joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Rick Derksen

Rikas Derksenas  (, 1964 m.) – Leideno universiteto olandas kalbininkas, indoeuropeistas. Jis yra baltų-slavų kalbų istorinės kalbotyros specialistas, ypač daug dėmesio skiriantis akcentologijai ir etimologijai.

R. Derksenas įsitraukęs į „Etimologinio indoeuropiečių žodyno“ sudarymo projektą, jam parašė „Etimologinį slavų kalbų leksikos paveldo žodyną“ (Brill, 2008) ir „Etimologinį baltų kalbų leksikos paveldo žodyną“ (Brill, 2015).

Derkseno dėsnis 
Pasak šio dėsnio, formos su priesagomis *-to-, *-sto-, *-tlo- baltų-slavų kalbose turėjo galūninį kirtį, tai yra lietuvių kalboje kirtis nuo trumpųjų balsių buvo atkeltas į ankstesnį skiemenį, dėl to tame skiemenyje nekirčiuotas akūtas virto cirkumfleksu.

Pavyzdys:

 > baltų-slavų *būˀtlá > pralietuvių k. *būtlás > (Derkseno dėsnis) lietuvių k. bū̃klas; plg.  slavų prok. *bydlò.

Išnašos 

Nyderlandų mokslininkai
Kalbininkai
7 Days to Die

7 Days to Die – išgyvenimo siaubo žanro kompiuterinis žaidimas, kuriamas įmonės „The Fun Pimps“ ir pagal „Early Access“ sąlygas išleistas 2013 m. gruodžio 13 d. Windows platformai, 2014 m. lapkričio 22 d. Linux platformai, ir 2016 m. – PlayStation 4 bei Xbox One konsolėms. Versiją konsolėms leido „Telltale Publishing“ leidėjas. Tačiau subankrutavus įmonei „Telltale Games“, juridinės teisės pardavinėjimui konsolių platformoms lieka neaiškios.

Žaidimo pasaulis yra fiktyvus sugriautas Navezgane miestas postapokaliptinių JAV buvusioje Arizonos valstijoje. Žaidėjo tikslas yra išgyventi – rasti maisto (galima užsiauginti daržovių ar medžioti laukinius gyvūnus) ir geriamo vandens, įsirengti saugią gyvenamąją vietą, pasislėpti ar atsiginti nuo zombių minių. Siekdamas savo tikslų, žaidėjas klajoja po griuvėsius, ieško išlikusių panaudojamų daiktų ar jų dalių, resursų, taip pat gali gamintis įvairius daiktus nuo primityvių akmeninių kirvių iki mopedų ar elektros generatorių, tačiau kad galėtų gamintis sudėtingus prietaisus, turi iš pradžių rasti jų schemas. Pagrindiniai žaidėjo priešai yra zombiai, paprastai klaidžiojantys pavieniui, kartais miniomis, ir pagal numatytus nustatymus, kuriuos galima pasikeisti – kas septynias dienas tikslingai puolantys žaidėją vis didėjančiais būriais.

Galima žaisti vieno ar daugelio žaidėjų režime. Be žaidėjų veikėjų, atsitiktinai sugeneruoto pasaulio režime kitų gyvų žmonių žaidime beveik nėra, išskyrus specialius prekeivius, perkančius ir parduodančius įvairius daiktus savo specialiai įrengtuose fortuose. Tačiau taip pat yra ir šiek tiek labiau RPG primenantis režimas su daugiau žmonių personažų.

Nepaisant labai ilgai trunkančios „Early Access“ stadijos (2020 m. pavasarį dar nesibaigusi), ir kas kelis metus įvedamų rimtų pakeitimų žaidimo mechanikoje, žaidimas turi daugiausia teigiamus atsiliepimus Steam platformoje ir 2017 m. pateko tarp šimto daugiausiai parduotų žaidimų. PlayStation 4 versija sulaukė daugiau neigiamų įvertinimų iš kritikų, ir 2020 m. turi 45% reitingą.

Išnašos 

Išlikimo žanro žaidimai
Garcia Alabiano

Garsija Alabijanas (, 1549 m. Tarazona,Ispanija – 1624 m. balandžio 27 d. Saragosa, Ispanija) – ispanų jėzuitų profesorius ir teologas, antrasis Vilniaus akademijos rektorius.

Garsija Alabijanas studijavo Saragosoje, Valensijoje, Barselonoje ir Romoje. 1567 m. įstojo į Jėzuitų ordiną. 

Nuo 1578 m. vadovavo Vilniaus kolegijos scholastinės teologijos katedrai. Dėstė teologiją. Per paskaitas skaitė I Šv. Tomo Akviniečio veikalo „Summa theologica” dalį. 1583 m. Vilniaus universitete jam suteiktas pats pirmasis universiteto istorijoje teologijos daktaro laipsnis. Nuo 1584 m. ėjo Vilniaus akademijos vicerektoriaus pareigas. 1585 m. tapo Vilniaus akademijos rektoriumi. Šias pareigas Alabijanas ėjo iki 1592 m. vasaros.

Rūpinosi Vilniaus akademijos plėtimu, studijų lygiu, taip pat rūpinosi neturtingų studentų išlaikymu, jiems buvo įsteigtas bendrabutis. Taip pat rūpinosi Šv. Jonų bažnyčios puošimu.

Tapęs kardinolo Jurgio Radvilos patarėju, 1592 m. G.Alabijanas paliko Vilnių, persikėlė į Krokuvą. Nuo 1593 m. rugpjūčio mėn. iki 1594 m. balandžio mėn. jis buvo Krokuvos jėzuitų provincijos vicepirmininkas. 1599 m. Alabijanas lydėjo Jurgį Radvilą kelionėje į Italiją.
 
Romoje 1600 m. nelauktai mirus Jurgiui Radvilai, G.Alabijanas grįžo į Saragosą. Nuo 1600 m. jis buvo Saragosos kolegijos rektorius.

Vilniuje su A. Arijumi išleido teologijos tezių rinkinius.

Nuorodos 

 Vilniaus universiteto rektoriai
William Riegel Schmalstieg

Viljamas Rygelis Šmòlstygas (, 1929 m. spalio 3 d. Sejeris, Pensilvanija, JAV ― 2021 m. sausio 22 d. Lankasteris, Pensilvanija, JAV) – JAV kalbininkas, baltistas, slavistas, indoeuropeistas, vertėjas. Pensilvanijos universiteto profesorius, 1994 m. jam suteiktas Vilniaus universiteto garbės daktaro vardas, nuo 2006 m. – Lietuvos mokslų akademijos užsienio narys.

Biografija 
1950 m. baigė Minesotos universitetą. Pensilvanijos universitete, be kitų, jo dėstytojas buvo Vincas Krėvė-Mickevičius. 1956 m. šiame universitete apgynė daktaro disertaciją „Slavų kalbų įtaka lietuvių kalbai". 1963–1964 m. Minesotos universitete ėjo profesoriaus pareigas, nuo 1965 m. buvo profesorius Pensilvanijos universitete, dėstė ir lietuvių kalbą.

Mokslinio darbo sritys – indoeuropeistika, baltistika ir slavistika. Su lietuvių kalbininkais L. Dambriūnu ir A. Klimu parašė anglišką „Dabartinės lietuvių kalbos įvadą" (1966, 1993), su A. Klimu anglų kalba sudarė „Lietuvių―anglų kalbų lingvistinių terminų žodynėlį" (1971). Su B. Jėgeriu (B. Jēgers) į anglų kalbą išvertė J. Endzelyno knygą „Baltų kalbų garsai ir formos“ (1971), su R. Armentrotu (R. Armentrout) – A. Sabaliausko knygą „Žodžiai atgyja“ (1973).<ref name ="VLE/> V. Šmolstygas gerai mokėjo lietuvių kalbą. Viena iš jo tyrimų temų – istorinė lietuvių kalbos sintaksė, parašė monografiją „Lietuvių kalbos istorinė sintaksė" (1988), studiją „Lietuvių kalba – praeitis ir dabartis" (1982), taip pat straipsniuose išdėstė savo pastebėjimus dėl baltų ir slavų kalbų santykių.

V. Šmolstygas žinomas dėl prūsų kalbos tyrimų (knygos – „Senovės prūsų kalbos skaitiniai“, 1965; „Senovės prūsų kalbos veiksmažodis“, 1970; „Senovės prūsų kalbos gramatika“, 1974; „Senovės prūsų kalbos studijos“, 1976). 1975 m. žurnale „General Linguistics“ drauge su V. Zepu ir S. Makklaskiu (S. C. McCluskey) paskelbė Bazelyje rastą prūsų kalbos fragmentą – seniausią žinomą prūsų kalbos ir apskritai baltų kalbų tekstą.

