joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Justė Juozapaitytė

Justė Juozapaitytė (1990 m. balandžio 14 d. Palangoje) – modelis ir grožio konkursų dalyvė.

Biografija 

Gimė 1990 m. balandžio 14 d. Palangoje. 2007 m. dalyvavo LNK televizijos organizuotoje laidoje Grožio mokykla, kur pateko į finalą ir užsitikrino vietą 2007 m. Mis Lietuva konkurse. Konkurse Mis Lietuva gavo apdovanojimą už fotogeniškumą. Tais pačiais metais konkurse Miss Fashion TV užėmė pirmąją vietą ir tapo šio TV kanalo veidu 2008 metų sezone.

Pirmąjį kontraktą pasirašė 2007 m. su agentūra Modilinos. Dalyvavo fotosesijose Tailande, Kinijoje, Vietname ir Honkonge. Fotografavosi NIKE ir Lynx reklamose. 2011 m. dalyvavo grožio kunkurse Britain & Ireland’s Next Top Model, kur užėmė antrą vietą. Po konkurso modelis dalyvavo filmuojant britų muzikos atlikėjo Matt Cardle dainos Starlight vaizdo klipe. 2011 m. lapkričio mėnesį modelio nuotrauka buvo ant Choque žurnalo viršelio. Tų pačių metų gruodžio mėnesį dirbo modeliu Amy Hall drabužių kolekcijos pristatyme.

Nuorodos 

 www.londoniete.lt Justė Juozapaitytė;
 Justė Juozapaitytė. Beveik geriausias Britanijos modelis;
 Dainos Starlight vaizdo klipas.

Lietuvos modeliai
Raphaël Varane

Rafaelis Varanas (; g. 1993 m. balandžio 25 d.) – Prancūzijos rinktinės futbolininkas, žaidžiantis gynėjo pozicijoje, šiuo metu atstovauja Madrido Real klubui.

Savo karjerą pradėjo „Lens“ profesionaliame futbolo klube, būtent ten jį pastebėjo „Madrido Real“. Dabar Rafaelis Varanas yra pagrindinis centro gynėjas klube.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Laimėjimai 
Real Madrid
 La Liga: 2011–12, 2016–17 m.
 Copa del Rey: 2013–14 m.
 Supercopa de España: 2012, 2017 m.
 UEFA Čempionų lyga: 2013–14, 2015–16, 2016–17, 2017–18 m.
 UEFA supertaurė: 2014, 2016, 2017 m.
 FIFA Pasaulio futbolo klubų taurė: 2014, 2016, 2017 m.

 Pasaulio futbolo čempionatas: 2018 m.

Šaltiniai 

Prancūzijos futbolininkai
Arys

Arys arba Ožyšas (, prus. Aris) – miestelis, Ario valsčiaus centras, Pišo apskrityje, Varmijos Mozūrų vaivadijoje, Lenkijoje, tarp Saino ir Virsbinių ežerų.

Žymūs gyventojai 
 Kurt Sanderling (1912–2011), kompozitorius
 Wolfgang Heyda (1913–1947), povandeninio laivo vadas

Varmijos Mozūrų vaivadijos miestai
Pukalpa

Pukalpa (, ) – miestas Peru rytuose, Amazonijoje, Ukajalio kairiajame krante; Ukajalio departamento centras. Yra upių uostas, Captain David Abenzur Rengifo oro uostas, plentas į Huanuką per Tingo Mariją. Verčiamasi medienos apdirbimo, maisto pramone, žvejyba; žemės ūkio regiono prekybinis centras (buivolai, ryžiai, palmių aliejus, manijokai, vaisiai). Vystomas ekoturizmas. Apylinkėse išgaunama nafta, gamtinės dujos. Yra ginklų aikštė, laikrodžio bokštas, katedra (2005 m.), keletas bažnyčių, yra tradicinės Amazonijos architektūros statinių (Pukalpos gamtos parke). Veikia Ukajalio, Amazonijos tarpkultūrinis universitetai.

Pukalpa pasižymi aukštu nusikalstamumo lygiu (klesti narkomafija), prastomis sanitarinėmis sąlygomis.

Istorija 

1854 m. katalikų misionieriai šipibų-konibų žemėse įkūrė Pukalpos gyvenvietę. Oficialiai Pukalpa įkurta 1888 m., kuomet kaučiuko bumo metu čia veržėsi kolonizatoriai. Iki XX a. vid. tai buvo nedidelė gyvenvietė, izoliuota nuo likusios šalies. 1980 m. tapo naujo Ukajalio departamento centru, tačiau išliko labai skurdi, Pukalpoje siautėjo „Švytinčio Kelio“ ir „Tupac Amaru“ gaujos. XX a. pab. miestas pradėjo sparčiai plėstis, prie to prisidėjo jį pasiekęs plentas.

Peru miestai
Tijana Dapčevič

Tijana Dapčevič (, , g. 1976 m. vasario 3 d. Skopjėje), taip pat žinoma kaip tiesiog Tijana  – žinoma Makedonijos pop dainininkė. Laisvai kalba makedonų, serbų, anglų ir italų kalbomis.

Biografija 

Tijana gimė Skopjėje makedono Velko Todevski ir serbės Branka šeimoje. Turi jaunesnę seserį Tamara, taip pat dainininkė. Ištekėjusi už Serbijos verslininko Milan Dapčevič.

Karjera 

2002 metais laimėjo „Sunčane skale“ festivalį Herceg Novyje. Ji taip pat laimėjo pirmąją vietą 2006 m. konkurse „Serbian Radio Festival-Feras“ su daina „Julijana“.

2006 metais Tijana dalyvavo Serbijos atrankoje Evropesma 2006 su daina Greh, tačiau užėmė aštuntą vietą su 27 taškais. Daina Greh įtraukta į albumą Žuta minuta, kuris buvo išleistas 2007 metų vasarą.

2008 m. Tijana buvo Eurovizijos dalyvės Tamaros Todevskos pritariančioji vokalistė.

Eurovizijos dainų konkursas 2014 

2013 m. rugpjūčio 28 d. Makedonijos radijas ir televizija pasirinko Tijaną atstovauti Makedonijai 2014 m. Eurovizijos dainų konkurse Danijoje. Dapčevič dalyvavo gegužės 8 d. vykusiame antrajame pusfinalyje su daina To the Sky .

Diskografija 
 Kao da.. (2000 m.)
 Negativ (2002 m.)
 Zemlja mojih snova (2004 m.)
 Žuta minuta (2007 m.)
 Muzika (2010 m.)

Išnašos

Nuorodos 

 Oficiali svetainė

|-

Šiaurės_Makedonijos muzikai
Pop dainininkai
Šiaurės_Makedonijos atstovai Eurovizijoje
2014 m. Eurovizijos dalyviai
Antakalnio pušis

Antakalnio pušis – Kaišiadorių rajono savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Medis paskelbtas saugomu 1992 m. spalio 1 d., o į Saugomų teritorijų kadastrą įrašytas 2010 m. kovo 26 d. Siekiama išsaugoti įspūdingos formos paprastąją pušį (Pinus sylvestris L.). 

Antakalnio pušis auga Rumšiškių seniūnijos Antakalnio kaimo kapinių teritorijos vakariniame pakraštyje. Kapinės įsikūrusios kairėje greitkelio  pusėje. Palyginti neaukšto medžio kamieno apimtis 3,0 m, skersmuo – 102 cm. Manoma, kad šio medžio amžius turėtų būti virš 150 metų. Vėjas suformavo atviroje vietoje augančios pušies plokščią lajos formą. 

