joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Józef Tretiak

Juozapas Tretiakas (; 1841 m. rugsėjo 28 d. Novovolynskas, Voluinė – 1923 m. kovo 18 d. Krokuva) – lenkų literatūros istorikas, kritikas, Krokuvos universiteto garbės profesorius, Lenkijos mokslų akademijos narys.

Biografija 

Juozapas Tretiakas gimė 1841 m. rugsėjo 28 d. Novovolynske, Voluinės gubernijoje, Rusijos imperijoje. Ūgtelėjęs baigė gimnaziją Rivnėje. Baigęs gimnaziją įstojo į Kijevo šv. Vladimiro universitetą.  

J. Tretiakas dalyvavo 1863 m. sukilime. Sukilimo metu jis užėmė Kijevo gubernijos komisaro pavaduotojo ir Kijevo miesto vado pareigas. Po 1863 m. sukilimo pralaimėjimo emigravo į užsienį.

J. Tretiakas studijavo Ciuricho ir Paryžiaus universitetuose. Baigęs mokslus 1867 m. persikėlė gyventi į Galiciją. Dėstė lenkų kalbą Lvovo ir Krokuvos gimnazijose. Vadovavo Lvovo literatų sambūriui. 1885 m. Juozapas Tretiakas Krokuvos universitete apsigynė daktaro disertaciją, tema: „Adomas Mickevičius Vilniuje ir Kaune. Gyvenimas ir poezija”. Tapęs mokslų daktaru dirbo Krokuvos universitete, užėmė docento pareigas. 1894 m. J. Tretiakas tapo rusų ir rytų slavų literatūros profesoriumi. Dėstė rusų ir ukrainiečių literatūros istoriją. 

1900 m. J. Tretiakas tapo Krokuvos mokslų akademijos nariu. 

1919 m. Juozapas Tretiakas išrinktas Krokuvos universiteto garbės profesoriumi. 1920 m. jis tapo Lvovo mokslo bendruomenės nariu.

Kūrybinė veikla 

J. Tretiakas publikavo daugybę mokslo darbų, susijusių su lenkų literatūra, romantizmo epocha (jis tyrinėjo Adomo Mickevičiaus, Julijaus Slovackio, Bogdano Zaleckio ir kt. gyvenimą bei kūrybą.

Parašė veikalus „Mickevičius ir Puškinas“ (1906 m.), „Bogdanas Zaleckis“ 1-3 tomai (1911–1914 m.), monografijas „Senoji slavų poezija“ (1918 m.), „Chotyno mūšio istorija“ (1889 m.), „Petras Skarga istorijoje ir Bresto unija“ (1912 m.). 

Juozapas Tretiakas žinomas ir kaip literatas. Jis taip pat publikavo lyrinę poemą apie pagonių laikus (1870 m.), istorinę poemą „Karališkoji pora“ (1871 m.), apysaką „Danielio dienoraštis“ (1873 m.).

Knygos
Žodis apie Šopeną (1877)
Apie baironizmą lenkų literatūroje (1879)
Apie senąją indų dramą (1879)
Kalevala, suomių epopėja (1882)
Zygmunto Krasinskio gyvenimo tragizmas (1884)
Poezija po Mickevičiaus (1885)
Valenrodo idėja (1887)
Mickevičiaus meilės dainos Odesoje (1887)
Literatūriniai eskizai (1896–1901, 2 tomai)
Kas toks yra Mickevičius? (1898)
Mickevičiaus jaunystė 1798–1824 m. (1898, 2 tomai)
Dangus ir žiema poemoje „Ponas Tadas” (1898)
Mickevičius ir Puškinas (1906)
Petras Skarga istorijoje ir Bresto unija (1912)
Bogdanas Zaleckis iki 1831 m. sukilimo numalšinimo. Gyvenimas ir poezija. Iš lenkų romantizmo istorijos (1911)
Bogdanas Zaleckis klajonėse. Gyvenimas ir kūryba. Iš lenkų emigracijos istorijos (1913–1914, 2 tomai)
Adomas Mickevičius naujuose rašytiniuose šaltiniuose 1815–1821 m. (1917)
„Finis Poloniae! Historja legendy maciejowickiej i jej rozwiązanie”, (1921)

Nuorodos

Išorinės nuorodos 
 Juozapas Tretiako knygos 

Lenkijos poetai
Lenkijos istorikai
What's Going On (albumas)

„What's Going On“ – vienuoliktas studijinis amerikiečių soul atlikėjo, dainų autoriaus ir prodiuserio Marvin Gaye albumas, išleistas 1971 m. gegužės 21 d. Jis buvo išleistas Motown Records priklausančios subsidiarinės įrašų kompanijos Tamla.

Šį albumą Marvinas įrašė tarp 1970-1971 m. vadinamojų „Hitsville U.S.A.“, „Golden World“ ir „United Sound Studios“ (buvusio Detroite) sesijų metu. Įrašinėta taip pat ir „The Sound Factory“ įrašų studijoje, Vakarų Holivude (Kalifornija). Tai pirmasis albumas, kuriame Marvinas jau dirba ir yra minimas kaip prodiuseris, taip pat kolektyvo sąraše minima Motown kompanijai priklausanti grupė, kartu įrašinėjusi albumą ir sesijų muzikantai, žinomi kaip „Funk Brothers“. 

„What's Going On“ yra koncepcinis albumas, kurio dainos užsibaigiant duoda pradžią kitoms ateinančioms dainų sąraše, taip sudarydamos dainų ciklą; albumas užsibaigia repriza, grąžinančia klausytoją į pirmosios albumo dainos temos skambesį. Albumo naratyvas, diktuojamas dainose, pateikiamas iš Vietnamo karo veterano, grįžusio namo, perspektyvos, kuris savo gimtinėje randa tik neapykantą, kančią ir neteisybę. Atlikėjo introspektyvūs dainų tekstai atskleidžia detalių apie jo gyvenimą, apsuptą narkotikų vartojimo, skurdo bei Vietnamo karo. Marvinas Gaye'us taipogi vertinamas už tai, kad šiame albume atkreipia dėmesį į ekologines problemas, apie kurias iki tol viešai nebuvo daug kalbama.

Dainų sąrašas 
Visas dainas prodiusavo Marvin Gaye.

Pirmoji pusė 

 „What's Going On“ – 3:53
 „What's Happening Brother“ – 2:43
 „Flyin' High (In the Friendly Sky)“ – 3:49
 „Save the Children“ – 4:03
 „God Is Love“ – 1:41
 „Mercy Mercy Me (The Ecology)“ – 3:16

Antroji pusė 

 „Right On“ – 7:31
 „Wholy Holy“ – 3:08
 „Inner City Blues (Make Me Wanna Holler)“ – 5:26

1971 albumai
Marvin Gaye albumai
Fokker F.25

Fokker F.25 Promotor buvo Nyderlanduose sukurtas stumiančiojo variklio varomas vienmotoris, keturvietis orlaivis su dviguba uodega, pirmą kartą pakilęs 1946 m. Tai buvo medinės konstrukcijos orlaivis su išskleidžiama važiuokle.

Įdomus konstrukcijos bruožas buvo keleivių vietų išdėstymas: vietoje tradicinės 2 + 2 komponuotės, pilotas sėdėjo priekyje kairėje, o visi trys keleiviai – ant sėdynės salono užpakalinėje dalyje. Naudojant orlaivį greitosios pagalbos tikslais, jis talpindavo per angą priekyje pacientą ant neštuvų. F.25 buvo akivaizdus prieškario G.I modelio tęsinys. F.25 taip pat turėjo daug panašumų su Difoga 421, kurį Antrojo pasaulinio karo metu suprojektavo ir pagamino Frits Diepen, „Ford“ autoserviso savininkas iš Tilburgo. Jo tikslas buvo sukurti lengvai valdomą asmeninį lėktuvą. Nepavykus gauti aviacinį variklį, buvo naudojamas Ford V-8.

