joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Milvydžių Šv. Martinijono koplyčia

Milvydžių Šv. Martinijono koplyčia – veikianti koplyčia Joniškio rajone, Satkūnų seniūnijoje, Milvydžių kaimo kapinėse, prie pat Latvijos pasienio. Pasiekiama iš kelio  šiauriau Satkūnų pasukus į šiaurės vakarus per Linkaičius 2,5 km, toliau už geležinkelio – nuo kryžkelės į šiaurę, pervažiavus Milvydžius link pasienio 2,3 km. 

Milvydžių koplyčia 1995 m. įrašyta į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ). Pavadinta Šv. Martinijono vardu, kurio garbei čia vyksta atlaidai.

Istorija 

Koplyčia čia stovėjo XVII a. Dabartinė koplyčia sumūryta XIX a. pabaigoje iš raudonų plytų, netinkuota. Koplyčios pamatuose matosi data - 1886 metai. Supančiose kapinėse laidojama nuo seno ir šiuo laikotarpiu.

2012 m. koplyčia renovuota ir pašventinta, sutvarkytas privažiavimas. Koplyčia buvo renovuojama pagal Joniškio Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų parapijos klebono-dekano Eduardo Semaškos parengtą projektą „Saugomo kultūros paveldo, Milvydžių kaimo kapinių koplyčios, atnaujinimas ir pritaikymas visuomeninėms reikmėms“. Ta proga birželio 18 d. atnaujintoje koplyčioje vyko Šv. Martinijono atlaidai.

Architektūra 

Koplyčia – „plytų“ stiliaus pastatas, jo detalės būdingos istorizmo laikotarpio architektūrai. Koplyčią juosia graži mūro plytų tvora ir kapinių kontrastas. Pastatas sudėtinio tūrio, su nedideliu bokšteliu. Pagrindinis fasadas simetriškas, vainikuotas trapecijos formos frontonu, virš kurio kyla kvadratinio skerspjūvio bokštelis, dengtas keturšlaičiu stogeliu su kryžiumi. Fasado kampus riboja mentės, peraugančios į kampinius bokštelius, vainikuotus keturšlaičiais stogeliais su kryžiais; vidurinėje dalyje yra platus portalas, užbaigtas segmentine sąrama, o virš jo – pusiau apskritus langas. Frontoną skiria keturių plytų eilių trauka ir pagyvina apskritas langas bei šlaitus pabrėžiančios laiptuotos juostos. Interjero erdvė vientisa, dengta medinėmis lygiomis lubomis. Chorą laiko dvi apskritos medinės kolonos, tvorelė – plokščių drožinėtų baliustrų. Šalia, kairėje pusėje glaudžiasi medinė sakykla. Yra puošnių orderinių formų medinis Šv. Martinijono altorius.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Milvydžių koplyčios pašventinimas 
 Milvydžių koplyčia (grazitumano.lt) 
 Milvydžių koplyčia (siauliai.lt)
 Milvydžių koplyčia (joniskis.lt) 

Joniškio rajono koplyčios
Stanislovas Soltanas

Stanislovas Soltanas (, 1756 m. rugpjūčio 27 d. – 1836 m., Mituva) – LDK valstybinis veikėjas, Lietuvos didysis vėliavininkas (1782–1790), Lietuvos didysis pakamaris (1790–1791), Lietuvos dvaro maršalka (1791–1792), Lietuvos lauko buožės generolas-adjutantas, laisvamanis ir masonas. Slanimo seniūnas, Zietelos savininkas.

Biografija 

Lietuvos bajorų Soltanų giminės atstovas, herbo „Abdank“ savininkas. Stanislovo Soltano ir Elenos Romerytės sūnus.

1782 metais gavo Lietuvos didžiojo vėliavininko pareigybę, 1790 metais tapo Lietuvos dižiuoju pakamariu. 1782 metais gavo LDK armijos generolo-majoro titulą.

1788 metais buv išrinktas į Ketverių metų seimą (1788–1792). Seimo darbo metu įėjo į patriotinę grupuotę ir palaikė naują Lenkijos konstituciją, priimtą 1791 metų gegužės 3 d. Tais pačiais metais gavo Lietuvos dvaro maršalkos pareigybę. 

1792 metais ATR-Rusijos karo metu pasisakė prieš Lenkijos karaliaus Stanislovo Poniatovskio prisijungimą prie Targovicos konfederacijos, Liepos 21 d. emigravo į Saksoniją. 

1794 metais tapo vienas iš Kostiuško sukilimo organizatorių Lietuvos didžiojoje kunigaikštystėje prieš Rusijos viešpatavimą. Po sukilimo numalšinimo buvo areštuotas ir ištremtas į Kazanę. 1796 metais naujas Rusijos imperatorius Pavelas I išlaisvino Stanislovą Soltaną iš tremties. 

1806–1807 metais kartu su pulkininku F. Potockiu bandė organizuoti naują sukilimą Lietuvos didžiojoje kunigaikštystėje, 1808 metais išvažiavo į Lenkijos didžiąją kunigaikštystę.  

1812 metais, Napoleono Bonaparto invazijos į Rusiją metu, Prancūzijos imperatoriaus buvo įtrauktas į LDK laikinos vyriausybės sudėtį. Liepos 18 d. atvyko į Vilnių, bet dėl ligos nuo rugpjūčio 24 iki lapkričio 6 d. nevykdė savo pareigų. Po Prancūzų pralaimėjimo buvo priverstas pakartotinai išvažiuoti į emigraciją. 

1782 metais tapo Švento Stanislovo ordino kavalieriumi. 1813 metais gavo prancūzišką Garbingo legiono ordiną.

Šeima 

Stanislovas Soltanas buvo vedęs du kartus. Jo pirmoji žmona buvo Pranciška Teofilė Radvilaitė. Vaikai: Adomas Leonas Liudvikas, Ana ir Elena.

Antrą kartą vedė Konstanciją Taplocką. Vaikai: Stanislovas, Vladislovas ir Elena.

Literatūra 
 Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. / рэд. Г. П. Пашкоў і інш. Т. 2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч. – Мінск: Беларуская Энцыклапедыя, 2005. – 788 с.: іл. ISBN 985-11-0378-0.

Nuorodos 

|-

Lietuvos bajorai
Lietuvos didieji vėliavininkai
Lietuvos dvaro maršalkos
Pakamariai
Slanimo seniūnai
ATR pasaulietiniai senatoriai
1794 m. sukilėliai
Lietuvos ultimeito komandos Europos ir pasaulio čempionatuose

Lietuvos ultimeito nacionalinė rinktinė dalyvavo Pasaulio ultimeito ir guts čempionate (WUGC) (2004), Pasaulio jaunimo ultimeito čempionate (WJUC) (2002), taip pat Lietuvai atstovauja Lietuvos ultimeito klubai Europos ultimeito klubų ultimeito čempionato (EUCC) regioninėse varžybose.

Nacionalinė Lietuvos ultimeito rinktinė dalyvavo tik dvejuose čempionatuose. Klubiniuose čempionatuose Lietuvai atstovavo stipriausi Lietuvos ultimeito klubai: Taškas, Zepps, Vorai, Drop That Smile.

Pasiekimai 

Lietuvos lėkščiasvydis
Karaliaus Mindaugo husarų batalionas

Karaliaus Mindaugo husarų batalionas (KM HB) – Lietuvos ginkluotųjų pajėgų karinis dalinys, esantis Lietuvos kariuomenės Sausumos pajėgų Mechanizuotosios pėstininkų brigados „Geležinis Vilkas“ sudėtyje.

Bataliono pagrindinė funkcija – išlaikyti aukštą savo padalinių parengtį dalyvaujant operacijose už Lietuvos ribų ir vykdant savo šalies gynybą.