2014 m. duomenimis, paminklinės pušies aplinka sutvarkyta, iš apsauginės zonos po laja pašalinti pušį supę tankūs krūmokšniai, atnaujinta informacinė lenta. Ji tapo matoma nuo magistralės. Už medžio atsivėrusi dirbamų laukų panorama.

Duomenys 

 Medžio rūšis – paprastoji pušis (Pinus sylvestris L.)
 Kamienų skaičius – 1
 Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 3,0 m
 Medžio aukštis – 11 m
 Amžius – virš 150 metų

Šaltiniai

Nuorodos 

 Saugomų teritorijų valstybės kadastras  

Kaišiadorių rajono paveldas
Lietuvos gamtos paveldo objektai
Badachšano provincija

Badachšano provincija () – provincija Afganistano šiaurės rytinėje dalyje. Turi sieną su Tadžikistanu, Pakistanu ir Kinija. Administracinis centras – Faizabadas.

Geografija 
 
Provincijai priklauso strategiškai svarbus Vachano koridorius, nusidriekiantis nuo pagrindinės šalies dalies per sunkiai pasiekiamus Baltistano šiaurinius pakraščius. Paviršius labai kalnuotas – driekiasi Hindukušo ir Pamyro kalnai, Karakorumo priekalnės. Tarp kalnų driekiasi slėniai, kuriuose vyrauja krūmynai, stepės, pusdykumės. Upės priklauso daugiausia Amudarjos baseinui; svarbiausios – Piandžas (su Pamyru), tekantis pasienyje su Tadžikistanu, ir Kokča. Pamyre telkšo Zorkulio ežeras.

Gyventojai 
  
Krašte būdinga didelė etninė įvairovė: gyvena tadžikai (daugiausia kalbantys dari), uzbekai, puštūnai, kiek mažiau hazarų, kirgizų, beludžų, rusų, kizilbašų. Yra vietinių pamyriečių (šugnanų, mundžanų, iškašimių, vachanų). Dauguma tikinčiųjų yra musulmonai sunitai, tarp pamyriečių daugiausia izmailitai.

Administracinis suskirstymas 

Provincija padalinta į 29 rajonus.

Svarbiausios gyvenvietės:
 Faizabadas
 Iškašimas
 Baharakas
 Chuahanas
 Ragas
 Šahri Buzurgas
 Zebakas

Nuotraukos 

Afganistano provincijos
Degimai (Imbarė)

Degimai – buvęs kaimas šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 2,5 km į šiaurės rytus nuo Salantų, Laiviuose, prie kelio .

Etimologija 

Pavadinimas kilo nuo žodžio deginti. Kaimo vietoje seniau buvo krūmais apaugusi ganyklų žemė. Želdinius išdeginus, joje kūrėsi pirmieji naujakuriai.

Geografija 

Kaimo žemės plyti dabartinio Laivių kaimo pietrytinėje dalyje, lygumoje, į pietus nuo kelio Salantai–Plateliai, Alkupio aukštupyje. Ribojasi su Laiviais, Tuzais ir Gargždele. Iš kaimo išteka Alkupis, o rytiniu pakraščiu teka – Bubinas (abu – kairieji Salanto intakai). Per kaimą praeina lauko kelias Laiviai–Gargždelė.

Istorija 

Degimai susiformavo XIX a. II pusėje – XX a. pradžioje plėšininėje Laivių kaimo ganyklų žemėje. Jam priklausė apie 150 ha žemės, kurioje ūkininkavo 14–20 šeimų. 1923 ir 1959 m. minimas kaip savarankiškas kaimas, 1935 m. ir nuo XX a. 8 dešimtmečio – Laivių kaimo dalis. 

1923 m. buvo 14, 1935 m. – 20 ūkių. 

XX a. 8 deš. I pusėje Degimai išbraukti iš Lietuvos administracinio-teritorinio suskirstymo apskaitinių duomenų.

Gyventojai

Šaltiniai 

Panaikintos Kretingos rajono savivaldybės gyvenvietės
Žvainių paminklas partizanams

Žvainių paminklas Žemaičių apygardos partizanams (nacionalinio reikšmingumo registrinio objekto  sudėtinė dalis) – paminklas Lietuvos partizanams šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Žvainiuose (Imbarės seniūnija), 1,9 km į pietvakarius nuo Salantų, 0,7 km į vakarus nuo kelio Salantai–Imbarė, Salanto kairiajame krante.

Aprašymas  
Paminklas yra šalia Žemaičių apygardos partizanų laidojimo vietos, esančios Salanto slėnyje. Pastatytas į slėnį įsiterpiančio aukštumos kyšulio pietinėje papėdėje, į pietus nuo Salantų žydų holokausto vietos. 

Kalvos šlaito apačioje išmūryta memorialinė akmenų sienelė, pakopomis žemėjanti link slėnio. Jos centre pavaizduoti Gedimino stulpai ir įmūryta rombo pavidalo juodo akmens plokštė su iškaltu įrašu: „ŽUVUSIEMS UŽ LIETUVOS LAISVĘ 1940–1952“. Į dešinę nuo jo, sienelės kampe stovi aukštas, gelžbetoninis monumentalus kryžius, kurio kryžmą vainikuoja metaliniai spinduliai.

Prie memorialinės sienelės pritvirtinta stačiakampė juodo akmens lentelė su įrašu: „ADOLFINA LUPEIKAITĖ / JUOZAS JOKŪBAUSKIS / Žuvę kovoje 1952 m. / Liūdi Sūnus AUGUSTINAS“.

Teritorijos plotas – 0,02 ha.

1,15 km į rytus - šiaurės rytus yra Pesčių paminklas partizanams.

Istorija 
1944–1952 m. šalia Žvainių kaimo, Salanto slėnyje veikusio durpyno duobėse ir šalia žydų kapinių buvusių bulviarūsių duobėse Salantų stribai pamesdavo ir užkasinėjo Salantų valsčiaus (nuo 1950 m. – Salantų rajono) NKVD-MVD-MGB būstinėje nukankintus, valsčiaus ir rajono teritorijoje nukautus Žemaičių apygardos partizanus. Liudytojų teigimu, čia buvę pakasta apie 40–50 Lietuvos partizanų, jų ryšininkų ir rėmėjų. Apie 1978 m. kasant Salanto slėnio rytiniame pakraštyje melioracijos kanalą buvo rasta žmonių griaučių. Vieta netyrinėta.

1996 m. Lietuvos šaulių sąjungos Žemaitijos rinktinės iniciatyva pastatytas paminklas Laisvės kovotojams atminti (projekto autorius Edmundas Giedrimas). Paminklo šventinimo iškilmėse dalyvavo Telšių vyskupas Antanas Vaičius ir monsinjoras Alfonsas Svarinskas.

Nuo 2016 m. atminimo vieta patenka į nacionalinio reikšmingumo lygmens registrinio objekto – Salantų žydų senųjų kapinių bei žydų žudynių vietos ir kapų komplekso (unikalus kodas 39404) teritoriją.

Literatūra 
 Julius Kanarskas. Kretingiškiai kovose dėl Lietuvos valstybingumo. – Klaipėda: Eglė, 2016. – 223-224
 Danutė Krakauskienė. Atminimą įamžinti privalome mes. – Švyturys – 1998 m. gegužės 11 d.
 Antanas Martišius. Nauji Tuskulėnai Salantuose. – Tautininkų žinios – 1996 m. birželio 22 d.

