
 Apie buvusią Lietuvos apskritį žr. Seinų apskritis (Lietuva).
Seinų ujezdas (, ) – buvo vienas iš Lomžos departamento, Augstavo vaivadijos ir Augustavo bei Suvalkų gubernijų ujezdų 1807–1919 metais. Centras – Seinai. Iki I pasaulinio karo apskritis ribojosi su Suvalkų gubernijos Augustavo, Kalvarijos ir Suvalkų apskritimis, Gardino gubernijos Gardino apskritimi bei Vilniaus gubernijos Trakų apskritimi.

Istorija 

Seinų apskritis sudaryta 1807 m. performavus Vygrių apskritį, kaip Varšuvos kunigaikštystės, Lomžos departamento apskritis. 1816–1837 m. priklausė Rusijos imperijos, Lenkijos Kongreso karalystės Augustavo vaivadijai, 1837–1867 m. Augustavo gubernijai, 1867–1915 m. Suvalkų gubernijai. Reformų metu 1866 m. vakarinė apskrities dalis buvo atskirta kaip Suvalkų ujezdas. I pasaulinio karo metu 1915 m. apskritį užėmė Vokietijos imperija ir prijungė prie Oberosto. 1915–1916 m. apskritis įėjo į Oberosto Suvalkų, 1917 m. – Vilniaus-Suvalkų, 1917–1918 m. Lietuvos sritį. Po I pasaulinio karo pietvakarinė apskrities dalis tapo II Lenkijos Respublikos dalimi ir buvo prijungta prie Suvalkų apskrities, o šiaurės rytinė atiteko Lietuvai, kur buvo įkurta Seinų apskritis su centru Lazdijuose.

Gyventojai 

Pagal 1897 m. Rusijos imperijos gyventojų surašymą apskrityje gyveno 81 924 žmonės. Seinuose gyveno 3 778 žmonės.

Tautinė sudėtis 

 Lietuviai- 59,6% (48 867);
 Lenkai – 22,8% (18 754);
 Žydai – 11,8% (9 684);
 Rusai – 4,3% (3 565);
 Vokiečiai – 1,17% (961);
 Gudai – 0,04% (38);
 Ukrainiečiai – 0,01% (16);
 Totoriai – 0,001% (1);
 Kiti – 0,04% (38).

Suskirtsymas 

1913 m. apskrityje buvo 13 valsčių: Berznyko valsčius, Kapčiamiesčio valsčius, Krasnavo valsčius (centras – Galinciai), Krasnapolio valsčius, Kudrėnų valsčius (centras – Barzdžiūnai), Leipalingio valsčius, Lazdijų valsčius, Metelių valsčius, Miroslavo valsčius, Pokrovsko valsčius (centras – Gibai), Šventežerio valsčius, Seirijų valsčius ir Veisiejų valsčius.

Šaltiniai 

Seinų apskrities istorija
Suvalkų gubernijos apskritys
Augustavo gubernijos apskritys
ANBO-I

ANBO-I – Antano Gustaičio konstrukcijos vienvietis mokomasis lėktuvas, žemasparnis monoplanas.

Fiuzeliažas buvo pagamintas iš suvirinto plieninio vamzdžio, dengtas audiniu. Sparnai buvo medinės konstrukcijos, taip pat dengti audiniu.

Pirmas skrydis įvyko 1925 m. rugpjūčio 14 d.

Charakteristikos 
 Pilotai: vienas
 Ilgis: 5,75 m (18 pėdų 10 colių)
 Sparnų ilgis: 10,00 m (32 pėdos 10 colių)
 Sparnų plotas: 11,4 m² (123 pėdų²)
 Tuščio masė: 190 kg (420 svarų)
 Pilnoji masė: 300 kg (660 svarų)
 Variklis: 1 × Anzani žvaigždinis variklis, 26 kW (35 AJ)
 Didžiausias greitis: 142 km/h (89 mph)
 Aukščio lubos: 4200 m (13800 pėdų)
 Kopimo greitis: 2,8 m/s (550 pėdų/min)

Nuorodos 
 ANBO-I fotografijos (lėktuvas, konstruktyvas, variklis)

ANBO
Lomžos gubernija

Lomžos gubernija (, ) buvo viena iš Rusijos imperijos, Lenkijos Kongreso karalystės gubernijų 1867–1915 metais. Centras – Lomža. Buvo dabartinės Lenkijos šiaurės rytuose. Plotas 9 845 km². Gubernija ribojosi su Gardino gubernija, Plocko gubernija, Sedlcų gubernija, Suvalkų gubernija ir Varšuvos gubernija bei Prūsijos karalyste.