Nors buvo pagaminta 20 vnt. F.25 orlaivių, jų pardavimai nuvylė, nes jie negalėjo konkuruoti su į rinką po karo patekusiais tūkstančiais perteklinių orlaivių.

Specifikacijos (Fokker F.25 su O-435-A varikliu) 

 Ilgis: 8,5 m
 Sparnų mojis: 12 m
 Aukštis: 2,4 m
 Sparnų plotas: 17,5 m²
 Tuščio svoris: 920 kg
 Maksimalus kilimo svoris: 1.350 kg
 Kuro bako talpa: 200 l
 Variklis: 1 × Lycoming O-435-A 6 cilindrų oru aušinamas horizontalus opozicinis stūmoklinis variklis, išvystantis
 140 kW (190 AG) esant 2.550 aps./ min. kilimo metu
 100 kW (140 AG) esant 2.300 aps./min. 1.000 m (3.300 pėdų) aukštyje
 Propeleriai: dvimentis dvejų padėčių arba pastovaus greičio stumiantis propeleris
 Maksimalus greitis: 217 km/h (135 mylios per valandą, 117 mazgų) jūros lygyje
 Kreiserinis greitis: 195 km/h (121 mylios per valandą, 105 mazgai) 1.000 m (3.300 pėdų) aukštyje
 Tūpimo greitis: 90 km/h (56 mylios per valandą; 49 mazgai)
 Skrydžio nuotolis:
 515 km (320 mylių, 278 jūrmylės) su 87 kg kuro
 850 km (530 mylių; 460 jūrmylių) su maksimaliu kuro kiekiu
 Skrydžio aukštis: 3.600 m (11.800 pėdų) 
 Maksimalus skrydžio aukštis: 4.400 m (14.400 pėdų)
 Kilimo greitis: 2,7 m/s (530 pėdų/min)
 Kilimo laikas: 1.000 m (3.300 pėdų) – 7 min. 12 sek.
 2.000 m (6.600 pėdų) – 6 min. 6 sek.
 3.000 m (9.800 ft) in 30 min
 Sparno apkrova: 77 kg/m²
 Galios ir svorio santykis: 0,1047 kW/kg
 Kilimo atstumas: 230 m esant 5 km/h vėjui
 Tūpimo atstumas: 150 m
 Specifinis kuro sunaudojimas:''' 0,088 kg/kW/ks skrendant kreiseriniu greičiu

Šaltiniai

Papildoma literatūra

Nuorodos 
 dutch-aviation.nl

Fokker orlaiviai
Monoplanai
Žemasparniai
After Hours (albumas)

After Hours – ketvirtasis kanadiečių atlikėjo The Weeknd albumas. Išleistas 2020 m. kovo 20 d. Prieš albumo išleidimą The Weeknd patvirtino, jog „After Hours“ smarkiai skirsis nuo anksčiau išleisto albumo „Starboy“ (2016).

Dainų sąrašas 

2020 albumai
Enver Hoxha

Enveras Hodža (; 1908 m. spalio 16 d. – 1985 m. balandžio 11 d.) – komunistinių pažiūrų Albanijos politikas, 22-asis Albanijos ministras pirmininkas, nuo 1941 iki 1985 m. Albanijos darbo (komunistų) partijos generalinis sekretorius.

E. Hodžos valdymo metodai iki šiol vertinami prieštaringai – Albanija buvo elektrifikuota, išaugo vidutinė gyvenimo trukmė, neraštingumas sumažėjo nuo 5% iki 98%, nutiestas geležinkelis, Albanija tapo viena sveikiausių šalių Europoje, vis dėlto dauguma Hodžos ministrų tapo „valymų“ aukomis. Slaptoji policija Sigurimi nužudė šimtus tūkstančių gyventojų, daugybė gyventojų buvo kalinami.

Biografija 
E. Hodža gimė 1908 m. Girokasteryje, tuometinėje Osmanų imperijoje, pasiturinčio audeklų prekeivio šeimoje. XX a. 3–4 dešimtmetyje mokėsi ir dirbo Prancūzijoje ir Belgijoje, lankė paskaitas Sorbonos universitete, sugrįžęs į Albaniją dirbo prancūzų kalbos mokytoju Korčėje. 1939 m. Albaniją užgrobus fašistinei Italijai, Hodža atsisakė stoti į Albanijos fašistų partiją, dėl to buvo išmetas iš darbo. 1940 m. kartu su bendraminčiais įkūrė Albanijos komunistų partiją, pradėjo partizaninį judėjimą prieš italus, Albanija išvaduota 1944 m., o Hodža tapo vyriausybės ministru pirmininku. Hodža buvo prisiekęs stalinistas, palaikė glaudžius ryšius su Stalinu.

1960 m. sudarė sąjungą su Kinija ir nusisuko nuo Sovietų Sąjungos. Tai lėmė smarkų gyvenimo lygio nuosmukį, nes Albanija buvo itin priklausoma nuo Sovietų Sąjungos grūdų importo, taip pat Sovietų Sąjunga buvo pagrindinė eksporto rinka. 1967 m. Hodža Albaniją paskelbė ateistine valstybe, visos mečetės ir bažnyčios buvo uždarytos. 1978 m. nutraukti ryšiai su Kinija. 1985 m. Hodža mirė dar tebeeidamas pareigas, buvo surengtos iškilmingos laidotuvės, palaidotas mauzoliejuje, vėliau perlaidotas.

Šaltiniai 

Albanijos asmenybės
Ministrai pirmininkai
Britų biblioteka

Britų biblioteka () – didžiausia valstybinė biblioteka Jungtinėje Karalystėje, įsikūrusi Londone. Tai didžiausia biblioteka pasaulyje pagal sukauptą fondą. Britų bibliotekoje saugomi visų Jungtinės Karalystės teritorijoje išleidžiamų leidinių privalomieji egzemplioriai. Bibliotekos veiklą reguliuoja Jungtinės Karalystės kultūros, medijos ir sporto departamentas.

Istorija 
1973 m. liepos 1 d. pagal 1972 m. Britanijos bibliotekų aktą, nuo Britų muziejaus atskirta ir oficialiai įkurta Britų biblioteka. 1998 m. birželio 25 d. Karalienė Elžbieta II oficialiai atidarė dabartinį bibliotekos pastatą, kuris įtrauktas į architektūros saugomų objektų sąrašą.

Nuo 2008 m. reto naudojimo kolekcijos perkeltos į filialą Boston Spa (Lidso priemiestis, Vakarų Jorkšyras).

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Jungtinės Karalystės bibliotekos
Londonas
Bronisław Jamontt

Bronislovas Jamontas (, 1886 m. rugpjūčio 5  d. Dokudavo(s) kaime, netoli Lydos, Rusijos imperija – 1957 m. vasario 4 d. Torunė, Lenkija) – menotyros mokslų daktaras, profesorius, vienas Torunės Mikalojaus Koperniko universiteto Dailės fakulteto steigėjų.

Biografija 

Bronislovas Jamontas gimė 1886 m. rugpjūčio 5 d. Dokudavos kaime, netoli Lydos, dabartinės Baltarusijos teritorijoje. Ūgtelėjęs mokėsi Vilniaus gimnazijoje, 1907 m. – Vilniaus piešimo mokykloje pas Ivaną Trutnevą ir Ivaną Rybakovą. 1909–1910 m. studijavo teisę Sankt Peterburgo universitete, kartu lankė paskaitas Peterburgo imperatoriškoje dailės akademijoje. Po dvejų metų metęs studijas sugrįžo į Vilnių. Dirbo piešimo mokytoju dvaruose.

1909 m. aplankė Krokuvą ir Zakopanę, bendravo su Jano Stanislavskio grupės dailininkais. 

1921–1928 m. Jamontas dėstė piešimą Vilniaus gimnazijose. 1920–1934 m. su pertraukomis tęsė dailės mokslus Vilniaus Stepono Batoro universitete.

