joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Dysnos apskritis

Dysnos apskritis, arba Dysnos ujezdas () – Rusijos imperijos administracinis vienetas dabartinė Baltarusijos šiaurės vakaruose. Centras – Dysna, vėliau Glubokas.

Dabar buvusios Dysnos apskrities teritorijoje yra Baltarusijos Miorų, Gluboko, Šarkauščinos ir Pastovių rajonai.

Istorija 
Suformuota 1793 m. po Antrojo ATR padalijimo iš Rusijos imperijai atitekusių Breslaujos apskrities rytinių dalių. Iš pradžių priskirta Minsko gubernijai, nuo 1843 m. Vilniaus gubernijai. 1793 m. prijungta rytinė dalis Breslaujos apskrities.

1897 m. apskrityje gyveno 204,9 tūkst. žmonių, iš kurių 81,1 % buvo baltarusiai, 10,1 % – žydai, 5,9 % – rusai, 2,4 % – lenkai. Dysnos mieste gyveno 6756 žmonės.

Iš karto po Pirmojo pasaulinio karo apskrities teritoriją okupavo Lenkija, kuri čia įkūrė to paties pavadinimo apskritį.

Suskirstymas 
1913 m. apskrityje buvo 21 valsčius:

 Aukštosios valsčius
 Ažugirės valsčius
 Bainos valsčius
 Čeresų valsčius
 Čarnievičų valsčius
 Drujos valsčius
 Gluboko valsčius
 Ihumenavo valsčius
 Jaznos valsčius
 Jodų valsčius
 Leonpolės valsčius
 Lucko valsčius
 Lužkų valsčius
 Mikalajavo valsčius
 Miorų valsčius
 Naujojo Paguosčio valsčius
 Pastovių valsčius
 Perbrado valsčius
 Plisos valsčius
 Prazarokų valsčius
 Stefanpolės valsčius
</div>

Nuorodos

Šaltiniai 
 

 
Minsko gubernijos apskritys
Vilniaus gubernijos apskritys
Minsko gubernija

Minsko gubernija () – Rusijos imperijos adminitracinis-teritorinis vienetas 1793–1917 m. Centras – Minskas. XX a. pradžioje plotas buvo 91.213 km², gyveno 2,54 mln. žmonių.

1834–1856 ir 1862–1870 m. priklausė Vilniaus generalgubernatorijai. 1843 m. Vilniaus gubernijai perduotos Dysnos ir Vileikos apskritys.

Apskritys

Nuorodos 
 Baltarusijos archyvas
 Gubernijos žemėlapiai
Lomžos departamentas

Lomžos departamentas (, ) buvo Varšuvos kunigaikštystėje 1807–1816 m. Centras – Lomža. Suformuotas iš Prūsijos karalystei priklausiusio Balstogės dapartamento, keturias rytines jo apskritis perduodant Rusijos imperijai (kaip Balstogės sritį). Departamentas ribojosi su Plocko departamentu, Balstogės sritimi, Vilniaus gubernija bei Prūsijos karalyste.

Iš viso departamente buvo 7 apskritys (pavietai):
 Bebro (centras - Ščučinas)
 Dambravos (centras - Lipske, vėliau Augustave)
 Kalvarijos
 Lomžos
 Marijampolės
 Tikocino
 Vygrių (centras - Seinai)

Panaikinus Varšuvos kunigaikštystę, Lomžos departamentas paliktas, tačiau pervardintas į Augustavo vaivadiją.

Lenkijos istoriniai administraciniai vienetai
Lomžos istorija
Užnemunės istorija
Mazovijos istorija
Lenkijos istorija 1795-1918 m.
Suvalkų gubernija

Apie 1975-1998 m. Lenkijoje egzistavusią Suvalkų vaivadiją žr. Suvalkų vaivadija.

Suvalkų gubernija (, ) buvo Lenkijos Kongreso karalystėje 1867–1915 metais. Centras – Suvalkai. Buvo dabartiniuose Lietuvos pietvakariuose, Lenkijos šiaurės rytuose ir Gudijos šiaurės vakaruose, gubernijai priklausė Užnemunė. Plotas 12 300 km². Gubernija ribojosi su Gardino gubernija, Kauno gubernija, Lomžos gubernija ir Vilniaus gubernija bei Prūsijos karalyste.

Istorija 
Gubernija suformuota 1867 m. sausio 13 d., kai buvo perskirstytos Augustavo ir Plocko gubernijos į tris naujas – Lomžos, Plocko ir Suvalkų. Pastaroji buvo skirstoma į 7 apskritis.

Tai buvo nepramoninė gubernija, žemės ūkio lygiu viena pirmaujančių imperijoje (1897 m. buvo 53,7 tūkst. žemės ūkio darbininkų), gyventojai – vieni raštingiausių: 1897 m. buvo raštingų (vyresnių nei 10 m. amžiaus) 54,9 proc. vyrų ir 42,8 proc. moterų (lietuviškose apskrityse atitinkamai 76,6 ir 50,2 poc., tarp lietuvių 48 proc. ir 39,7 proc.). Lietuviškose apskrityse gyveno 410.789 žmonės.

Suskirstymas

Gyventojai

Pagal 1889 m. Rusijos imperijos gyventojų statistinius duomenis gubernijoje gyventojų daugumą sudarė lietuvių tautybės žmonės, kurie sudarė 57.8% visų gubernijos gyventojų. Lietuviai daugumą sudarė Kalvarijos, Marijampolės, Naumiesčio, Vilkaviškio ir Seinų apskrityse. Remiantis garsaus Lietuvos teisininko, istoriko, publicisto, redaktoriaus, diplomato, užsienio reikalų ministro, signataro Petro Klimo surinktais duomenimis, 1889 m. Suvalkų apskrityje lietuviškai dar šnekėję apie 60% apskrities gyventojų, Seinų apskrityje apie 97% gyventojų. Pagal 1910 m. surašymą gubernijos gyventojų sudėtis atrodė taip: lietuviai 54,8 %, lenkai 30% ir kitos tautybės 15,2%.

Gyventojų tautinė sudėtis pagal apskritis

Gubernijos gyventojų tautinė sudėtis atskirose apskrityse pagal 1897 m. surašymą.:

Gyventojų skaičius apskrityse

Gubernijos gyventojų skaičius apskrityse ir miestuose pagal 1897 m. surašymą.

Gubernijos valdžia

Gubernatoriai

Vicegubernatoriai

Literatūra

Šaltiniai
 Aprašymas apie guberniją Brokhauzo ir Jefrono enciklopediniame žodyne, Т. 31А (62) : Статика – Судоустройство. С.-Петербургъ, 1901. (rus.); 
 Aprašymas apie guberniją Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom XI (Sochaczew – Szlubowska Wola) z 1890 r. (lenk.).

Nuorodos 
 Gubernijos žemėlapiai (rus.)

 
Suvalkai
Kraterio ežeras

Kraterio ežeras () – ežeras JAV, Oregone, Kraterio ežero nacionaliniame parke, 1 882 metrų aukštyje virš jūros lygio. Susiformavo po Mazamos ugnikalnio išsiveržimo maždaug prieš 7000 metų. 1902 m. paskelbtas JAV nacionaliniu parku. Iš vidurio kyšo lavos ir pelenų kūgis – Burtininko sala.

Ežero gylis 589 m (giliausias ežeras Šiaurės Amerikoje), skersmuo 8 km. Nors jo nemaitina upių vanduo, vandens lygis pastovus, nes vasarą išgaravusį vandenį kompensuoja žiemą iškritęs sniegas ir lietus.

JAV ežerai
Maltnomaho krioklys

Maltnomaho krioklys () – krioklys JAV, Oregone, Kolumbijos upės tarpeklyje. Šio krioklio aukštis yra 189 metrai, plotis – 20 metrų. Maltnomaho krioklys yra antras pagal dydį visus metus aktyvus krioklys JAV. Aukštesnysis viršutinis krioklys yra siauresnis ir ilgesnis, o apatinė dalis kur kas platesnė ir stipresnė.

Apatinę ir viršutinę krioklių grupę skiria Bensono tiltas. Šį tiltą 1914 m. pastatė Italijos meistrai. Jis yra pavadintas Simono Bensono – tikrojo krioklio savininko vardu.