Istorija 

Gubernija suformuota 1867 m., kai buvo perskirstytos Augustavo ir Plocko gubernijos ir iš jų sudarytos trys naujos gubernijos: Lomžos, Plocko ir Suvalkų gubernijos. Iš Augustavo gubernijos į naujai sudarytą guberniją pateko Ščučino, Kolno, Lomžos ir Mazovijos Vysokio apskritys, o iš Plocko gubernijos pateko Ostrolenkos, Ostruvo, Makuvo ir Pultusko apskritys. 1870 m. vasario 26 d. pradėtas naudoti Lomžos gubernijos herbas. 1894 m. Pultusko apskritis buvo priskirta Varšuvos gubernijai.

Suskirstymas

Gyventojai

Pagal 1897 m. Rusijos imperijos gyventojų surašymo duomenis gubernijoje gyveno 579 592 gyventojai. Miestuose gyveno 74 824 gyventojai, o kaimuose 504 768 gyventojai.

Tautinė sudėtis

 Lenkai - 77,3% (448 065);
 Žydai - 15,7% (91 236);
 Rusai - 4,8% (24 460);
 Vokiečiai - 0,8% (4 651);
 Ukrainiečiai - 0,6% (3 831);
 Latviai - 0,4% (2 509);
 Totoriai - 0,07% (431);
 Gudai - 0,04% (271);
 Lietuviai - 0,02% (148);
 Čigonai - 0,01% (115);
 Kiti - 0,06% (394).

Gyventojų tautinė sudėtis pagal apskritis

Gubernijos gyventojų tautinė sudėtis atskirose apskrityse pagal 1897 m. surašymą:

Gyventojų skaičius apskrityse

Gubernijos gyventojų skaičius apskrityse ir miestuose pagal 1897 m. surašymą.

Gubernijos valdžia

Gubernatoriai

Vicegubernatoriai

Nuorodos
 
 Aprašymas apie guberniją Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom V (Kutowa Wola – Malczyce) z 1884 r. (lenk.).

Šaltiniai

Lenkijos Kongreso karalystės gubernijos
Lomžos istorija
Mazovijos istorija
Jonučių kapinės

Jonučių kapinės – veikiančios kapinės Jonučiuose, Kauno rajone. Pasiekiamos iš kelio  Garliavoje ties Vytauto g. 163 pasukus į Ramybės g., pavažiavus apie 400 m. Jonučių kapines prižiūri Kauno rajono savivaldybės administracijos Garliavos seniūnija.

Kapinėse yra skirta atskira teritorija rezistentų laidojimui. Prie pagrindinio tako pastatytas Tautos gedulo paminklas-aukuras, skirtas Laisvės kovotojams už nepriklausomybę. Vienoje paminklo plokštėje irašyta: „Surinktiems iš šulinių, šlaitų ir griovių, parvežtiems iš tolimų kraštų ir visiems nežinomiems kovotojams už Lietuvos laisvę". Pastatytas 1988–1990 m. Lietuvos tremtinių sąjungos Garliavos skyriaus iniciatyva. Monumento steigimo pradininkai A. Drūlia, V. Švirinas, P. Petraitis.

Istorija 

Jonučių kapinės įkurtos XIX a. pradžioje kaip Jonučių bažnyčios parapinės kapinės.

Kapinėse palaidoti 
 Petras Budzeika (1841–1907), kunigas, knygnešys.
 Rokas Šliūpas (1965–1959), visuomenės veikėjas.
 Juozas Jankauskas (1900–1967), karo lakūnas, rezistentas.
 Vincas Adomėnas (1909–1986), prozininkas, dramaturgas, vertėjas.
 Audrius Šlekys (1975–2003), futbolininkas.
 Pranciškus Beinaris (1921–2007), vargonininkas, chorvedys, kompozitorius.
 Drąsius Kedys (1972–2010), verslininkas.
 Leonas Gudaitis (1935–2019), žurnalistas, literatūros istorikas.
 Vladas Baltuškevičius (1939–2022), poetas, vertėjas.