Vilniaus universiteto senatas Jamontą du kartus apdovanojo piniginėmis premijomis už Pranciškonų bažnyčios Vilniuje (1933 m.) Ir Stačiatikių bažnyčios Drohobyče (1934 m.) paveikslus. Kai Jamonto materialinės sąlygos pagerėjo, jis galėjo įgyvendinti seną svajonę išvykti į užsienį. 1928 m. Jamontas išvyko į Paryžių ir Briuselį, po dvejų metų – į Italiją, kurioje lankėsi daugiausiai Romoje ir Florencijoje. Grįžęs į Vilnių 1931 m. Jamontas buvo priimtas į universiteto Peizažo tapybos studijos asistento pareigas. 1936 m. jis dirbo Ferdinando Ruščico padėjėju. 1937 m. Jamontas tapo profesoriumi ir išdirbo Stepono Batoro universitete iki 1939 m.

1945 m. Jamontas išvyko gyventi į Lenkiją. Buvo vienas Torunės Mikalojaus Koperniko universiteto Dailės fakulteto steigėjų. 1946 m. tapo pirmuoju šio fakulteto dekanu. Tų pačių metų rugpjūčio mėn. jam suteiktas kraštovaizdžio ir natiurmorto profesoriaus vardas. 1953 m. Jamontui suteiktas menotyros mokslų daktaro vardas. 1955 m. Jamontas apdovanotas Lenkijos atgimimo ordino kavalieriaus kryžiumi.

Kūryba 

Bronislovas Jamontas buvo vienas žymiausių tarpukario Lietuvos romantinės pakraipos dailininkų. Jis kūrė kompozicijas su architektūros, gamtos motyvais.  Labiausiai ištyrinėta 1930-ųjų metų laikotarpio Jamonto tapyba, kai jis subrendo kaip dailininkas. Buvo minimas parodų apžvalgose, publikacijose.

Nuorodos 

Lenkijos dailininkai
Lenkijos dailininkai
Vilniaus piešimo mokyklos auklėtiniai
Stanislovas Algis Kavaliauskas

Stanislovas Algis Kavaliauskas (1938 m. sausio 29 d. – 2020 m. balandžio 28 d.) – Lietuvos dviratininkas, daugkartinis Lietuvos dviračių sporto čempionas, dviračių sporto treneris.

Biografija 

Stanislovas Algis Kavaliauskas gimė 1938 m. sausio 29 d. Panevėžyje. 1959 m. baigė Panevėžio berniukų gimnaziją, 1961 m. Panevėžio hidromelioracijos technikumą. Dirbo techninės priežiūros inžinieriumi, kultūros ir sporto rūmų direktoriaus pavaduotoju Panevėžio statybos treste.

1994–2004 m. Kavaliauskas dirbo Panevėžio kūno kultūros ir sporto skyriaus instruktoriaus pareigose. Buvo daugkartinis Lietuvos čempionas dviračių sporto, slidinėjimo, ultratriatlono distancijose. Sporto meistras dviračių ir slidinėjimo sporte. Dviračių kroso pirmenybių laimėtojas (1962 m.), dalyvavo Tautų spartakiadose Maskvoje 1963 ir 1967 m. 

1999–2003 m. Stanislovas Algis Kavaliauskas buvo išrinktas Lietuvos tautinio olimpinio komiteto generalinės asamblėjos nariu.

Stanislovas Algis Kavaliauskas vadovavo Panevėžio bėgimo ir slidinėjimo sporto klubui „Rambynas“, nuo 1999 metų Panevėžyje organizuodavo gruodžio 31 d. tradicinius naujametinius bėgimus.

Buvo Panevėžio dviračių sporto klubo „Ekstrimas“ įkūrėjas ir vadovas. Daugiau kaip 10 metų visuomeniniais pagrindais treniravo šio sporto klubo jaunuosius BMX dviratininkus. Pats savo jėgomis įrengė BMX trasą Panevėžyje.

Už indėlį į Panevėžio miesto bendruomenės sveikatinimą, pavyzdinę visuomeninę veiklą 2006 metais Stanislovas Algis Kavaliauskas buvo išrinktas „Metų panevėžiečiu“ kūno kultūros ir sporto srityje. Kavaliauskas buvo apdovanotas Kūno kultūros ir sporto departamento aukso medaliu, Panevėžio miesto savivaldybės ir Panevėžio kūno kultūros ir sporto centro medaliais „Už nuopelnus Panevėžio sportui“.

Nuorodos 

Lietuvos dviratininkai
Nutirpinimas

Nutirpinimas (, ) – maisto ruošimo būdas tirpdant maisto (dažniausiai mėsos) kepimo apnašas nuo keptuvės dugno ir tuo pačiu panaudojant jas padažo ar sriubos ruošimui. Kai mėsa kepama keptuvėje ar kitame inde, prie indo sienelių ir dugno prikimba sukepusių cukrų, angliavandenių ar proteino dalelių, lieka ištirpusių riebalų. 

Prancūzų kulinarinėje tradicijoje šios apnašos vadinamos sucs, nuo lotynų kalbos žodžio succus (sakai). Iškepus mėsą, ji išimama ir į kaitinamą keptuvę įpilama skysčio – daržovių ar mėsos sultinio, vyno ar brendžio. Skystis veikia kaip mėsos kepimo likučių tirpiklis, kartu sugerdamas paskrudusių mėsos kepimo likučių skonį. Keptuvė kaitinama, nuolat maišant skystį, kol keptuvės apnašos ištirpsta ir substancija pasiekia reikiamą, dažnai sirupišką tirštumą. Gauta substancija, prancūziškai vadinama foundation (pagrindu), toliau naudojama padažo ruošimui pridedant žolelių, sviesto ar daržovių, miltų ar kitų priedų.

Nutirpinimas yra daugelio padažų receptų sudėtinė dalis. Nutirpinimas naudojamas ir kepant daržoves – ypač karamelizuojant svogūnus.

Šaltiniai 

Padažai
Maisto paruošimo būdai
Ivanas Rybakovas

Ivanas Rybakovas (; 1870 m. Kalugos gubernija, Rusijos imperija – 1942 m. Mednogorskas, Rusijos TFSR) – Vilniaus piešimo mokyklos dėstytojas, tapytojas.

Biografija 
Ivanas Rybakovas gimė 1870 m. Kalugos gubernijoje, Rusijoje. 1889–1894 m. jis mokėsi Maskvos tapybos, skulptūros ir architektūros mokykloje, 1895–1898 m. studijavo – Sankt Peterburgo imperatoriškoje dailės akademijoje. 1899 m. baigė ir šios akademijos pedagogikos kursus. Baigęs studijas, atvyko į Vilnių. Dėstė piešimą Vilniaus chemijos – technologijos mokykloje. 1899 m. Rybakovas tapo Ivano Trutnevo padėjėju Vilniaus piešimo mokykloje.

Ivanas Rybakovas kartu su kitais tapytojais 1902 m. Vilniuje įkūrė dailės būrelį ir 1908 m. Vilniaus dailės draugiją.

Po Trutnevo mirties Ivanas Rybakovas buvo paskirtas Vilniaus piešimo mokyklos vedėju, tačiau šias pareigas ėjo neilgai. Kitaip nei I. Trutnevas, Rybakovas mokinius skatino studijas tęsti Paryžiuje, ne Sankt Peterburge. Jo oficialus nušalinimas nuo vadovo pareigų buvo grindžiamas „pažangumo kritimu ir visišku disciplinos smukimu”. Buvo mėgiamas mokinių. 1912–1915 m. Rybakovas buvo vadovavo Vilniaus dailės draugijos aukštesniajai dailės mokyklai, kuri populiariai buvo vadinama Rybakovo mokykla. 

Nuo 1913 m. Ivanas Rybakovas išvyko į užsienį, keliavo po Prancūziją, gyveno Turkestane, Rusijoje.