JAV kriokliai
Velnio Bokštas

Velnio Bokštas () – gigantiškas monolitas JAV, šiaurės rytų Vajominge. Jo aukštis yra 265 metrai, plotis siekia 100 metrų. Jį suformavo vulkaninė lava, išsiveržusi pro uolieną. Velnio bokštas yra matomas daugiau kaip 160 km. Jo uolos keičia spalvą keičiantis dienos ir metų laikui.

Bokštas iškilo daugiau kaip prieš 50 mln. metų – karšta, išsilydžiusi lava atvėso, susitraukė ir suformavo vertikalias, šešiakampes kolonas. Minkštesnės uolienos, dengusios visą šią intruziją, laikui bėgant susidėvėjo ir paliko pliką bokštą stūksoti aukštai iškilusį virš žemės paviršiaus.

JAV kalnai
JAV gamtos paminklai
JAV geologija
Agato fosilijų klodai

Agato fosilijų klodai – fosilijų klodai JAV, Nebraskoje. Uolienų tipas yra nuosėdinės, su plonomis agato inkliuzijomis. Drauge su suakmenėjusiais senovinių gyvūnų kaulais ir senovinių augalų liekanomis ir plokščiomis viršūnėmis išliko daugybė suakmenėjusių liekanų ir pėdsakų. Šie keisti dariniai dar vadinami "velnio atsuktuvais".

JAV gamtos paminklai
JAV geologija
Nuosėdinės uolienos
Lydos apskritis

Lydos apskritis () – Lenkijos administracinis teritorinis vienetas 1920-1939 m. dabartinėje Baltarusijos ir Lietuvos teritorijoje, į pietus nuo Vilniaus. Centras – Lyda.

Sukūrimo metu apskritis apėmė dab. Baltarusijos teritorijas, kur šiuo metu yra Lydos, Varanavo ir Ščiutino rajonai. Taip pat apėmė Lietuvos pietinį pakraštį su Eišiškių seniūnija.

Istorija 
1915 m. rusiškąją Lydos apskritį okupavo Vokietijos imperija, kuri čia suformavo tris naujas apskritis. Ši teritorija 1920 m. liepos 12 d. pagal Maskvos taikos sutartį buvo pripažinta Lietuvai, tačiau 1920 m. buvo okupuota Lenkijos.

Lenkijos sudėtyje suformuota Lydos apskritis sujungė vokiškąsias Vosyliškių, Rodūnios ir Plentos apskritis, t. y. beveik atkūrė Rusiškosios srities teritoriją. Ji priklausė Naugarduko vaivadijai. 1929 m. 10 pietvakarinių valsčių atskirti ir suformuoti kaip Ščiutino apskritis.

1939 m. TSRS okupavus rytų Lenkiją, Eišiškių valsčius buvo perduotas Lietuvai (įėjo į Valkininkų apskritį), o likusi apskrities dalis atiduota Baltarusijos TSR (Baranovičių sričiai). 1940 m. sausio 15 d. apskritis panaikinta.

Valsčiai

Šaltiniai

Nuorodos 
 

 
Naugarduko vaivadijos (1921-1939) apskritys
Slanimo gubernija

Slanimo gubernija () – gubernija Rusijos imperijos vakaruose gyvavusi 1796 metais. Centras – Slanimas. Gubernija šiaurėje ribojosi su Vilniaus gubernija, rytuose su Minsko gubernija, pietuose su Volynės gubernija, pietvakariuose su Austrijos karalystės Vakarų Galicija ir vakaruose su Prūsijos karalystės, Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentu.

Istorija 

Gubernija įkurta 1796 m. po III Abiejų Tautų Respublikos padalijimo. Į gubernijos sudėtį pateko buvusios Gardino vaivadijos žemės, vakarinės Naugarduko vaivadijos žemės, šiaurvakarinės Bresto vaivadijos žemės, pietvakarinės Vilniaus vaivadijos žemės ir nedidelė dalis Palenkės vaivadijos rytinių žemių. Gubernija gyvavo trumpai, 1796 m. gruodžio 23 d. kartu su Vilniaus gubernija buvo sujungta į Lietuvos guberniją. 1801 m. iš pastarosios vėl atskyrus Vilniaus guberniją, suformuota Lietuvos Gardino gubernija į kurios sudėtį pateko didžioji dalis buvusios Slanimo gubernijos žemių.

Suskirstymas 

Guberniją sudarė 8 apskritys:

 Bresto apskritis;
 Gardino apskritis;
 Kobryno apskritis;
 Lydos apskritis;
 Naugarduko apskritis;
 Pružanų apskritis;
 Slanimo apskritis;
 Valkavisko apskritis.
Arizonos krateris

Arizonos krateris – smūginis krateris JAV, Arizonoje, netoli Vinslou miestelio. Skersmuo 1265 metrai, gylis 175 m. Apytikslis amžius 50 000 metų. 1960 m. čia atrastos dvi labai retos kvarco atmainos – koezitas ir stichovitas, kurios galėjo susidaryti dėl didelio karščio ir slėgio. Tai rodo meteoritų poveikį.

Dabar manoma, kad didžioji dalis meteoritą sudarusios medžiagos galėjo tiesiog išgaruoti. Krateris yra gerai išsilaikęs, čia pirmąkart įrodytas meteoritų poveikis Žemei. 1968 m. Arizonos krateris paskelbtas gamtos įžymybe.

Žemės krateriai
JAV geografija
Monumentų slėnis

Monumentų slėnis () – regionas Kolorado plynaukštėje, JAV, Jutos ir Arizonos valstijose. Aukštis virš jūros lygio 1585 m, užima 12 141 hektarų plotą. Monumento slėnis priklauso navahų genties parkui.

Prieš 50 mln. metų ši vieta buvo plyna akmeninė platforma su keletu ugnikalnių. Laikui bėgant, vėjo ir vandens sukelta erozija išgraužė platformos paviršių, kai kur netgi nulupo jos sluoksnius. Minkštesnioji uola sutrupėjo, liko tvirtesni kalnai bei stalkalniai. Dabar lygumoje matomi sukietėję vulkaniniai branduoliai – monolitai, kurių aukštis siekia iki 457 metrų.

Nuotraukų galerija 

JAV gamtos paminklai
JAV geologija
JAV slėniai
Hidalgas (valstija)

Hidalgas () – Meksikos valstija su sostine Pačuka.

Hidalgo valstijos plotas yra 20 813 km², ji ribojasi su San Luis Potosi valstija šiaurėje, Verakrusu ir Puebla rytuose, Tlaskala ir Meksikos valstija pietuose ir Keretaru šiaurės vakaruose.

Miestai 

Didžiausi miestai:
 Pačuka (256 tūkst. gyv.)
 Tulkansingas (102)
 Tisajuka (43)
 Hvechutla (40)
 Ismikilpanas (34)
 Tepechi de Okampas (34)
 Aktopanas (29)

Meksikos valstijos
Braiso kanjono nacionalinis parkas

Braiso kanjonas () – geologinė formacija Jutoje, JAV. Braiso kanjono nacionalinis parkas () – nacionalinis parkas, kuris apima šį kanjoną. Šis kanjonas – daugybė arklio pasagos pavidalo amfiteatrų, gamtos išskobtų uolose, rytiniame Paunsaugunto plokščiakalnio pakraštyje, pietų Jutoje. Įvairiausias uolų formas išgraužė vanduo, ledas ir sniegas. Kanjono pakraštys kas 50 metų atsitraukia maždaug per 300 mm.

Uolienų mineralų erozija nuspalvino uolas įvairiomis spalvomis, jos itin ryškios ir keičiasi dieną: raudona ir geltona atsiranda dėl oksidavusios geležies, mėlyna ir violetinė – dėl mangano oksido.
Kanjonas pavadintas vietos genties indėnų kalbos žodžiu, reiškiančiu „raudonos uolos, stovinčios lyg žmogus dubens formos kanjone“. Visas regionas yra pavadintas škotų keliautojo Ebeneserio Bryce vardu.