Šaltiniai 

Kauno rajono kapinės
Flo Rida

Tramar Dillard (g. 1979 m. gruodžio 16 Floridoje) – JAV aktorius, dainų autorius ir reperis. Debiutinį albumą Mail On Sunday išleido 2008 m. Kovą. Jo singlas „Low“, kurį atliko kartu su T-Pain, 2008 m. pradžioje dešimčiai savaičių buvo klausomiausias įrašas Jungtinėse Amerikos Valstijose. Kiti du likę „Mail On Sunday“ singlai – „Elevator“ ir „In The Ayer“.

2009 m. buvo išleistas antrasis Dillard albumas – R.O.O.T.S., jo sėkmingiausias singlas Right Round pateko į 100-ą klausomiausių ir savo poziciją išlaikė šešetą savaičių. Nuo to karto, jis išleido savo trečiąjį studijinį albumą, pavadinimu Only One Flo (Part 1).

Diskografija

Studijiniai albumai 

 2008 Mail on Sunday
 2009 R.O.O.T.S.
 2010 Only One Flo (Part 1)
 2012 Wild Ones

Singlai 

 2007 Low
 2008 Elevator
 2008 In the Ayer
 2009 Right Round
 2009 Sugar
 2009 Jump
 2009 Be on You
 2010 Club Can’t Handle Me
 2010 Turn Around (5, 4, 3, 2, 1)
 2011 Who Dat Girl
 2011 Good Feeling
 2011 Wild Ones
 2012 Whistle
 2012 I Cry
 2012 Let It Roll
 2013 Can't Believe It

Nuorodos 

Oficiali svetainė (engl.) 

JAV repo atlikėjai
JAV aktoriai
Slobozija

Slobozija () – miestas pietryčių Rumunijoje; Jalomicos apskrities centras. Išsidėstęs apskrities centrinėje dalyje netoli Jalomitos upės, 120 km į rytus nuo šalies sostinės Bukarešto ir 150 km į vakarus nuo Konstancos (vieno svarbiausių šalies uostų), esančios prie Juodosios jūros. Gyventojų virš 57 tūkstančių (2011 m.). Dauguma žmonių vietovėje verčiasi žemės ūkiu.

Pavadinimas 

Miesto pavadinimas yra kilęs iš žodžio „slobozie“, o tai reiškia neseniai apgyvendintą ir laisvą nuo mokesčių kaimą. Pats žodis yra kilęs iš slaviško žodžio „slobod“, reikšiančio „nemokamas“. Kadangi miestas yra išsidėstęs Beregano lygumos viduryje, todėl ši vieta visą laiką galėjo būti lengvai užpulta totorių ar osmanų. Valdžia norėjo, kad vietovė būtų apgyvendinta, todėl skatino valstiečius kurtis joje, atleisdama juos nuo kai kurių mokesčių. Nuo to ir kilo toks miesto pavadinimas.

Sportas 
 AFC Unirea Slobozia – futbolo klubas;

Turizmas 
Pagrindinis turistų traukos centras yra netoli Amaros ežero esanti poilsiavietė, maždaug 5 km nuo miesto centro. Ją pasiekti galima mikroautobusais, kurie iš miesto geležinkelio stoties išvyksta kas keliolika minučių. Bene pats žymiausias lankytinas objektas yra 54 m aukščio dirbtinis Eifelio bokštas.

Demografija 
 
Pagal 2002 m. surašymo duomenis, Slobozijoje gyveno 52 710 žmonių. 97,6 % visų miesto gyventojų sudarė rumunai, o 2,2 % – čigonai. Pagal religiją, didžiausia dalis tikinčiųjų yra stačiatikiai – 98,6 %, po to septintosios dienos adventistai – 0,4 % ir katalikai – 0,2 %. Gyventojų skaičiaus kaita pagal metus:

Galerija

Nuorodos 
 Vietinio laikraščio „Pietryčių žinios“ svetainė
 Oficialus miesto tinklalapis

Rumunijos miestai
Balstogės sritis (Baltarusijos TSR)

Apie Rusijos imperijos, Balstogės sritį 1807-1842 m. žr. Balstogės sritis (1807-1842).