Šaltiniai

Nuorodos 
 
 Paminklinė kompozicija partizanams, žuvusiems už Lietuvos laisvę, atminti. – Kretingos krašto enciklopedija 

Kretingos rajono paveldas
Salantų regioninio parko paveldas
Paminklai Lietuvos partizanams
Klevanė

Klevanė () – miesto tipo gyvenvietė Rivnės srityje, vakarų Ukrainoje. 2001 m. duomenimis, miestelyje gyveno 7470 gyventojų. Išsidėstęs 28 km į šiaurės vakarus nuo Rivnės ir 50 km į pietryčius nuo Lucko.

Istorija 
Gyvenvietė buvo įkurta XII amžiuje kaip Kolyvanas () dabartinės Klevanės teritorijoje, Stublo upės pakrantėje. Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1458 m. kaip Čartoriskių šeimos nuosavybė. 1654 m. buvo suteiktos Magdeburgo teisės. 1940 m. buvo suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas.

Miestelio įžymybės – pilis ir katalikiška Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai bažnyčia su tikinčiųjų garbinamu Klevanės Dievo Motinos atvaizdu (po 1945 m. jis atsidūrė Lenkijoje, šiuo metu yra Skvežinos miestelio bažnyčioje, Liubušo vaivadijoje).

Išnašos

Šaltiniai 
 Klewań // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. T. IV: Kęs – Kutno. – Warszawa, 1883
  Grzegorz Rąkowski. Wołyń. Przewodnik po Ukrainie Zachodniej Część I. – Pruszków, 2005 ISBN 83-89188-32-5
 Курмаш Ф. Клевань // Енциклопедія сучасної України : у 30 т. / ред. кол. І. М. Дзюба (та ін.) ; НАН України, НТШ, Координаційне бюро енциклопедії сучасної України НАН України. – К., 2013. – Т. 13 : Киї – Кок., С. 276 ISBN 978-966-02-6814-2

Rivnės srities gyvenvietės
Braclavas

Braclavas () – miesto tipo gyvenvietė šalia Pietinio Bugo upės, Vinycios srityje, Ukrainoje. Viduramžių Europos miestas praradęs savo svarbą XIX–XX amžiuose. 1988 m. duomenimis, Braclave gyveno 6100 gyventojų.

Istorija 
Pirmą kartą paminėtas 1362 m. Magdeburgo teisės gyvenvietei buvo suteiktos 1564 m. Iki Liublino unijos (1569 m. liepos 1 d.) priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Abiejų Tautų Respublikos laikotarpiu buvo vaivadijos centras.

1648 m., Bogdano Chmelnickio maišto metu, Braclavas tapo kazokų miestu, kuris vėliau asimiliuotas į Maskvos Didžiąją Kunigaikštystę. 1667 m. po Andrusovo paliaubų sutarties atiteko Lenkijai. Tarp 1672 ir 1699 m. miestą valdė Osmanų imperija. Vėliau tapo Rusijos imperijos dalimi po 1793 m. įvykusio antrojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo.

Vinycios srities gyvenvietės
Senosios Įpilties Aukuro akmuo

Senosios Įpilties akmuo, vadinamas Aukuro akmeniu, Aukuru, Ponios lova (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 5248, senas registro kodas – M259K1, senas kultūros paminklo Nr. AR530) – mitologinis akmuo šiaurės vakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Senojoje Įpiltyje, 1,1 km į vakarus nuo kelio , Graistupio dešiniajame krante.

Akmuo 
Akmuo rausvo granito, netaisyklingos formos, pailgas rytų – vakarų kryptimi, 7,8 m ilgio, 5 m pločio, 1,3–1,5 m aukščio.  Rytinės akmens dalies paviršiuje yra 1,5 m ilgio šiaurės – pietų kryptimi, 1,05 m pločio, iki 20 cm gylio įdubimas – Ponios lova. Rytinėje papėdėje iš po akmens išteka gydomąja galia garsėjantis šaltinis.

Teritorijos plotas – 170 m².

80 m į rytus Senosios Įpilties III piliakalnis-Marijos kalnelis, 0,4 km į pietus – pietvakarius – Senosios Įpilties piliakalnis-Pilies kalnas, 1,1 km į rytus – Naujosios Įpilties alkakalnis (Alkos kalnas).

Istorija 
Akmuo vietos gyventojų žinomas nuo seno, laikomas nepaprastu, vadinamas Aukuru, Aukuro akmeniu, Ponios akmeniu. Iš po jo ištekančio šaltinio vanduo buvo naudojamas gydymuisi.

Seniau iš aukštumos šlaito kyšojo tik rytinė, 3,6 m ilgio šiaurės – pietų kryptimi ir 3 m pločio akmens dalis. 2006 m. Senosios Įpilties bendruomenės iniciatyva visas akmuo atkastas, šalia įrengta atokvėpio vieta, pastatyta skulptūra „Žolininkas“ (autorius Tadas Šorys), lauko baldai, o 2007 m. – informacinis stendas.

Pagal dydį akmuo patenka į Lietuvos akmenų dešimtuką.
 
1960 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1963 m. – Lietuvos istorijos institutas (ekspedicijos vadovas Adolfas Tautavičius), 1992 m . – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (tyrimų vadovas Vilnius Morkūnas), 1994 m. – Vykintas Vaitkevičius, 2007 m. – Julius Kanarskas.
 
Nuo 1972 m. – respublikinės reikšmės archeologijos paminklas (AR530). 2003 m. įregistruotas kultūros vertybių registro mitologinių objektų sąraše (M159K1), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu. Akmuo ir šaltinis sudaro kultūros paveldo objektų kompleksą (u. k. 28187).

Pasakojama
 ant akmens senovėje pagonys aukojo aukas.
 ant akmens mėgusi gulėti ponia, kuri išgulėjusi jo paviršiuje įdubimą.

Literatūra 
 Rimantas Matulis. Istoriniai akmenys. – Vilnius, 1990. – P. 58, eil. Nr. 75
 Kretingos rajono kultūros paveldas. – Klaipėda: Libra Memelensis, 2005. – P. 14

Šaltiniai 

 Adolfas Tautavičius. 1963 m. gegužės 8-28 dienomis vykdytos žvalgomosios archeologinės ekspedicijos Kretingos, Klaipėdos, Šilutės ir Tauragės rajonuose ataskaita . – Lietuvos istorijos instituto rankraštynas. – F. 1, b. 187. – L. 8
 Vilnius Morkūnas. 1992 m. Kretingos rajono žvalgomosios archeologinės ekspedicijos ataskaita. – Vilnius, 1995. – Lietuvos kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka. – F. 28, ap. 1, b. 14. – L. 49

Nuorodos 
 Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2007 metais
 Kretingos krašto enciklopedija 
 Panoramio: Photo of Aukuro akmuo (Ipiltis) 
 Genovaitė Paulikaitė. Įpiltiškiai ruošiasi jubiliejui. – Manokrastas.lt – 2012 m. gruodžio 27 d.

Kretingos rajono paveldas
Lietuvos mitologiniai akmenys
Lietuvos rieduliai
Senosios Įpilties I senosios kapinės

Senosios Įpilties senosios kapinės, vadinamos Maro kapeliais, Maro kapais, Senkapiais (saugotinas kultūros paveldo objektas) – neveikiančios kapinės šiaurės vakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Senojoje Įpiltyje, 1,36 km į vakarus nuo kelio , Šventosios kairiajame krante.

Kapinės 
Įrengtas aukštumos šlaite, kuris žemėja į vakarus, link Šventosios slėnio. Ovalo plano, pailgos šiaurės - pietų kryptimi, 20 m ilgio, 13 m pločio. Apjuostos stambių akmenų aptvaro, kurio pietinėje dalyje įrengti varteliai. Viduryje stovi koplytstulpis, o į rytus nuo kapinių – stogastulpis su angelų bareljefais ir memorialine lenta: „ČIA AMŽINAM POILSIUI ATGULĖ MŪSŲ AINIAI. JIE ŠITĄ ŽEMĘ MYLĖJO, TAUSOJO, BRANGINO, LAISTĖ PRAKAITU SŪRIU, KAD ŠIANDIENA GYVENIMU GALĖTUM DŽIAUGTIS TU...“ Pietiniame pakraštyje apaugusios dekoratyviniais krūmais. 