Nuotraukų galerija 

JAV nacionaliniai parkai
Kanjonai ir tarpekliai
Spalvotoji dykuma

Spalvotoji dykuma – dykuma JAV, Arizonoje. Dykumos dirvožemis yra raudonos, oranžinės, mėlynos, baltos, šviesiai violetinės bei pilkos spalvos mineralų kaleidoskopas. Spalvotoji dykuma yra minkšto smiltainio nuosėdų Chinle darinių, atsiradusio iš egzistavusio prieš 225 milijonus metų vandens telkinio, dalis. Šių nuosėdų formavimosi tempai paveikė geležies bei aliuminio mineralų kiekį atskiruose sluoksniuose. Lėčiau nusėdę sluoksniai tapo raudoni, oranžiniai ir rožiniai. Susiformavusieji sparčiau nusidažė mėlyna, pilka ir šviesiai violetine spalva. Smarkūs Arizonos vasariniai musonai skatina tolesnę eroziją ir naujų spalvų radimasi. Šiose labai sausose dykumose beveik niekas neauga. Joje stūkso tik stalkalniai ir uolos.

JAV dykumos
Toro Kūjis

Toro Kūjis – uolinis darinys JAV, Jutos ir Kolorado valstijose. Ta viena iš aukščiausių akmeninių kolonų, esančių Braiso kanjone, vadinama Toro Kūju. Uolos smailės aukštis yra 46 m. Ant uolos viršūnės yra didžiulė kieto argilito kepurė – uola panaši į gigantišką kūjį. Kūjo rankenos apačioje esanti uolinė kolona yra siaura minkštesnio kalkakmenio ramstis. Tvirta kūjo galva saugo minkštesnę jo rankeną nuo erozijos, sukeltą akmenų nuošliaužų bei lietaus.

JAV geografija
Uolos
Negyvojo Arklio kyšulio valstybinis parkas

Negyvojo Arklio kyšulio valstybinis parkas – valstybinis parkas JAV, Jutos valstijoje, 37 km į pietus nuo Moabo. Kyšulio aukštis siekia 610 m. virš iškilusios smailios kalnų viršūnės ir iš toli esantys statūs skardžiai bei uolos yra 150 mln. metų vykusios erozijos, sukeltos Kolorado upės, darinys. 1959 m. parkui buvo suteiktas valstybinio parko statusas. Parko plotas yra 2170 hektarų.

JAV geologija
JAV nacionaliniai parkai
Zajono nacionalinis parkas

Zajono nacionalinis parkas – saugoma teritorija JAV, Jutos valstijoje. Pagrindinis parko objektas – Zajono kanjonas.

Kanjonas yra labai gilus, kad saulės šviesa retai tepasiekia dugną. Šį gamtos kūrinį per praėjusius 4 mln. metų išskobė Mergelės upės atšaka. Kanjono vietovės primena rezervatą; joje yra sodriai žali, vešlūs kabantys ir besivejantys augalų sodai, kriokliai ir įspūdingi smiltainio uolų bokštai ir piramidės, tokios kaip Ist Templas (Rytų šventovė). Didysis Baltasis sostas yra yra iškilusi iš kanjono apačios didinga uola, kurios aukštis siekia 750 metrų.

JAV nacionaliniai parkai
Zajono kanjonas

Zajono kanjonas – gilus ir siauras tarpeklis esantis JAV pietvakariuose, Jutos valstijoje. Zajono kanjoną išgraužė Skaisčioji upė. Bemaž visas tarpeklis yra rytinėje Zajono nacionalinio parko dalyje.

Kanjonai ir tarpekliai
JAV geografija
Gineikiai (Pasvalys)

Gineikiai – kaimas šiaurinėje Pasvalio rajono savivaldybės dalyje, 5 km į šiaurę nuo Vaškų.

Istorija 
Vaškų bažnyčios XVIII a. krikštų, santuokų ir mirusiųjų įrašų knygose minimi ir Gineikių kaimo gyventojai: Motiejus ir Barbora Šilkūnaitė Juozapavičiai, Petras ir Kotryna Gineikiai ir kt. Gineikiai iki 1793 m. priklausė Saločių parapijai. 1766 m. spalio 20 d. buvusiai Saločių filijai – Vaškų bažnyčiai – suteiktos parapijos bažnyčios teisės. Po Žemaičių vyskupo pagalbininko Juozapo Arnulfo Giedraičio vizito Vaškuose 1793 m. rugsėjo 2 d. Gineikių kaimas priskirtas Vaškų parapijai.

XVIII a. pabaigoje minimi: Jonas ir Magdalena Baltaragytė Juozapavičiai, Antanas ir Ona Gineikiai, Antanas ir Ona Mikalajūnaitė Andrašiūnai, Baltramiejus ir Ona Vaškevičiai ir kt.

XIX a. pradžioje Gineikiai buvo Joniškėlio didikų Karpių Nairių palivarko kaimas. Gineikiuose gyveno Gineikių, Grigų, Endrešiūnų, Juozapavičių šeimos.

XIX a. 3 dešimtmetyje į Gineikius atsikėlė Jono ir Monikos Velykytės Liumų šeima. Po vyro mirties Monika Liumienė 1829 m. sausio 16 d. Vaškuose susituokė su Jonu Baltaragiu.

1832 m. Gineikiuose buvo Kazimiero Šimeliūno (Motiejaus sūnaus), Juozapo Gineikio, Jono Baltaragio (Ragelevičiaus) (Juozapo sūnaus), Juozapo Juozapavičiaus kiemai.

1866 m. Gineikiuose buvo Ignaco Juozapavičiaus, Kazimiero Pladžio, Prano Noreikos, Motiejaus Liumo kiemai.

Gyventojai

Šaltiniai 

Pasvalio rajono savivaldybės gyvenvietės
Ouk Kryko kanjonas

Oak Creek kanjonas, Ouk Kryko kanjonas ( 'Ąžuolų upelis') – kanjonas JAV, Arizonoje. Jis driekiasi šalia Flagstafo. Kanjonas yra labai aukštai iškilęs, čia visada yra žemesnė temperatūra ir iškrinta kur kas daugiau kritulių negu visuose kituose karštuosiuose, daugiausia Arizonos dykumų, arealuose. Kanjonas yra labai siauras ir gilus. Per jį teka upelis, kurio vandenyse atsispindi apatinės raudono smiltainio ir viršutinio balto smiltainio sienos. Kaip ir visų kitų smiltainio kanjonų, Oak Creek kanjono sienos yra paveiktos erozijos, tad juose daugybė apvalių darinių su apskritomis arkomis, kurių minkštesnes dalis išgraužė vanduo.

JAV geografija
Kanjonai ir tarpekliai
Karatalas

Karatalas () – upė Kazachstane, Almatos srityje. Prasideda Džiungarijos Alatau kalnuose, netoli Kinijos sienos, teka į šiaurės vakarus. Nusileidus iš kalnų teka dykuma į šiaurę. Antras pagal dydį Balchašo intakas. Maitinasi ledynų ir sniego tirpsmo vandeniu. Naudojama drėkinimui.

Miestai – Taldykorganas, Tekelis, Uštobė.

Kazachstano upės
Biosauga

Biosauga (biologinė sauga) – disciplina, užsiimanti didelio masto biologinio integralumo praradimo prevencija, kadangi tai susiję su ekologija ir žmogaus sveikata.

Biosauga susijusi su šių sričių nagrinėjamomis problemomis:

 ekologija (į ekoregioną įvežamos gyvybės formos);
 žemės ūkis (svetimų virusinių, transgeninių genų, prionų (pvz., kempinligės) grėsmės mažinimas, maisto bakterinio apkrėtimo pavojaus mažinimas);
 medicina (biologinės kilmės produktų (organų, audinių), genetinės terapijos produktų, virusų keliamos grėsmės kontrolė; laboratorijų kontrolė)
 chemija (pvz., į vandenį patekusių nitratų poveikis ekosistemoms ir žmogaus sveikatai, PCB neigiama įtaka vaisingumui, kt.);
 egzobiologija (pvz., NASA stategija dėl galimų Žemei svetimų mikroorganizmų, kurie gali būti bandiniuose, surinktuose kosmose, taip vadinamas "5-asis biosaugos lygis").

Tarptautiniame biosaugos protokole daugiausia aptariama biosauga žemės ūkyje, bet daug interesų gynimo grupių siekia jį išplėsti ir įtraukti postgenetines grėsmes: naująsias molekules, dirbtinas gyvybės formas ir netgi robotus, kurie gali tapti tiesioginiais konkurentais natūralioje mitybos grandinėje.