Kūryba 
Ivanas Rybakovas tapė portretus, buitinio žanro paveikslus, natiurmortus. 1904 m. nutapė ikonų Vilniaus Lukiškių kalėjimo cerkvei. Yra nutapęs Vilniaus apylinkių peizažų. Kūryboje rėmėsi plenerizmu, impresionizmu, „tapybiniu realizmu“. Žinomi kūriniai: „Verandoje“ (1910), „Mickūnų dvarelis“ (1910).

Nuorodos 

Rusijos dailininkai
Lietuvos pedagogai
Lietuvos piešėjai
Lietuvos tapytojai realistai
Neringos savivaldybės Viktoro Miliūno viešoji biblioteka

Neringos savivaldybės Viktoro Miliūno viešoji biblioteka – biudžetinė įstaiga, viešoji biblioteka Nidoje, Pamario g. 53, turinti filialus Preiloje ir Juodkrantėje. Per metus viešojoje bibliotekoje ir filialuose apsilanko apie 22 tūkst. lankytojų. Registruotų vartotojų skaičius – apie 1300.

Viešosios bibliotekos ir filialų fonduose sukaupta apie 98 tūkst. fizinių vnt. grožinės literatūros, filosofijos, visuomenės, gamtos mokslų, istorijos, periodinių ir kt. dokumentų. Vartotojams pristatoma apie 2000 egz. įvairių kraštotyros spaudinių, daugiausiai susijusių su Kuršių nerijos istorija, kultūra, gamta. Viešosios bibliotekos abonemente ir filialuose yra abėcėlinis ir sisteminis katalogai, sukurtas elektroninis katalogas.

Istorija 

Neringos miesto biblioteka įsteigta 1956 m. 1990 m. biblioteka pavadinta Neringos miesto Nidos biblioteka. Nuo 1996 m. ji reorganizuota į Neringos miesto savivaldybės viešąją biblioteką su Preilos ir Juodkrantės filialais. 2001 m. pabaigoje bibliotekos pastate įsikūrė Neringos istorijos muziejus.

2005 m. viešajai bibliotekai suteiktas rašytojo, Nidos metraštininko Viktoro Miliūno, 1961–1986 m. gyvenusio ir kūrusio Nidoje, vardas. Kūrėjo šeima padovanojo bibliotekai dalį V. Miliūno archyvo: rankraščių, knygų, fotonuotraukų. Bibliotekoje eksponuojama dailininkės Bronės Mingilaitės-Uogintienės 1981 m. tapyta drobė su rašytojo V. Miliūno portretu.

2010 m. pradėtas leisti bibliotekos leidinys – kultūros almanachas „Dorė“, kuris skirtas visiems Kuršių nerijos mylėtojams, nušviečiantis šio krašto visuomeninio gyvenimo, Mažosios Lietuvos istorijos, kultūros atminties temas.

Filialai 

2022 m. vasarį bibliotekoje buvo 2 filialai.

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali svetainė
 Krašto paveldo gidas. Neringos savivaldybės Viktoro Miliūno viešoji biblioteka
 Kuršių nerijos sukaktys. Viešosios bibliotekos jubiliejus

Nida
Neringos savivaldybė
Lietuvos savivaldybių bibliotekos
Nefrito kiaušinis

Nefrito kiaušinis – nedidelis, ovalios kiaušinio formos nupoliruotas akmuo, kuris dedamas į makštį dubens dugno raumenų stiprinimui. Nefrito kiaušinis dar žinomas kaip joni kiaušinis arba energetinis kiaušinis.  Nefrito kiaušinis gali būti didelis, vidutinis ir mažas, dažniausiai rekomenduojamas vidutinis dydis. Joni kiaušinis moteriškoms treniruotėms gali būti ir kitokio akmens, pvz., obsidiano, aventurino, rožinio kvarco. Ši sveikatinimo priemonė paprastai priskiriama alternatyviajai medicinai. Nefrito kiaušinis priskiriamas prie makšties treniruoklių, kurių tyrimus išanalizavus paaiškėjo teigiami pokyčiai šlapimo nelaikymo atžvilgiu lyginant su tik Kegelio pratimų atlikumu be pagalbinių priemonių.

Istorija 

Nefrito kiaušinio naudojimas, siekiant sustiprinti makštį, atsirado Senovės Kinijoje maždaug prieš 5000 metų. Šios praktikos buvo slaptos, žinomos tik Geltonojo Imperatoriaus rato moterims. Pasakojama, jog Geltonasis Imperatorius siekė ilgaamžiškumo, kad galėtų kuo ilgiau valdyti šalį, sužinojęs iš daosių moterų apie seksualines technikas užrašė jas. Įsisavinusios šias praktikas moterys pasižymėjo puikia sveikata, o jų seksualiniai organai išlaikė jaunystę. Nors treniruotės su nefrito kiaušiniu daoizmo laikais efektyviai sustiprino tarpvietės raumenis , čigongo atstovai teigia, kad šių pratimų tikslas buvo seksualinę energiją transformuoti į aukštesnę dvasinę energiją.

Praktikos paplitimas 

Šiais laikais pirmasis apie nefrito kiaušinį prakalbo daoizmo ir čigongo meistras Mantekas Čija, kuris 1970 metais parašė knygą apie moteriškas seksualines praktikas – gydomąją meilę. Taip įvyko Vakarų pasaulio moterų supažindinimas su nefrito kiaušinio praktika, kuri plačiai pasklido visame pasaulyje. 

Nefrito kiaušinio naudą moterų sveikatai iš psichologinės pusės tyrinėjo Saida Desilets savo daktaro disertacijoje išvysčiusi autorinį Desilets metodą. Ginekologė Reičelė Carlton Ambrams kartu su meistru Manteku Čija parašė bestselerį „Seksualinės daoistų pratikos moterims: kaip patirti daugkartinį orgazmą“, kuriame dalijosi sėkmingais pacienčių atsiliepimais apie nefrito kiaušinio naudą siekiant ištreniruoti intymius raumenis gilesnio orgazmo patyrimui. Akušerė-ginekologė Christiane Northrup savo knygoje „Menopauzės išmintis“ rekomenduoja nefrito kiaušinio naudojimą kaip priemonę hormonų subalansavimui .

Šaltiniai 

Tradicinė kinų medicina
Paprastasis pelkiapapartis

Paprastasis pelkiapapartis (Thelypteris palustris) – šertvainių (Polypodiopsida) klasės daugiametis augalas, kurio gyvenimo ciklą, kaip ir kitų sporinių induočių, sudaro dviejų kartų (sporofito (2n) ir (gametofito (n)) kaita. Sporofitai dažnai pasitaiko užpelkėjusiose, krūmuotose vietose, pelkėse, juodalksnynuose. Gametofitai beveik mikroskopiniai, širdiški, trumpaamžiai.

Morfologija 
Visos lapelių poros atsiskyrusios, statmenos lapkočiui; lapelių skiltys lygiakraštės.

Šaltiniai 

Papartiniai
Trapioji sprakšė

Trapioji sprakšė (Cystopteris fragilis) – šertvainių (Polypodiopsida) klasės daugiametis augalas, kurio gyvenimo ciklą, kaip ir kitų sporinių induočių, sudaro dviejų kartų (sporofito (2n), vyraujanti, ir gametofito (n)) kaita. Sporofitai dažnai pasitaiko pavėsinguose šlaituose, drėgnuose ūksmėtuose miškuose, mišku apaugusiuose stačiuose krantuose, akmenų, mūrų plyšiuose. Užauga iki 30 cm. Gametofitai beveik mikroskopiniai, širdiški, trumpaamžiai. Rūšis gana dažna.

Morfologija 
Lapo lakštas pailgas, 2-3 kartus ilgesnis už plotį, dukart plunksniškai suskaldytas, dažniausiai ilgesnis už pilką lapkotį. Pinulės pamatas asimetriškas. Būna 8-15 šakų porų. Šakniastiebis storas, trumpas.

Sorai 

Sorai (sporų grupė) būna apvalūs, ant gyslų, subręsta vasaros viduryje apatinėje lapų pusėje. Sporos smulkiai grūdėtu paviršiumi, sunokusios tamsiai rudos ar net juodos spalvos. Induzija prisegta ties soro pamatu, yra kiaušiniškos formos, permatoma.