Palaikė glaudžius ryšius su Lietuvos filologais, lietuvių išeivijos Amerikoje organizacijomis, daug kartų lankėsi Lietuvoje. 1986 m. V. Šmolstygas keturis mėnesius stažavo Lietuvių kalbos ir literatūros institute.

Išnašos

Bibliografija 
 Readings in Old Prussian, 1965
 Introduction to Modern Lithuania (su L. Dambriūnu ir A. Klimu), 1966
 The Old Prussian Verb, 1970
 Lithuanian-English Glossary of Linguistic Terminology (su A. Klimu), 1971
 An Old Prussian Grammar, 1974
 Studies in Old Prussian, 1976
 An Introduction to Old Church Slavic, 1976
 Indo-European linguistics: A new synthesis, 1980
 Beginning Hittite (su W. H. Held, J. E. Gertz), 1988
 A Lithuanian Historical Syntax, 1988
 Historical Morphology of the Baltic Verb, 2000

Nuorodos 
 

JAV kalbininkai
Baltistai
Slavistai
Jean Pierre Norblin

Žanas Pjeras Norblenas (, 1740 m. liepos 15 d. Sena ir Marna, Prancūzija, pagal kitus duomenis - 1745 m. liepos 1 d.  Šampanės Šalonas, Prancūzija  – 1830 m. vasario 23 d. Paryžius, Prancūzija) – prancūzų kilmės lenkų dailininkas, grafikas. Vienas svarbiausių Stanislovo laikotarpio tapytojų, laikomas lenkų žanrinės tapybos pradininku.

Biografija

Žanas Pjeras Norblenas gimė 1740 m. liepos 15 d. Senos ir Marnos departamente, Prancūzijoje, pagal kitus duomenis - 1745 m. liepos 1 d. Šampanėje. Jo tėvas Pjeras Martinas Norblenas buvo La Gourdaine dvaro savininkas.

1769 m. Jis buvo Paryžiaus karališkosios tapybos ir skulptūros akademijos „École Royale“ studentas. Po studijų kažkiek laiko keliavo, aplankė Londoną, kur susipažino su būsimuoju savo globėju Adomu Kazimieru Čartoriskiu. 

1774 m. su Čartoriskiu išvyko į Lenkiją, kur tapo Čartoriskio vaikų piešimo mokytoju. Apsistojo 1783–1785 m. ir 1789–1790 m. Arkadijoje, vėliau - Pulavuose. Norblenas daugiau kaip trisdešimt metų išgyveno Lenkijoje ir čia sukūrė žymiausius savo tapybos darbus. Čartoriskių šeimai nutapė peizažų, taip pat scenas iš Čartoriskio darbo. Karaliaus Stanislovo Augusto Poniatovskio įsakymu atkūrė ant drobės mūšio su kazokais sceną.  Jo darbai sulaukė karaliaus pripažinimo.

Varšuvoje Norblenas įkūrė dailės mokyklą, kuri veikė nuo 1774 m. iki 1804 m. Šioje mokykloje mokėsi vėliau dirbęs Sankt Peterburge dailininkas – batalistas Aleksandras Orlovskis. Norbleno mokiniais taip pat buvo Jonas Rustemas, Michailas Plonskis. 

1804 m. Norblenas sugrįžo į Prancūziją.

Kūryba

Norblenas nutapė daug lenkų aristokratų portretų, taip pat paveikslų istorine tematika. Norblenas buvo 1794 m. sukilimo įvykių Varšuvoje liudininku. Visa tai jis užfiksavo drobėje. Taip pat Norblenas kūrė graviūras, kurios išleistos po jo mirties.

Galerija

Nuorodos 

Lenkijos dailininkai
Prancūzijos dailininkai
Zhang Jike

Zhang Jike (g. 1988 m. vasario 16 d.)  – Kinijos stalo tenisininkas, daugkartinis olimpinis ir pasaulio čempionas. 2012 m. birželį buvo pirmoji raketė pasaulyje.

Biografija 
2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse tapo olimpiniu čempionu vienetų ir komandų rungtyse.

2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse pelnė sidabrą vienetų rungtyje ir auksą komandinėje rungtyje su Kinijos nacionaline rinktine.

Nuorodos 
 ITTF svetainėje

Kinijos stalo tenisininkai
Kinijos olimpiečiai
Li Xiaoxia

Li Xiaoxia (g. 1988 m. sausio 16 d.)  – Kinijos stalo tenisininkė, daugkartinė olimpinė ir pasaulio čempionė. 2008 m. lapkritį buvo pirmoji raketė pasaulyje.

Biografija 
2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse tapo olimpine čempione vienetų ir komandų rungtyse.

2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse pelnė sidabrą vienetų rungtyje ir auksą komandinėje rungtyje su Kinijos nacionaline rinktine.

Nuorodos 
 ITTF svetainėje

Kinijos stalo tenisininkai
Kinijos olimpiečiai
Stačioji gervuogė

Stačioji gervuogė (Rubus nessensis) – magnolijūnų (Magnoliophyta) skyriaus, eršketinių (Rosaceae) šeimos, gervuogių (Rubus) genties daugiametis lapuotis uogakrūmis.

Apibūdinimas 
Stačiosios gervuogės puskrūmis užauga iki 1–2 metrų, retai iki 3 metrų aukščio. Stiebai žali, bet gaunantys daugiau šviesos – neryškiai šviesiai rudi. Jauni ūgliai yra statūs, o senesni išsilenkę lanku, briaunoti, apaugę smulkiais, tamsiai raudonais, tiesiais dygliais. Lapai susideda iš penkių lapelių (viršutiniai kartais trilapiai), blizgantys, jų viršutinė pusė yra apaugusi retais plaukeliai arba plika, o apatinė – tik visai jaunučių kiek gausiau plaukuota. Šoniniai lapeliai turi kotelius, viršutinis lapelis laipsniškai nusmailėjęs, pamate širdiškas, apie 10–12 cm ilgio ir 5 cm pločio. Žiedai yra baltos, rečiau rausvos spalvos, iki 2,5 cm skersmens, susitelkę negausiažiedėse trumpose kekėse. Neprinokę uogos yra tamsiai rusvai raudonos spalvos, o prinokusios yra raudonai juodos, saldžiai kartaus skonio. 

Tai savaiminė Lietuvos rūšis. Šis augalas Lietuvoje žydi birželio – liepos mėnesiais, o uogos prinoksta rugpjūčio mėnesį.

Stačiosios gervuogės natūraliai paplitusios šiaurės vakarų, šiaurės rytų ir vidurio Europoje. Plačiai paplitusios Britų salose, ir ypač Anglijos ir Velso pietuose, vakarinės Škotijos Argailo ir Bjuto srityje, bei Airijos rytuose. Taip pat Europinės Rusijos vakaruose. 

Auga miškingų vietovių upių, pelkių pakraščiuose, pamiškėse.

Iš žydinčių krūmų bitės surenka daug nektaro. Medus yra šviesus, skaidrus ir lengvo aromatingo kvapo.

Porūšiai 
Išskiriami du porūšiai ir du varietetai:
 Rubus nessensis subsp. cubirianus H.E.Weber, 1999
 Rubus nessensis subsp. nessensis Hall
 Rubus nessensis var. armatus (Neuman) Gust.
 Rubus nessensis var. nessensis

Taip pat skaityti 
 Lietuvos vietinių puskrūmių rūšių sąrašas

Šaltiniai

Nuorodos 
 theplantlist.org / Rubus nessensis Hall 
 rubusology.com / Rubus nessensis W. Hall (herbariumo pavyzdžiai)
 temperate.theferns.info / Rubus nessensis
 inaturalist.org / Rubus nessensis
 earth.com / Rubus nessensis (nuotrauka)

Erškėtiniai
Medžiai ir krūmai
Vaisiai ir uogos
Gotha G.III

Gotha G.III buvo sunkusis bombonešis, kurį I pasaulinio karo metais sukūrė Vokietijos Imperijos įmonė Gothaer Waggonfabrik bei naudojo Vokietijos imperijos karinės oro pajėgos (Luftstreitkräfte). G.III buvo ankstesnio modelio G.II modifikacija. Nuo pastarojo labiausiai skyrėsi varikliu. Aštuonių cilindrų Mercedes D.IV, pagarsėjęs dažnais alkūninio veleno gedimais buvo pakeistas nauju šešių cilindrų 190 kW (260 AG) galios Mercedes D.IVa varikliu. G.III fiuzeliažas buvo papildomai sustiprintas, jame buvo montuojamas dar vienas 7,92 mm kulkosvaidis, šaudantis pro priekinę apatinę angą. G.III taip pat buvo pirmasis bombonešis, kurio uodegoje buvo montuojamas žiedas su 360 laipsnių sukamu kulkosvaidžiu.