Biosauga tokiose srityse kaip žemės ūkis, chemija, medicina, egzobiologija ir panašiai paprastai reiškia atsargumo principo pritaikymą ir naują saugos apibrėžimą, kuriame dėmesys sutelkiamas ne tiek į grėsmės prigimtį, kiek į biologinę prigimtį organizmo, kuriam kyla grėsmė.

Kai svarstoma biologinio ginklo grėsmė ar naujos, hipotetinės grėsmės (pvz., naujos dirbtiniu būdu gautos bakterijos, robotai), paprastai sutinkama, kad biosaugos atsargumo priemonės nėra pakankamos. Sudėtingomis grėsmėmis užsiima nauja sritis - biosaugumas.

Biosaugos lygis - atsargumo priemonių griežtumas, taikomas su infekuotomis medžiagomis dirbančioms laboratorijoms; dėl jų reikalingumo sprendimus JAV priima Ligų kontrolės ir prevencijos centrai.

Taip pat skaitykite 
 Biosaugos lygis
 Genetiškai modifikuotas augalas
 Geros higienos praktikos taisyklės
 Geros mikrobiologijos praktikos taisyklės

Literatūra 

 Pasaulinės sveikatos organizacijos Biosaugos programa 
 JAV Ligų kontrolės ir prevencijos centrų puslapiai apie biosaugą
 "Sunshine"projektas: laboratorijų biosaugos stebėjimo ne pelno organizacija
 Tarptautinis genų inžinerijos ir biotechnologijos centras: puslapiai apie biosaugą
 Greenpeace  vykdoma saugios prekybos kampanija
 Amerikos biologinės saugos asociacija
 Biosauga mikrobiologinėse ir biomedicininėse laboratorijose
 Biosaugos sistemų kūrimo programa JAV finansuojama programa
 Maisto saugos ir žemės ūkio biotechnologijos naujienos  – naujienos iš viso pasaulio apie biosaugą žemės ūkyje
 GMO sauga  - informacija apie mokslinių tyrimų projektus, kurie tiria genetiškai modifikuotų augalų biologinę saugą.
 The 2008 Tarptautinė konferencija apie priemones, kuriomis galima pažaboti biologinį plitimą

Bioetika
Rizika
Nencų autonominė apygarda

Nencų autonominė apygarda (; )  – Rusijos administracinio teritorinio suskirstymo vienetas (federacijos subjektas). Ji yra Rusijoje šiaurės vakaruose, Archangelsko srityje. Administracinis centras – Narjan Maras.

Istorija 
Teritorija apgyvendinta nuo akmens amžiaus. Ilgus šimtmečius čia vyko nencų ir rusų prekyba. Apygarda įkurta 1929 m. liepos 15 d., 1936 m. įkurtas dabartinis administracinis centras Narjan Maras.

Geografija 
Autonominė apygarda yra Rytų Europos lygumos šiaurės rytuose, palei Barenco jūrą. Vakaruose sritis siekia Timano kalnagūbrį, rytuose – Uralą. Pietuose yra Komijos respublika. Apygardai priklauso Kanino pusiasalis ir Kolgujevo bei Vaigačo salos. Svarbiausia upė – Pečiora. Už Karos jūros yra Naujoji Žemė, tačiau ji apygardai jau nepriklauso.

Administracinis suskirstymas 
Po 2005 m. autonominėje apygardoje įgyvendintos Rusijos „municipalinės valdymo reformos“ autonominė apygarda skirstoma į administracinį centrą Narjan Marą ir vienintelį Zapoliarno rajoną (pažodžiui – Užpoliarės rajonas), kuris apima visą apygardos teritoriją, išskyrus administracinį centrą

Zapoliarnoo rajonui priklauso miesto tipo gyvenvietė Iskatelejus, kaimo tipo gyvenvietė Amderma ir 17 kaimiškųjų apylinkių, kurios apima 42 gyvenvietes.

Ekonomika 
Dėl poliarinio klimato ir amžinojo įšalo žemės ūkis menkai galimas. Šiaurės elnių auginimas, žvejyba ir brangiakailių žvėrelių medžioklė buvo pagrindinėmis ūkio šakomis. Atradus naftos išteklių čia pradėta naftos gavyba. Barenco jūroje apygardos šiaurėje yra Prirazlomnoe naftos telkinys, kurio ištekliai 73 mln. tonų.

Gyventojai 

Nencai priklauso samodų kalbų grupei. Anksčiau buvę klajokliais sovietų metais prievarta tapo sėslūs. Nencai sudaro tik apie 19 proc. jų vardu pavadintos apygardos gyventojų. Kraštas labai menkai apgyvendintas, apie pusę gyventojų gyvena Narjan Mare.

Gyventojų sudėtis pagal tautybę (pagal 2002 m. gyventojų surašymą):
 rusai (62,4 proc.)
 nencai (18,7 proc.)
 komiai (10,9 proc.)
 ukrainai (3,2 proc.)
 baltarusiai (1,0 proc.)
 kiti (3,9 proc.)

Gyvenvietės 
Didžiausios gyvenvietės 2002 m.:
 Narjan Maras
 Iskatelejus
 Amderma

Nuorodos 

Rusijos autonominės apygardos
Panemunės rajonas

Nuo 1962 m. Panemunės rajonas buvo Kauno respublikinio pavaldumo miesto rajonas, užėmęs žymiai mažesnę teritoriją (Panemunė ir aplinkiniai mikrorajonai) nei jo pirmtakas, žr. Panemunės rajonas (Kaunas).

Panemunės rajonas – 1950–1955 m. LTSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos centre, Nemuno kairiajame krante. Centras – Kaunas, nuo 1952 m. gegužės 25 d. Garliava.

Istorija 

Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Kauno apskrities 41 apylinkės, Prienų apskrities 4 apylinkių ir Kačerginės. Iki 1953 m. priklausė Kauno sričiai. 1955 m. liepos 1 d. panaikintas:
 16 apylinkių ir Kačerginė prijungta prie Vilijampolės rajono (kuris pavadintas Kauno rajonu);
 Lekėčių apylinkė perduota Šakių rajonui. 

Rajone buvo leidžiamas laikraštis „Komunizmo švyturys“.

|-
| 1950 m.  || || || 45 apylinkės || 1 miesto tipo gyvenvietė (Kačerginė)
|-
| 1954 m.  || || || 17 apylinkių || 3 miesto tipo gyvenvietės (Ežerėlis, Garliava, Kačerginė), 1 miestelis (Zapyškis)
|}

Šaltiniai
Kavarsko rajonas

Kavarsko rajonas (arba Kovarsko rajonas) – 1950–1962 m. LTSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos rytuose abipus Šventosios, tarp Anykščių ir Ukmergės. Centras – Kavarskas.

Istorija 

Sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Anykščių apskrities 14 apylinkių ir Ukmergės apskrities 16 apylinkių. Iki 1953 m. priklausė Vilniaus sričiai. 1962 m. kovo 31 d. rajonas panaikintas, teritorija perduota Anykščių rajonui (15 apylinkių ir Kavarskas). , 

Rajone buvo leidžiamas laikraštis „Komunizmo vėliava“.

|-
| 1950 m.  || 710 || || 30 apylinkių ||
|-
| 1954 m.  || || || 16 apylinkių ||
|-
| 1959 m.  || 710 || 21388 || 15 apylinkių || 1 miestas (Kavarskas), 3 miesteliai (Balninkai, Kurkliai, Taujėnai)
|}

Šaltiniai
Kazlų Rūdos rajonas

Kazlų Rūdos rajonas – 1950–1962 m. LTSR administracinis-teritorinis vienetas  Lietuvos pietvakariuose, į pietvakarius nuo Kauno. Centras – Kazlų Rūda.

Istorija 

Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Kauno apskrities 12 apylinkių, Marijampolės apskrities 15 apylinkių, Šakių apskrities 5 apylinkių ir Vilkaviškio apskrities 2 apylinkių. 1950–1953 m. rajonas priklausė Kauno sričiai. 1962 m. kovo 31 d. panaikintas:
 Kazlų Rūda, Bagotosios apylinkė, Gavaltuvos apylinkė, Užuoganų apylinkė ir Višakio Rūdos apylinkė perduotos Kapsuko rajonui;
 Būdos apylinkė ir Jankų apylinkė perduotos Šakių rajonui;
 Gudelių apylinkė, Petkeliškių apylinkė, Skriaudžių apylinkė ir Veiverių apylinkė perduotos Prienų rajonui.  