Istorija 
1991 m. birželio 6 d. Panevėžyje buvo suformuota mokomoji kuopa. Tų pat metų gruodžio 1 d. Krašto apsaugos ministro įsakymu įkurtas Panevėžio atskirasis batalionas. Jo vadu paskirtas kapitonas Algis Vaičeliūnas. 1993 m. gruodžio 10 d. batalionui suteiktas Lietuvos karaliaus Mindaugo vardas. 1992 m. pavasarį batalionas priskirtas „Geležinio Vilko“ Lauko kariuomenės brigadai. 1995 m. gegužės 28 d. batalionui įteikta kovinė vėliava su šūkiu „Viešpatie, padėk mums, Tėvynės laisvę ir garbę ginam!“. 1996 m. gegužės 10 d. batalione įkurtas karininkų, o 1997 m. spalio 21 d. ir seržantų klubai. Nuo 2002 m. bataliono kariai dalyvavo taikos palaikymo misijose Kosove, Afganistane ir Irake, kitose tarptautinėse operacijose. Nuo 2010 m. pirmojo pusmečio Karaliaus Mindaugo motorizuotojo pėstininkų bataliono karių kuopa vykdė budėjimą Lenkijos vadovaujamoje Europos Sąjungos kovinėje grupėje. Nuo 2012 m. batalionas yra tiesiogiai pavaldus Lietuvos kariuomenės Sausumos pajėgų vadui. 2014 m. sausio 1 d. batalionui suteiktas Lietuvos karaliaus Mindaugo husarų bataliono pavadinimas, pakeistas bataliono tarnybos ženklas. Nuo 2014 m. sausio 1 d. batalionas vykdo budėjimą Lietuvos kariuomenės Taikos meto užduočių operacinėse pajėgose. Nuo 2016 m. sausio batalionas vėl įjungtas į Mechanizuotosios pėstininkų brigados „Geležinis Vilkas“ sudėtį.

Nuorodos 
 Karaliaus Mindaugo husarų batalionas 

Dabartinės Lietuvos kariuomenės daliniai
Kristupas Sapiega

Kristupas Sapiega (1590–1637 m. lapkričio 27 d., Paduja) – LDK valstybinis veikėjas, Lietuvos pastalininkis (1623–1630), Lietuvos didysis stalininkas (1630–1631), Lietuvos didysis raikytojas (1631–1633), Lietuvos pataurininkis (1633–1637).

Biografija 
Lietuvos magnatų Sapiegų giminės, Kodenio linijos atstovas, herbo „Lis“ savininkas. Polocko vaivados Mikalojaus Povilo Sapiegos (1545–1599) trečiasis sūnus nuo santuokos su Ana Andrejevna Višnioveckaite (m. apie 1595).

Jaunystėje Kristupas su savo broliu Mikalojumi daug keliavo po Vakarų Europą, mokėsi Vienoje, Trire ir Maince 1608 metais, o Paryžiuje 1609–1610 metais, Madride 1611 metais. Taip pat gyveno Romoje 1612 m. ir Maltoje 1613 m. 1613 metų spalį broliai Krisrupas ir Mikalojus grįžo į tėvynę. 1616 metais Kristupas Sapiega savarankiškai važiavo į Nyderlandus.

Grįžęs namo, Kristupas Sapiega, kartu su savo broliu Aleksandru Sapiega, dalyvavo Lenkijos karaliaus Vladislovo Vazos žygyje į Maskvą 1617–1618 metais. 1621 metais dalyvavo turkų armijos sutriuškinime Chotyno mūšyje.

Už savo nuopelnus 1623 metais gavo Lietuvos pastalininkio pareigybę. 1623 metais buvo išrinktas pasiuntuiniu į seimą. 1625 metais lydėjo karalaitį Vladislovą į kelionę po užsienį. 1630 metais tapo Lietuvos didžiuoju pastalininkiu, o 1631 metais – Lietuvos didžiuoju raikytoju. 1632 metais buvo paskirtas pasiuntiniu į konvokacinį seimą. 1633 metais gavo Lietuvos didžiojo pataurininkio pareigybę.

1637 metais Kristupas Sapiega dėl blogos sveikatos nuvyko į Italiją, kur ir mirė lapkričio 27 d. Padujoje.

Šeima 
Buvo vedęs Elžbietą Firlej, nuo santuokos su kuria palikuonių neturėjo.

Nuorodos 
 Генеалогия магнатского рода Сапег

Kristupas
Lietuvos pastalininkiai
Lietuvos didieji stalininkai
Lietuvos raikytojai
Lietuvos pataurininkiai
ATR Seimo atstovai
Jonas Tarlo

Jonas Tarlo (; 1684–1750 m. sausio 15 d., Opole) – ATR valstybinis ir karinis veikėjas, generalinis Podolės seniūnas (nuo 1728), Liublino (nuo 1719) ir Sandomiro vaivada (nuo 1736), Lietuvos pastalininkis (nuo 1717), Krosno, Letičevo, Medicko, Sokalsko, Jaselskio ir Grabovecko seniūnas, Lekijos Karalystės Tribunolo maršalka.

Biografija 

Žymios Lenkijos bajorų Tarlų giminės, kilusios XV amžiaus pradžioje, atstovas, herbo „Topor“ savininkas. Vienas iš įtakingiausių ir galingiausių XVIII amžiaus antros pusės ATR magnatų. Liublino vaivados Stanislovo Tarlos (m. 1705) ir Terezės Duninos-Borkovskos sūnus.

Išsilavinimą gavo Prancūzijoje, po to buvo karaliaus Liudviko XIV rūmuose. Ne kartą buvo renkama deputatu (pasiuntiniu) į ATR seimus. 

Lenkijos karalystės armijos generolas-majoras ir Lanovo regimento šefas-komendantas.

Tarnogrodo konfederacijos dalyvis. 

Buvo politinis oponentas Augustui III Saksui. 

Stanislovo Leščinskio šalininkas 1704 ir 1710 metais ir jo pakartotino išrinkimo į Lenkijos sostą 1733 metais. 1734 m. – vienas iš Dzikovo konfederacijos organizatorių, Stanislovo Leščinskio gynybai. 

Po Leščinskio atsistatydinimo, palaikė magnatų Potockių pastangas jų siekimuose pasiekti susitaikymo ir sąjungos sudarymo tarp ATR su Rusija ir Austrija prieš Prusiją.

Keturis kartus užėmė Karūnos Tribunolo maršalkos potą.

Stambus žemvaldys, iki mirties valdė keletą miestų ir daugiau nei šimtą kaimų. 

Mirė bevaikis ir palaidotas Šv. Marijos bažnyčioje, Opole-Liubelske.

Apdovanojimai 
1719 matais buvo apdovanotas Baltojo erelio ordinu.

Šeima 
Buvo vedęs keturis kartus. Jo pirma žmona tapo Mariana Liubovecka (m. po 1726), su kuria išsiskyrė 1717 metais. Po 1720 metų vedė antrą kartą Elžbietą Modrževską (m. 1728). 1732 metais trečią kartą vedė Elžbietą Branicką (m. 1746), Palenkės vaivados Stefano Mikalojaus Branickio ir Katerinos Scholastikos Sapiegaitės dukterį, Sokalo seniūno Pranciškaus Ksavero Potockio (m. 1731) našlę. 1746 metais ketvirtą kartą vedė Sofiją Krasinską (1718 (?1719)–1790), kuri praėjus ketveriems metams po jo mirties ištekėjo už Krokuvos kašteliono Antonijo Liubomirskio (1718–1782) (ji buvo antroji žmona).

Nuorodos 
 О. Вінниченко. Заповіт сандомірського воєводи Яна Тарло (1750 р.)

|-

Tarlos
Lietuvos pastalininkiai
Sandomiro vaivados
Liublino vaivados
ATR pasaulietiniai senatoriai
Krosno seniūnai
Karūnos tribunolo maršalkos
ATR generolai leitenantai
Podolės Kameneco generaliniai seniūnai
Letičyvo seniūnai
ATR Seimo atstovai
Vetka

Vetka () – miestas pietryčių Gudijoje, Gomelio srityje, 15 km į šiaurės rytus nuo Gomelio, prie Sožo upės. Rajono centras. Keliai į Gomelį, Dobrušą, Čečerską. Maisto (pieno), tekstilės pramonė. Yra soboras, veikia liaudies meno muziejus.