Eksploatacijos istorija 
Didžioji dalis iš 25 pagamintų G.III lėktuvų buvo priskirti Balkanuose, prie Hudovos veikusiam Kagohl 1. Tokie orlaiviai, kurių numeris baigėsi raidėmis OHL, buvo tiesiogiai pavaldūs Oberste Heeresleitung - vyriausiajai Vokietijos kariuomenės vadovybei.

Kovinė G.III tarnyba buvo trumpa, bet efektyvi. Ryškiausias jų pasiekimas buvo 1916 m. rugsėjo mėn. G.III lėktuvų dalinio įvykdytas geležinkelio tilto per Dunojaus upę Černavodėje, Rumunijoje, subombardavimas.

Vakarų fronte veikė Freiburge dislokuotas Kagohl 2. Šio dalinio vadas vadovybei pateikė skundą, jog G.III aplenkdavo šiuos bombonešius turėjusius dengti naikintuvus.

Patobulėjus Antantės naikintuvams, 1917 m. rugsėjo mėn. visi išlikę orlaiviai buvo perkelti į mokomuosius būrius.

Naudotojai 

 
 Luftstreitkräfte

Techniniai duomenys 

 Įgula: 3
 Ilgis: 12,2 m
 Spranų mojis: 23,7 m
 Aukštis: 3,9 m
 Sparnų plotas: 89,5 m²
 Tuščio svoris: 2383 kg
 Maksimalus kilimo svoris: 3618 kg
 Varikliai: 2 × Mercedes D.IVa, 193 kW (260 AG)

 Maksimalus gretis: 135 km/h
 Maksimalus skrydžio laikas: 3 val. 45 min.

Ginkluotė

 2 – 3 × 7,92 mm Parabellum MG14 kulkosvaidžiai
 500 kg bombų

Taip pat skaitykite 
 Gotha G.IV

Panašaus laikotarpio, paskirties, konstrukcijos orlaiviai

 AEG G.III, AEG G.IV
 Friedrichshafen G.II

Išnašos

Literatūra 
 Taylor, Michael J. H. (1989). Jane’s Encyclopedia of Aviation. London: Studio Editions. p. 426.
 World Aircraft Information Files. London: Bright Star Publishing. pp. File 895 Sheet 08.
 Grosz, Peter M. (1966). The Gotha GI – GV. Leatherhead, Surrey: Profile Publications.
 Grosz, Peter M. (1994). Gotha!. Berkhamstead, Hertfordshire: Albatros Productions.

Bombonešiai
Biplanai
Vokietijos ginkluotosios pajėgos
Gothaer Waggonfabrik orlaiviai
Wellkid lyga

Lietuvos vaikų futbolo čempionatas „Wellkid lyga“ – Lietuvos futbolo varžybos, skirtos nuo U-9 iki U-13 amžiaus grupių vaikams.

Istorija ir lygos formatas 

2018 metais „Wellkid lyga“ pakeitė ligtol buvusį LVJFA Lietuvos vaikų futbolo čempionatą formatą. Generalinio rėmėjo „Wellkid“ indėlis leido reorganizuoti vaikų varžybas, jas vykdant keturių regionų principu, kurias kuravo regionų koordinatoriai. Čempionatą vainikavo finalinis etapas, kuriame rungėsi keturių amžiaus grupių (U-10 ir U-11 žaidė 7×7 formatu, o U-12 ir U-13 žaidė 9×9 formatu) po aštuonias stipriausias komandas.

Debiutiniame sezone užsiregistravo 214 komandos, varžybos vyko sistema „pavasaris-ruduo“. Finalinis etapas buvo surengtas Marijampolės futbolo manieže spalio 20–21 ir 27–28 dienomis. Lietuvos čempionų titulus iškovojo SM „Tauras“-FK „Kauno Žalgiris“ U-10, FA „Šiauliai“ U-11 , Klaipėdos FSM-FK „Atlantas“ U-12, FA „Šiauliai“  U-13 komandos.

Nuo 2019 metų jaunimo futbolo varžybų vykdymą perėmė Lietuvos futbolo federacija. „Wellkid lyga“ čempionato pagrindine naujove tapo rezultatų nefiksavimas, federacijai siekiant akcentuoti individualaus ugdymo proceso svarbą vaikų futbole, o ne trumpalaikių komandinių rezultatų angažavimą.

Sezono priedėliu tapo šventinis „Wellkid lygos“ turnyras Marijampolėje spalio 19, 26 ir 27 dienomis, kuriame dalyvavo 32 komandos – po 8 keturiose amžiaus grupėse.  

„Wellkid lyga“ formatą nuo 2020 metų nuspręsta reformuoti pagal belgiškos RSC Anderlecht jaunimo ugdymo programos bei naujosios LFF Techninės strategijos gaires. Čempionatą sudarys U-9, U-10 (žaidžiama 5×5 formatu), U-11, U-12, U-13 (žaidžiama 8×8 formatu) amžiaus divizionai. Pagal komandų pajėgumą, išskaidyti „PRO“ ir Apskričių lygmenys, kuriems bus taikomi skirtingi reikalavimai, pokyčiai numatyti dėl rungtynių trukmės, infrastruktūros ir komandų personalo reikalavimų.

Šaltiniai ir nuorodos 

 Čempionato naujienos

Išnašos 

Lietuvos futbolo lygos
Lietuvos jaunimo futbolas
Serena Rossi

Serena Rosi (; g. 1985 m. rugpjūčio 31 d. Neapolis) – italų aktorė ir dainininkė.

Daugiausia vaidina televizijoje, TV filmuose arba serialuose (debiutiniame „Un posto al sole“ ji filmavosi 8 sezonus), taip pat dubliuoja kino filmus (pvz, aktores Anna Kendrick arba Emily Blunt).

Karjera

Kinas

 Liberarsi - Figli di una rivoluzione minore (2007)
 Song'e Napule (2014)
 Ti sposo ma non troppo (2014)
 Iš Neapolio su meile (2016)
 Al posto tuo (2016)
 Ammore e malavita (2017)
 Caccia al tesoro (2017)
 Io sono Mia (2019)
 Brave ragazze (2019)
 7 ore per farti innamorare (2020)

Televizija 

 Rosafuria (2003, TV filmas)
 Salvo D'Acquisto (2003, mini serialas)
 Un posto al sole (2003-2010)
 Virginia, la monaca di Monza (2004, mini serialas)
 Padri e figli (2005, mini serialas)
 La moglie cinese (2006, mini serialas)
 Un posto al sole d'estate (2007)
 Il commissario Montalbano (2008)
 Puccini (2008, mini serialas)
 Sant'Agostino (2009, mini serialas)
 Ho sposato uno sbirro (2010)
 Eroi per caso (2011, mini serialas)
 Dove la trovi una come me? (2011, mini serialas)
 Che Dio ci aiuti (2011)
 R.I.S. Roma - Delitti imperfetti (2012)
 Caruso, la voce dell'amore (2012, mini serialas)
 Il clan dei camorristi (2013)
 Adriano Olivetti - La forza di un sogno (2013, mini serialas)
 Rossella (2013)
 Rex (2015)
 Squadra mobile (2015)
 Il coraggio di vincere (2017, TV filmas)
 L'ispettore Coliandro (2016-2018)
 Io sono Mia (2019, TV filmas)

Muzika 
 Amore Che (2006)
 Nella Casa di Pepe (2013)

Apdovanojimai 
 Nastro d'argento – geriausia daina (2018)
 Nastro d'argento (nominacija) – geriausia komedijos aktorė (2018)

Nuorodos 
 IMDb profilis
 Discogs puslapis

Italijos aktoriai
Italijos atlikėjai
Pat O'Callaghan

Pat O'Callaghan (g. 1906 m. sausio 28 d. - m. 1991 m. gruodžio 1 d.) – Airijos lengvaatletis, olimpinis čempionas. Pirmasis šalies olimpinis medalininkas.