Teritorija – apie 0,04 ha.

Į vakarus ir šiaurę yra Senosios Įpilties I kapinynas-Karių kapeliai, 1,11 km į šiaurę yra Senosios Įpilties II senosios kapinės-Kapeliai, 0,25 km į pietryčius – Senosios Įpilties piliakalnis-Pilies kalnas.

Istorija 
Kapinės įrengtos priešistorinio kapinyno teritorijoje. Veikė XVI–XVIII a. Vadinamos Maro kapais, Maro kapeliais, Senkapiais (). Kapines uždarius, XIX a. – XX a. pr. jose laidoti savižudžiai, neatpažinti skenduoliai, kitatikiai, nekrikštyti kūdikiai. 

XVIII a. aptvertos akmenų pylimu, kurio viršutinė dalis 1939 m. nuardyta ir išvežta Šventosios uosto statybai.  Kapinėse stovėjo pora monumentalių kryžių ir koplytėlė, kurie XX a. pr. sunyko. Vienas kryžius buvo statytas 1814 m. XX a. 8 dešimtmetyje į kapines iš kaimo centro perkeltas koplytstulpis.  

1959 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (ekspedicijos vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Kultūros paveldo centras (tyrimų vadovas Vilnius Morkūnas), 2008 m. – Julius Kanarskas.

Nuo 1972 m. kapinės yra valstybės saugomo kultūros paminklo – Senosios Įpilties kapinyno teritorijoje.

2007 m. Senosios Įpilties kaimo bendruomenė priešais kapines pastatė memorialinį stogastulpį (meistras Tadas Šorys, Kretinga).

Šaltiniai 

 Vilnius Morkūnas. 1992 m. Kretingos rajono žvalgomosios archeologinės ekspedicijos ataskaita. - Vilnius, 1995. - Lietuvos kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka. - F. 28, ap. 1, b. 14. - L. 49

Nuorodos 
 Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. - B. 19. - L. 213–218 

Kretingos rajono kapinės
Kretingos rajono paveldas
Senosios Įpilties I kapinynas

Senosios Įpilties kapinynas, vadinamas Karių kapeliais (valstybės saugomas kultūros paminklas: unikalus kodas - 5247, senas registro kodas - A439P, senas kultūros paminklo Nr. AR529) – kapinynas šiaurės vakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Senojoje Įpiltyje, 1,35 km į vakarus nuo kelio , Šventosios kairiajame krante.

Kapinynas 
Įrengtas aukštumos šlaite, kuris nuolaidėja į vakarus, link Šventosios upės slėnio. Saugoma teritorija stačiakampio plano, pailga šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi, 79 m ilgio ir 51 m pločio. Pietrytinėje jos dalyje yra akmenų aptvaro apjuostos senosios kaimo kapinės, vadinamos Maro kapeliais, Maro kapais, kuriose stovi koplytstulpis, o rytinėje kapinyno dalyje – stogastulpis. Į šiaurę nuo kapinių esančioje kapinyno dalyje matosi buvusio žvyro karjero žymės. Aplinkui kapinyną – dirbama žemė. Anotacinio kultūros paveldo objekto ženklo nėra.

Teritorija – 0,38 ha.

0,25 km į pietryčius yra Senosios Įpilties piliakalnis-Pilies kalnas, 0,45 km į šiaurės rytus – III piliakalnis-Marijos kalnelis, 1,5 km ta pačia kryptimi – Naujosios Įpilties alkakalnis (Alkos kalnas).

Istorija 
Kapinynas vadinamas Karių kapeliais. Pasakojama, kad jame laidoti Impilties pilies gynėjai. XX a. 3 dešimtmetyje pradėjus jo teritorijoje kasti žvyrą, duobėse buvo randama žmonių griaučių, įvairių metalinių dirbinių. 

Preliminariai datuojamas I tūkstantmečiu.

1923 m. žvalgė Vladas Nagevičius, 1948 m. – Lietuvos istorijos institutas (tyrimų vadovas Pranas Kulikauskas), 1959 m. – Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (ekspedicijos vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Kultūros paveldo centras (tyrimų vadovas Vilnius Morkūnas), 2008 m. – Julius Kanarskas. 

Nuo 1972 m. – respublikinės reikšmės archeologijos paminklas (AR529). 1992 m. perregistruotas į Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašą, 1997 m. registruotas kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (A439), 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu (A439P), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paminklu.

Literatūra 
 Jonas Puzinas. Naujausių proistorinių tyrinėjimų duomenys. - Senovė. - Kaunas, 1938. - T. 4. - P. 296
 Lietuvos TSR archeologijos atlasas. - Vilnius, 1977. - P. 102, eil. Nr.  630

Šaltiniai 

 Kretingos rajono gamtos ir kultūros paminklų katalogas. - Vilnius: Respublikinis žemėtvarkos projektavimo institutas, 1976. - Eil. Nr. 16
 Kretingos rajono kapinių apskaitos duomenys (1982 m. lauko darbai). - [Kaunas]: Visasąjunginio žemės ūkio aerofotogeodezinių tyrinėjimų instituto Vakarų filialas, [1983]. - L. 132, 141

Nuorodos 
 Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. - B. 19. - L. 213–218 

Lietuvos kapinynai
Kretingos rajono paveldas
1948 m. Saltsjobadeno Tarpzoninis turnyras

1948 m. Saltsjobadeno tarpzoninis šachmatų turnyras – tai pasaulio čempionato ciklo (1949–1951) atrankinės šachmatų varžybos. Vyko 1948 m. liepos 15 – rugpjūčio 15 d. Saltsjobadene. Tai pirmas turnyras vykdomas pagal naująją, 1947 m. FIDE 18-ojo kongreso patvirtintą, pasaulio čempionato sistemą.

Turnyras 
Turnyras atrinko 5-is šachmatininkus žaisiančius 1950 m. Kandidatų turnyre.

Dalyvių atranka 
Numatyta atranka į tarpzoninį turnyrą buvo atlikta tik dalinai: teisę pirmajame tarpzoniniame turnyre iškovojo tik 4 šachmatininkai iš 1-ojo zoninių turnyrų ciklo  – E. Bekas ir O‘Keli (1-os ir 2-os FIDE zonų nugalėtojai), I Keždenas ir D. Janovskis – JAV ir Kanados čempionatų, kurie tuo pačiu buvo ir 5-os, bei 6-os zonų turnyrai, nugalėtojai.

Likusius 16 žaidėjų pakvietė FIDE kvalifikacinis komitetas. Dėl įvairių priežasčių turnyre atsisakė dalyvauti: A. Denkeris, I. Keždenas, O‘Kelli ir E. Eliskazesas. Vietoj jų pagal atsarginių sąrašą į varžybas buvo įtraukti: A. Lilientalis, G. Štolcas, E. Lundinas ir V. Pircas. .

Rezultatai 

Teisę dalyvauti 1950 m. Kandidatų turnyre iškovojo: 1. D. Bronšteinas – 13½ taško; 2. L. Sabo – 12½; 3. I. Boleslavskis – 12; 4. A. Kotovas – 11½; 5. A. Lilientalis – 11.

Turnyro lentelė 
Pasaulio šachmatų čempionato Tarpzoninis turnyras, Saltsjobadenas, 1948 liepa-rugpjūtis.