Rajone nuo 1951 m. gegužės 23 d. buvo leidžiamas laikraštis „Stalino keliu“, nuo 1961 m. lapkričio 18 d. iki 1962 m. kovo 31 d. – „Mūsų žodis“.

|-
| 1950 m.  || 715 || || 34 apylinkės || 1 miestas (Kazlų Rūda)
|-
| 1954 m.  || || || 12 apylinkių || 1 miestas, 1 miestelis (Veiveriai)
|-
| 1959 m.  || 715 || 22 420 || 12 apylinkių || 1 miestas, 1 miestelis
|-
| 1962 m. || || || 6 apylinkės || 1 miestas
|}

Šaltiniai
Kėdainių apskritis

Kėdainių apskritis buvo vidurio Lietuvoje, abipus Nevėžio. Centras – Kėdainiai.

Istorija 

Apskritį sudarė vokiečių valdžia 1915 m. gruodžio 12 d. Ji 1915–1918 m. priklausė Oberosto Lietuvos sričiai.

1919–1950 m. priklausė Lietuvai. 1920 m. Krekenavos valsčius perduotas Panevėžio apskričiai, 1947 m. Baisogalos ir Grinkiškio valsčiai – Radviliškio apskričiai, 1948 m. Ariogalos ir Pernaravos valsčiai – Vilkijos apskričiai. 1941–1944 m. apskritis įėjo į Ostlando Lietuvos generalinės srities Kauno krašto apygarda. 1950 m. birželio 20 d. apskrities pertvarkyta į Kėdainių rajoną (34 apylinkės), dalis jos teritorijos perduota Dotnuvos (38 apylinkės), Jonavos (8 apylinkės) ir Ramygalos (3 apylinkės) rajonams.

|-
| 1917 || 2280 || 52.153 || ||
|-
| 1919 || || || 15 valsčių: Ariogalos valsčius, Baisogalos valsčius, Dotnuvos valsčius, Grinkiškio valsčius, Gudžiūnų valsčius, Ilgižių valsčius, Josvainių valsčius, Kėdainių valsčius, Krekenavos valsčius, Krakių valsčius, Pašušvio valsčius, Pernaravos valsčius, Surviliškio valsčius, Šėtos valsčius, Žeimių valsčius ||
 1 miestas: Kėdainiai
|-
| 1923   (išsamiau) || 2403 || 86.099 || 13 valsčių: Ariogalos valsčius, Baisogalos valsčius, Dotnuvos valsčius, Grinkiškio valsčius, Gudžiūnų valsčius, Josvainių valsčius, Kėdainių valsčius, Krakių valsčius, Pašušvio valsčius, Pernaravos valsčius, Surviliškio valsčius, Šėtos valsčius, Žeimių valsčius ||
 1 miestas: Kėdainiai
 13 miestelių
 398 kaimai
 11 bažnytkaimių
 233 dvarai ir palivarkai
 363 vienkiemiai
 58 kitos gyvenvietės
|-
| 1930 || 2403 || || ||
|-
| 1933 || || || 13 valsčių ||
|-
| 1939 || 2429 || 101.656 || ||
|-
| 1942 || || 89.500 || ||
|-
| 1943 || || || 12 valsčių ||
|-
| 1949  || 1594 || || 8 valsčiai (86 apylinkės) ||
 1 miestas
|-
| 1950 || 1594 || || 83 apylinkės ||
|}

Valsčiai 

1919–1950 m. apskrityje buvę valsčiai:

Šaltiniai
Slovėnijos futbolo taurė

Slovėnijos futbolo taurė – pagrindinis futbolo klubų taurės turnyras Slovėnijoje. Vyksta nuo 1991 metų.

Finalai

Taip pat skaitykite

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė
 Foot.dk archyvas
 SOCCERWAY

Slovėnijos futbolo varžybos
UEFA šalių taurės
NK Aluminij

Kidričevo „Aluminij“ – Slovėnijos futbolo klubas iš Kidričevo (prie Ptujaus).

Istorija 
Klubą išlaiko „Talum“ kompanija, užsiimanti aliuminio gavyba (dėl to ir pavadinimas).

Spalvinė gama 
Raudona ir balta spalvos.

Pasiekimai

Sezonai

Slovėnijos varžybos 

|}

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt

Aluminij
NK Dravograd

Dravogrado „Koroška“ – Slovėnijos futbolo klubas iš Dravogrado.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1948 m.

Sezonai

Slovėnijos varžybos 

|}

Pasiekimai

Nuorodos 
 oficiali klubo svetainė

Dravograd
Silverstonas

Silverstonas () – kaimas Nortamptonšyrografystėje, centrinėje Anglijos dalyje (Jungtinė Karalystė).

Apie 2 000 gyventojų.

Silverstonas žymus savo Silverstono lenktynių trasa, kurioje nuo 1950 m. vyksta Formulės 1 Didžiosios Britanijos Grand Prix.

Nortamptonšyro gyvenvietės
Astrachanės sritis

Astrachanės sritis () – sritis pietvakarių Rusijoje, prie Kaspijos jūros. Ribojasi su Volgogrado sritimi šiaurėje, su Kazachstanu – rytuose ir su Kalmukija – vakaruose. Administracinis centras – Astrachanė.

Geografija 

Sritis įsikūrusi Pakaspijo žemumoje, didelė dalis teritorijos yra žemiau jūros lygio (iki -27 m). Aukščiausia vieta (Didžiojo Bogdo k., 161,9 m) yra srities šiaurės rytuose. Nepaisant to, kad sritis yra šalia Kaspijos jūros, jos klimatas yra ryškus kontinentinis su nedideliu kiekiu kritulių. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra svyruoja nuo -10 °C šiaurėje iki -6 °C, vasarą būdinga 25 °C temperatūra. Vidutinis metinis kritulių kiekis – ~200 mm. Centrine srities dalimi teka Volgos upė, besiskaidanti į protakas (pagrindinė – Achtuba) ir sudaranti deltą. Yra druskingų, laikinų ežerų (didžiausias – Baskunčiakas). Vyrauja pelynų ir druskių pusdykumės, tik Volgos slėnis ir delta pelkėti, apaugę krūmynais ir vandens augmenija. Įsteigti Astrachanės, Bogdo-Baskunčiako draustiniai.

Istorija 

Sritis įkurta 1943 m. gruodžio 27 d.

Gyventojai 

Praktiškai visi gyventojai susitelkę Volgos slėnyje ir jos deltoje. Šalia rusų (67,6 %) srityje gyvena kazachai (16,3 %), totoriai (6,6 %), ukrainiečiai (0,9 %), azerbaidžaniečiai (0,9 %), čečėnai (0,8 %), nogajai (0,8 %) ir kt.

Miestai 

Didžiausi miestai 2002 m. (> 10 tūkst. gyventojų):
 Astrachanė
 Achtubinskas
 Znamenskas
 Charabalis
 Kamyziakas
 Narimanovas
 Krasnyj Jaras

Šaltiniai 

Rusijos sritys
Kiseliovskas

Kiseliovskas – miestas Abos aukštupyje, vakarų Sibire, Salairų kalvagūbrio papėdėje, 240 km į pietus nuo Kemerovo Kemerovo sritis, Rusija.

Istorija 
Apie 1770 m. vidurio Rusijos gyventojai įkūrė Čerkasovo (Черкасово) kaimą, kurio vienas pakraštys vadinosi Kiseliovka (Киселевка). Prie pastarosios 1917 m. įkurtos anglies kasyklos. 1932 m. sujungus Čerkasovo ir Afonino kaimus įkurta Kiseliovsko darbininkų gyvenvietė, 1936 m. gavusi miesto teises.

Veikia istorijos muziejus.

Ekonomika 
Kiseliovskas – Kuznecko anglių baseino gavybos centras. Geležinkeliai į Barnaulą, Novokuznecką. Pagrindinės ekonomikos sritys – akmens anglių kasimo mašinų gamyba, akmens anglių sodrinimas, chemijos, metalo, mašinų, plytų, baldų, lengvoji, avalynės, maisto (konditerija, alus) pramonė.