Biografija 
1927 m. tapo Airijos nacionaliniu čempionu. 1928 m. apgynė šalies čempiono titulą ir pelnė teisę dalyvauti olimpinėse žaidynėse.

Amsterdame vykusiose 1928 m. vasaros olimpinėse žaidynėse airis iškovojo auksą kūjo stūmimo varžybose ir tapo pirmuoju savo šalies olimpiniu medalininku. 1930 m. pelnė auksą Airijos nacionaliniame čempionate. 1932 m. vasaros olimpinėse žaidynėse O'Callaghan buvo savo šalies vėliavnešys atidarymo ceremonijoje. Kūjo metimo varžybose airis pelnė savo antrąjį aukso medalį. 

1936 m. dėl nesutarimų su Jungtinę Karalystę Tarptautinė lengvosios atletikos federacija diskvalifikavo Airijos nacionalinę lengvosios atletikos organizaciją. To pasekoje Pat O'Callaghan baigė oficialią sportinę karjerą.

Nuorodos 
 Sports Reference svetainėje 

Airijos olimpiečiai
Airijos lengvaatlečiai
Francesco Friedrich

Francesco Friedrich (g. 1990 m. gegužės 2 d.) – Vokietijos bobslėjininkas, daugkartinis olimpinis ir pasaulio čempionas.

Biografija 
2011 m. pirmą kartą tapo pasaulio čempionu mišrios komandos varžybose. 2013 m. pirmą kartą tapo pasaulio dvejetų čempionu. 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse varžėsi dvejose rungtyse. Vyrų dvejetų varžybose užimta aštunta vieta, o ketvertų lenktynėse – 10-a vieta. 2017 m. pirmą kartą tapo pasaulio ketvertų čempionu. 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse iškovoto du aukso medaliai – vyrų dvejetų ir ketvertų varžybose.

Nuorodos 
 IBSF svetainėje

Vokietijos olimpiečiai
Vokietijos ledrogių sportininkai
Nemenčinės biatlono šaudykla

Nemenčinės biatlono šaudykla – biatlono varžyboms pritaikyta trasa Nemenčinėje, Lietuvoje. Šaudyklos operatorė - Vilniaus rajono sporto mokykla.

Istorija 
Projekto vertė - 340 tūkstančių €. Projektą finansavo Vilniaus rajono savivaldybė.
 
2017 m. rugsėjo 14 d. šaudykla oficialiai atidaryta ir tapo antrąją biatlono trasa Lietuvoje (pirmoji - Ignalinoje Lietuvos žiemos sporto centras). Atidaryme dalyvavo biatlono klubų ir centrų vadovai iš Vilniaus, Visagino, Anykščių, Ignalinos ir Vilniaus rajono, biatlono federacijos prezidentas Arūnas Daugirdas, valdybos nariai, nacionalinės vyrų ir moterų rinktinių treneriai, Vilniaus rajono savivaldybės merė Marija Rekst. Šaudyklos platformoje įrengta dvidešimt ugnies linijų.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Vilniaus rajono sporto mokyklos oficiali svetainė

Lietuvos biatlonas
Lietuvos sporto statiniai
Nemenčinė
Tirat Cvi

Tirat Cvi () – kibucas šiaurės rytų Izraelyje, Šiaurės apskrityje, 10 km į pietus nuo Beit Šeano, tuoj į vakarus nuo Jordano upės ir sienos su Jordanija. Verčiamasi mėsos pramone, datulinių finikų auginimu (tiekia Sukoto šventei reikalingus lulavus – palmių lapelius).

Tirat Cvi 1942 m. birželio 21 d. užfiksuota +54 °C temperatūra (viena pačių karščiausių temperatūrų Azijoje).

Istorija 
Kibucas įkurtas 1937 m. žydų iš Vokietijos, Lenkijos ir Rumunijos ir pavadintas rabino Cvi Hiršo Kališerio garbei.

Šaltiniai 

Izraelio miestai
Tauragės pėsčiųjų tiltas

Tauragės pėsčiųjų tiltas – tiltas pėstiesiems ir dviratininkams, nutiestas Tauragėje per Jūros upę. Jungia senamiestį su dešiniajame Jūros krante esančia miesto dalimi – Butkeliais. Tiltas miesto centro pusėje yra Prezidento gatvės tęsinys, jis sujungtas su Jūros upės renovuota krantine apačioje bei pėsčiųjų ir dviračių taku („Meilės alėja“) šlaito viršuje. Senamiesčio kranto viršuje, prie laiptų link tilto, stūkso II pasaulinio karo laikų dzotas, yra apžvalgos aikštelė, 150 m į šiaurę – katalikų Švč. Trejybės bažnyčia. 

Tauragės pėsčiųjų ir dviračių tiltas gelžbetoninis, 4,2 m pločio, įrengtas apšvietimas. Statybos darbai buvo vykdomi 2013-2014 m. Be naujojo tilto, buvo baigiamas tiesti ir dviratininkų takas, suteikiantis galimybę, pakeliui aplankius Tauragės konvencijos paminklą, nuvykti iki Lauksargių miestelio. Senamiesčio krante laiptų dalyje buvo įrengta nuovaža ir 5 atokvėpio aikštelės neįgaliesiems, kaip vėliau paaiškėjo – netinkamos šiam tikslui.

2016 m. pabaigoje miestiečiams buvo siūloma naujajam tiltui sugalvoti pavadinimą.<ref>Pėsčiųjų ir dviratininkų tiltas kol kas bevardis 2016-12-29, kurjeris.lt</ref>

 Kritika 

Pėsčiųjų tilto statybas Tauragėje lydėjo kritiškai nusiteikusių miestiečių diskusijos. Vienų nuomone, tiltas šioje vietoje nereikalingas, nes visai netoli stovi Taurogeno tiltas (350 m prieš srovę). Kitų nuomone, reikėjo pradėti nuo apaugusio Jūros šlaito tvarkymo. Įrengus šaltiniuotame šlaite naujuosius laiptus, paaiškėjo, kad jais tekėjo vanduo. Be to, visai šalia, rekonstruotoje Meilės alėjoje pradėjo formuotis šlaito nuošliauža. Kritikos negailėjo neįgaliųjų atstovai, kurie nebuvo pakviesti į objekto projekto aptarimą. Vietos neįgaliųjų draugija dar 2013 m. pabaigoje parašė prašymą miesto savivaldybės administracijai ištaisyti projektuotojų ir statybininkų klaidas dėl nuovažos įrengimo. Dėl šios priežasties buvo paskelbtas konkursas atskirai, šalia laiptų, pagal kitą projektą įrengti metalinį pandusą su mažais nuolydžiais. Minėtus sprendinius įgyvendinti buvo numatyta ne anksčiau nei 2015 m.

 Galerija 

 Šaltiniai 

 Nuorodos 

 Naujasis tiltas įgavo tikrąsias formas taurageszinios.lt''

Tauragė
Pėsčiųjų tiltai
Tiltai per Jūrą
Nacionalinis susivienijimas (Lietuva)

Nacionalinis susivienijimas – Lietuvos politinė partija, įsteigta 2020 m. kovo 7 d. Pirmininkas – filosofas Vytautas Radžvilas.

2016 m. sausio 9 d. įsteigtas „Vilniaus forumas“, o 2018 m. atsiradus forumams kituose miestuose susijungė į „Tautos forumą“. Dalyvavo 2019 m. Europos Parlamento rinkimuose kaip Visuomeninis rinkimų komitetas „Vytautas Radžvilas: susigrąžinkime valstybę!“, bet mandatų neiškovojo.

Nacionalinis susivienijimas atstovauja dešiniąsias, konservatyviąsias, prokrikščioniškas pažiūras. Pasisako prieš Europos Sąjungos integracijos gilinimą, „Globalios Lietuvos“ strategiją.

Šaltiniai 

Lietuvos partijos
Audronė Jankuvienė

Audronė Kanapickienė-Jankuvienė (g. 1960 m. kovo 14 d. Kaune) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė, politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija 
1967–1971 m. mokėsi Kauno 22-ojoje vidurinėje, 1971–1978 m. Kauno 27-ojoje vidurinėje mokykloje. 1978–1983 m. Vilniaus universitete studijavo žurnalistiką.