Pastaba. Žalsva spalva pažymėti dalyviai, kurie pateko į 1950 m. Kandidatų turnyrą .

Šaltiniai

Nuorodos 
 1948 m. Salsjobadeno tarpzoninio turnyro partijos

Tarpzoniniai šachmatų turnyrai
Senosios Įpilties III senosios kapinės

Senosios Įpilties III senosios kapinės, kitaip – Vidgirių senosios kapinės, vadinamos Maro kapeliais, Markapiais, Senkapiais (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 24209, senas registro kodas – L543, senas kultūros paminklo Nr. AV535) – neveikiančios kapinės šiaurės vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Senojoje Įpiltyje, 0,55 km į šiaurės rytus nuo kelio , Vidgirių miške.

Kapinės 
Įrengtos pakilumos viršūnėje, miške. Ovalo plano, pailgos šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 80 m ilgio, 25 m pločio, apjuostos akmenų aptvaro, kurio vakarinėje dalyje paliktas tarpas praėjimui. Laidojimo žymių nesimato. Ties viduriu stovi metalinis kaltinis kryžius. Paviršius išraustas žvėrių urvų. Apaugusios spygliuočiais medžiais. Anotacinio kultūros paveldo objekto ženklo nėra.

Teritorija – apie 0,17 ha, perimetras – 160 metrų.

2,5 km į šiaurės vakarus yra Senosios Įpilties I senosios kapinės, 1,9 km į šiaurę – Naujosios Įpilties senosios kapinės, 1,25 km į pietvakarius – Benaičių senosios kapinės.

Istorija 
Kapinės veikė XVI a. – XX a. pr. Senosios Įpilties kaimo Vidgirių (seniau – Šilinės) miške. Jose laidoti Senosios Įpilties, Naujosios Įpilties ir Kiaupiškių gyventojai.  Vadinamos Markapiais, Maro kapeliais, Senkapiais (). Kapines uždarius, XIX a. – XX a. pr. retsykiais laidoti savižudžiai, nekrikštyti kūdikiai.

XVIII a. aptvertos akmenų pylimu. Kapinėse stovėjo keletas monumentalių kryžių (vienas statytas 1814 m.) ir koplytėlė, kurie XX a. II pusėje sunyko. XX a. viduryje pastatytas kaltinis kryžius.

1956 m. žvalgė Vladas Šaulys, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (ekspedicijos vadovas Romas Olišauskas), 1995 m. – Kultūros paveldo centras (Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė).

1972–1984 m. – vietinės reikšmės archeologijos paminklas (AV535). 1997 m. registruotos kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąraše (L543), 2005 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.

Šaltiniai 

Kretingos rajono kapinės
Kretingos rajono paveldas
Naujosios Įpilties senosios kapinės

Naujosios Įpilties senosios kapinės, vadinamos Markapiais, Senkapiais, Pilkapiais (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 24201, senas registro kodas – L535) – neveikiančios kapinės šiaurės vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Naujojoje Įpiltyje, 0,22 km į rytus nuo kelio , Alkupio dešiniajame krante.

Kapinės 
Įrengtos Alkos kalno šiaurės rytinėje papėdėje. Netaisyklingo ovalo plano, pailgos šiaurės – pietų kryptimi, 24 m ilgio, 21 m pločio. Laidojimo žymių nesimato. Paviršius lygus, žemėja į rytų pusę, link Alkupio upelio. Teritorija dirvonuoja, vakarų pusėje apaugusi krūmokšniais. Anotacinio kultūros paveldo objekto ženklo nėra.

Teritorija – apie 0,05 ha, perimetras – 85 m.

1,9 km į pietus – Senosios Įpilties (Vidgirių) senosios kapinės, 1,7 km į pietvakarius – Senosios Įpilties I senosios kapinės, 1,95 km į šiaurės vakarus – Senosios Įpilties II senosios kapinės.

Istorija 
Kapinės veikė XVI – XIX a. Laidoti Naujosios Įpilties gyventojai.  Vadinamos Markapiais, Kapeliais, Pilkapiais (). Kapines uždarius, XIX a. retsykiais laidoti savižudžiai, nekrikštyti kūdikiai.

Seniau kapinėse stovėjo keletas monumentalių kryžių, kurie XX a. pr. sunyko.

1995 m. žvalgė Kultūros paveldo centras (Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė).

1997 m. registruotos kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąraše (L535), 2005 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.

Šaltiniai 

 Kretingos rajono gamtos ir kultūros paminklų katalogas. – Vilnius: Respublikinis žemėtvarkos projektavimo institutas, 1986. – Eil. Nr. 6sg

Kretingos rajono kapinės
Kretingos rajono paveldas
Kachovka

Kachovka () – uostamiestis pietų Ukrainoje, prie Dniepro upės (Kachovkos tvenkinio), Chersono srityje. Pro Kachovką eina Odesos–Rostovo prie Dono plentas. Mieste įsikūręs Švedijos konsulatas. Elektrinio suvirinimo įrenginių, gelžbetonio gaminių, baldų, avalynės gamyba, maisto pramonė. Veikia istorijos muziejus. Yra paminklas „Legendinė tačianka“ (1967 m. pastatytas minint Spalio revoliucijos penkiasdešimtmetį).

Istorija 
1492 m. Menglis Girėjus pastatė tvirtovę netoli šiandieninės Kachovkos, vadintos Islam Kermenu (İslâm Kermen). 1695 m. vadovaujant Ivanui Mazepui kazokai sunaikino tvirtovę. 1791 m. rusų pulkininkas D. M. Kulikovskis įkūrė prekybos miestelį Kachovką. 1938 m. buvo suteiktos miesto teisės.

2022 m. kovo pradžioje užimta Rusijos kariuomenės.

Šaltiniai 

Chersono srities miestai
Kilija

Kilija (; ; ; ; ; ) – miestelis Odesos srityje, pietvakarių Ukrainoje. Kilijos rajono administracinis centras. Įsikūręs Dunojaus deltoje, Besarabijos Budžako istorinėje srityje. Dunojaus Kilijos protaka, skirianti Ukrainą nuo Rumunijos, pavadinta Kilijos vardu.

Istorija 
Miestelis buvo įkurtas Bizantijos gyventojų kaip κελλίa. Pirmą kartą paminėtas 1241 m. Ilchanato kronikininko Rašido ad Dino darbuose.

Kaip Nova Kiliya buvo įkurta moldavų. Buvo pagrindinis jų uostamiestis. 1484 m. miestą užgrobė Osmanų imperija. 1790 m. atiteko rusams.

Odesos srities miestai
Korostenis

Korostenis (; ) – istorinis miestas ir didžiulis geležinkelio mazgas Žytomyro srityje, šiaurės Ukrainoje. Korostenio rajono administracinis centras, šalia Užo upės.

Miestas įkurtas daugiau nei prieš tūkstantmetį. Buvo drevlianų (), senos slavų genties, sostinė. Ši gentis vėliau buvo prijungta prie Kijevo Rusios.

Šiandieninis miestas santykinai mažas, nes yra labai arti Černobylio. Po Černobylio avarijos sritis buvo paskelbta savanoriškos evakuacijos zona.

Miestų partnerystė 
  Mozyrius, Baltarusija (nuo 1998 m.)
  Nojabrskas, Rusija (nuo 1999 m.)
  Klobuckas, Lenkija (nuo 2004 m.)
  Svitlovodskas, Ukraina (nuo 2005 m.)
  Naujieji Anėnai, Moldova (nuo 2006 m.)
  Krasnikas, Lenkija (nuo 2007 m.)
  Charvieu-Chavagneux, Prancūzija (nuo 2012 m.)
  Ukmergė, Lietuva (nuo 2022-04-28)

Nuorodos 
 Oficiali miesto svetainė

Šaltiniai 

Žytomyro srities miestai
Milanas Stankovičius

Milanas Stankovičius (; g. 1987 m. rugsėjo 9 d. Obrenovace) – Serbijos pop-folk dainininkas.