Šaltiniai 

Papartiniai
Trikampis papartenis

Trikampis papartenis (Gymnocarpium dryopteris) – šertvainių (Polypodiopsida) klasės daugiametis augalas, kurio gyvenimo ciklą, kaip ir kitų sporinių induočių, sudaro dviejų kartų (sporofito (2n) ir (gametofito (n)) kaita. Sporofitai dažnai pasitaiko miškuose.

Paplitimas 

Paplitęs Europoje, Azijoje ir Šiaurės Amerikoje aptinkamas ir Grenlandijoje.

Morfologija 
Lapai telominės kilmės trikampiški, pliki. Lapkočio pamatas su dviem indų kūleliais, viršutinė dalis trišaka.

Gyvenimo ciklas 
Gyvenimo ciklą sudaro dvi kartos (sporofitas (2n) ir gametofitas (n)). Gymnocarpium dryopteris yra daugiametis augalas. Kaip ir kitų šertvūnų, dominuojanti karta yra sporofitas. Ant lapalakščių abaksialinės pusės formuoja sorus, kuriuose yra sutelktos sporangės. Sporangę dengia skiauterė, ji turi kotelį ir žiotis pro kurias plinta sporos. Sporoms patekus į palankias sąlygas, jos sudygsta ir susidaro fotosintetinantis dvilytis gametofitas, kuriame susidaro anteridžiai (n) ir archegonės (n), po apvaisinimo susidaro zigota (2n) ir ciklas prasideda iš naujo.

Istorija 
Ilgą laiką šio augalo taksonomija buvo neaiški. 1753 m. K. Linėjus šį augalą buvo pavadinęs Polypodium dryopteris. Tik ištobulėjus genetiniams atpažinimo būdams šis augalas priskirtas Gymnocarpium genčiai.

Šaltiniai 

Papartiniai
Smailialapis papartis

Smailialapis papartis (Dryopteris carthusiana, sin. Dryopteris spinulosa) – papartinių (Dryopteridaceae) šeimos daugiametis augalas, kurio gyvenimo ciklą, kaip ir kitų sporinių induočių, sudaro dviejų kartų (sporofito ir gametofito) kaita. Sporofitai labai dažnai pasitaiko krūmuose, mišriuose miškuose. Gametofitai beveik mikroskopiniai, širdiški, trumpaamžiai. Sporifikuoja liepos-rugpjūčio mėn. Viena iš labiausiai paplitusių šertvūnų rūšių Lietuvos teritorijoje.

Morfologija 
Augalas iki 90 cm aukščio, su gana tankia lapų puokšte. Lapkotis žalsvas ar gelsvas, maždaug tokio pat ilgio kaip lapalakštis, apaugęs šviesiai rusvos spalvos apie 5–8 mm ilgio plėviškais žvyneliais. Lapalakštis dažniausiai žalias, tačiau saulėkaitoje išaugusių augalų gali būti ir gelsvai žalias. Lapalakštis (pagrindinė ir stambiausia lapo dalis) yra siaurai kiaušiniškas bei dukart plunksniškai suskaldytas, 2,5–4 kartus ilgesnis už plotį. Lapkotis ir laplakštis be liaukų arba su labai retomis. Lapelių skilčių danteliai su ilgu šereliu. Sporos rudos spalvos. Sorai maži, yra ant apatinės lapalakščio pusės. Induzijos mažos, lygiakraštės ir neturi liaukų. Apatinė viena arba dvi poros lapelių paprastai lieka sterilios, labiau nutolusios nuo kitų.

Anatomija 

Šakniastiebio tarpląstelinėje ertmėje yra 80–100μm ilgio vidiniai plaukeliai. Turi stelę, kurią sudaro parenchiminė šerdis ir apytakos audiniai: vandens indai (dar vadinami mediena) ir rėtinai indai (dar vadinami karniena), juos dengia endodermis. Paparčiams būdinga diktostelė yra sifonostelijos variantas, kurioje pertrūkimai atsiranda dėl apytakos audinių atsišakojimų į lapus. Lapkotyje yra 5-11 indų kūlelių.

Gyvenimo ciklas 

Gyvenimo cikle dominuoja sporofitas. Vasarą lapalakščio apačioje esantys sorai praplyšta ir išplatina daugybę sporų, kurias išnešioja vėjas arba gyvūnai. Sporoms patekus ant substrato iš jų išauga gametofitas (polaiškis), gametofite formuojasi anteridžiai ir archegonės. Anteridžiuose formuojasi spermatozoidai kurie turi daug žiuželių, o archegonėse fomuojasi kiaušialąstės. Aplinkoje esant pakankamam drėgmės kiekiui, spermatozoidai pasiekia kiaušialąstes ir jas apvaisina, tuomet susidaro zigota. Iš zigotos (dažniausiai peržiemojus, tačiau labai priklauso nuo aplinkos sąlygų) formuojasi naujas organizmas, kuris irgi formuoja savo sporas ir ciklas kartojasi.

Paplitimas 

Auga beveik visoje Europoje, Kaukaze, Viduržemio jūros srities kalnuose, Rytų Sibire Jenisiejaus rajone, Šiaurės Amerikos rytinėje dalyje. Dažniausiai auga vidutiniškai rūgščiame dirvožemyje (Elenbergo vertė pH=5).

Šaltiniai 

Papartiniai
Nelygialapis papartis

Smailialapis papartis (Dryopteris expansa) – papartinių (Dryopteridaceae) šeimos daugiametis augalas, kurio gyvenimo ciklą, kaip ir kitų sporinių induočių, sudaro dviejų kartų – sporofito (2n) ir gametofito (n) – kaita. Sporofitai kartais pasitaiko drėguose ūksminguose miškuose. Gametofitai beveik mikroskopiniai, širdiški, trumpaamžiai. Saugotinas.

Morfologija 
Lapalakštis šviesiai žalias, gležnas, maždaug tokio pat ilgio kaip lapkotis. Šakniastiebis trumpas, status arba kylantis. Lapų puokštė labai panaši į D. dilatata. Lapai 0,25-1,1 m ilgio, 0,1-0,35 m pločio, su liaukutėmis. Lapkotis apaugęs dvispalviais plėviškais žvynais, jie nuo D. dilatata šiek tiek skiriasi savo forma ir spalva. Lapalakštis plokščias, platus, šviesiai žalias. Apatinės plunksniškų skilčių poros pirmas žemutinis segmentas nusmailėjęs ir yra pusės ar daugiau nei pusės viso pirmos plunksniškos skilties ilgio. Sporos tamsiai geltonos, su smailiais kauburėliais. Induzijos su liaukutėmis.

Panaudojimas 
Šaknyje yra filicino – medžiagos, paralyžiuojančios kaspinuočius ir kitus vidinius parazitus, kuri buvo naudojama vaistažolių medicinoje kaip kirminų šalinimo priemonė.

Šaltiniai 

Papartiniai
Margasis asiūklis

Margasis asiūklis (Equisetum variegatum) – asiūklūnų (Equisetophyta) skyriaus daugiametis augalas, kurio sporofitai auga pelkėse, paupių, paežerių smėlynuose, nuimtų velėnų dirvose, žvyro karjeruose. Gana retas, sudaro vejas. Sporifikuoja liepos – rugsėjo mėn.  Gametofitai trumpaamžiai, plokštelės pavidalo, labai retai aptinkami.