Balstogės sritis (, , ) – 1939-1941 m. ir 1944-1945 m. egzistavusi sritis Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR vakarinėje dalyje. Centras – Balstogė. Sritis ribojosi šiaurės rytuose su Lietuvos TSR, rytuose su Baranovičių sritimi, pietryčiuose su Bresto sritimi, pietvakariuose su Trečiojo Reicho Generalgubernija ir šiaurės vakaruose su Rytų Prūsija.

Istorija 

Sritis įkurta TSRS Aukščiausiosios Tarybos 1939 m. gruodžio 4 d. dekretu. Ši teritorija buvo užimta 1939 m. rugsėjo pabaigoje, kai pagal Molotovo-Ribentropo paktą Tarybų Sąjunga okupavo rytines II Lenkijos Respublikos žemes ir priskyrė jas Baltarusijos TSR. Sritis buvo įkurta buvusios Balstogės vaivadijos ribose išskyrus Suvalkų apskritį ir dalį Augustavo apskrities kurios atiteko Trečiajam Reichui. 1940 m. rugpjūčio 3 d. dalis šiaurinių Pariečės rajono žemių ir Druskininkų miestas perduoti Lietuvos TSR. 1941 m. birželio mėnesį visą sritį užėmė Trečiasis Reichas, kur buvo įkurta nauja vokiška Balstogės sritis. 1944 m. pabaigoje šias žemes vėl užėmė Baltarusijos TSR ir atkūrė buvusią sritį, bet jau 1945 m. rugpjūtį po 1945 m. rugpjūčio 16 d. Lenkijos ir TSRS sienų sutarties dalis srities žemių buvo perduotos Lenkijos Liaudies Respublikai, kur 1946 m. buvo įkurta nauja Balstogės vaivadija. Iš viso Lenkijai buvo perduota 17 rajonų iš šios srities ir 3 rajonai (Hainuvkos, Kleščelės ir Semiatičės) iš Bresto srities. Baltarusijos TSR, Gardino sričiai atiteko dalis buvusių Augustavo, Sokulkos, Bielsko, Suvalkų, Balstogės apskričių žemių bei visos Gardino ir Valkavisko apskritys.

Suskirstymas

Iš pradžių 1940 m. sritis buvo suskirstyta pagal buvusias apskritis, bet vėliau tais pačiais metais suskirstyta į 24 rajonus: Augustavo rajonas, Balstogės rajonas, Bielsko rajonas, Bransko rajonas, Cechanoveco rajonas, Čiževo rajonas, Dambravos rajonas, Gardino rajonas, Grajevo rajonas, Jedvabno rajonas, Kolno rajonas, Krinkų rajonas (1941 m. tapo Berastavicos rajonu), Lapių rajonas, Lomžos rajonas, Monkų rajonas (1941 m. tapo Knišino rajonu), Pariečės rajonas (1941 m. dalis rajono priskirta Lietuvos TSR), Sapackinės rajonas, Skidliaus rajonas, Sokulkos rajonas, Svisločiaus rajonas, Šniadovo rajonas, Valkavisko rajonas, Zabluduvo rajonas ir Zambruvo rajonas.

Taip pat skaitykite

 Kerzono linija.

Nuorodos

 1939 m. gruodžio 4 d. TSRS Aukščiausiosios Tarybos dekretas dėl srities įkūrimo (rus.);
 1945 m. rugpjūčio 16 d. Lenkijos Liaudies Respublikos ir TSRS sienų sutartis (lenk.);
 Molotovo-Ribentropo pakto žemėlapis I;
 Molotovo-Ribentropo pakto žemėlapis II;

Palenkės istorija
Baltarusijos istoriniai administraciniai vienetai
Balstogės istorija
Balstogės rajonas

Apie dabartinę Lenkijos apskritį žr. Balstogės apskritis;
 Apie 1807–1939 m. egzistavusią apskritį žr. Balstogės apskritis (1807–1939).
Balstogės rajonas (, ) – administracinis vienetas, egzistavęs 1940–1941 m. ir 1944–1945 m. Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR teritorijoje, Balstogės srityje su centru Balstogės mieste.