Istorija 

Vetką 1682 ar 1685 m. įkūrė rusų sentikiai, atsikėlę iš vidurio Rusijos. Jie saloje Sožo upėje įkūrė gyvenvietę, kuri tapo religiniu, kultūriniu sentikių centru. Vystyti ikonų gamybos, rankraščių, medžio drožybos menai. 1735 ir 1764 m. Vetką sudegino caro armija, daugelis sentikių iškeldinta. Miesto statusas suteiktas 1925 m. Vetka pateko į Černobylio avarijos užterštumo zoną.

Šaltiniai 

Gomelio srities miestai
Vėjų juosta

Vėjų juosta () – kalvagūbris Rusijoje, Rytų Europos lygumos šiaurėje, į pietus nuo Onegos užutėkio (Baltoji jūra). Patenka daugiausia į Archangelsko sritį, vakarinė dalis yra Karelijoje. Ilgis ~200 km (iš rytų į vakarus), plotis ~50 km. Aukštis siekia iki 336 m (Did. Liovgoros k.). Kalvagūbris sudarytas iš kristalinių skalūnų su gabro ir periodito intruzijomis. Yra aukso, boksito santalkų. Kalvagūbrį raižo daug upių, gausu ežerų (didžiausias – Kožozeras).

Šlaituose auga spygliuočių miškai. Vėjų juosta beveik negyvenama (dauguma kaimų išnyko XX a. pab.).

Šaltiniai 

Rusijos reljefas
Jonas Dolskis

Jonas Karolis Dolskis ( , 1637–1695 m. balandžio 29 d.) – LDK valstybinis ir karinis veikėjas, Slanimo pastalininkis (nuo 1656 metų), Pinsko pakamaris (1662–1666) ir Pinsko maršalka (1666–1676), Lietuvos didysis raikytojas (1670–1676), Lietuvos pataurininkis (1676–1685), Lietuvos dvaro maršalka (1685–1691) ir Lietuvos didysis maršalka (1691–1695), karaliaus pulkininkas, Pinsko ir Valkavisko seniūnas, Olykos ekonomijos administratorius.

Kilo iš kunigaikščių Dolskių giminės. Pinsko vėliavininko Nikolajaus Dolskio (apie 1610–1647), ir Elenos Jelskos sūnus.

Biografija 
ATR su Švedija, Rusija ir Osmanų imperija karų dalyvis. 1656 m. dalyvavo mūšyje dėl Varšuvos ir kitose 1654-1667 m. karo veiksmuose.1666 m. ATR valdovui Jonui Kazimierui Vazai teikė karinę pagalbą prieš Jurgio Sebastijono Liubomirskio vadovaujamą rokošą. 1667 ir 1668 m. buvo renkamas pasiuntiniu į ATR seimus.1669 m. Jonas Karolis Dolskis pasirašė Mykolo Koributo Višnioveckio elekciją (išrinkimą į sostą). 1670 m. gavo Lietuvos didžiojo raikytojo pareigybę. 1673 m. lapkritį dalyvavo Jono Sobieskio vadovaujamajame Chotyno mūšyje prieš turkus. Kitais metais pasirašė Jono Sobieskio elekciją. 1676 m. buvo išrinktas pasiuntiniu į ATR seimą ir buvo paskirtas Lietuvos pataurininkiu. 1685 m. paskirtas Lietuvos dvaro maršalka, o 1691 m. tapo Lietuvos didžiuoju maršalka.

1690 m. iš ATR valdovo gavo žemių prie Pinsko, kurio priemestyje pastatė Karolino pilį. Įkūrė vienuolynus ir pijorų kolegijas Dubrovice 1684 metais ir Liubešove (Naujame Dolske) 1686 metais.

Gyvenimo pabaigoje gavo grafo titulą.

Šeima 

Jonas Karolis Dolskis buvo vedęs du kartus. Pirmoji žmona Elžbieta Ostrorugė (m. 1684). Vaikai: Ana, Teodora, Ignotas, Tomas, Jonas, Mariana, Juozapas ir Katerina (1680–1725), Lietuvos didžiojo etmono ir Lietuvos didžiojo kanclerio Mykolo Servacijaus Višnioveckio (1680–1744) žmona nuo 1695 metų. 

Antroji žmona Ana Chodorkovska (m. 1711), Lietuvos pakamario Kristupo Chodorkovskio ir Anos Jablonovskos duktė, Konstantino Kristupo Višnioveckio našlė. Vaikai: Mariana, Stanislavas ir Janas. 

Septyni Jono Karolio Dolskio sūnūs ir trys dukterys mirė dar kūdikystėje. Pilnametystės sulaukė tik viena duktė iš pirmos santuokos - Katerina, kuri ištekėjo už kunigaikščio Mykolo Servacijaus Višnioveckio. 

Jonas Karolis Dolskis buvo paskutinis kunigaikščių Dolskių giminės vyriškos linijos atstovas. Po jo mirties visas Doslkių valdas paveldėjo Katerinos Dolskos vyras Mykolas Servacijus Višnioveckis.

Literatūra 
 Пазднякоў В. Дольскія // Вялікае Княства Літоўскае. Энцыклапедыя у 3 т. – Мн.: Беларуская Энцыклапедыя імя П. Броўкі, 2005. – Т. 1: Абаленскі – Кадэнцыя. – С. 593. – 684 с. – ISBN 985-11-0314-4.

Nuorodos 
 Князья Дольские // Сайт «Генеалогия русской знати».
 Dolski Jan Karol h. Kościesza 
 Jan Karol Dolski na Dolsku, Dąbrowicy i Komarnie h. wł.
 Jan Karol Dolski b. 1637 d. 1695 

|-

Lietuvos bajorai
Lietuvos didieji maršalkos
Lietuvos dvaro maršalkos
Lietuvos pataurininkiai
Lietuvos raikytojai
Pinsko seniūnai
Valkavisko seniūnai
ATR pulkininkai
ATR pasaulietiniai senatoriai
Žemietijos maršalkos
Pakamariai
ATR Seimo atstovai
Antoine Bourdelle

Antuanas Burdelis (, 1861 – 1929 m.) – Prancūzijos ankstyvojo modernizmo skulptorius, tapytojas. Skulptūros mokytojas.

Biografija 

Emilis Antuanas Burdelis gimė 1861 m. spalio 30 d. Montobane. Jis buvo vieninteliu sūnumi baldininko bendravardžio tėvo Antuano ir Emili Burdelių šeimoje. Jaunystėje A. Burdelis parodė polinkį piešimui, padėjo tėvui baldų gamyboje. 1876 m. įstojo į Tulūzos dailės mokyklą. 1885 m. persikėlė į Paryžių, sėkmingai įstojo į Paryžiaus dailės mokyklą, mokėsi Alexandre Falguière klasėje, bet ją paliko po dvejų metų nepasitenkinęs mokyklos konservatyvumu.  Mokėsi pas Jules Dalou. 1893 m. jį asistentu pasamdė Ogiustas Rodenas. 1895 m. A. Burdelis gavo užsakymą iš gimtojo Montobano miesto monumentui 1870-71 m. Prancūzijos-Prūsijos karo įvykiams pažymėti, kurį atliko iki 1902 m. 1900 m. kartu su O. Rodenu ir Jules Desbois Monparnase atidarė skulptūros mokyklą. 1900 m. sukurta skulptūra „Apolono galva“ rodo savarankišką A. Burdelio skulptūros stilių.

1905 m. Paryžiuje įvyko pirmoji A. Burdelio personalinė paroda su 39 skulptūromis, 18 paveikslų ir 21 piešiniu. Tais metais A. Burdelis pirmą kartą eksponavo Paryžiaus Rudens salone (15 kūrinių). 1908 m. jis paliko darbą pas O. Rodeną. 1909 m. A. Burdelis pradėjo dėstyti Grande Chaumière akademijoje, kur jo mokiniais buvo Alberto Giacometti, Germaine Richier, Vieira da Silva ir Otto Gutfreund. 1910 m. sukurta A. Burdelio statula „Heraklis“ tapo skulptoriaus triumfu (variantai yra daugelyje pasaulio muziejų). Jis pradėjo garsėti tarptautiniu mastu. 1912 m. dirbo Eliziejaus laukų teatre kurdamas reljefus, dekoracijas. 1914 m. sukūrė statulą „Mirštantis kentauras“. Vėlyvaisiais gyvenimo metais A. Burdelis sulaukė svarbių viešųjų užsakymų: „Elzaso Madona“ (1919-1923), „Prancūzija“ (prieš Gran Palė Paryžiuje, 1925), monumentas generolui Karlosui Marijai Alvearui (Buenos Airės, 1926) ir monumentas Adomui Mickevičiui (Paryžius, 1929). Antuanas Burdelis mirė 1929 m. spalio 21 d. Paryžiuje. Palaidotas Monparnaso kapinėse. Jo studijoje Paryžiuje, kurioje A. Burdelis dirbo nuo 1885 m., įsteigtas skulptoriaus vardo muziejus.