Morfologija

Augalo aukštis siekia apie 30 cm. Stiebas nešakotas arba šakota pamatinė dalis, gulsčio arba kylančio tipo, rečiau stataus. Centrinio stiebo kanalas sudaro apie ketvirtadalį stiebo skersmens, gali būti užakęs. Tarpubamblių ilgis apie 1-3 cm ilgio. Briaunelės šiurkščios, 4-12 cm ilgio, plotis apytiksliai dukart mažesnis už vagelių plotį. Lapai redukuoti į makštis su danteliais. Makščių kraštai juodi, danteliai dažniausiai būna baltos spalvos arba juodos su ruda žyme. Danteliai yra ovališkos arba lancetiškos (ietiškos) formos. Viršūnė baigiasi akuotu, kuris yra šiurkštus ir dažnai nutrupantis. Varpa (strobilas) yra juoda ir trumpa, kūgiškos formos, jos centrinės ašis – tuščiavidurė.

Anatomija 
Stiebo vagelės turi periferinius (valekuliarinius) kanalus. Stiebas turi du bendrus endodermius, kurie gaubia indų kūlelius.

Turi karinalinius kanalus su prigludusia karniena, per kuriuos vyksta vandens apykaita.

Turi enciklocitinį žiotelinį aparatą - epidermio ląstelių vientisas žiedas gaubiantis varstomąsias ląsteles.

Gyvenimo ciklas 
Kaip ir kitų sporinių induočių, gyvenimo ciklą sudaro dviejų kartų (sporofito (2n) ir (gametofito (n)) kaita. Sporangėse susidaro sporangiosporos. Sporanges praveria liepos pabaigoje arba rugpjūtį, jei jos neprasiveria, sporangiosporos išbarstomos pavasarį. Iš sporangiosporų išauga gametofitai. Gametofitai trumpaamžiai, plokštelės pavidalo. Gametofituose formuojasi vyriški ir moteriški lytiniai organai – anteridžiai ir archegonės. Susiliejus gametoms susidaro zigota, iš kurios išauga naujas sporofitas, ciklas kartojasi.

Paplitimas 
Auga smėlinguose, žvyringuose, pelkėtuose ir drėgnuose dirvožemiuose. Juos galima rasti paežerėse, paupiuose ir jų rezervatuose, kalkingose žemapelkėse. Gali augti ir jūros pakrantės suneštame smėlyje, tačiau įsigalėjus augalų tarprūšinei konkurencijai, asiūklis dažnai išnyksta

Retas Lietuvos augalas, paplitęs Palangos, Pažaislio, Jurbarko, Sodėnų, Druskininkų apylinkėse.

Paplitęs Arktyje, Skandinavijoje, Vidurio Europoje, Prieškaukazėje, Vakarų Užkaukazėje, Mongolijoje, Vakarų ir Rytų Sibire, Tolimuosiuose Rytuose, Šiaurės Amerikoje.

Panaudojimas 
Šiame augale gausu silicio rūgšties druskų, kurios padeda palaikyti stabilią medžiagų apykaitą.

Termiškai neapdorojus šio augalo, galima mirtinai perdozuoti tiaminazės – tai fermentas, kuris skaido vitaminą B1.

Šaltiniai 

Asiūkliniai
Aleksandras Morozovas

Aleksandras Morozovas (, 1835 m. gegužės 29 d., Sankt Peterburgas, Rusijos imperija – 1904 m. gruodžio 11 d. ten pat) –rusų žanro tapytojas, Sankt Peterburgo dailės akademijos akademikas, keturiolikos maišto dalyvis, vienas iš „Dailininkų artelės“ steigėjų.

Biografija 
Aleksandras Morozovas gimė 1835 m. gegužės 29 d. Sankt Peterburge, Rusijos imperijoje, dailininko šeimoje. 1852 m. įstojo mokytis į Sankt Peterburgo imperatoriškąją dailės akademiją. Mokėsi istorinio žanro klasėje, vadovas akademikas Aleksejus Markovas. Studijų metu buvo apdovanotas dviem mažaisiais sidabro medaliais (1857 m.), mažuoju ir didžiuoju sidabro medaliais (1858 m.), mažuoju aukso medaliu (1861 m.) už paveikslą „Poilsis šienapjūtėje“.

1863 m. lapkričio 9 d. Aleksandras Morozovas dalyvavo Dailės akademijos keturiolikos studentų maište. Studentai atsisakė dalyvauti konkurse dėl didžiojo aukso medalio. Konkursas buvo skirtas Dailės akademijos 100-osioms gyvavimo metinėms. Nuo 1863 m. Aleksandras Morozovas buvo Sankt Peterburgo dailininkų artelės, kuriai vadovavo Ivanas Kramskojus, nariu. Buvo vienas šios artelės steigėjų.

Akademiko vardas Morozovui suteiktas 1864 m. už paveikslą „Išėjimas iš cerkvės, provincijoje“.

Be paminėtų paveikslų labiausiai pavykusiais Aleksandro Morozovo kūriniais laikomi paveikslai: „Nemokama kaimo mokykla“ (1872 m.) ir „Po gaisro“ (1888 m.). 

Peterburgo dailės akademijos parodose visuomenės dėmesio susilaikė kai kurie Morozovo aliejiniais dažais nutapyti portretai, kaip jaunojo kunigaikščio Apraksino portretas, ponios Kornilovič portretas, taip pat akvarelės darbai. Aleksandras Morozovas yra nutapęs ir cerkvių. Kažkuriuo metu jis yra dėstęs piešimą Meno populiarinimo mokykloje.

Galerija

Nuorodos 

Rusijos tapytojai portretistai
Adrastas (Argo karalius)

Graikų mitologijoje Adrastas – Argo karalius, Talajo ir Lisimachės sūnus. Valdė Argą kartu su Ifu ir Amfiaraju, kuris buvo vedęs Adrasto seserį Erifilę. Adrasto dukterys Argėja ir Deipilė susituokė su atitinkamai Poliniku (Polineiku) ir Tidėju.

Susipykęs su Amfiaru buvo pastarojo išvarytas iš Argo. Tačiau Adrastas gavo savo senelio Polibo sostą Sikione ir įkūrė Sikiono žaidynes, bet vėliau susitaikė su Amfiaru ir grįžo į Argą.

Tidėjas, bėgdamas iš Kalidono, o Polinikas iš Tėbų, – vienas užsimetęs šerno, kitas liūto kailį, – audringą naktį atvyko į Adrasto rūmus ir prieškambaryje pradėjo grumtis dėl nakvynės. Adrastas išgirdęs triukšmą, atėjo ir sutaikė juos. Vėliau sutuokė juos su savo dukterimis. Anksčiau buvo išpranašauta, kad Adrasto dukros ištekės už šerno ir liūto, o Tidėjo ir Poliniko skyduose buvo pavaizduoti šie žvėrys. Norėdamas sugrąžinti žentui Tėbų sostą ruošė armiją pulti Tėbus ir ėmėsi vadovauti Septyneto žygiui prieš Tėbus. Adrastui orakulas pranešė, kad jis vienintelis liks gyvas po mūšio pavadintu Septynetas prieš Tėbus.

Po mūšio Tėbų karalius Kreontas įsakė, kad nei vienas iš kritusių priešų nebūtų tinkamai palaidotas. Nepaisydama jo įsakymo, Antigonė palaidojo Polineiką ir buvo nubausta mirti. Tačiau Adrastas išsigelbėjo, nes jis turėjo Heraklio jam padovanotą stebuklingą žirgą Arejoną, Demetros pagimdytą nuo Poseidono. Adrastas pabėgo į Atėnus ir prašė Atėnų karaliaus Tesėjo pulti Tėbus ir priversti grąžinti likusių penkių karvedžių kūnus. Tesėjas pradžioje atsisakė, bet jį įtikino jo motina Aetra, kurios to maldavo kritusių motinos. Dėl to balsavo visi Atėnų piliečiai. Atėnų gyventojai žygiavo į Tėbus juos užkariauti, tačiau nepadarė papildomos žalos, tik sugrąžino penketo kūnus. Vėliau visi penki buvo tinkamai palaidoti, o Adrastas pašlovino kiekvieną.

Kai užaugo septyneto sūnūs jie susiruošė užpulti Tėbus dar kartą ir dalyvavo epigonų žygyje prieš Tėbus (pagal kitą mitą Alkmajono ir kitų septynių vadų sūnų žygis prieš Tėbus). Kovoje žuvo Adrasto sūnus Aegialėjas, o Adrastas mirė Megaroje keliaudamas iš mūšio, nuo senatvės ir liūdesio.