Lietuviai 
1945 m. kovo mėn. į Kiseliovską iš Telšių kalėjimo atvežta apie 1500 politinių kalinių – daugiausia kaimo žmonės, buvo darbininkų, policininkų, eigulių, apie 50 žmonių mirė pakeliui. Kaliniai dirbo akmens anglių šachtose. Pirmaisiais metais apie pusę jų mirė nuo bado ir ligų. 1946 m. dauguma likusių perkelta į kitus lagerius ir kalėjimus. 1948 m. birželio mėn. į Kiseliovską iš TSRS okupuotos Lietuvos atvežta keli šimtai tremtinių. Gyveno barakuose, dirbo akmens anglių kasyklose. Į Lietuvą pradėjo grįžti 1958 m.

Šaltiniai 

Kemerovo srities miestai
Lietuvių tremties vietos
Kolumbijos upės tarpeklis

Kolumbijos upės tarpeklis – tarpeklis JAV, Oregone. Tarpeklio ilgis yra 128 km. Jo gylis siekia 1219 metrus. Kolumbijos upės tarpeklis kerta Kaskadinių kalnų grandinę. Tarpeklis garsėja kriokliais, aukštomis bazalto uolomis, kalnais ir žaliuojančiais miškais. Kolumbijos upė per pastaruosiuos 10 mln. metų paliko įvairių pėdsakų. Prieš 15 000 metų tarpeklis buvo platesnis dėl didžiulių potvynių, kurie užtvindė visą plotą.

JAV geografija
Kanjonai ir tarpekliai
Kybartų rajonas

Kybartų rajonas – 1950–1959 m. LTSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos pietvakariuose, prie Karaliaučiaus srities sienos. Centras – Kybartai.

Istorija 

Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Kalvarijos apskrities 2 apylinkių ir Vilkaviškio apskrities 17 apylinkių. 1950–1953 m. rajonas priklausė Kauno sričiai.  1959 m. gruodžio 7 d. rajonas panaikintas:
 Kybartai, Virbalis, Griebčių apylinkė, Molinių apylinkė, Pajevonio apylinkė, Stanaičių apylinkė, Totorkiemio apylinkė, Trilaukio apylinkė ir Virbalio apylinkė perduotos Vilkaviškio rajonui;
 Gražiškių apylinkė, Pavištyčio apylinkė ir Vištyčio apylinkė perduotos Kalvarijos rajonui. 

Rajone buvo leidžiamas laikraštis „Leninietis“.

|-
| 1950 m.  || || || 19 apylinkių || 2 miestai (Kybartai, Virbalis)
|-
| 1954 m.  || || || 10 apylinkių ||
|-
| 1959 m.  || 485 || || 10 apylinkių || 2 miestai, 2 miesteliai (Gražiškiai, Vištytis)
|}

Šaltiniai
Uğur Boral

Uğur Boral (g. 1982 m. balandžio 14 d.) – futbolininkas, Turkijos rinktinės ir Beşiktaş JK klubo saugas.

Uguras pradėjo futbolininko karjerą 1995 m. Stambulo megėjų lygos klube Gaziosmanpaşa Karadenizspor. 2000 m. perėjo į profesionalų klubą Gençlerbirliği SK, bet buvo skolinamas silpnesniems klubams. 2004 m. grįžo į Gençlerbirliği, o nuo 2006 m. perėjo į vieną Turkijos lygos lyderių – Fenerbahçe. 2007 m. su šiuo klubu laimėjo šalies lygą ir supertaurę.

 žaidžia nuo 2006 m. Su rinktine dalyvavo 2008 m. Europos futbolo čempionate ir pusfinalio varžybose su Vokietija įmušė pirmąjį savo įvartį už Turkijos rinktinę.

Pasiekimai 
 Turkcell Superlyga (2007 m.)
 Turkijos supertaurė (2007 m.)

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Nuorodos 

Boral Uğur
Omaha

Omaha – didžiausias Nebraskos miestas JAV šiaurės rytuose. Mieste gyvena 427 tūkstančių gyventojų.

Istorija 
Miesto pavadinimas kilo nuo indėnų omahų tautos, kuri gyveno dabartinio miesto žemėse, pavadinimo. Indėnai teritoriją vadino UmoNhoN ar UmaNhaN.

Demografija

Kultūra 
Omahos kultūra garsėja savo Afroamerikietiška muzika, teatrais bei muziejais. Omaha turi 1 valstybinio lygio ir dar keletą mažesnės svarbos muziejų. Vienas svarbiausių yra Joslyn meno muziejus įkurtas 1931 metais.

Miestai partneriai 

  Šidzuoka, Japonija
  Braunšveigas, Vokietija
  Šiauliai, Lietuva
  Neisas, Airija
  Chalapa, Meksika
  Bachmutas, Ukraina
  San Kristobalis, Venesuela

Nuorodos 
 Oficialus miesto tinlalapis (anglų k.)

Nebraskos miestai
Imola

Imola – Italijos miestas Bolonijos provincijoje. Per miestą teka Santerno upė.

Tradiciškai buvo vartai į istorini Romanijos () regioną.

Šalia miesto yra Autodromo Enzo e Dino Ferrari lenktynių trasa, kurioje vyksta Formulės 1 Grand Prix ir kitos autolenktynės.

Istorija 
Anksčiau miestas vadintas Forum Cornelii, kurį 82 m. pr. m. e. įkūrė Romos diktatorius Lucijus Kornelijus Sula. Greitai miestas tapo prekybos centru, žinomu savo keramikos dirbiniais.

Imolos vardu miestas žinomas nuo VII a., taip jį vadino germanų tauta lombardai.

Giminingi miestai 
  Pula, Kroatija
  Kolčesteris, Jungtinė Karalystė
  Gennevilliers, Prancūzija
  Weinheim, Vokietija

Sportas 
2020 m. mieste vyko 2020 m. pasaulio plento čempionatas.

Italijos miestai
FK Voždovac

Belgrado „Voždovac“ – Serbijos futbolo klubas iš Belgrado.

Istorija 
2005 metais prie „Voždovac“ klubo prijungtas bankrutavęs FK Železnik klubas.

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose žaidžia balta raudona apranga.

Emblemų kaita

Pasiekimai

Sezonai

Serbijos pirmenybėse 

|}

Sudėtis 
Atnaujinta: 2020 m. rugsėjo 22 d.

Lietuviai 
 Justas Lasickas, saugas 2019-2022 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 facebook paskyra
 twitter paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt

Vozdovac
FK Spartak Subotica

Suboticos „Spartak“ – Serbijos futbolo klubas iš Suboticos.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1945 m. O pastaruoju metu žaidė Superlygoje.
{{fkp|1945|Spartak Subotica|2008|Spartak Zlatibor Voda (prijungus FK Zlatibor Voda klubą)}}

 Emblemų kaita 

 Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose žaidžia balta mėlyna apranga. 

 Pasiekimai 

 Sezonai 

Serbijos pirmenybėse

|}

 Sudėtis 
Atnaujinta: 2020 m. rugsėjo 22 d.''

Šaltiniai

Nuorodos 
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt

Spartak Subotica
SK Jugoslavija

Belgrado „Jugoslavija“ – buvęs Serbijos futbolo klubas iš Belgrado.

Istorija 

1938 m. „Jugoslavija“ viešėjo Lietuvoje, kur 2:5 pralaimėjo Kauno „Kovui“ ir 3:1 įveikė Kauno rinktinę.  Klubas išformuotas atėjus į valdžią komunistams. Didžioji dalis turto, įskaitant ir stadioną, perduoti naujam Crvena Zvezda Beograd klubui.

Pasiekimai

Šaltiniai

Nuorodos 
 

Jugoslavija
NK Bačka 01

Suboticos „Bačka“ – Serbijos futbolo klubas iš Suboticos.

Istorija 
Seniausias Serbijos futbolo klubas, kuris įkurtas 1901 m.

Pasiekimai

Sezonai

Serbijos pirmenybėse

|}Šaltinis:

Apranga 

 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose žaidžia balta raudona apranga.

Išnašos

Nuorodos 
 Srbijasport.net Vojvodinos lyga
 Suboticadanas.info

Backa
FK Radnički Jugopetrol

Belgrado „Radnički“ – Serbijos futbolo klubas iš Belgrado.

Istorija 
1920 m. balandžio 20 d. laikoma klubo įkūrimo data. Kitados rungtyniavo elito divizione.