Istorija 

Rajonas įkurtas iš dalies 1939 m. rugsėjo pabaigoje Tarybų Sąjungos okupuotos Balstogės apskrities žemių. Rajonas egzistavo iki Vokietijos kariuomenės įsiveržimo 1941 m. birželio mėnesį. Po šio įsiveržimo rajonas buvo priskirtas vokiškajai Balstogės sričiai. Nuo 1944 m. pabaigos iki 1945 m. rugpjūčio vėl priklausė Baltarusijos TSR. 1945 m. rugpjūčio 16 d. rajonas buvo perduotas Lenkijos Liaudies Respublikai, kur pateko į naujai įkurtos Balstogės apskrities sudėtį.

Balstogės istorija
Balstogės apskritis
Buvę Baltarusijos rajonai
Bielsko rajonas

Apie dabartinę Lenkijos apskritį žr. Bielsko apskritis;
 Apie 1807–1919 m. egzistavusią apskritį žr. Bielsko ujezdas.
Bielsko rajonas (, ) – administracinis vienetas, egzistavęs 1940–1941 m. ir 1944–1945 m. Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR teritorijoje, Balstogės srityje su centru Bielsko mieste.

Istorija 

Rajonas įkurtas iš dalies 1939 m. rugsėjo pabaigoje Tarybų Sąjungos okupuotos Bielsko apskrities žemių. Rajonas egzistavo iki Vokietijos kariuomenės įsiveržimo 1941 m. birželio mėnesį. Po šio įsiveržimo rajonas buvo priskirtas vokiškajai Balstogės sričiai. Nuo 1944 m. pabaigos iki 1945 m. rugpjūčio vėl priklausė Baltarusijos TSR. 1945 m. rugpjūčio 16 d. rajonas buvo perduotas Lenkijos Liaudies Respublikai, kur pateko į naujai įkurtos Bielsko apskrities sudėtį.

Bielsko apskritis
Buvę Baltarusijos rajonai
Bransko rajonas

Apie dabartinį Lenkijos valsčių žr. Bransko valsčius.
Bransko rajonas () – administracinis vienetas, egzistavęs 1940–1941 m. ir 1944–1945 m. Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR teritorijoje, Balstogės srityje su centru Bransko mieste.

Istorija 

Rajonas įkurtas iš dalies 1939 m. rugsėjo pabaigoje Tarybų Sąjungos okupuotos Bielsko apskrities žemių. Rajonas egzistavo iki Vokietijos kariuomenės įsiveržimo 1941 m. birželio mėnesį. Po šio įsiveržimo rajonas buvo priskirtas vokiškajai Balstogės sričiai. Nuo 1944 m. pabaigos iki 1945 m. rugpjūčio vėl priklausė Baltarusijos TSR. 1945 m. rugpjūčio 16 d. rajonas buvo perduotas Lenkijos Liaudies Respublikai, kur pateko į naujai įkurtos Bielsko apskrities sudėtį.

Bransko valsčius
Buvę Baltarusijos rajonai
Cechanoveco rajonas

Apie dabartinį Lenkijos valsčių žr. Cechanoveco valsčius.
Cechanoveco rajonas () – administracinis vienetas, egzistavęs 1940–1941 m. ir 1944–1945 m. Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR teritorijoje, Balstogės srityje su centru Cechanoveco mieste.

Istorija 

Rajonas įkurtas iš dalies 1939 m. rugsėjo pabaigoje Tarybų Sąjungos okupuotos Balstogės vaivadijos žemių. Rajonas egzistavo iki Vokietijos kariuomenės įsiveržimo 1941 m. birželio mėnesį. Po šio įsiveržimo rajonas buvo priskirtas vokiškajai Balstogės sričiai. Nuo 1944 m. pabaigos iki 1945 m. rugpjūčio vėl priklausė Baltarusijos TSR. 1945 m. rugpjūčio 16 d. rajonas buvo perduotas Lenkijos Liaudies Respublikai, kur pateko į naujai įkurtos Balstogės vaivadijos sudėtį.

Cechanoveco valsčius
Buvę Baltarusijos rajonai
Čiževo rajonas

Apie dabartinį Lenkijos valsčių žr. Čiževo valsčius.
Čiževo rajonas () – administracinis vienetas, egzistavęs 1940–1941 m. ir 1944–1945 m. Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR teritorijoje, Balstogės srityje su centru Čiževo mieste.