Kita Adrasto versija 
Adrastas – senasis sikioniškas požemio jėgų herojus (greičiausiai prieš tai minėtas). Jo kultą vėliau išstūmė Dioniso kultas. Adrastas turi dievišką žirgą, yra herojų Tidėjo, Diomedo ir Peritojo giminaitis. Adrastas norėdamas pražudyti Amfiarają išleido už jo dukrą Erifilę. Nuo tirono Kleistenio laikų (IV pr. m. e.) aukos Adrastui buvo uždraustos.

Šaltiniai 

Graikų mitologijos mirtingieji
Būdupėnai (reikšmės)

Būdupėnais vadinami buvę kaimai:

 Pilkalnio apskrityje, Kusų parapijoje;
 Pilkalnio apskrityje, Lazdynų parapijoje;
 Pilkalnio apskrityje, Širvintos parapijoje.

Būdupėnais Uteliais vadinama Dolžanskojės gyvenvietė Karaliaučiaus krašte.
Xian Y-20

Xian Y-20 (运-20; Yun-20, Xian Wai-20) – pirmasis Kinijos sunkusis karinis transportinis lėktuvas. Pirmąjį skrydį atliko 2013 m. sausio 26 d.

Istorija 
Orlaivis buvo kuriamas nuo 2006 m. 2013 m. sausio 26 d. įvyko pirmasis Y-20 prototipo pirmasis skrydis. 2013 m. gruodžio 14 d. į dangų pakilo antrasis prototipas. 2016 m. birželio mėn. pirmieji du Y-20 buvo perduoti bandomiesiems skrydžiams Kinijos KOP.

Xian Y-20 skirtas kilti ir leistis įvairių tipų oro uostuose ir yra pajėgus gabenti daugumą Kinijos armijos kovos ir pagalbinių transporto priemonių.

Visi orlaiviai aprūpinti rusiškais varikliais D-30KP-2, tačiau ateityje turėtų būti sumontuotas nuosavas WS-18 turboventiliatorinis variklis, kurio trauka, siekianti 122 kN, yra didesnė nei D-30KP-2 (117 kN). Nepaisant to, 2016 m. paskelbta apie naują didelę D-30KP2 variklių tiekimo Kinijai sutartį.

Specifikacijos 
 Įgula: 3 žmonės
 Ilgis: ~ 47 m
 Plotis: ~ 45 m
 Aukštis : ~ 15 m
 Takelio takelis:
 Važiuoklės bazė:
 Sparno plotas: 310 m²
 Svoris tuščias: ~ 100 000 kg
 Didžiausias kilimo svoris: 220 000 kg
 Didžiausia naudingoji apkrova: 66 000 kg 
 Kuro bako talpa:
 Varikliai: 4 × D-30KP-2 (4 × WS-18 pagal planą)
 Didžiausia trauka : 4 × 117 kN (pagal planą 4 × 122 kN)
 Didžiausias greitis: 830 km / h
 Kreiserinis greitis nedideliame aukštyje: ~ 780
 Pervarymo atstumas: 7 800 km
 Skrydžio atstumas:
 su 66 000 kg kroviniu – 4 400 km
 Didžiausias skridimo aukštis : 13 000 m

Šaltiniai 

Transportiniai lėktuvai (kariniai)
Kinijos transportas
Grūta

Grūta – upelis pietų Lietuvoje, Druskininkų savivaldybėje; Nemuno dešinysis intakas. Išteka ir Grūto ežero ties Grūto kaimo pietiniu pakraščiu. Teka į vakarus pro Dainavos girią. Įteka į Nemuną 446,7 km nuo jo žiočių, Druskininkų šiaurėje (Kalviškėse).

Ant upelio sudaryti keli maži tvenkinukai: Girininkijos tvenkinys, Eglės tvenkinys, Grūtos tvenkinys.

Upelio vardo Grūta ir ežerėvardžio Grū̃tas spėjama pirminė lytis *Griūtas, kuris būtų iš griūtis („griūvantis, irstantis skardis“), griūti („virsti, gulti“).

Šaltiniai 

Druskininkų savivaldybės upės
Aukštas blondinas juodu batu

Aukštas blondinas juodu batu () – 1972 m. sukurtas filmas. 

1974 m. pasirodė jo tęsinys „Aukšto blondino sugrįžimas“.

Pagrindiniai aktoriai 
 Aktorius – vaidmuo
 Pierre Richard – Fransua Perinas
 Bernard Blier – pulkininkas Bernardas Milanas
 Jean Rochefort – pulkininkas Luisas Tuluzas
 Mireille Darc – Kristina
 Colette Castel – Pauleta
 Jean Obe
 Robert Castel
 Robert Dalban

Turinys 

Prancūzų kontržvalgyboje vyksta vidinė kova tarp pulkininko Tuluzo ir jo pavaduotojo Milano, siekiančio užimti šio vietą. Milano nurodymu, vienas iš agentų nuvyksta į JAV, kur leidžiasi suimamas su narkotikais, o tardymo metu tvirtina, kad vykdė savo žvalgybos užduotį. Kyla didelis skandalas, tačiau paties Milano apklausa neduoda rezultatų. Tuluzas savo namuose aptinka keletą „blakių“ ir demonstratyviai pasikviečia pavaduotoją Perašą, kuriam garsiai, kad girdėtų pasiklausantieji, liepia sekančią dieną oro uoste sutikti specialų agentą, kuris išspręs Milano „problemą“. 

Kadangi jokio agento nėra, Perašas turi simuliuoti susitikimą, kad jį sekantys Milano agenta patikėtų istorija. Oro uoste jis pasirenka atsitiktinį žmogų – orkestro smuikininką Fransua Periną, kuris išsiskiria iš aplinkos tuo, kad yra apsiavęs skirtingų spalvų batais. Apgaulė pavyksta ir dabar visas Milano ir jo agentų dėmesys nukreipiamas į aukštą blondiną, kurio kasdieniame gyvenime visi mėgina iššifruoti planuojamus veiksmus ir taktiką. Kai Milanas atsiduria aklavietėje, jis pasiunčia agentę Kristiną, kuri turi suvilioti Fransua ir išgauti iš jo informaciją. Keistuolis smuikininkas įsimyli merginą, o ši netrukus suvokia, kad šis nėra joks agentas. Nieko nepešęs Milanas nurodo pašalinti Blondiną, o apie tai sužinojęs Tuluzas liepia patraukti jį saugančius seklius. Kristina bando perspėti Fransua, tačiau šiam į pagalbą ateina Perašas, nusprendęs nepaklusti viršininko nurodymams...

Apdovanojimai 
 Berlyno kino festivalis – Sidabrinis lokys

1972 filmai
Prancūzijos filmai
Komedijos
Užusienis (gyvenvietės tipas)

Užusienis (, , )  – už gatvinių kaimų išsikėlusios sodybos, dažniausiai įsiterpusios tarp kitų dvarų žemių.

Abiejų Tautų Respublikoje tai buvo kaimas ar kaimo dalis, kuriame gyveno neturtingi bajorai, neturintys valstiečių ir dirbantys savo žemę.

Užusienių atsiradimas ir reikšmė

Užusieniai susiformavo Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje po XVI a. valakų reformos, vėliau jie egzistavo ir Rusijos imperijoje. 1557 m. valakų reformos instrukcijose buvo įvesta trilaukė sistema ir visos valstiečių žemės buvo padalintos į tris laukus su tiksliai nubrėžtomis ribomis.
Po žemių išmatavimo liko tam tikri neišmatuoti rėžiai, kurie buvo išnuomojami smulkiesiems bajorams. Tai buvo neišmatuota žemė, priklausiusi šieno laukams, ariamai žemei, pelkėms ir t. t. 