1983–1984 m. Karolio Požėlos spaustuvės korektorė. 1984–1999 m. laikraščio „Kauno tiesa“ (nuo 1992 m. „Kauno diena“) korespondentė, 1994–1999 m. ekonomikos ir verslo priedo „Argumentai“ redaktorė, 1999–2007 m. vyriausiosios redaktorės pavaduotoja. 2007–2010 m. UAB Neolitas biografinių žinynų „Kas yra kas Lietuvoje“ verslo dalies redaktorė, leidinių serijos „Kas yra kas Lietuvoje. Kraštiečiai“ vyriausioji redaktorė.  2010–2019 m. Kauno prekybos, pramonės ir amatų rūmų viešųjų ryšių vadovė.

2017–2019 m. Seimo narės Rūtos Miliūtės padėjėja. 2019–2020 m. Seimo narė, išrinkta pagal Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos iškeltų kandidatų sąrašą (pakeitė Stasį Jakeliūną).  Nuo 2020 m. Seimo narių Aušrinės Norkienės ir Rimantės Šalaševičiūtės padėjėja.

1990–2019 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narė, 2008–2019 m. Nacionalinės žurnalistų kūrėjų asociacijos narė.

Įvertinimas 
 1991 m. Lietuvos pramonininkų asociacijos premija
 1997 m. Kazio ir Jurgio Bobelių premija
 2008 m. Vytauto Gedgaudo premija

Bibliografija 
 Žodžiai kaip smėlis: žvilgsniai: straipsniai, atspausdinti „Kauno dienoje“ 2000-2007 m. - Kaunas: Rovilnė, 2007. - 208 p. - ISBN 978-9955-9855-5-6

Šaltiniai 

Seimo nariai
Lietuvos žurnalistai
Lietuvos redaktoriai
Harmony Link

Harmony Link – planuojama tarpvalstybinė elektros jungtis tarp Lietuvos ir Lenkijos. Baltijos šalių elektros tinklų sinchronizacijos dalis.

Istorija 
2018 m. gruodžio 21 d. Lietuvos ir Lenkijos perdavimo sistemos operatorių „Litgrid“ ir „PSE“ vadovai pasirašė susitarimą, kuriuo įsipareigojo pradėti naujo Lietuvos ir Lenkijos jūrinio aukštos įtampos nuolatinės srovės kabelio tiesimo projekto parengiamojo etapo darbus. Projektui suteiktas „Harmony Link“ vardas.

2019 m. gruodžio 20 d. sudaryta sutartis dėl Elektros energetikos sistemos sinchronizacijos projekto „Harmony Link jungties ir 330 kV skirstyklos „Darbėnai“ statyba“ specialiojo teritorijų planavimo ir atrankos dėl poveikio aplinkai vertinimo paslaugų. Statybų pradžia numatyta 2023 m. Planuojamas jungties paleidimas – 2025 m.

2022 m. rugsėjį „Litgrid“ pranešė apie baigtą tarptautinės jūrinės jungties su Lenkija „Harmony Link“ statybos teritorijų planavimo etapą.

Šaltiniai 

Lietuvos elektros jungtys
Lenkijos elektros jungtys
Šubravcai

Šubravcai () – liberali inteligentų, pasivadinusių nenaudėliais (nuo lenkų kalbos žodžio „szubrawiec”), draugija, veikusi 1817-1822 m. ir 1899-1914 m. Vilniuje.

Draugijos susikūrimas ir veikla 

Šubravcų draugija įkurta 1817 m. Draugijai priklausė 30 narių. Jos nariais buvo rašytojai  Ignacas Chodzka ir Jonas Boreika Chodzka, poetas Antonis Goreckis, medicinos mokslų daktaras Jokūbas Šimkevičius, Vilniaus universiteto profesoriai, broliai Jonas Sniadeckis ir Andrius Sniadeckis, universiteto bibliotekininkas Kazimieras Kontrimas, profesorius Leonas Borovskis, istorikas Mykolas Balinskis, politikas Mykolas Juozapas Romeris, Tomas Zanas, profesorius Ignacijus Fonbergas, mokslininkas Stanislovas Bonifacas Jundzilas, poetas Pranciškus Grzymala, profesorius Zacharijus Niemčevskis, rašytojas Ignacijus Lachnickis, profesorius Konstantinas Porcijanka, literatūros kritikas Pilypas Golanskis, poetas Ignacijus Šidlovskis, astronomas Vincentas Karževskis, keliautojas ir redaktorius Juozapas Senkovskis, Boguslavas Richteris.  

Pagrindiniu savo tikslu Šubravckai laikė kovą su žmonių tamsuoliškumu, su didikų ir bajorų savivale, jie buvo nusiteikę prieš piktnaudžiavimą kilme bei valstiečių girtuoklystę, taip pat jie pasisakė už žmonių švietimą.

1819 m. balandžio mėn.  išleista draugijos programa ir įstatai – vadinamasis Šubravcų kodeksas.

Šubravcai išleido satyrinį laikraštį „Wiadomosci Brukowe“ („Gatvės žinios“), kuris išjuokė katalikų dvasininkiją, ypač jėzuitus, ir reikalavo teisinės žmonių lygybės prieš įstatymą. Leidinio stilius buvo įdomus ir kuklus. Laikraščio redaktoriai buvo Ignacijus Lachnickis ir Kazimieras Kontrimas. Šiame laikraštyje istorinius straipsnius publikavo Ignacas Chodzka. Laikraštis publikavo Antomnio Goreckio ir Tomo Zano eilėraščius.

Šubravcai skelbė savo publikacijas pasirašydami pseudonimais, paimtais iš lietuvių liaudies mitologijos. Jie aktyviai reiškėsi savaitrašyte „Tygodnik Wileński”. Jie palaikė ryšius su filomatais ir Filaretais. Beveik visi Šubravcai priklausė masonų ložėms.

Veiklos pabaiga

Šubravcų draugija baigė savo veiklą po to, kai Rusijos imperijos valdžia uždraudė jų laikraštį ir ėmė persekioti masonų organizacijas. 1830 m. buvo bandoma leisti savaitinį žurnalą Sankt Peterburge nauju pavadinimu - „Bałamut Petersburski“. Žurnalas buvo leidžiamas iki 1836 m. Jį redagavo Adomas Rogalskis, straipsnius publikavo Juozapas Ignotas Kraševskis, gyvenęs tuo metu Sankt Peterburge, rusų poetai ir rašytojai Juozapas Senkovskis ir Fadėjus Bulgarinas.

Šaltiniai 

Lietuvos istorija (1795-1918 m.)‎
Šubravcai
Mechuvo mūšis

Mechuvo mūšis () – 1863 m. vasario 17 d. įvykęs mūšis tarp Rusijos imperijos armijos ir lenkų sukilėlių dėl Mechuvo miesto.

Priešistorė 

Vadovauti Rusijos imperijos karinėms pajėgoms prieš sukilėlius Radomo divizijoje buvo patikėta generolui leitenantui Ušakovui, kuris sutelkė savo diviziją Mechuve, Kelcuose, Konske ir Radome, po to iš ten siuntė mobilias kolonas kovoti su sukilėlių daliniais.

Tuo tarpu Krokuvos vaivadai Apolinarui Kurovskiui, kuris vadovavo lenkų sukilėliams, Oicuvo apylinkių miškuose pavyko surinkti apie 250 sukilėlių būrį ir, Rusijos kariuomenei nesusitelkus, pavyko užimti strategiškai svarbų Sosnovieco miestą, kuris buvo prie valstybinės sienos su Austrijos imperija. Dėka to Kurovskiui pavyko užimti ir Oicuvo miestą, kuriame jis įkūrė savo štabą ir sutelkė pagrindines sukilėlių pajėgas. Iš Oicuvo Kurovskis kontroliavo apylinkes, ir jo būriai įšaugo dešimteriopai.

Įvertinusi padėties rimtumą Rusijos imperijos karinė vadovybė pasiuntė pulkininko Ostrovskio karinius dalinius iš Čenstakavos ir kunigaikščio Bagrationo būrius iš Mechuvo kovoti prieš Kurovskio sukilėlius. Bagrationas su savo kariuomene išvyko iš Mechuvo 1863 m. vasario 14 d., planuodamas atkirsti sukilėlių būrius nuo Austrijos sienos ir tuo pačiu užkirsti kelią gauti ginklų ir maisto atsargų. Mechuve Bagrationas paliko du Smolensko pulko dalinius. 
Sužinojęs, jog Bagrationo armija paliko Mechuvą, Kurovskis nusprendė pulti miestą iš pietų pusės su 2000 sukilėlių ir iš vakarų – su 500 Cibulskio būrio sukilėliais.