2021–2022 m. rungtyniavo Serbijos lygoje, trečioje pakopoje. Belgrado grupėje užėmė pirmą vietą ir pateko į Pirmą lygą (antra pakopa)

Pasiekimai

Nuorodos 
 soccerway

Radnicki Beograd
KF Trepça Mitrovicë

KF Trepça Mitrovicë – Kosovo futbolo klubas iš Kosovo Mitrovicos.

Istorija

Pasiekimai

Sezonai 

|}

Žymūs buvę žaidėjai
 Fahrudin Zejnilović

Nuorodos 
 SOFASCORE
 RSSSF duomenų bazė

Trepca
Šiubaičiai

Šiubaičiai – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 0,5 km į šiaurę nuo kelio Kairiai – Degučiai, 3 km į rytus nuo Kairių.

Istorija

Gyventojai

Šaltiniai 

Šiaulių rajono savivaldybės gyvenvietės
Norušaičiai

Norušaičiai (arba Narušaičiai) – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, prie kelio , 5 km į rytus nuo Kairių prie Skalvio upelio ir Kruojos santakos. Yra Norušaičių kapinių koplyčia.

Istorija 

Prie kaimo yra archeologinis paminklas Norušaičių senkapiai ir senovinė žiemgalių gyvenvietė (AR1002). Apie 1930 m. į Šiaulių Aušros muziejų pateko keletas VIII-IX a. kapams būdingų dirbinių – keletas įmovinių ietigalių, platusis kalavijas, kryžinis ir trikampe galvute smeigtukai ir kt. Radimo vieta nurodyta netoli Kruojos ir Skalvio santakos.

1916 m. pro kaimą vokiečių kariuomenė nutiesė 600 mm vėžės pločio geležinkelį Gubernija-Pasvalys, kuriuo iki 1972 m. pro Narušaičių geležinkelio stotį važinėjo krovininiai ir keleiviniai traukiniai į Biržus. 1921 m. siaurojo geležinkelio linija pratęsta iš Gubernijos į Šiaulių geležinkelio stotį, nuo 1938 m. ir į Panevėžį.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šiaulių rajono savivaldybės gyvenvietės
Grand Titono nacionalinis parkas

Grand Titono nacionalinis parkas – nacionalinis parkas JAV, Vajomingo valstijos šiaurės vakaruose, apie 16 km piečiau Jeloustono nacionalinio parko. Abu parkai sudaro 7,3 milijonų ha Didžiojo Jeloustono ekosistemą.

Grand Titono parkas pavadintas Titono kalnų grandinės – aukščiausių kalnų Vajomingo valstijoje, iškilusių virš Džeksonholo stepės, vardu. Kalnai yra jaunesni už Uolinius kalnus. Grand Titono aukščiausia vietovė yra iškilusi 4197 metrų. Grand Titono nacionalinis parkas yra įkurtas 1929 m. Parke gausu ledyninės kilmės ežerų, didžiausia upė – Gyvačių upė. Parko teritorijoje aptinkama daugiau nei tūkstantis rūšių induočių, gausu žinduolių ir paukščių. Parke išplėtota turizmo infrastruktūra.

1950 m. jo teritorija buvo išplėsta.

JAV nacionaliniai parkai
Budziniškis

Budziniškis (arba Šiliškiai) – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Degučių, prie kelio Degučiai–Dvariškiai.

Istorija

Priklausė Degučių dvarui. Kaimo dalis prie Degučių vadinta Magiliavu, matyt, dėl kaimo pakraštyje esančių maro kapelių. Dalis kapelių sunaikinta sovietmečiu statant kolūkinį aerodromą, dalis 2008 m. rekonstruojant kelią Šiauliai-Pakruojis. Išlikusią kapelių dalį Degučių liaudies meistras Kazys Kličius pažymėjo pastatydamas kryžių.

Gyventojai

Šaltiniai 

Pakruojo rajono savivaldybės gyvenvietės
Kanjonų žemės nacionalinis parkas

Kanjonų žemės nacionalinis parkas () – nacionalinis parkas JAV, Jutoje, kur upė Gryn Riveris () įteka į Kolorado upę. Jo landšaftą sudaro spalvingi smiltainiai. Upės dalija parką į 4 sritis: Dangaus salą, Niedlezą, Meizą ir pačias upes. Regionas yra susiformavęs iš įvairių šaltinių nuosėdų. Parko aukščiausia vietovė yra Katedros ragas, kuri siekia 2170 metrus. Kanjonų gylis yra daugiau kaip 650 metrų.

Nuotraukų galerija 

JAV nacionaliniai parkai
Keretaras (valstija)

Keretaras, buvęs oficialus pavadinimas Keretaras Arteaga () – valstija vidurio Meksikoje. Sostinė – Santjago de Keretaras.

Keretaro valstijos plotas yra 11 449 km², ji ribojasi su San Luis Potosi šiaurėje, Guanachuatu vakaruose, Idalgu rytuose, Meksiko valstija pietryčiuose ir Mičoakanu pietvakariuose.

Meksikos valstijos
Fizuli

Fizuli (, Mehmet Ibn Süleyman , apie 1484–1556) – Sefevidų valstybės rašytojas, poetas, mąstytojas.

Fizuli gimė dabartinio Irako teritorijoje. Jo šeima priklausė bajatų (ogūzų) genčiai. Svarbiausias jo poetinis kūrinys – poema „Leili ir Medžnūnas“. Dar parašė alegorinę poemą „Hašišas ir vynas“, eiliuotą sveikinimą Osmanų sultonui Suleimanui I, politinę satyrą „Skundų knyga“, gazelių, kasidų, prozos kūrinių, čiagatajų–persų kalbų žodyną. Buvo kalifo Alijaus kapo prižiūrėtojas. Fizuli kūryba turėjo įtakos azerų bendrinės kalbos formavimuisi.

Nuorodos 
  Fuzûlî, interneto archyvas archive.org
 Muhammed Fuzuli — trumpa biografija ir „Leili ir Medžnūnas“ ištraukų vertimai
 FUZULİ
 Fuzûlî knygoje Stanford J. Shaw's History of the Ottoman Empire and Modern Turkey

Nepilni Azerbaidžano asmenybės
Osmanų imperijos kultūra
Salvinorinas A

Salvinorinas A – pagrindinė veiklioji Salvia divinorum medžiaga. Salvinorin A yra terpenoidas, cheminė formulė C23H28O8. Skirtingai, negu žinomi opiodai – receptorių ligandai, salvinorinas A nėra alkaloidas, nes nėra aminas. Salvinorinas A neįtakoja 5-HT2A serotonino receptorių, bet selektyvus κ agonistas. Aktyvi dozė 200 µg.
Salvorinų veiklumas neturi klasikinės farmakodinaminės sąsajos su toksiškumu – didelės dozės, eksperimentiniais duomenimis su gyvūnais, nepažeidžia organų.

Salvinorino A sintezė 

Sintetinti bandyta RMIT Universitete iš cykloheksanono su funkcine grupe ir α,β-nesočiojo laktono.

Salvinorinai, lyginamoji analizė 

Salvinorinas A priklauso salvorinų grupei. Salvinorinas A gali būti susintetintas acetilinant salvoriną B. Teoriškai, manyta, kad salvorinas C bus aktyvesnis už salvoriną A, tačiau eksperimentiniai duomenys parodė priešingai – salvorinas A yra vienintėlis aktyvus savo grupės narys.

Nuorodos anglų kalba 
 The Salvia divinorum Research and Information Center (Daniel Siebert)
 Erowid Salvia divinorum vault
 Lycaeum Salvinorin A 
 Tryptamind Salvinorin A

Bibliografija 

Haliucinogenai
Įstras

Įstras – upė Šiaurės Lietuvoje; Lėvens dešinysis intakas. Prasideda Panevėžio rajone, Žaliojoje girioje, į šiaurę nuo Paliūniškio. Teka pradžioje į pietvakarius, vėliau pasuka į šiaurę, keliskart kerta Via Baltica plentą. Dalis vidurupio ir žemupys patenka į Pasvalio rajoną. Įteka į Lėvenį į šiaurę nuo Talačkonių.

Pagindinis intakas – Laidė (dešinysis). Aukštupis kanalizuotas. Slėnio plotis 40–70 km. Sausrų metu vietomis išdžiūsta.