Istorija 

Rajonas įkurtas iš dalies 1939 m. rugsėjo pabaigoje Tarybų Sąjungos okupuotos Balstogės vaivadijos žemių. Rajonas egzistavo iki Vokietijos kariuomenės įsiveržimo 1941 m. birželio mėnesį. Po šio įsiveržimo rajonas buvo priskirtas vokiškajai Balstogės sričiai. Nuo 1944 m. pabaigos iki 1945 m. rugpjūčio vėl priklausė Baltarusijos TSR. 1945 m. rugpjūčio 16 d. rajonas buvo perduotas Lenkijos Liaudies Respublikai, kur pateko į naujai įkurtos Balstogės vaivadijos sudėtį.

Čiževo valsčius
Buvę Baltarusijos rajonai
Dambravos rajonas

Apie dabartinį Lenkijos valsčių žr. Dambravos valsčius;
 Apie 1956-1975 m. Lenkijoje egzistavusią apskritį žr. Dambravos apskritis.
Dambravos rajonas (, ) – administracinis vienetas, egzistavęs 1940–1941 m. ir 1944–1945 m. Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR teritorijoje, Balstogės srityje su centru Dambravos mieste.

Istorija 

Rajonas įkurtas iš dalies 1939 m. rugsėjo pabaigoje Tarybų Sąjungos okupuotos Balstogės vaivadijos žemių. Rajonas egzistavo iki Vokietijos kariuomenės įsiveržimo 1941 m. birželio mėnesį. Po šio įsiveržimo rajonas buvo priskirtas vokiškajai Balstogės sričiai. Nuo 1944 m. pabaigos iki 1945 m. rugpjūčio vėl priklausė Baltarusijos TSR. 1945 m. rugpjūčio 16 d. rajonas buvo perduotas Lenkijos Liaudies Respublikai, kur pateko į naujai įkurtos Balstogės vaivadijos sudėtį.

Dambravos valsčius
Buvę Baltarusijos rajonai
Grajevo rajonas

Apie dabartinę Lenkijos apskritį žr. Grajevo apskritis.
Grajevo rajonas (, ) – administracinis vienetas, egzistavęs 1940–1941 m. ir 1944–1945 m. Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR teritorijoje, Balstogės srityje su centru Grajevo mieste.

Istorija 

Rajonas įkurtas iš dalies 1939 m. rugsėjo pabaigoje Tarybų Sąjungos okupuotos Balstogės vaivadijos žemių. Rajonas egzistavo iki Vokietijos kariuomenės įsiveržimo 1941 m. birželio mėnesį. Po šio įsiveržimo rajonas buvo priskirtas vokiškajai Balstogės sričiai. Nuo 1944 m. pabaigos iki 1945 m. rugpjūčio vėl priklausė Baltarusijos TSR. 1945 m. rugpjūčio 16 d. rajonas buvo perduotas Lenkijos Liaudies Respublikai, kur pateko į naujai įkurtos Balstogės vaivadijos sudėtį.

Grajevo apskritis
Buvę Baltarusijos rajonai
Jedvabno rajonas

Apie dabartinį Lenkijos valsčių žr. Jedvabno valsčius.
Jedvabno rajonas () – administracinis vienetas, egzistavęs 1940–1941 m. ir 1944–1945 m. Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR teritorijoje, Balstogės srityje su centru Jedvabno mieste.

Istorija 

Rajonas įkurtas iš dalies 1939 m. rugsėjo pabaigoje Tarybų Sąjungos okupuotos Balstogės vaivadijos žemių. Rajonas egzistavo iki Vokietijos kariuomenės įsiveržimo 1941 m. birželio mėnesį. Po šio įsiveržimo rajonas buvo priskirtas vokiškajai Balstogės sričiai. Nuo 1944 m. pabaigos iki 1945 m. rugpjūčio vėl priklausė Baltarusijos TSR. 1945 m. rugpjūčio 16 d. rajonas buvo perduotas Lenkijos Liaudies Respublikai, kur pateko į naujai įkurtos Balstogės vaivadijos sudėtį.

Jedvabno valsčius
Buvę Baltarusijos rajonai
Knišino rajonas

Apie dabartinį Lenkijos valsčių žr. Knišino valsčius.