Mūšis dėl Mechuvo 

1863 m. vasario 4 d. vidurdienį pagrindinės sukilėlių kariuomenės pajėgos išžygiavo link Mechuvo ir pirmą valandą nakties apsistojo nakvynei Čaplio kaime. Cibulskiui su savo būriu buvo liepta vasario 5 d. 5 val. ryto atvykti į Biskupcų kaimą, kuriame laukti tolesnių nurodymų. Mechuve niekas nelaukė jokių antpuolių. Atvykę vasario 15 d. iš Kelcų prie Mechuvo sukilėliai tikėjosi mieste rasti tik pasienio sargybos dalinius.

Tuo tarpu Mechuve buvo dislokuota 550 majoro Nepenino karinės sargybos dalinio karių. Gavęs anksti ryte žinių apie būsimą puolimą, Nepeninas pakėlė savo dalinius, žmonėms uždraudė išeiti iš namų į gatves. Išaušus 5 valandai ryto Kurovskis pradėjo miesto puolimą. Prasidėjo mūšis. Kadangi miesto gynyba pasirodė daug stipresnė nei tikėjosi Kurovskis, jis įsakė savo kariuomenei trauktis. To užteko, kad sukilėliai imtų bėgti.

Sąmyšį padidino tai, kad rusų kavalerija įsiveržė į Cibulskio būrio vidurį. Mūšis baigėsi maždaug 9 val. ryto sukilėlių pralaimėjimu.

Pasekmės 

Iš Rusijos imperijos armijos pusės žuvo 7 kariai ir 32 kariai buvo sužeisti (iš jų 4 sunkiai). Iš sukilėlių pusės buvo nužudyta 300 žmonių, 67 sukilėliai buvo paimti į nelaisvę (15 iš jų buvo sužeistų). Be to, imperijos armijos pajėgos atstūmė sukilėlius ir paėmė 43 arklius, 467 šautuvus.

Nuorodos 

1863 m. sukilimo mūšiai
Rumpler

Rumpler Flugzeugwerke, dažniausiai vadinta tiesiog Rumpler, buvo XX a. pradžioje veikusi Vokietijos Imperijos aviacijos įmonė. Bendrovę, pradžioje pavadintą Rumpler Luftfahrtzeugbau, 1909 m. Berlyne įkūrė austrų inžinierius Edmundas Rumpleris. Iš pradžių įmonė gamino monoplano Etrich Taube kopijas. Pirmojo pasaulinio karo metu ji gamino savo konstrukcijos žvalgybinius lėktuvus, taip pat sukūrė ir gamino keletą naikintuvų ir bombonešių modelių.

„Rumpler“ nerado savo vietos pokario rinkoje ir 1920 m. buvo likviduota.

Lietuvos karo aviacija eksploatavo du (kitais šaltiniais – tris) Rumpler C.I. naikintuvus. Jie buvo nupirkti 1919 m. birželio mėnesio pabaigoje iš Kauno aerodrome įsikūrusios ir besitraukiančios vokiečių 425-os eskadrilės (Flieger Abteillung Nr. 425). Dėl sudėtingo valdymo lietuviai lakūnai nelabai mėgo šį lėktuvą.

Orlaiviai 

 Rumpler 6B
 Rumpler B.I
 Rumpler C.I
 Rumpler C.III
 Rumpler C.IV
 Rumpleri CV
 Rumpler C.VI
 Rumpler C.VII
 Rumpler C.VIII
 Rumpler CX
 Rumpler DI
 Rumpler G.I
 Rumpler G.II
 Rumpler G.III

Taip pat skaitykite 

 Orlaivių gamintojų sąrašas
 Rumpler Tropfenwagen, likvidavus įmonę Edmundo Rumplerio suprojektuotas automobilis

Išnašos

Literatūra 
 
 
 Rumpler C.I, http://www.plienosparnai.lt/page.php?854 

Orlaivių gamintojai
Vokietijos įmonės
Dovilė Gailevičiūtė

Dovilė Gailevičiūtė (g. 1996 m. liepos 21 d., Varniuose) – Lietuvos futbolininkė, žaidžianti saugės pozicijoje.

Karjera 
Profesionalią karjerą pradėjo FC Gintra. Su šiuo klubu eilę metų tapdavo Lietuvos čempione.

2022 m. sausio mėn. pranešta, kad dalyvauja Bario ekipos peržiūroje. Galiausiai, kad buvo pasirašyta sutartis su Pink Bari klubu, kuris žaidė Serie B.

2022 m. vasarą grįžo į Lietuvą. Atstovavo FK Saned. 2022 m. rugpjūčio 21 d. rungtynėse prieš MFK Banga pasižymėjo pelnydama du įvarčius. Joniškietės nugalėjo gargždiškes rezultatu 4:1.

Statistika 
 A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
  Ekipa žaidė A lygoje;

Rinktinės 
2015 m. balandžio 4 d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje, Europos taurės atrankos varžybose prieš Moldovą.

Įvarčiai

Pasiekimai 
 Lietuvos moterų futbolo A lyga: 2021, 2020, 2019, 2018, 2017, 2016, 2015, 2014, 2013, 2012
 Baltijos moterų futbolo lyga: 2019, 2017

Šaltiniai

Nuorodos 
 Soccerway (Apie žaidėją)
 lietuvosfutbolas.lt (Gintros 2020 m. sezonas)
 Globalsportsarchive

Lietuvos futbolininkės
Simona Petravičienė

Simona Petravičienė, iki santuokos Simona Veličkaitė (g. 1996 m. spalio 27 d.) – Lietuvos futbolininkė, saugė.

Karjera 
Profesionalią karjerą pradėjo FC Gintra komandoje. 2020 m. čempionių ekipoje nežaidė dėl asmeninių priežasčių (dekretas ir motinystė).

2021 m. vėl grįžo į Gintros komandą.

2022 m. perėjo į FK Saned (moterys).

Rinktinės 
2015 m. balandžio 4 d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje, Europos taurės atrankos varžybose prieš Moldovą.

Įvarčiai

Pasiekimai 
 Lietuvos moterų futbolo A lyga: 2021, 2019, 2018, 2017, 2016, 2015, 2014, 2013, 2012
 Baltijos moterų futbolo lyga: 2019, 2017

 asmeniniai
 geriausia FK Saned žaidėja LMFA Žiemos taurės finalo rungtynėse

Šaltiniai

Nuorodos 
 Soccerway
 Globalsportsarchive

Lietuvos futbolininkės
Požerūnų pėsčiųjų tiltas

Požerūnų pėsčiųjų tiltas – pėsčiųjų ir dviratininkų tiltas, 2014 m. pastatytas per Ežeruonos upę Tauragės rajone, jungiantis Požerūnų ir Staiginės kaimus, maždaug pusiaukelėje tarp Tauragės ir Lauksargių. Tiltas stūkso istorinėje 1812 m. Tauragės konvencijos pasirašymo vietoje, senojo kelio Tauragės dvaras–Tilžė atkarpoje. Pėstiesiems ir dviratininkams nutiestas takas su tiltu jungia abiejuose krantuose stovinčius konvencijos atminimo paminklus. Dešiniajame krante tiltas pasiekiamas nuo kelių  ir A12 žiedinės sankryžos (0,7 km į pietryčius), kairiajame – iš kelio A12 pagal lankytino objekto rodyklę, pro Staiginės kapines (1,5 km).

Istorija 

Anksčiau šioje vietoje stovėjo siauras medinis kareivių suręstas tiltas. Nelikę žinių, koks jis buvo prieš 200 metų, kai Požerūnų malūne buvo pasirašyta Tauragės konvencija. Neišlikusio malūno medinių į žemę sukaltų polių liekanos išnirdavo nusekus Ežeruonos vandeniui. 

Naujo tilto statybų pradžia 2014 m. vėlavo apie pusmetį dėl statybvietėje užtrukusių archeologinių kasinėjimų. Apie 20 m nuo tilto buvo tyrinėjamos Požerūno malūno liekanos. Praėjus 34 metams po konvencijos pasirašymo malūnas jau buvo nebenaudojamas, 1846 m. istoriniuose šaltiniuose pažymėta, kad tuo metu jis jau buvo neveikiantis. XIX a. pabaigoje malūnas buvo pradėtas ardyti vietinių gyventojų. Dar dabar toje vietoje galima rasti raudonų šio malūno plytų. 