Gimė Belgrado priemiestyje Obrenovace. Milanas pradėjo savo karjerą dalyvaudamas muzikos konkurse Zvezde Granda, kur jis tapo mėgstamas televizijos žiūrovų (SMS balsais užėmė pirmąja vietą). Jis pateko į superfinalą bei sulaukė daug žiniasklaidos dėmesio.

2009 metų gegužės mėnesį Milano debiutinis albumas „Solo“ pasiekė 50 000 pardavimų kopijų.

2010 m. Eurovizija 

Jis dalyvavo Serbijos nacionalinėje atrankoje Tri pa jedan za Oslo į 2010 m. Euroviziją. Jis laimėjo konkursą ir atstovavo Serbijai su daina „Ovo je Balkan“ (). Konkurso finale Milanas užėmė 13 vietą.

Nuorodos 

 Daina „Ovo je Balkan“

|-

Serbijos muzikai
Serbijos atstovai Eurovizijoje
2010 m. Eurovizijos dalyviai‎
Joan Franka

Džoana Franka (; g. 1990 m. balandžio 2 d. Roterdame) – olandų dainininkė. Ji atstovavo Nyderlandams 2012 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina „You and Me“. Ji tapo gerai žinoma Nyderlanduose dalyvaudama Olandijos talentų šou „Voice“.

Biografija 

Tikrasis vardas Ayten Kalan. Ji gimė 1990 metais Roterdame. Muzikinę karjerą pradėjo 2010 metais, dalyvaudama muzikos konkurse „Voice“.

2012 m. vasario 26 d. laimėjo Olandijos nacionalinę atranką į 2012 m. „Eurovizijos“ dainų konkursą. Konkurse ji atliko dainą „You and Me“, tačiau dainininkei nepavyko patekti į finalą.

Diskografija

Singlai 
 2010 – Foolish Games
 2011 – Promise Me
 2012 – You and Me

Nuorodos 

 Oficiali svetainė

|-

Nyderlandų atlikėjai
Nyderlandų atstovai Eurovizijoje
2012 m. Eurovizijos dalyviai‎
Luna 10

„Luna 10“ (E-6S serija) buvo viena iš SSRS bepiločių kosminių skrydžių programos „Luna“ misijų. Aparatas į kosminę erdvę iškeltas 1966 m. Tapo pirmuoju Mėnulio dirbtiniu palydovu.

Misija 
„Luna 10“ 1966 m. kovo 31 d., 10:48:00 UTC laiku į kosminę erdvę iškėlė raketa-nešėja „Molnija 8K78M“. Mėnulio orbitą aparatas pasiekė balandžio 3 d. ir dar po 3 val. pirmą kartą apskriejo Mėnulį. Baterijomis aprūpintas aparatas Mėnulį apskriejo 460 kartų ir atliko 219 duomenų perdavimų iki kol 1966 m. gegužės 30 d. ryšys su juo nutrūko.

Įranga 
Aparatas svėrė 1582 kg, jo ilgis siekė 2,7 m (įskaitant orbitos navigacijos prietaisą), skersmuo – 1 m. Jame buvo įmontuota 0,3–3 MeV (50–500 pJ) gama spindulių spektrometras, triašis magnetometras, meteoritų detektorius, saulės plazmos tyrimams bei infraraudonųjų spindulių emisijų iš Mėnulio ir jo aplinkos radiacijos sąlygų išmatavimams skirti prietaisai.

Taip pat buvo atliekami ir gravitaciniai tyrimai.

„Luna 10“ Mėnulio orbitoje atliko ekstensyvius tyrimus: rinko svarbius duomenis apie Mėnulio magnetinio lauko stiprumą, tyrė jo radiacijos žiedus, Mėnulio uolienų savybes (kurios, kaip nustatyta, buvo panašios į Žemėje esančias bazalto uolienas), kosminę radiaciją, mikrometeoroidų tankumą. Bene svarbiausias atradimas buvo aptikti pirmieji masės koncentracijos (vadinamos maskonu), didelio tankio vietovių žemiau Mėnulio jūrų paviršiaus, kurios deformuoja Mėnulio orbitų trajektorijas, požymiai.

Internacionalas 
Aparate buvo įmontuoti kietojo kūno osciliatoriai, kurie buvo užprogramuoti atkurti himno „Internacionalas“ natas, kad jį būtų galima transliuoti gyvai 23-iojo Tarybų Sąjungos Komunistų partijos Kongreso metu. Repeticijos balandžio 3-iosios naktį metu įrašo atkūrimas pavyko, tačiau kitą rytą valdikliai aptiko trūkstamą natą, todėl buvo paleistas praeitos nakties įrašas, kuris laikytas tiesiogine transliacija iš Mėnulio.

Nuorodos 
 „Luna 10“ chronologija (anglų k.)

Dirbtiniai palydovai
Rusijos mokslas
Tamara Gverdciteli

Tamara (Tamriko) Michailovna Gverdtciteli (; 1962 m. sausio 18 d. Tbilisyje, Gruzijos TSR) – Sovietų Sąjungos, Rusijos ir Gruzijos dainininkė, aktorė, kompozitorė.

Biografija 

Tamaros motina – Ina Kofman – žydė iš Ukrainos ir Odesos, rabino anūkė, rusų kalbos ir literatūros mokytoja. Tamara mokėsi muzikos konservatorijos specialiąją mokyklą Tbilisyje. XX a. 8-ojo dešimtmečio pradžioje tapo vaikų muzikos ansamblio „Mziury“ soliste.

Būdama devyniolikos metų, Tamara laimėjo tarptautinį konkursą „Raudonas gvazdikas“ () Sočyje.

1989 metais Gverdtciteli tapo liaudies artiste Gruzijoje, o 2004 metais – Liaudies menininke Rusijoje.

Diskografija

Albumai 
 1982 – Debiut. Tamara Gverdciteli (Дебют. Тамара Гвердцители)
 1985 – Muzika: pojot Tamara Gverdciteli (Музыка: поёт Тамара Гвердцители)
 1992 – Tamara Gverdciteli pojot svoi pesni (Тамара Гвердцители поёт свои песни)
 1994 – Vivat, Korol! (Виват, Король!)
 1996 – Spasibo, Muzika, tebe! (Спасибо, Музыка, тебе!)
 2000 – Lučšije pesni raznih let (Лучшие песни разных лет)
 2001 – Posviaščenije Ženščine (Посвящение Женщине)
 2002 – Vivat, Liubov, Vivat! (Виват, Любовь, Виват!)
 2002 – Mne včera prisnilos nebo (Мне вчера приснилось небо)
 2003 – Izbrannoje (Избранное)
 2004 – Muzika – Hram Duši (Музыка – Храм Души)
 2008 – Vozdušnyj poceluj (Воздушный поцелуй)
 2008 – MP3-albom „Izbrannoje“ (MP3-альбом „Избранное“)
 2009 – The Best (2 CD)

Klipai 
 2000 – Don Žuan (Дон Жуан)
 2006 – Vozdušnyj poceluj (Воздушный поцелуй)
 2011 – Besvozdušnaja trevoga (Безвоздушная тревога, su grupe Bi-2)

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Rusijos atlikėjai
Gruzijos atlikėjai
Luna 13

„Luna 13“ (E-6M serija) buvo viena iš TSRS bepiločių kosminių skrydžių programos „Luna“ misijų. Tai buvo trečiasis kosminis aparatas, sėkmingai nutūpęs ant Mėnulio paviršiaus (po „Luna 9“ ir amerikiečių „Surveyor 1“).