Svarbiausios gyvenvietės prie Įstro: Paįstrys, Gegužinė, Pumpėnai, Talkoniai, Kalnas, Talačkoniai.

Upėvardžio (dar paliudytas kaip Ystras, Ystra, Įstra) kilmė neaiški: jei į- (in-) laikyti priešdėliu (*In-stras), tada pavadinimas sietinas su strautas, srautas („srovė, sruvėjimas“); kita vertus, į- tapimas priešdėliu gali būti vėlyvas reiškinys, todėl šaknis gali būti *isr- su intarpu -t- ir gretintina su senuoju Dunojaus pavadinimu Istros, Rusijos upe Истра, lietuvių Eisra, kurie kildinami iš žodžio eiti ().

Išnašos 

Panevėžio rajono upės
Pasvalio rajono upės
Tarsas

Tarsas – miestas pietinėje Turkijoje, netoli Viduržemio jūros pakrantės, Mersino provincijoje, 15 km nuo Mersino.

Tarse yra išlikę antikiniai Kleopatros vartai, romėnų tiltas, Tarso muziejuje saugomi senoviniai archeologiniai radiniai. Yra iš Tarso kilusio Šv. Pauliaus bažnyčia, mečetė, kurioje, kaip teigiama, palaidotas pranašas Danielius. Miesto skersgatvyje yra dengtas šulinys, pavadintas Šv. Pauliaus  garbei, prie kurio iki šiol keliauja maldininkai.

Istorija 

Tarsas įkurtas prieš 4000 metų. Jis buvo istorinio Kilikijos regiono sostine. Miestą valdė hetitai, persai, makedoniečiai, seldžiukai, romėnai.

Žymūs žmonės 

Tarse gimė Šv. Paulius. Manoma, kad čia pirmąkart susitiko Markas Antonijus su Kleopatra.

Turkijos miestai
Jonas Domarkas

Jonas Domarkas (g. 1934 m. gegužės 23 d. Liepgiriuose, Kartenos vls., Kretingos aps.) – Lietuvos kompozitorius, pedagogas.

Biografija 
Baigęs Aleksandravo pradžios mokyklą, 1942–1949 m. mokėsi Kartenos progimnazijoje, 1949–1953 m. – Klaipėdos muzikos mokykloje. 1958 m. baigė Lietuvos konservatorijos muzikos teorijos, 1970 m. – kompozicijos klasę. Eduardo Balsio mokinys. 1958–1959 m. buvo Šiaulių muzikos mokyklos, 1958–1971 m. – Šiaulių pedagoginio instituto, 1971–1975 m. Šiaulių pedagoginio instituto Klaipėdos muzikos fakulteto, 1975–1995 m. Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakultetų dėstytojas, nuo 1993 m. docentas. Nuo 1995 m. Klaipėdos universiteto Menų fakulteto Muzikos istorijos ir teorijos katedros docentas.

1972 m. priimtas į Lietuvos kompozitorių sąjungą. Nuo 1991 m. Lietuvos tautodailininkų sąjungos narys. J. Domarkas kuria chorines dainas. Jo kūryboje vyrauja instrumentiniai ir simfoniniai kūriniai, kurie atliekami ne tik Lietuvoje, bet ir užsienio šalyse – Lenkijoje, Ukrainoje, JAV ir kt.

Kūriniai 
 Simfoniniai šokiai (1970 m.)
 Kapričas simfoniniam orkestrui (1977 m.)
 Sonata smuikui ir fortepijonui (1972 m.)
 Fuga ir tokata vargonams (1976 m.)
 „Žemaitiška rapsodija“ (1981 m.)
 Parafrazė S. Šimkaus dainų temomis (1986 m.) ir 7 maršai pučiamųjų orkestrui
 Variacija simfoniniam orkestrui (1995 m.)
 Divertismentas simfoniniam orkestrui (1996 m.
 „Giesmė išminčiai“ chorui, solistui, deklamuotojui ir varinių bei mušamųjų instrumentų grupei (1996 m.).

Mokiniai 
 Modestas Pitrėnas

Šaltiniai 

Lietuvos kompozitoriai
Lietuvos pedagogai
Sestroreckas

Sestroreckas (, ) – miestas Rusijoje, dabar Sankt-Peterburgo dalis.

Miestas yra Karelijos sąsmaukos pietuose. Vakarinė miesto riba yra Suomių įlanka, rytinė riba – Razlivo ežero krantas. Per miestą teka kelios upės, jungiančios ežerą su įlanka – upė Sestra, Gagarino upelis ir Ržavaja kanava.

Miestas įkurtas Rusijos caro Petro I įsakymu 1714 m. 1724 m. mieste ėmė veikti Sestrorecko ginklų gamykla. 2003 m. mieste gyveno 40,3 tūkst. gyventojų.

Rusijos miestai
Sankt Peterburgas
FC Kupsc Šiauliai

FC „Kupsc“ – Šiaulių miesto mėgėjų futbolo komanda. Registruota kaip VšĮ Futbolo mėgėjų klubas "Kupstas". 

Pagrindinė klubo veikla yra skirta ir orientuota į Šiaulių regiono futbolo mėgėjus, o pagrindinė klubo užduotis - sudaryti sąlygas visiems norintiems futbolo mėgėjams sportuoti futbolą ir dalyvauti oficialiose LFF organizuojamose pirmenybėse. Klubo nariai taip pat aktyviai dalyvauja ir kituose socialiniuose projektuose bei prisideda prie iniciatyvų, susijusių su futbolu bei sveika gyvensena. Klubas bendradarbiauja ir su kitais futbolo klubais bei pelno nesiekiančiomis organizacijomis. Klubo veikla finansuojama iš klubo narių metinių įnašų ir paramos, skiriamos iš 2 proc. gyventojų pajamų mokesčio.

Istorija
Komanda įsikūrimas skaičiuojamas nuo 2004 m. Tuometinė komanda, sudarytą iš Šiaulių miesto pietinio mikrorajono jaunų futbolo entuziastų, pradėjo rengti bendras treniruotes ir pareiškė norą dalyvauti Šiaulių apskrities mažojo futbolo čempionate, kuris žiemos laikotarpiu buvo vykdomas Šiaulių lengvosios atletikos manieže. Komandos pavadinimas kilo iš tarmiško žodžio "kupstas" formos, kuria norėta atkreipti dėmesį į labai prastą stadionų būklę Lietuvoje. Praėjus daugiau nei dešimt metų po komandos atsiradimo, pavadinimas vis dar išlieka aktualus, nes žaidimo aikštelės ne tik Šiauliuose, bet ir Lietuvoje iš esmės nelabai ir pasikeitė. Oficialiose LFF III lygos pirmenybėse komanda dalyvauja nuo 2007 m., o LFF taurės turnyre nuo 2008 m. 2010 m. komandos istorijoje atverstas naujas puslapis. Lapkričio mėnesį įvyko steigiamasis susirinkimas ir buvo įregistruota viešoji įstaiga Futbolo mėgėjų klubas "KUPSTAS" ir komanda įgavo juridinio asmens - klubo statusą. Išrinkta klubo valdyba, o pirmuoju klubo vadovu išrinktas Andrius Bonkas. 2012 m. Komandai buvo ypač sėkmingi. LFF III lygos Šiaulių apskrities pirmenybėse, užimta I vieta. Nuo 2015 m. klubo vadovu išrinktas Mantas Tarabilda. 2016 m. klubas tapo Šiaulių apskrities futbolo federaciją nariu. Tais pačiais metais komanda pasirašė bendradarbiavimo susitarimą su Pakruojo FK Kruoja ir LFF III lygos Šiaulių apskrities pirmenybėse dalyvavo kaip jungtinė "Kruoja-Kupsc" komanda. 2022 m. FK Kruoja atsiskyrė nuo FC Kupsc ir susijungė su Pakruojo SC, o FC Kupsc žaidė atskirai. Namų rungtynės vyksta Pakruojo m. centriniame stadione.

Logotipų kaita

Sezonai 

|}

Komandos sudėtys (2008-2021)

* Pastaba: į lentelę įtraukti tik oficialioms rungtynėms registruoti žaidėjai

Nuorodos 

 Klubo Facebook paskyra

Lietuvos futbolo klubai
Šiaulių futbolas