Stovėjęs medinis pėsčiųjų tiltas buvo žemesnis. Per sausras šalia jo buvo pravažiuojama brasta. Naujo tilto statyba pradėta 2014 m. gegužės mėn. Tiltas gelžbetoninis, sijinis, karpytos sistemos, su polimerbetonio danga. Perdangos atrėmimui naudojamos 2 krantinės atramos, kurios įrengtos ant 6 gręžtinių, 40 cm  skersmens ir 6 m ilgio polių. Tilto ilgis apie 26,6 m, plotis – 3,5 m. Abiejuose krantuose įrengtos automobilių stovėjimo aikštelės prie konvencijos paminklų.

Šaltiniai 

Požerūnai
Pėsčiųjų tiltai
Tiltai per Ežeruoną
Lietuvos sijiniai tiltai
Amilozė

Amilozė – polisacharidas, sudarytas iš gliukozės molekulių. Tai yra sudedamoji krakmolo dalis (kartu su amilopektinu), kurios dažniausiai būna apie 20-30 %.  Amilozė daugiausiai yra linijinis polimeras, kuris kartais šakojasi ir dažnai formuoja spiralines struktūras, persipinančias su amilopektinu. Amilozė daugiausia sudaryta iš α-1,4-glikozindinių ryšių. Ji geba formuoti labai stiprų kompleksą su jodu, kuris yra ryškios mėlynos spalvos, todėl šviesiniu mikroskopu galima įvertinti jos kiekį krakmole.

Šaltiniai 

Polisacharidai
Judita Sabatauskaitė

Judita Sabatauskaitė (g. 2002 m. gegužės 23 d.) – Lietuvos futbolininkė, žaidžianti saugės pozicijoje.

Karjera

2015–2016 m. 
Profesionalią karjerą pradėjo MFK Jonava komandoje. Nuo 2015 m. atstovavo tuometinei KKSC EOS-Aušra. Debiutavo ir aukščiausioje lygoje, rungtyniavo ir jaunimo čempionatuose.

2016 m. ir toliau atstovavo Jonavos ekipai. Rungtyniavo A lygoje, bei buvo kviečiama į jaunimo rintinių stovyklas.

2017 m.

WU-17 rinktinė 
2017 m. buvo suburta ekipa, kuri vadinosi WU-17 rinktine. Joje žaidė talentingos merginos iš visos Lietuvos. Judita Sabatauskaitė buvo šios ekipos kapitonė. Buvo kviečiama ir į WU-17 rinktinės stovyklas, rungtyniavo prieš vokietes, austres, šveicares.

KKSC EOS-Aušra 
2017 m. atstovavo ir „Jonavos“ klubui, kuris buvo perkeltas į LMFA I lygą. 2017 m. spalio 13 d. jonavietės rezultatu 8:2 sutriuškino Tauragės ekipą, o J. Sabatauskaitė pelnė net šešis švarčius.

2018–2021 m. 
Nuo 2018 m. žaidė „Kauno Žalgiryje“. Tapo viena pagrindinių ekipos žaidėjų. 2018, 2019 m. su „žalgirietėmis“ iškovojo A lygos sibadro medalius, o 2020 ir 2021 m. tenkinosi bronza.

LMFA I lygoje atstovaudavo „Jonavos“ klubui. 

Buvo kviečiamą į jaunimo rinktinių stovyklas, atstovavo Lietuvai Baltijos taurės, ir UEFA WU-17 atrankos turnyruose, o 2019 m. atstovavo Lietuvai Aphrodite Cup 2019 ir rungtyniavo prieš Kipro rinktinę.

2019 m. įsitvirtino ir Lietuvos nacionalinėje moterų rinktinėje.

2019 m. rugsėjo 25 d. Kauno Žalgirio ekipa rezultatu 11-0 sutriuškino Utenos Utenio merginas. Šiose rungtynės net septynis įvarčius pelnė Judita Sabatauskaitė.

nuo 2022 m. 
2022 m. buvusi Kauno Žalgirio ekipa perbėgo į Hegelmann klubo sistemą. Atstovavo FC Hegelmann.

Rinktinės 
2018 m. rugsėjo 4 d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje, Baltijos taurės varžybose prieš Latviją.

2022 m. buvo kviečiama į Lietuvos moterų rinktinę, kuri rungtyniavo pasaulio čempionato atrankos cikle.
 2022 m. balandžio 8 d. žaidė rungtynėse prieš itales, kuriose užsidirbo geltoną kortelę.
 2022 m. balandžio 12 d. rungtynėse prieš Moldovą pasižymėjo pelnydama įvartį. Antrojo kėlinio pradžioje įvartį ir rezultatas tapo 3-0. Lietuvos rinktinė nugalėjo rezultatu 4:0.

Įvarčiai

Šaltiniai

Nuorodos 
 SOCCERWAY (apie žaidėją)
 lietuvosfutbolas.lt
 soccerdonna.de
 soccerpunter.com
 worldfootball.net
 fbref.com 
 Globalsportsarchive

Lietuvos futbolininkės
Rimantė Jonušaitė

Rimantė Jonušaitė (g. 2003 m. spalio 25 d., Mažeikiuose) – Lietuvos futbolininkė, žaidžianti puolėjos pozicijoje.

Karjera 
Futbolininkės karjerą pradėjo MFA Triumfas Mažeikiai komandoje. Šioje komandoje žaidė 2017 ir 2018 m. Ekipa tuo metu žaidė LMFA I lyga pirmenybėse.

FC Gintra 
Nuo 2018 m. žaidžia FC Gintra ekipoje. 2019 m. tapo 2019 m. moterų A lygos rezultatyviausia sezono žaidėja.

2021 m. pelnė 42 įvarčius.

AC Milan 
2021 m. lapkričio pradžioje pasirašė 3,5 metų kontraktą su AC Milan klubu.

Statistika 
 A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
  Ekipa žaidė A lygoje;

Rinktinės 
 Kviečiama į WU-17 rinktinę. 2019 m. vykusiose Baltijos taurės varžybose pelnė šešis iš septynių lietuvaičių pelnytų įvarčių ir prisidėjo prie komandos triumfo šiame turnyre.
 2019 m. balandžio 7 d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje, draugiškose varžybose prieš Farerų salas.

Įvarčiai

Pasiekimai 
 Lietuvos moterų futbolo A lyga (2): 
 Čempionė: 2019, 2020, 2021
 Baltijos moterų futbolo lyga (1): 
 Čempionė: 2019
 Geriausia jaunoji A lygos futbolininkė (3):
 2019, 2020, 2021 m..

Šaltiniai

Nuorodos 
 Soccerway (Apie žaidėją)
 lietuvosfutbolas.lt (Apie žaidėją)
 FC GINTRA (apie žaidėją)

Lietuvos futbolininkės
Adriana Russo

Adriana Ruso (; g. 1954 m. vasario 4 d. Roma) – italų aktorė ir dainininkė, TV laidų vedėja.

Dalinė filmografija 
 Šnabždesiai tamsoje (1976)
 Karšta bulvė (1979)
 Meilė pirmos klasės vagone (1980)
 Nežaiskite su tigrais (1982)
 Šventa karvė (1982)
 Bloga akis (1983)
 Ryšys per piceriją (1985)

Nuorodos 
 IMDb profilis

Italijos aktoriai
Italijos atlikėjai
Greta Lukjančukė

Greta Lukjančukė arba žinoma mergautine pavarde kaip Greta Kaselytė (g. 1992 m. rugsėjo 10 d.) – Lietuvos futbolininkė, žaidžianti vartininkės pozicijoje. Gali žaisti ir atakuojančio plano pozicijoje.

Karjera

FC Gintra 
Profesionalią karjerą pradėjo FC Gintra komandoje. Su šia ekipa tapo daugkartine čempione. Buvo išnuomota Italijos Neapolio klubui. Teisėjaudavo LFF II lyga, bei moterų pirmenybėse. 2019 m. buvo pripažinta geriausia Lietuvos futbolininke. Ištekėjo ir 2020 m. nebežaidė Gintroje dėl motinystės.

Gintra/ŠSG 
2021 m. žaidė Gintra/ŠSG (Gintros–Šiaulių sporto gimnazijos) komandoje, kuri rungtyniavo Pirmoje lygoje. Per sužaistas penkerias rungtynes G.Lukjančukė pelnė net trylika įvarčių.

2021 m. balandžio 14 d. prieš Kauno Žalgirio FA pasižymėjo vienu įvarčiu. Šiaulietės nugalėjo rezultatu 4:1.