Darbų galerija

Šaltiniai 

 A. Burdelio muziejaus informacija
 Encyclopaedia Britannica

Bourdelle, Antoine
Piramidė (geometrija)

Geometrijoje piramidė – briaunainis, gaunamas jungiant pagrindo daugiakampį su tašku, kuris vadinamas piramidės viršūne. Kiekviena pagrindo kraštinė ir viršūnės taškas sudaro trikampį, vadinamą šonine siena. Tai kūginis kūnas, turintis daugiakampį pagrindą. Piramidė, kurios pagrindas turi n kraštinių, turės  briaunainio viršūnę,  sieną ir 2n briaunas. Visos piramidės yra dualios pačios sau.

Tiesi piramidė yra tokia, kurios viršūnė yra tiesiai virš pagrindo centroido, arba baricentro. Netiesios piramidės vadinamos pasviromis piramidėmis. Taisyklinga piramidė yra tokia, kurios pagrindas yra taisyklingas daugiakampis ir, įprastai, yra tiesi piramidė.

Kai piramidės savybės atskirai neminimos, laikoma, kad ji yra taisyklinga kvadratinė piramidė, panaši į piramidžių statinius. Piramidės trikampiu pagrindu dažniausiai vadinamos tetraedrais.

Pasviros piramidės, panašiai kaip trikampiai, gali būti vadinamos smailomis, kai viršūnė yra virš pagrindo, vidinio jo ploto ribose, ir bukomis, kai viršūnė yra už pagrindo išorinio krašto. Stačioji piramidė yra ta, kurios viršūnė yra tiesiai virš pagrindo daugiakampio kampo arba briaunos. Tetraedrams piramidės statumas, smailumas ir bukumas keičiasi priklausomai nuo to, kuris trikampis yra laikomas piramidės pagrindu.

Piramidės yra prizmoidų poklasis. Piramidę galima sudvigubinti, t. y. paversti bipiramide, jei pridėsime kitą piramidės viršūnę priešingoje pagrindo pusėje.

Šaltiniai 

Prizmatoidai
Bronius Maigys

Bronius Maigys (g. 1937 m.) – lietuvis, 1985 m. Sankt Peterburgo Ermitaže apgadinęs Rembranto paveikslą „Danaja“.

Biografija 
Maigys baigė keturias mokyklos klases. Septynerius metus prieš išpuolį Ermitaže niekur nedirbo, dvejus metus gyveno neturėdamas registracijos, ko reikalavo tarybiniai įstatymai.

Išpuolis 

1985 m. birželio 15 d. rytą Maigys atvyko į Ermitažo muziejų su savimi turėdamas peilį, stiklainį sieros rūgšties, prie kojų po drabužiais prisitvirtinęs savadarbių sprogmenų. Rembranto darbų ekspozicijų salėje jis niekieno nepastebėtas perpjovė „Danają“ saugojusį aptvarą (pagal kitą šaltinį – peržengė), dešine ranka du kartus peiliu perrėžė paveikslą, kaire iš stiklainio apipylė jį sieros rūgštimi. Užpuoliką sulaikė tuo metu salėje budėjęs milicininkas I. Žosanas. Po išpuolio paaiškėjo, kad Maigys kišenėje turėjo dar ir elektros bateriją.

Pasekmės 
Po išpuolio Maigys buvo pripažintas psichikos ligoniu. Šešerius metus praleido Černiachovsko (Kaliningrado sritis) psichiatrijos ligoninėje. Po Nepriklausomybės atkūrimo buvo perkeltas į Lietuvą, Vilniaus respublikinę psichiatrijos ligoninę, vėliau atsidūrė Utenos pensione. 2006 m. Maigys rusų kalba parašė 300 puslapių knygą, kurioje išdėstė savą įvykių versiją. Pagal knygos rankraštį skaičiusius rusų žurnalistus, autorius siekia už Lietuvos laisvę kovojusio kankinio įvaizdžio, nesigaili savo poelgio ir be sąžinės graužaties lygiai taip pat vėl pasielgtų.

Populiarioje kultūroje 
Maigio istoriją kaip politinį protestą-meninį aktą greta Antano Kraujelio ir Romo Kalantos savo instaliacijoje „Muziejus“ pateikė Lietuvos menininkas Dainius Liškevičius. 2015 m. ši instaliacija buvo pristatyta nacionaliniame Lietuvos paviljone 56-tojoje Venecijos bienalėje.

Šaltiniai 

Lietuvos nusikaltėliai
Mario Party

Mario Party – kompiuterinių žaidimų serija, leidžiama Japonijos „Nintendo“ kompanijos nuo 1998 m. Tai „Super Mario“ žaidimų serijos subserija. Žaidimų metu keliems žaidėjams galima valdyti „Nintendo“ žaidimų franšizių herojus (Mario, Luidži, Joši, princesę Pryč, Donki Kongą ir kt.) ir rungtis tarpusavyje minižaidimuose, iš kurių sudarytas pagrindinis žaidimas. Minižaidimus galima žaisti ir vienam žaidėjui, tuomet kiti veikėjai yra valdomi kompiuterio AI, Yra išleista arkadinių žaidimų versijų, kurias publikavo ne „Nintendo“, o „Capcom“.

Žaidimai 
 
Pagrindinių žaidimų serija:

Nuorodos 
 „Mario Party: Island Tour“
 „Mario Party 10“ 
 „Mario Party DS“
 mobygames.com

Išnašos 

Kompiuterinių žaidimų serijos
Nuotykių žaidimai
Kalnelio koplyčia

Kalnelio kaimo Šv. Jono Krikštytojo kapinių koplyčia yra Joniškio rajone, Kalnelio kaime, 4 km į vakarus nuo Joniškio, netoli kelių  ir  sankirtos. Ji stūkso kaimo kapinėse ant Kalnelio piliakalnio  (unik. kodas ). Prie kapinių vartelių pastatytas informacinis stendas skelbia, jog tai Joniškio rajono sakralinio kelio objektas.

Istorija 

Pasak padavimų, gali būti pastatyta buvusioje senovės lietuvių tikybos šventoje vietoje - romuvoje. Koplyčia yra XIX a. pradžios liaudies architektūros statinys. 1939 m. koplyčia buvo suremontuota, pakeista dalis fasado konstrukcijų, pristatytas bokštelis, tačiau ši koplyčia yra išlaikiusi ir daug autentiškų elementų.

Architektūra 

Koplyčia vienabokštė, sienos apkaltos horizontaliai, stogas dengtas skarda. Yra trys nesudėtingų formų altoriai. Koplyčios bokšte kabo vertingas varpas (unik. kodas ). Koplyčia labai šviesi, prieš kelerius metus vidus išdažytas. 

Koplyčią supančiose kapinėse yra įdomių metalinių kryžių, mažai besikartojančiais elementais, tarp jų ir lietinis 1849 m. kryžius. Kaltinės kapaviečių tvorelės rodo aukštą kalvių meninį lygį.

Nuorodos 

 Medinių koplytėlių ir bažnyčių keliu
 Kalnelio kaimo Šv. Jono Krikštytojo kapinių koplyčia 

Joniškio rajono koplyčios
Mergiūnų koplyčia

Mergiūnų Šv. Izidoriaus koplyčia – mūrinė koplyčia Joniškio rajone, Joniškio seniūnijoje, Mergiūnų kaimo kapinėse. Pasiekiama nuo plento  šiauriau Kalnelio žvyrkeliu pasukus apie 1 km į pietvakarius.

Koplyčia yra Joniškio rajono „Piligrimų kelyje“, šalia pastatyta informacinė lenta. Koplyčiai suteiktas Šv. Izidoriaus vardas.