Knišino rajonas (iki 1941 m. Monkų rajonas; ) – administracinis vienetas, egzistavęs 1940–1941 m. ir 1944–1945 m. Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR teritorijoje, Balstogės srityje su centru Knišino mieste.

Istorija 

Rajonas įkurtas iš dalies 1939 m. rugsėjo pabaigoje Tarybų Sąjungos okupuotos Balstogės vaivadijos žemių. 1941 m. rajono centras buvo perkeltas iš Monkų į Knišiną ir tuo pačiu pakeistas rajono pavadinimas. Rajonas egzistavo iki Vokietijos kariuomenės įsiveržimo 1941 m. birželio mėnesį. Po šio įsiveržimo rajonas buvo priskirtas vokiškajai Balstogės sričiai. Nuo 1944 m. pabaigos iki 1945 m. rugpjūčio vėl priklausė Baltarusijos TSR. 1945 m. rugpjūčio 16 d. rajonas buvo perduotas Lenkijos Liaudies Respublikai, kur pateko į naujai įkurtos Balstogės vaivadijos sudėtį.

Šaltiniai 

Knišino valsčius
Monkų apskritis
Buvę Baltarusijos rajonai
Kolno rajonas

Apie dabartinę Lenkijos apskritį žr. Kolno apskritis.
Kolno rajonas (, ) – administracinis vienetas, egzistavęs 1940–1941 m. ir 1944–1945 m. Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR teritorijoje, Balstogės srityje su centru Kolno mieste.

Istorija 

Rajonas įkurtas iš dalies 1939 m. rugsėjo pabaigoje Tarybų Sąjungos okupuotos Balstogės vaivadijos žemių. Rajonas egzistavo iki Vokietijos kariuomenės įsiveržimo 1941 m. birželio mėnesį. Po šio įsiveržimo rajonas buvo priskirtas vokiškajai Balstogės sričiai. Nuo 1944 m. pabaigos iki 1945 m. rugpjūčio vėl priklausė Baltarusijos TSR. 1945 m. rugpjūčio 16 d. rajonas buvo perduotas Lenkijos Liaudies Respublikai, kur pateko į naujai įkurtos Balstogės vaivadijos sudėtį.

Kolno apskritis
Buvę Baltarusijos rajonai
Krinkų rajonas

Apie dabartinį Lenkijos valsčių žr. Krinkų valsčius.
Krinkų rajonas () – administracinis vienetas, egzistavęs 1940–1941 m. Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR teritorijoje, Balstogės srityje su centru Krinkų mieste.

Istorija 

Rajonas įkurtas iš dalies 1939 m. rugsėjo pabaigoje Tarybų Sąjungos okupuotos Balstogės vaivadijos žemių. Rajonas buvo įkurtas 1940 m. ir egzistavo iki 1941 m., kai rajono centras buvo perkeltas į Didžiąją Berastavicą ir pats rajonas pervadintas Berastavicos rajonu. Po karo dalis buvusio rajono žemių kartu su Krinkų miestu atiteko Lenkijos Liaudies Respublikai, o kita dalis atiteko Baltarusijos TSR.

Krinkų valsčius
Buvę Baltarusijos rajonai
Lapių rajonas

Apie 1954-1975 m. Lenkijoje egzistavusią apskritį žr. Lapių apskritis;
 Apie dabartinį Lenkijos valsčių žr. Lapių valsčius.
Lapių rajonas (, ) – administracinis vienetas, egzistavęs 1940–1941 m. ir 1944–1945 m. Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR teritorijoje, Balstogės srityje su centru Lapių mieste.

Istorija 

Rajonas įkurtas iš dalies 1939 m. rugsėjo pabaigoje Tarybų Sąjungos okupuotos Balstogės vaivadijos žemių. Rajonas egzistavo iki Vokietijos kariuomenės įsiveržimo 1941 m. birželio mėnesį. Po šio įsiveržimo rajonas buvo priskirtas vokiškajai Balstogės sričiai. Nuo 1944 m. pabaigos iki 1945 m. rugpjūčio vėl priklausė Baltarusijos TSR. 1945 m. rugpjūčio 16 d. rajonas buvo perduotas Lenkijos Liaudies Respublikai, kur pateko į naujai įkurtos Balstogės vaivadijos sudėtį.

Lapių valsčius (Balstogės apskritis)
Buvę Baltarusijos rajonai