2021 m. gegužės 8 d. prieš Tauragės SC-MFK pelnė du įvarčius. Šiaulietės nugalėjo rezultatu 3:0.

2021 m. gegužės 16 d. prieš FK Vilkija pasižymėjo pelnydama tris įvarčius. Šiaulietės nugalėjo rezultatu 8:1.

2021 m. gegužės 28 d. prieš FK SANED-Joniškio SC pelnė net keturis įvarčius. Šiaulietės nugalėjo rezultatu 8:0.

2021 m. birželio 4 d. prieš FA-FK Panevėžys-PRSSG pelnė tris įvarčius. Šiaulietės nugalėjo rezultatu 7:3.

FC Gintra 
2021 m. liepos 12 d. FC Gintra paskelbė, kad žaidėja grįžta į klubą.

Rinktinės 
2011 m. kovo 5 d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje, Europos taurės atrankinėse varžybose prieš Latviją.

Pasiekimai 
 Lietuvos moterų futbolo A lyga: 2021, 2019, 2018, 2017, 2016, 2015, 2014, 2013, 2012, 2011, 2010
 Baltijos moterų futbolo lyga: 2019, 2017

Šaltiniai

Nuorodos 
 fkgintra.lt
 Soccerway
 lietuvosfutbolas.lt
 Globalsportsarchive

Lietuvos futbolininkės
Vestina Neverdauskaitė

Vestina Neverdauskaitė (g. 1993 m. rugsėjo 19 d.) – Lietuvos futbolininkė, žaidžianti gynėjos pozicijoje.

Karjera 
Žaidė Tauragės SC (MFK Tauragė) ekipoje. Profesionalią karjerą pradėjo FC Gintra komandoje. Eilę metų buvo šio klubo pagrindinės sudėties žaidšja, kapitonė. Daugkartinė čempionė; dalyvavo UEFA čempionių lygos atrankos turnyruose.

2022 m. pradžioje perėjo į „Sanedo“ klubą.

Statistika 
 A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
  Ekipa žaidė A lygoje;

Rinktinės 
2013 m. balandžio d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje, pasaulio taurės atrankinėse varžybose prieš Gruziją.

Pasiekimai 
 Lietuvos moterų futbolo A lyga: 2021, 2020, 2019, 2018, 2017, 2016, 2015, 2014, 2013, 2012
 Baltijos moterų futbolo lyga: 2019, 2017

Šaltiniai

Nuorodos 
 Soccerway
 lietuvosfutbolas.lt (Gintros 2020 m. sezonas)
 Globalsportsarchive

Lietuvos futbolininkės
Algimantė Mikutaitė

Algimantė Mikutaitė (g. 1996 m. gruodžio 7 d.) – Lietuvos futbolininkė, žaidžianti gynėjos pozicijoje.

Karjera 
Profesionalią karjerą pradėjo „Gintros“ klube, kuriame žaidė nuo 2012 m. 

2021 metų sezone per 20 žaistų rungtynių „Spark Energy“ moterų A lygoje pelnė 3 įvarčius, o žaisdama nacionalinėje rinktinėje – įvartį į latvių vartus Baltijos taurės rungtynėse.

2022 m. sausio pabaigoje pasirašė sutartį su Leridos „AEM“ klubu, kuris rungtyniavo Ispanijos antrame moterų futbolo divizione.

2022 m. liepos mėn. pranešta, kad grįžta į Lietuvą ir atstovaus „Gintros“ klubui.

Statistika 
 A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
  Ekipa žaidė A lygoje;

Rinktinės 
2015 m. balandžio 4 d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje, Europos taurės atrankinėse varžybose prieš Moldovą.

Įvarčiai

Pasiekimai 
 Lietuvos moterų futbolo A lyga: 2022, 2021, 2020, 2019, 2018, 2017, 2016, 2015, 2014, 2013
 Baltijos moterų futbolo lyga: 2019, 2017

Šaltiniai

Nuorodos 
 Soccerway (Apie žaidėją)
 lietuvosfutbolas.lt (Gintros 2020 m. sezonas)
 Globalsportsarchive

Lietuvos futbolininkės
Lolita Žižytė

Lolita Žižytė (g. 1998 m. liepos 27 d.) – Lietuvos futbolininkė, žaidžianti Italijos Kuneo "Freedom FC" klube gynėjos pozicijoje.

Karjera 
Profesionalią karjerą pradėjo MFK Jonava komandoje. Vėliau persikėlė į FC Gintra. 

Šiuo metu atstovauja Venezia FC klubui.

Rinktinės 
2017 m. balandžio 11 d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje, pasaulio taurės atrankos varžybose prieš Andorą.

Pasiekimai 
 Lietuvos moterų futbolo A lyga: 2020, 2019, 2018, 2017
 Baltijos moterų futbolo lyga: 2019, 2017

Šaltiniai

Nuorodos 
 SOCCERWAY (Apie žaidėją)
 SOFASCORE (Apie žaidėją)
 lietuvosfutbolas.lt (Gintros 2020 m. sezonas)
 lietuvosfutbolas.lt (Apie žaidėją)
 Globalsportsarchive (Apie žaidėją)

Lietuvos futbolininkės
Bikilys

Bikilys – upė Lietuvoje, Panevėžio rajone; Alantos dešinysis intakas (Nevėžio baseinas). Prasideda laukuose prie Pupeliškių kaimo, Šilų apylinkėse. Teka į šiaurę, kerta Alančių miško pakraštį, žemupyje pasuka į vakarus, teka Raguvos miškų pakraščiais. Įteka į Alantą 14,2 km nuo jos žiočių, prie Bedrių viensėdžio.

Intakai: Opstainė (dešinysis), Dubija (kairysis).

Visa vaga ištiesinta. Kaimai prie Bikilio: Sodeliškiai, Lukštės, Šilagalys, Bauriškis, Dūdelėnai.

Upėvardis Bikilỹs kildinamas iš žodžio bikis ('striukis').

Šaltiniai 

Panevėžio rajono upės
Antikvariniai Kašpirovskio dantys

Antikvariniai Kašpirovskio dantys – muzikos grupė iš Lietuvos. Savo kūryboje muzikantai pasitelkia polkos, post-punk, mariarči, Lotynų Amerikos, Balkanų, regio stilius, ironiškus dainų tekstus ir balades.

2006 metais Vilniuje susikūrusią grupę šiuo metu sudaro šeši muzikantai:
 Martynas Enčius (muzika, dainų žodžiai, vokalas, akustinė gitara),
 Juozas Baužys (vokalas, smuikas),
 Danielius Juodis (vokalas, bosinė gitara),
 Karolis Steponavičius (dainų žodžiai, būgnai),
 Tautvydas Jurkša (akordeonas)
 Antanas Ruzgas (vokalas, trimitas).

2015 m. grupė išleido debiutinį albumą „Antikvariniai Kašpirovskio dantys“ ir pristatė dainos „Į Venesuelą“ vaizdo klipą. Grupė surengė koncertus Lietuvoje, Kinijoje, Indijoje, JAV, Belgijoje, Lenkijoje, Latvijoje, Estijoje, Ukrainoje, Baltarusijoje, Rusijoje, Makedonijoje

Iki šiol „Antikvariniai Kašpirovskio dantys“ yra pelnę penkis M.A.M.A. apdovanojimus – metų proveržio (2016 m.), metų vaizdo klipo (2016 m. – „Į Venesuelą“, 2018 m. – „Indai“, 2019 m. – „Daug dienų“) ir metų grupės (2020 m.). Taip pat „Klipvid“ konkurso geriausio metų vaizdo klipo apdovanojimus (2018 m. – „Indai“, 2020 m. – „Mažulė“; šių vaizdo klipų režisieriai – atitinkamai Saulius Baradinskas ir Darius Miniotas – buvo pripažinti geriausiais metų režisieriais).

Diskografija 
 Antikvariniai Kašpirovskio dantys (2015 m.) – albumas išleistas CD ir skaitmeniniu formatais
 Problematika (2017 m.) – albumas išleistas CD ir skaitmeniniu formatais
 Dantų plokštelė (2017 m.) – rinktinių dainų albumas, išleistas tik vinilo formatu
 Nieko nereikia daryt (2019 m.) – albumas išleistas CD, vinilo plokštelės, kasetės ir skaitmeniniu formatais

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficialus grupės tinklalapis
 Muzikos agentūros M.P.3 tinklalapis
 
Lietuvos atlikėjai