Istorija 

Mergiūnų Šv. Izidoriaus koplyčia buvo pradėta statyti 1930 m. kraštiečio Ignaco Jurevičiaus iniciatyva ir pastangomis. Pastatęs koplyčią, Jurevičius ją padovanojo Joniškio parapijos bažnyčiai su sąlyga, kad kasmet čia bus laikomi Šv. Izidoriaus atlaidai. Po II pasaulinio karo Mergiūnų koplyčia buvo pradėta niokoti. Koplyčia 1995 m. buvo restauruota ir prikelta naujam gyvenimui.

Mergiūnų kaimelyje belikusios vos kelios sodybos. Sovietmečiu koplyčioje buvo sandėlis, kaime veikė lentpjūvė, buvo ferma, tvenkinys. Šiandien viso to jau nelikę. Mergiūnai ribojasi su Maldeniais. Maldenių bendruomenė, nusprendusi, kad jų kaime nėra tokių vertingų architektūros objektų, kaip gretimo Mergiūnų kaimo koplyčia, nusprendė 2007 m. suremontuoti šį sakralinį pastatą. Maldenių kaimo bendruomenė kasmet kraštiečių susiėjimą rengia prie Mergiūnų koplyčios. Šioje koplyčioje kasmet vyksta atlaidai, po kurių ten pat šalia esančioje R. ir I. Laucių sodyboje jau daugiau kaip dešimtmetį organizuojami kraštiečių susiėjimai.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Šv. Izidoriaus įkurtuvės po atlaidų
 Mergiūnų Šv. Izidoriaus koplyčia 

Joniškio rajono koplyčios
Jurgis Glebavičius

Jurgis Karolis Glebavičius (, 1605? – 1669 m. balandžio 18 d., Zaslavlis, LDK) – ATR valstybinis veikėjas.

Biografija 

Lietuvos bajorų Glebavičių giminė atstovas, herbo "Leliva" savininkas. Mikalojaus Glebavičiaus ir Marcibelos Koreckos sūnus.

1633 metais paskirtas Anykščių ir Radaškonių seniūnu. Politinę karjerą pradėjo 1639 metų birželį, gavo karaliaus pataurininkio pareigybę. Tais pačiais metais paskirtas Lietuvos paiždininkiu.

1640 metais vedė Kateriną Radvilaitę – Lietuvos didžiojo etmono Jonušo Radvilos seserį. 1643 metais paskirtas Smolensko vaivada. Daug laiko skyrė Smolensko fortifikacijos tvirtinimui, kuriam tai laikui dėl to palikęs politinius reikalus Vilniuje, Krokuvoje ir Varšuvoje, kur lankėsi retai. 1644 metų kovą ir 1645 metais aktyviai dalyvavo ATR senato posėdžiuose. Bekaralystės metu atvažiavo į Krokuvą tik lapkritį, kad dalyvautų rinkimuose ir pasirašė Jono Kazimiero Vazos elekcinį diplomą. Karūnacinio seimo metu svarstymui kėlė klausimus, liečiančius Smolensko gynybą. 1650 metais dalyvavo darbe Vilniuje sudarytos komisijos Lietuvos kariuomenės finansavimo klausimu. 1651 metais buvo komisaru sudarant taiką su kazokais Baltoje Cerkvėje, o po to derybose su kazokais 1659 metais. 1653 metais paskirtas Žemaitijos seniūnu.

ATR-Maskvos karo (1654–1667) metu dalyvavo kariniuose veiksmuose. 1655 metais priėmė Švedijos protektoratą, tarpe kitų pasirašydamas Kėdainių uniją. Vėliau kaip komisaras dalyvavo diplomatinėse ir taikos derybose su Maskva (1660, 1662, 1664). ATR delegacijos sudėtyje pasirašė Andrusovo paliaubų sutartį 1667 metų sausį. 1668 metais, kaip apdovanojimas už Andrusovo paliaubų sudarymą, Glebavičiui suteikta Vilniaus vaivados pareigybė.

Derybose su Rusija Glebavičius prisilaikė kompromiso pozicijos, nors jai perduodant Smolenską ir Dorogobužą neteko didelės dalies savo paveldimų valdų.

Šeima 
Paskutinis iš Glebavičių giminės.

Žmona – Katerina Radvilaitė, Lietuvos didžiojo etmono Jonušo Radvilos sesuo.

Dvi dukterys:
 Marcibela – ištekėjo už kunigaikščio Marcijono Aleksandro Oginskio.
 Kristina Barbora – viena iš turtingiausių LDK nuotakų to laiko; ištekėjo už Kazimiero Jono Sapiegos.

Išnašos

Literatūra 
 Заяц Ю. А. Заславль X–XVIII веков (историко-археологический очерк). – Мн.: Наука и техника, 1987.
 Спиридонов М. Ф. Заславль в XVI в. – Мн., 1998.

Nuorodos 

|-

Glebavičiai
Smolensko vaivados
Žemaitijos seniūnai
Vilniaus vaivados
ATR diplomatai
Anykščių seniūnai
Mekado

Mekado buvo Vokietijos pop muzikos trio, specialiai sukurtas 1994 m. „Eurovizijos“ dainų konkursui.

Trio sudarė Melani Bender (), Kati Karnei () ir Dorkas Kifer (). Pavadinimą sudaro pirmosios narių raidės.

1994 metais dainininkės išrinktos atstovauti Vokietijai „Eurovizijos“ dainų konkurse. Su energingu kūriniu „Wir geben 'ne Party“ grupė užėmė trečią vietą, surinkusios 128 taškus. 4 taškus merginoms skyrė Lietuvos komisija. „Wir geben 'ne Party“ kūrė dainos, 1982 metais atnešusios Vokietijai pergalę, autoriai – Ralph Siegel ir Bernd Meinunger. Nepaisant teigiamų nuomonių iš kritikų, grupė komercinės sėkmės nesulaukė.

Nuorodos 
 Daina Wir geben 'ne Party

|-

Vokietijos atlikėjai
Pop atlikėjai
Vokietijos atstovai Eurovizijoje
1994 m. Eurovizijos dalyviai
Stanislovas Žolkievskis

Stanislovas Žolkievskis (, ; 1547 arba 1550 m., Turinka, netoli Lvovo – 1620 m. spalio 7 d. Berezovka, Moldavijos kunigaikštystė (dab. Moldovos kaimas Oknicos rajone)) – XVII a. Lenkijos karo vadas, lauko ir didysis etmonas bei Karūnos didysis kancleris. Žovkvos miesto ir Krechovo vienuolyno įkūrėjas.

Biografija 

Haličo kašteliono ir Rusios vaivados Stanislovo Žolkievskio ir Sofijos Lipskos sūnus. Žuvo grįždamas iš Ciceros mūšio. Palaidotas Žovkvos Šv. Lauryno bažnyčioje.

Valstybės tarnyba 
 Karaliaus sekretorius (nuo 1573 m.),
 Lvovo kaštelionas (nuo 1593 m.),
 Karūnos lauko etmonas (1588–1618),
 Karūnos didysis etmonas (1618–1620),
 Karūnos didysis kancleris (1618–1620),
 Kijevo vaivada (1608–1618),
 Grubiševo ir Kalušo seniūnas.

Literatūra 
 
 Записки гетмана Жолкевского о Московской войне. СПб. 1871       
 Рукопись Жолкевского // Львовская летопись. Русские летописи Т. 4. Рязань 1999     
 Stanislaw Gabryel Kozlowski, Life of Stanislaus Zolkiewski (Pol.) (Cracow, 1904).
 Жолкевский, Станислав, Начало и успех Московской войны в царствование Е. В. короля Сигизмунда III го. (Рукопись Жолкевского) на сайте «Руниверс»

|-

Lenkijos bajorai
Lvovo kaštelionai
Karūnos lauko etmonai
Karūnos didieji etmonai
Kijevo vaivados
Karūnos didieji kancleriai
Bugo Kamiankos seniūnai
Baro seniūnai
Mendzyžečo seniūnai
Juozapas Sosnovskis

Juozapas Sosnovskis (, m. 1783) – ATR valstybinis veikėjas, Lietuvos didysis raštininkas, Lietuvos lauko raštininkas 1764–1771 metais, Smolensko vaivada 1771–1775 metais, Lietuvos lauko etmonas 1775–1780 metais, Polocko vaivada nuo 1781 metų, elekcinio seimo maršalka 1764 metais.