Bajorų kaimo dalis nuo valstiečių apgyvendintos dalies buvo atribota. Kai kurie mokslininkai užusienio kilmę sieja su arti dvaro buvusia žeme. Užusieniai dažniausiai buvo sukuriami, augant vienai šeimai ir smulkinant tėvoninį dvarą. Užusienių bajorija išlaikė teisinį ir kultūrinį atskyrimą, taip pat teismo, politines ir ekonomines privilegijas. Ji buvo izoliuota nuo valstiečių aplinkos („mišrios“ santuokos buvo labai retos). Ji išsiskyrė patriotizmu, religingumu, dideliu prisirišimu prie riterių tradicijų ir krašto. Kai kuriose vietovėse iš tokio pobūdžio kaimų prie pavardės buvo išlikęs būdvardis „Szlachecka (-ckie)“, pvz., Brzeźno Szlacheckie.

Užusieniai taip pat egzistavo ir Mazovijoje, Podolėje, Polesėje, Voluinėje ir kt.

Įvairiuose Rusijos regionuose taip buvo vadinamas  vienas ūkis (rus. односелье), ūkis (rus. хутор), sodyba (rus. заимка), vienkiemis (rus. однодворок), vienišas kaimas dykynėje (rus. посёлок на пустоши), kuris buvo už bendros valstiečių žemių ribos.

Rusų filologas  Aleskandras Potebnia veikale  „Apie rusų kalbos garsų istoriją“ žodį (rus. застенок) sieja ne su žodžiu „siena“ (, ), bet su žodžiu стен (lot. umbra, gr. σχιά), kas reiškė mišką, kuris buvo riba tarp kaimui skirtų žemių. 

Sovietmečiu dalis užusienių buvo apgyvendinti ar sunaikinti, dalis virto kaimais.

Nuorodos 

Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė
Administraciniai vienetai
Gyvenvietės
MCA Records

„MCA Records“ buvo amerikiečių įrašų kompanija, įkurta „MCA Inc.“, o vėliau valdoma „MCA Music Entertainment Group“ (dabar – „Universal Music Group“). Uždaryta 2003 m. Kompanijos kantri muzikos dalis, „MCA Nashville,“ vis dar gyvuoja kaip „Universal Music Group Nashville“ dalis.

Buvusios įrašų kompanijos‎
JAV įmonės
George Clinton (muzikantas)

George Clinton (g. 1941 m. liepos 22 d.) – amerikiečių dainininkas, dainų autorius ir įrašų prodiuseris. Jo muzikinis kolektyvas „Parliament-Funkadelic“ (sudarytas daugiausia iš grupių „Parliament“ ir „Funkadelic“ narių) laikomas viena įtakingiausių fanko muzikos grupių. Atlikėjas 1982 m. pradėjo solinę karjerą, išleidęs albumą „Computer Games.“

1997 m., kartu su dar penkiolika „Funkadelic–Funkadelic“ narių, Clinton buvo įtrauktas į Rokenrolo šlovės muziejų, taip pat 2019 m. kartu su grupe gavo „Grammy“ apdovanojimą už viso gyvenimo pasiekimus.

Diskografija 
 Computer Games (1982)
 You Shouldn't-Nuf Bit Fish (1983)
 Some of My Best Jokes Are Friends (1985)
 R&B Skeletons in the Closet (1986)
 The Cinderella Theory (1989)
 Hey Man, Smell My Finger (1993)
 Dope Dogs (1993)
 T.A.P.O.A.F.O.M. (1996)
 How Late Do U Have 2BB4UR Absent? (2005)
 George Clinton and His Gangsters of Love (2008)

Nuorodos 

 Oficialus tinklapis 
 

Clinton, George
Fank muzikos atlikėjai
Andy Gill

Andy Gill (g. 1956 m. sausio 1 d. – m. 2020 m. vasario 1 d.) buvo britų muzikantas ir įrašų prodiuseris, geriausiai žinomas kaip post-punk grupės „Gang of Four“ gitaristas ir vienas iš įkūrėjų. Taip pat prodiusavo visus grupės albumus, taip pat ir kitų grupių įrašus, tarp jų – ir tokių grupių, kaip „Red Hot Chili Peppers,“ „The Jesus Lizard“ bei „The Stranglers.“

Nuorodos 

 Oficialus tinklapis 
 

Gill, Andy
Gang of Four

„Gang of Four“ buvo britų post-punk grupė iš Lidso, susikūrusi 1976 m. Pirmoji grupės sudėtis buvo dainininkas Jon King, gitaristas Andy Gill, bosistas Dave Allen ir būgnininkas Hugo Burnham. Grupė išsiskyrė 1984 m., tačiau vėl atsikūrė 1987 m. ir išleido du studijinius albumus prieš vėl išsiskiriant 1997 m. Grupė vėl atsikūrė 2004 m. kartu su originalia sudėtimi ir taip išbuvo iki 2006 m. Vėliau grupė toliau koncertavo su įvairiais muzikantais. Andy Gill buvo vienintelis likęs grupės narys iš pradinės sudėties ir juo išbuvo iki savo mirties 2020 m. vasario 1 d.

Grupė savo dainose maišė pankroko, fano bei new wave elementus ir yra laikoma viena įtakingiausių post-punk grupių.

Grupės nariai 
 Andy Gill – gitara, vokalas (1977–1983, 1987–1997, 2004–2020; mirė 2020)
 Jon King – vokalas, klavišiniai (1977–1983, 1987–1997, 2004–2012)
 Dave Allen – bosinė gitara, vokalas (1977–1980, 2004–2008)
 Hugo Burnham – būgnai (1977–1983, 2004–2006)
 Busta „Cherry“ Jones – bosinė gitara (1980; mirė 1995)
 Sara Lee – bosinė gitara, pritariamasis vokalas (1980–1983)
 Gail Ann Dorsey - bosinė gitara (1991)
 Mark Heaney – būgnai (2006–2013)
 Thomas McNeice – bosinė gitara, pritariamasis vokalas (2008–2020)
 John „Gaoler“ Sterry – vokalas, perkusija (2012–2020)
 Jonny Finnegan – būgnai (2014–2016)
 Tobias Humble – būgnai (2016–2020)

Diskografija 
 Entertainment! (1979)
 Solid Gold (1981)
 Songs of the Free (1982)
 Hard (1983)
 Mall (1991)
 Shrinkwrapped (1995)
 Return the Gift (2005)
 Content (2011)
 What Happens Next (2015)
 Happy Now (2019)

Nuorodos 

 Oficialus tinklapis 
 

Anglijos atlikėjai
New Wave atlikėjai
Išganytojo (Spaso) vartai

Išganytojo (Spaso) vartai buvo sudėtinė Vilniaus gynybinės sienos dalis.

Vartų istorija 

Išganytojo (Spaso) vartai minimi LDK kunigaikščio Aleksandro I privilegijoje „podle svietoho Spasa". Šioje privilegijoje Spaso vartai aptariami kaip ketvirtieji miesto vartai. 
Išganytojo (Spaso) vartai stovėjo netoliese Užupio tilto prie nedidelės Išganytojo (Spaska) cerkvės. Ši cerkvė stovėjo prie Marijos Dangun Ėmimo soboro. Cerkvė buvo nugriauta XVII a. ir nebuvo atstatyta.  
Pro Išganytojo (Spaso)  vartus ėjo kelias į Polocką. Kituose istoriniuose šaltiniuose vartai paminėti 1605 m.  

Išganytojo (Spaso) vartų atvaizdo iki šių dienų neišliko. Vartai karų metu buvo apgriauti ir buvo atstatyti 1624 m. Jie buvo puošnūs, barokinio stiliaus. Jų atstatymu pasirūpino tuometinis Vilniaus burmistras Jokūbas Gybelis. 1799 m. vartus perstatė etmonas Mykolas Kleopas Oginskis. 

Išganytojo (Spaso) vartus yra nutapęs dailininkas Juozas Kamarauskas.

Nuorodos 

Vartai
Vilniaus senamiestis