Misija 
„Luna 13“ į orbitą aplink Žemę buvo iškeltas 1966 m. gruodžio 21 d. ir po trijų dienų atliko sklandų nusileidimą Audrų vandenyno (Oceanus Procellarum) teritorijoje, tarp Krafto ir Seleuko kraterių. Vainiklapio formos aparato karkasas prasivėrė, buvo iškeltos antenos ir jau po keturių minučių po nutūpimo pradėtos radijo transliacijos. Gruodžio 25–26 d. aparatas viso persiuntė 5 panoramines Mėnulio kraštovaizdžio nuotraukas iš skirtingų Saulės kampų. Kiekvieną nuotrauką persiųsti užtruko apytiksliai 100 minučių. Ryšys su aparatu nutrūko 1966 m. gruodžio 28 d.

Įranga 
Aparatas svėrė 1620 kg, jo ilgis siekė 2,5 m (įskaitant nusileidimo aparatą), skersmuo – 1 m. Kosminis aparatas buvo aprūpintas mechaniniu grunto matavimo penetrometru, dinamografu ir radiacijos densitometru, kuris skirtas surinkti duomenis apie Mėnulio paviršiaus mechanines ir fizines savybes bei kosminės spinduliuotės atspindėjimą.

Trijų ašių akselerometras išmatavo nusileidimo jėgos veiksmingumą 20–30 cm grunto gylyje smūgio metu. Penetrometras buvo skirtas apskaičiuoti kokio stiprumo jėgos prireiktų norint prasiskverbti pro Mėnulio regolitą. Densitometro paskirtis buvo nustatyti paviršinio regolito tankį. Keturi radiometrai matavo infraraudonąją spinduliuotę ir nustatė, jog Mėnulio temperatūra siekė 117 ±3 °C, tuo tarpu radiacijos detektorius nustatė, kad radiacijos lygis būtų mažiau nei pavojingas žmonėms.

Nuorodos 
 „Luna 13“ chronologija (anglų k.)
 Sovietų padarytos Mėnulio nuotraukos

Kosminiai aparatai
Rusijos mokslas
Kretingos (Bajorų) geležinkelio tiltas

Kretingos (Bajorų) geležinkelio tiltas (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 24811, senas registro kodas – S552) – geležinkelio Klaipėda–Kretinga tiltas per Tenžės upę pietvakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, 0,37 km į šiaurės vakarus nuo kelio , tarp Šlikių ir Kretingos.

Apibūdinimas 
Tiltas tašytų akmenų mūro, trijų arkų, pastatytas ant dviejų atramų. Arkų apdaila raudonų plytų mūro.

Teritorijos dydis – 0,63 ha.

Istorija 

Pastatytas 1892 m. pagal Vokietijos inžinierių projektą tiesiant geležinkelio Tilžė–Klaipėda atkarpą Klaipėda–Bajorai. 1999 m. restauruotas.

1998 m. įrašytas į kultūros vertybių registro statinių sąrašą (S552), 2005 m. pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Kultūros vertybių registras

Kretingos rajono paveldas
Geležinkelio tiltai Lietuvoje
Kretingos (Bajorų) geležinkelio viadukas

Kretingos (Bajorų) geležinkelio viadukas (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 24810, senasis registro kodas – S551) – geležinkelio Klaipėda–Kretinga viadukas Tenžės slėnyje pietvakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, už 0,14 km į šiaurės vakarus nuo kelio , Kretingos miesto teritorijoje.

Apibūdinimas 
Viadukas tašytų akmenų mūro, pastatytas ant dviejų atramų, trijų arkų, iš kurių funkcionali tiktai centrinė. Arkų apdaila – raudonų plytų mūro. Įrengtas upės slėnyje.

Teritorijos dydis – 0,51 ha.

Istorija 
Pastatytas 1892 m. pagal tipinį Vokietijos inžinierių projektą, tiesiant geležinkelio Tilžė–Klaipėda atkarpą Klaipėda–Bajorai. 2000 m. restauruotas.

1998 m. įrašytas į kultūros vertybių registro statinių sąrašą (S551), 2005 m. pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Kultūros vertybių registras

Kretingos rajono paveldas
Geležinkelio tiltai Lietuvoje
Lietuvos viadukai
Mumij Troll

„Mumij Troll“ – rusų roko grupė iš Vladivostoko, įkurta 1983 metais. Grupė buvo suformuota grupės lyderio ir ideologo Ilja Lagutenko. Grupė atstovavo Rusijai 2001 m. Eurovizijos dainų konkurse ir užėmė 12-ąją vietą.

Sudėtis 

Mumij Troll – tai sėkmingo ir ilgalaikio egzistavimo nepriklausomos grupės pavyzdys. Jurijus Caleris – vienas iš profesionaliausių gitaristų Rusijoje. Bosistas Jevgenijus Zvidionijus – aukštųjų technologijų dirigentas. Ilja Lagutenko – muzikantas, grupės dainų autorius, orientalistas.

 Ilja Lagutenko – vokalas, klavišiniai, gitara

Jis gimė 1968 m. spalio 16 d. Maskvoje. Netrukus jo šeima persikėlė į Vladivostoką. Jis dainavo vaikų chore, su kuria apkeliavo pusę šalies. 1983 metais įkūrė roko grupę, iš pradžių pavadintą „Mumi Troll“ („Муми Тролль“), vėliau pakeistas į „Mummij Troll“.

 Jevgenijus „Svig“ Zvidionijus – bosinė gitara

Jis gimė 1968 m. lapkričio 12 d. Vladivostoke. Jis pradėjo groti bosine gitara ir klavišiniais mokyklos roko grupėje „Azbuka“ („Азбука“). Baigęs vidurinę mokyklą, toliau mokėsi politechnikos institute. Dirbo kompiuterinės grafikos meistru.

 Olegas Punginis – būgnai

Jis gimė 1968 m. lapkričio 16 d. Vladivostoke. Iki 10 klasės dalyvavo vaikų ansamblyje „Sčastlivoje detsvo“ („Счастливое детство“). Buvo vienas iš Vladivostoko įrašų studijos įkūrėjas. Dirbo aranžuotoju ir garso inžinieriumi. 1997 metų vasarą gavo pasiūlymą atlikti keletą koncertų su grupe „Mumij Troll“ Tolimuosiuose Rytuose, po kurios jis tapo nuolatinis grupės narys.

 Jurijus Caleris – gitara, klavišiniai, saksofonas

Jis gimė 1973 m. gegužės 22 d. Pervouralske (Sverdlovsko sritis). Mokėsi muzikos koledže. Vėliau prisijungė prie grupės „Ptica Zu“ („Птица Зу“). Po grupės žlugimo išvyko į Maskvą, kur jis dirbo su Pavel Kashin. 1997 metais jis gavo pasiūlymą tapti „Mumij Troll“ nariu.

Diskografija

Studijiniai albumai 

 1997 – Morskaja (Морская)
 1997 – Ikra (Икра)
 2000 – Točno Rtut Aloe (Точно Ртуть Алоэ)
 2002 – Meamury (Меамуры)
 2004 – Pohititeli knig (Похитители книг)
 2005 – Slijanije i Pogloščenije (Слияние и Поглощение) 
 2007 – Amba (Амба)
 2008 – 8
 2010 – Redkije zemli (Редкие земли)
 2013 – SOS matrosu (SOS матросу)

Rusijos atstovai Eurovizijoje
Rusijos roko atlikėjai
Flower Tucci

Flauer Tuči (, tikrasis vardas – Carole Molloy; g. 1981 m. sausio 2 d. Kalifornija, JAV) – buvusi pornografinių filmų aktorė.