Biografija 
Juozapas Silvestras Sasnauskas (Sosnovskis) kilo iš bajorų Sasnauskų giminės, herbo „Nalenč“ savininkas. Martyno Sasnausko ir Teofilės Krušinskos sūnus.

Šeima 
Juozapas Sasnauskas buvo vedęs Teklę Despot-Zenovičiūtę, su kuria turėjo dvi dukteris, Kateriną ir Liudviką.

Valstybės tarnyba 
Įstojęs į Lietuvos kariuomenę, susiejo save su kandidato į sostą Adomo Čartoriskio ir jo pusbrolio, busimo karaliaus Stanislovo ugusto Poniatovskio partija. Čartoriskių palaikymo dėka tapo pasiuntiniu nuo Cholmščinos į seimą, o po to buvo išrinktas elekcinio seimo maršalu ir suvaidino svarbų vaidmenį paskutinio ATR valdovo rinkimuose.

Netrukus po to – kaip apdovanojimą už ištikimybę – gavo Lietuvos lauko raštininko pareigybę, po to 1771 metais tapo Smolensko vaivada, o po 10 metų – Polocko vaivada.

Laikė save magnatu, nuolat siekė gausinti savo valdas, nors tokiu nebuvo.

1775 metais pagal karaliaus privilegiją buvo paskirtas Lietuvos lauko etmonu. Po 5 metų atsisakė pareigų Liudviko Tiškevičiaus naudai.

1762 metais tapo Baltojo erelio ordino kavalieriumi, o 1765 metais buvo apdovanotas Švento Stanislovo ordinu.

Nuorodos 
 Józef Sosnowski (zm. 1783) – niedoszły teść Naczelnika

|-

Sosnovskiai
Lietuvos lauko raštininkai
Lietuvos lauko etmonai
Smolensko vaivados
Polocko vaivados
ATR seimo maršalkos
Okos aukštupio kultūra

Okos aukštupio kultūra – ankstyvojo geležies amžiaus archeologinė kultūra, V a. pr. m. e. – I a. paplitusi Okos aukštupyje (dabartinė Rusijos Tulos ir Oriolo sritys).  Šios kultūros samprata suformuluota V.V. Sedovo 1969 m. nėra plačiai vartojama, dažnai įvardijama kaip viena iš Dniepro-Daugavos kultūros lokalinių variantų.

Charakteristika 
Gyventojai vertėsi žvejyba, medžiokle (briedžiai, šernai, stirnos, elniai, stumbrai, kiaunės, bebrai, barsukai, lokiai, paukščiai), bitininkyste. Gyvenvietės įtvirtintos grioviais (iki 2 m gylio), pylimais (iki 2 m aukščio), medinėmis tvoromis, jų centre mediniai stabai. Kai kurie gyvenamieji pastatai karkasiniai, apkrėsti moliu, viduje buvo atvirų židinių.

Šaltiniai 

Baltų archeologinės kultūros
Rytų baltai
Baltarusijos archeologinės kultūros
Rusijos archeologija
William Chandless

Viljamas Čandlsas (William Chandless; g. 1829 m. lapkričio 7 d. – m. 1896 m. gegužės 5 d.) – anglų keliautojas, tyrinėjęs Amazonijos kraštą.

1860–1869 m. gyveno Manause iš kur rengdavo ekspedicijas po Amazoniją. Ištyrinėjo daugelio upių baseinus (1860 m. Žurueną ir jos intaką Arinusą, 1864–1865 m. Purusą ir jo intaką Akrę, 1867 m. Žurua), užmezgė ryšius su iki tol nežinomomis indėnų tautomis, kurių dalis vėliau išnyko (pvz., aravų kalba žinoma tik iš Čandlso surinktų žodžių).

Viljamas Čandlsas savo ekspedicijų užrašus siuntė Karališkajai geografų draugijai, kuri 1866 m. jį apdovanojo medaliu už Puruso baseino tyrimus.

Palaidotas kartu su tėvu ir seneliu Londone, prie Šv. Marijos bažnyčios.

Viljamo Čandlso garbei pavadinta Čandlso upė ir nacionalinis parkas..

Bibliografija 
 Chandless, William, 1866. Ascent of the River Purus, Royal Geographical Society of London.

Šaltiniai 

Chandless
Počepo kultūra

Počepo kultūra – geležies amžiaus archeologinė kultūra, pavadinta pagal Počepo gyvenvietę (Počepsko rajonas, Briansko sritis, Rusija), ją 1964 m. išskyrė A.K. Ambrozas.
Počepo kultūra dar įvardijama kaip Počepo variantas vėlyvosios Zarubincų kultūros.

Arealas 
Počepo kultūra I a. – IV a. buvo paplitusi Dniepro baseino rytinėje dalyje. Počepo kultūra susiklostė iš Juchnovo kultūros veikiant Zarubincų kultūrai.

Kultūra 
Genetiškai Počepo kultūra susijusi su Kijevo kultūra. Ūkininkavimo pagrindas žemdirbystė ir gyvulinkystė.

Počepo kultūrą  pakeitė Moščino kultūra, kuri siejama su rytų galindų gentimi.

Nuorodos 
•	Počepo kultūra, Briansko sritis

Slavų archeologinės kultūros
Baltų archeologinės kultūros
Ukrainos archeologinės kultūros
Černigovo žemė
Pranciškus Cetneris

Pranciškus Cetneris (m. 1732 m. sausio 5 d.) – Lenkijos bajoras, ATR karinis ir valstybinis veikėjas, Smolensko vaivada (1714–1732).

Biografija 

Lenkijos bajorų Cetnerių giminės atstovas, herbo „Przerowa“ savininkas. Lvovo seniūno Jono Cetnerio (m. 1680) ir Sofijos Anos Danilovič, Karūnos didžiojo pataurininkio Mikalojaus Danilovičiaus (m. apie. 1676) dukters sūnus. Kasperas Naseckis klaidingai tapatina jį Terebovlės ir Ščirovicko seniūno vyresnio brolio Aleksandro Cetnerio tėvu.

Aktyviai dalyvavo Lvovo žemės (Rusios vaivadija) visuomeniniame-politiniame gyvenime. 1712 metais jis buvo išrinktas deputatu (pasiuntiniu) į seimą nuo Lvovo žemės. 1714 metais Pranciškus Cetneris buvo paskirtas Smolensko vaivada, bet ir toliau dalyvavo Lvovo gyvenime.

Nuo 1702 metų Bugo Kamiankos seniūnas, 1727 metais gavo valdyti Verbelsko seniūniją. 1702–1703 metais gavo iš karaliaus leidimą rinkti savanorius į šarvuotą įgulą.

Šeima ir vaikai 

1-oji žmona – Ana Chodorkovska, Lvovo pakamario Aleksandro Stepo Chodorkovskio (m. 1694) duktė. Sutuoktiniai turėjo vieną dukterį:

 Anielė (kaip vienuolė Sofija), Benediktinių  Lvove vienuolyno įkūrėja ir vyresnioji.

2-oji žmona – Ana Tarlaitė, Liublino vaivados Stanislovo Tarlos (m. 1705?) ir Terezės Dunin-Borkovskos duktė. Jų vaikai:

 Pranciška, Podolės vaivados Mykolo Juozapo Rževuskio žmona
 Jonas (m. 1734), Židačiovo ir Kamensko seniūnas, karaliaus armijos generolas, Karūnos didysis prievaizas.

Išnašos

Literatūra 
 W. Hejnosz. Cetner Franciszek z Czertwic h. Przerowa (†1732) // Polski Słownik Biograficzny.– Kraków, 1937.– t. III/3, zeszyt 13.– S. 238.
 Niesiecki Kasper. Korona Polska przy Złotey Wolnosci Starożytnemi Wszystkich Kathedr, Prowincyi y Rycerstwa Kleynotami Heroicznym Męstwem y odwagą, Naywyższemi Honorami a naypierwey Cnotą, Pobożnością y Swiątobliwością Ozdobiona … – T. 1. – Lwów: w drukarni Collegium Lwowskiego Societatis Jesu, 1728.– S. 241–242.

Nuorodos 
 Polski Słownik Biograficzny – Cetnerowie / Podkamień na Podolu

|-

Cetneriai
Smolensko vaivados
ATR Seimo atstovai
Bugo Kamiankos seniūnai
ATR kariai
Santa Roza do Purusas

Santa Roza do Purusas () – miestelis vakarų Brazilijoje, Akrės valstijoje, Peru pasienyje, Puruso upės pakrantėje, prie Čandlso žiočių. Savivaldybės centras. Yra aerodromas, upinis uostas, ambulatorija, karinis postas, bažnyčia.

Brazilijos miestai
Adomas Motiejus Sakavičius

Adomas Motiejus Sakavičius (m. 1662 m. kovo 23 d.) – Smolensko vaivada nuo 1658 m. kovo 1 d., Lietuvos Tribunolo maršalka 1634 metais, Ašmenos seniūnas nuo 1649 metų, Vilniaus pavaivadis 1633–1640, Ašmenos pakamaris nuo 1628 metų, Vincento Korvino Gosievskio husarų įgulos poručikas.

Literatūra 
 Jan Władysław Poczobut Odlanicki, Pamiętnik, Warszawa 1987
 Kasper Niesiecki, Korona Polska przy Złotey Wolnosci Starożytnemi Wszystkich Kathedr, Prowincyi y Rycerstwa Kleynotami Heroicznym Męstwem y odwagą, Naywyższemi Honorami a naypierwey Cnotą, Pobożnością y Swiątobliwością Ozdobiona …'' t. 4, Lwów, w drukarni Collegium Lwowskiego Societatis Jesu 1743, 820 s., s. 3.

Išnašos 

|-

Lietuvos bajorai
Smolensko vaivados
Lietuvos tribunolo maršalkos
Ašmenos seniūnai
Pakamariai
ATR karininkai
DFDS Seaways

DFDS Seaways yra 1866 m. įkurtos logistikos firmos DFDS (dan. Det Forenede Dampskibs-Selskab – „Jungtinė garlaivių kompanija“) padalinys, užsiimantis jūros krovinių transportavimu Šiaurės bei Baltijos jūrose. Praeityje DFDS taip pat veikė Šiaurės bei Pietų Amerikoje bei Viduržemio jūroje. Šiai firmai praeityje priklausė keli vien krovinius gabenantys padaliniai (DFDS Tor Line ir DFDS Lisco), kurie visi vėliau buvo reorganizuoti į vieną DFDS Seaways padalinį (iki šios reorganizacijos DFDS Seaways gabeno tik keleivius). DFDS valdo Lietuvoje esančią keltų bendrovę Lisco Baltic Service.

DFDS Seaways kursuoja apie 20 reisų, kuriems priklauso keleiviniai – krovininiai keltų reisai Klaipėda – Kylis bei Klaipėda – Karlshamnas, o taip pat daugiau krovininis reisas Klaipėda – Kopenhaga – Orhusas – Frederisija. 2014 m. buvo bandomas reisas Klaipėda – Travemundė (Vokietija) tačiau tais metais uždėjus sankcijas Rusijai krovinių nebepakako jį išlaikyti pelningą.

Šaltiniai 

Logistikos įmonės
Danijos įmonės
Future

Nayvadius DeMun Wilburn (g. 1983 m. lapkričio 20 d.), geriau žinomas savo sceniniu slapyvardžiu Future – amerikiečių reperis iš Atlantos. Šiuo metu atlikėjas yra išleidęs šešis studijinius albumus. 2015 m. liepą išleistas "DS2" buvo pirmasis atlikėjo albumas, pasiekęs pirmąją „Billboard 200“ reitingo vietą.

Diskografija 
 Pluto (2012)
 Honest (2014)
 DS2 (2015)
 What a Time to Be Alive (2015) (kartu su Drake)
 EVOL (2016)
 FUTURE (2017)
 HNDRXX (2017)

Nuorodos 
 
 

JAV dainininkai
Hiphopo atlikėjai
2015 m. Japonijos Grand Prix

2015 m. Japonijos Grand Prix – 14-tos 2015 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko rugsėjo 25-27 dienomis Suzuka trasoje.

Lenktynes iš pirmos vietos pradėjo vokietis Nico Rosberg, tačiau iš karto po starto ją prarado savo komandos draugui Lewis Hamilton. Pastarasis nesunkiai laimėjo lenktynes ir šventė 8 pergalę sezone. Antras finišavo N. Rosberg, trečias – kitas vokietis Sebastian Vettel su Ferrari.

Kvalifikacija 

Pastabos
 PL (pit lane) – boksai.
 – Danil Kvyat dėl kvalifikacijoje patirtos avarijos turėjo keisti automobilio pakabą ir startuoti iš techninio aptarnavimo zonos.
 – Nico Hülkenberg gavo 3 starto pozicijų baudą už sukeltą avariją su Felipe Massa Singapūro lenktynėse.
 – Max Verstappen gavo 3 starto pozicijų baudą už pavojingoje vietoje pastatytą automobilį kvalifikacijos metu.
 – Alexander Rossi buvo suteiktas leidimas dalyvauti lenktynėse.

Lenktynės 

Pastabos
  – Felipe Nasr buvo klasifikuotas, nes įveikė daugiau nei 90 proc. distancijos.

Čempionato įskaitos 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

 Rodomos tik pirmos 5 įskaitų vietos.

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2015 sporte
2015 m. Singapūro Grand Prix

2015 m. Singapūro Grand Prix – 13-tos 2015 m. Formulės 1 sezono lenktynės, kurios vyko rugsėjo 20-22 dienomis Singapūro trasoje.

Lenktynes iš pirmos pozicijos pradėjo vokietis Sebastian Vettel iš Scuderia Ferrari komandos. Jis nesunkiai išlaikė šią vietą visas lenktynes ir pelnė 3-ią pergalę sezone. Antras finišavo Daniel Ricciardo iš Red Bull, trečias – suomis Kimi Raikkonen. Tai buvo pirmos sezono lenktynės, kai ant podiumo nebuvo nei vieno Mercedes komandos lenktynininko.

Kvalifikacija 

Pastabos
 – Will Stevens gavo 5 starto pozocijų baudą už neplanuotą pavarų dėžės keitimą.
 – Alexander Rossi gavo 5 starto pozicijų baudą už neplanuotą pavarų dėžės keitimą.

Lenktynės 

Pastabos
 – Romain Grosjean buvo klasifikuotas kaip finišavęs, nes įveikė daugiau nei 90 proc. distancijos.

Čempionato įskaitos 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

 Pastabos: pateikti tik penki geriausi rezultatai.

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2015 sporte
DS2

DS2 – trečiasis studijinis amerikiečių reperio Future albumas, išleistas 2015 m. liepos 17 d. Pats atlikėjas teigia, jog albumas yra 2011 m. išleisto dainų rinkinio (mixtape) „Dirty Sprite“ tęsinys. Albumas susilaukė kritikų pripažinimo bei debiutavo pirmoje „Billboard 200“ topo vietoje.

Dainų sąrašas 

2015 albumai
Irena Ribačiauskaitė

Irena Gražina Ribačiauskaitė – Lietuvos baletmeisterė, baleto režisierė ir šokėja.

Biografija 
1963 metais baigė Čiurlionio meno mokyklos choreografijos skyrių, dirbo valstybiniame Operos ir baleto teatre baleto šokėja. 1969 metais įstojo į Maskvos Lunačiarskio teatro institutą, kurį baigusi 1974-taisiais įgijo baletmeisterės-režisierės specialybę. Tais pačiais metais pradėjo dirbti Kauno valstybinio muzikinio teatro vyriausiąja baletmeistere. Šio teatro baleto trupei vadovavo lygiai 30 metų – iki 2004-tųjų.

Choreografės kūrybinis kelias neatsiejamas nuo vaikų. Didžiausio pasisekimo sulaukė jos mažiesiems skirti spektakliai „Mažylis ir Karlsonas“, „Čipolinas“, „Daktaras Aiskauda“, „Pelenė“, „Spragtukas“. Už pastarąjį 1999 metais choreografė pelnė aukščiausią Kauno profesionalaus teatro kūrėjų apdovanojimą „Fortūną“. Vyresniųjų auditorijai skirti jos baletai „Aušrinė“, „Panelė tarnaitė“ ir „Amerikietis Paryžiuje“, šokiai operose ir operetėse bei penkios koncertinės baleto programos.

Lietuvos baletmeisteriai
Lietuvos baleto artistai
Juozapas Jurgis Hilzenas

Juozapas Jurgis Hilzenas (1736 m. – 1786 m. rugpjūčio 31 d. Roma) – LDK valstybinis veikėjas, Livonijos kaštelionas (1760–1767), Minsko (1767–1770) ir Mstislavlio vaivada (1770–1786), Lenkijos karaliaus Augusto III kamergeris, Breslaujos seniūnas. Žymus lenkų masonas.

Biografija 

Kilo iš Lifliandijos bajorų Hilzenų giminės, herbo „Hilzen“ savininkas. Livonijos kašteliono ir Minsko vaivados Jono Augusto Hilzeno (1702–1767) sūnus.

Gavo gerą namų išsilavinimą. Lydimas Lenkijos geografo Karolio Virvičiaus Juozapas Jurgis Hilzenas keliavo po Vokietiją, Prancūziją, Belgiją ir Italiją. 1754 m. buvo paskirtas Lenkijos karaliaus Augusto III pažu ir kamergeriu. Buvo renkamas pasiuntiniu į seimą, du kartus (1754 m. ir 1756 m.) nuo Livonijos, 1758 m. – nuo Breslaujos pavieto. 1762 m. buvo apdovanotas Baltojo erelio ordinu. 1760 m. gavo Livonijos kašteliono pareigybę.

1763–1764 m. bekaralystės metu Juozapas Jurgis Hilzenas palaikė Stanislovo Augusto Poniatovskio kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą. 1767 m. gegužės 8 d. buvo apdovanotas Švento Stanislovo ordinu. Tais pačiais metais buvo išrinktas Lietuvos Tribunolo maršalka. Repnino seime buvo vienas iš dviejų seimo delegacijos pirmininkų. Naudojosi Rusijos pasiuntinio, kunigaikščio n. V. Repnino palaikymu, kuris privertė Lenkijos karaliui suteikti Juozapui Hilzenui naujas pareigybes. Tais pačiais metais gavo Minsko vaivados pareigybę. 1770 m. Juozapas Jurgis Hilzenas buvo paskirtas Mstislavlio vaivada.

|-

Lietuvos bajorai
Livonijos kaštelionai
Minsko vaivados
Mstislavlio vaivados
Breslaujos seniūnai
Lietuvos tribunolo maršalkos
Lenkijos masonai
Jill Scott

Jill Scott (g. 1972 m. balandžio d.)  – amerikiečių dainininkė, dainų autorė, modelis bei aktorė. Iš viso yra išleidusi penkis studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „Woman“, buvo išleistas 2015 m. liepą ir pasiekė pirmąją vietą „Billboard 200“ tope. Scott taip pat seriale „The No. 1 Ladies' Detective Agency“ atliko vieną iš pagrindinių vaidmenų.

Diskografija 
 Who Is Jill Scott? Words and Sounds Vol. 1 (2000)
 Beautifully Human: Words and Sounds Vol. 2 (2004)
 The Real Thing: Words and Sounds Vol. 3 (2007)
 The Light of the Sun (2011)
 Woman (2015)

Nuorodos 
 
 
 

JAV dainininkai
JAV aktoriai
Woman

Woman – penktasis studijinis amerikiečių atlikėjos Jill Scott albumas, išleistas 2015 m. liepos 24 d. Albumas susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmoje „Billboard 200“ topo vietoje, per pirmą savaitę pardavus 133 tūkstančius kopijų.

Dainų sąrašas 

2015 albumai
Kill the Lights

Kill the Lights – penktasis studijinis amerikiečių kantri atlikėjo Luke Bryan albumas, išleistas 2015 m. rugpjūčio 7 d. Albumas susilaukė daugiausiai kritikų įvertinimų ir, per pirmą savaitę pardavus 345 tūkstančius kopijų, debiutavo pirmoje „Billboard 200“ topo vietoje. Viršūnėje išbuvo dvi savaites ir tapo trečiuoju atlikėjo albumu, pasiekusiu pirmąją vietą.

Dainų sąrašas 

2015 albumai
Immortalized

Immortalized – šeštasis studijinis amerikiečių sunkiojo metalo grupės „Disturbed“ albumas, išleistas 2015 m. rugpjūčio 21 d. Tai – pirmasis grupės albumas nuo 2010 m. išleisto „Asylum“. Nepaisant nelabai sėkmingų kritikų įvertinimų, per pirmąją savaitę buvo parduota 98 tūkstančiai albumo kopijų ir jis debiutavo pirmoje „Billboard 200“ topo vietoje, tapdamas penktuoju grupės albumu iš eilės pasiekusiu topo viršūnę. „Disturbed“ tapo trečiąja grupe muzikos istorijoje, kuriai tai pavyko – iki tol tą buvo padarę tik „Metallica“ ir „Dave Matthews Band“.

Dainų sąrašas 

2015 albumai
Disturbed albumai
The Weeknd

Abel Makkonen Tesfaye (g. 1990 m. vasario 16 d.), geriau žinomas kaip The Weeknd – kanadiečių dainininkas, dainų autorius ir įrašų prodiuseris. Savo karjerą atlikėjas pradėjo 2010 m., įkėlęs kelias dainas į YouTube. 2011 m. jis išleido tris dainų rinkinius (mixtape), kurie susilaukė kritikų pripažinimo. Sekančiais metais šie rinkiniai buvo perleisti albume „Trilogy“. Šiuo metu atlikėjas yra išleidęs tris studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „Starboy“, buvo išleistas 2016 m. lapkritį ir pasiekė pirmąją vietą „Billboard 200“ tope. 2018 m. atlikėjas išleido savo pirmąjį EP „My Dear Melancholy,“, trumpojo albumo dėka jis buvo pagirtas kritikų už tai, jog grįžta prie savo senojo skambesio.

Diskografija

Studijiniai albumai 
 Trilogy (2012)
 Kiss Land (2013)
 Beauty Behind the Madness (2015)
 Starboy (2016)
 After Hours (2020)
 Dawn FM (2022)

Trumpieji albumai (EP) 
 My Dear Melancholy,

Nuorodos 
  (anglų k.)
 

Kanados dainininkai
Beauty Behind the Madness

Beauty Behind the Madness – antrasis studijinis kanadiečių atlikėjo The Weeknd albumas, išleistas 2015 m. rugpjūčio 28 d. Albume prie dainų kūrimo proceso prisidėjo tokie atlikėjai, kaip Kanye West, Lana Del Rey, Ed Sheeran bei kiti. Albumas susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų ir per pirmąją savaitę buvo parduota 412 tūkstančių kopijų. Albumas debiutavo pirmoje „Billboard 200“ topo vietoje, tapdamas pirmuoju atlikėjo įrašu, pasiekusiu viršūnę. Pirmoje vietoje jis išbuvo tris savaites. Albume esančios dainos „The Hills“ ir „Can’t Feel My Face“ taip pat pasiekė pirmąsias vietas „Billboard Hot 100“ tope. „Beauty Behind the Madness“ taip pat pasiekė pirmąją vietą Australijoje, Kanadoje, Norvegijoje, Švedijoje bei Jungtinėje Karalystėje.

2016 m. „Grammy“ apdovanojimuose „Beauty Behind the Madness“ laimėjo geriausio „urban“ albumo nominacijoje bei buvo nominuotas metų albumo nominacijoje. Singlas „Earned It“ laimėjo apdovanojimą už geriausią R&B albumą, taip pat buvo nominuotas geriausios R&B dainos bei geriausios dainos sukurtos filmui nominacijoje. Singlas „Can’t Feel My Face“ buvo nominuotas metų dainos ir geriausio solinio pop atlikimo nominacijoje.

Dainų sąrašas 

2015 albumai