Biografija 

Flauer gimė Burbanke, Kalifornija 1977 m., nors kai kurie šaltiniai nurodo 1981 m.  Iki 13 metų ji dalyvavo keliuose vaikų grožio konkursuose, o viename iš jų – „Miss Prie-Teen“ – Los Andžele pateko tarp 10 finalininkių ir gavo teisę varžytis nacionalinėje atrankoje Floridoje. Taip pat mokykloje ji dalyvavo krepšinio ir softbolo varžybose bei niekada nelaikė savęs nutrūktgalve.

Savo giminėje turinti italų, švedų ir airių kraujo, pornografinių filmų aktore Flauer tapo atsiliepusi į skelbimą, kurį išspausdino „LA Weekly“. Tuo metu ji dirbo konditerijoje, kur dekoruodavo tortus ir tvirtina iki savo 21 gimtadienio nemačiusi nei vieno pornografinio filmo, o iki tampant aktore turėjusi ne daugiau 10 partnerių. Debiutinė juosta vadinosi „Balls Deep 6“, kurioje ji vaidino su Lexington Steele, tuo pačiu tapusiu pirmuoju jos juodaodžiu partneriu.

Pseudonimą „Flower“ ji pasirinko dėl didelės, per visą nugarą, tatuiruotės, vaizduojančios gėles bei vijoklius, tačiau tokiu vardu jau vadinosi viena azijiečių kilmės aktorė, todėl prie vardo buvo pridėtas žodis „Tucci“.

Nuo 2002 iki 2012 m. ji vaidino beveik 300 filmų ir pelnė 2 AVN apdovanojimus.

Flauer, kuri yra specializuotos drabužių kompanijos „Mofowear“ veidas, du kartus yra dalyvavusi jau neveikiančioje radijo stotyje KSEX, laidose „The Porn Hunnies Smut Top 20“ ir „Tushy Talk“ bei atlikusi epizodinį vaidmenį seriale „Family Business“.

Kalbėdama apie pornografiją, Flauer sakė: „- Žinai, aš visiškai suprantu ką darau ir mėgstu tai. Bet taip pat žinau, kad realiame pasaulyje, jei mėginsi susitikinėti su vaikinais, kurie nepriklauso porno bizniui, jie tiesiog tavęs nesupras. Ypač čia, Amerikoje. Taigi iš tiesų tu negali turėti santykių anapus verslo.“

Yra žinoma, kad ji keletą metų palaikė artimus santykius su kolege aktore Olivia O‘Lovely.

Apdovanojimai

AVN apdovanojimas

Kiti apdovanojimai

Šaltiniai

Nuorodos 

 IMDb profilis
 Oficiali svetainė

JAV aktoriai
Pornografijos aktoriai
Chustas

Chustas () – miestas Užkarpatės srityje, vakarų Ukrainoje. Chusto rajono administracinis centras. Įsikūręs netoli Tisos ir Rikos upių santakos. Buvusi Karpatų-Ukrainos respublikos sostinė.

Istorija 
Pirmą kartą paminėtas 1329 m. kaip Huszth. Gynybinė pilis buvo pastatyta 1090 m. Vladislovo I, siekiant apsiginti nuo kumanų. Mongolų įsiveržimo metu buvo sunaikinta. 1318 m. atstatyta. 1329 m. miestas gavo privilegijas.

1910 m. Husztas turėjo 10 292 gyventojus. Iki Trianono sutarties priklausė Vengrijai. 1944 m. spalio 24 d. sovietų kariai užėmė miestą, kurį vėliau prijungė prie Tarybų Sąjungos. Sovietų vyriausybė ištrėmė vokiečius ir vengrus iš miesto. Po TSRS griūties tapo Ukrainos dalimi.

Demografija 
Pagal 2001 m. Ukrainos gyventojų surašymą, gyveno 31 900 gyventojų iš kurių:
 28 500 (89,3 %) ukrainiečiai
 1700 (5,4 %) vengrai
 1200 (3,7 %) rusai
 100 (0,4 %) čigonai

Iki XIX a. miesto populiaciją taip pat sudarė etniniai rumunai. 1880 m. gyveno – 800.

Nuorodos
 Khust Enciklopedija apie Ukrainą
 Viskas apie Chusto miestą (įskaitant pilį) 
 Chusto miesto rinkimai 2003
 Place names of Maramaros County

Užkarpatės srities miestai
Šv. Jokūbo ligoninė

Šv. Jokūbo ligoninė – pirmoji Vilniaus ligoninė, pradėta kurti 1799 metais, veikusi 1808–2003 m.

Pavadinimų kaita 

 1808–1930 m. Vilniaus Šv. Jokūbo ligoninė
 1930–1940 m. Vilniaus miesto 1-oji ligoninė
 1940–1941 m. Vilniaus miesto 1-oji tarybinė ligoninė
 1944–1990 m. Vilniaus miesto 1-oji tarybinė klinikinė ligoninė
 1990–1992 m. Vilniaus miesto 1-oji klinikinė ligoninė
 1992–1997 m. Vilniaus miesto Šv. Jokūbo ligoninė
 1997–2004 m. Šv. Jokūbo ligoninė

Istorija 

Ligoninė įkurta 1808 m. pertvarkius Vilniaus špitoles ir daugelį jų ligonių perkėlus į Vilniaus Šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčios dominikonų vienuolyną. 1812 m. čia įsikūrė karo ligoninė. Iki 1867 m. ligonius prižiūrėjo vienuolės šaritės (gailestingosios šv. Vincento seserys).

1915–1919 m. ligoninė buvo uždaryta, o 1919 m. ji perduota Vilniaus miesto tarybai. 1941–1944 m. įstaiga buvo vėl uždaryta.

2003 m. ligoninė buvo reorganizuota akušerijos, neonatologijos ir ginekologijos skyrius perdavus Vilniaus miesto universitetinei ligoninei, o neurochirurgijos, traumatologijos ir reanimacijos skyrius – Vilniaus greitosios pagalbos universitetinei ligoninei.

Direktoriai 

 Viktoras Baltaitis – 1961–1974 m.
 Stasys Butkus – 1974–1992 m.
 Kazys Paltanavičius – 1992–1996 m.
 Vytautas Šaduikis – 1996–1999 m.
 Jūratė Noreikienė – 1999–2003 m.
 Vladimiras Dovydovas – 2004 m.

Šaltiniai 

Vilniaus ligoninės
Černomorskojė

Černomorskojė (; ; ) – miesto tipo gyvenvietė Krymo autonominėje respublikoje. Černomorskojės rajono administracinis centras. Įsikūręs Tarchankutsko pusiasalyje.

2011 m. duomenimis, miestelyje gyveno 10991 gyventojas.

1957 m. Černomorskojei buvo suteiktas miestelio statusas.

Nuorodos 
 Nuotraukų galerija 

Krymo gyvenvietės
Gratas Sirgėdas

Gratas Sirgėdas (g. 1994 m. gruodžio 17 d. Panevėžys) – Lietuvos futbolininkas. Nuo 2020 m. atstovauja „Kauno Žalgiriiui“, kuris žaidžia A lygoje.

Karjera 
Žaidė Vokietijos klubuose. Atstovavo VfB Stuttgart II, SV Stuttgarter Kickers ir FC Amberg.

FK Kauno Žalgiris 
2017 m. pabaigoje grįžo į Lietuvą ir prisijungė prie FK Kauno Žalgiris. 2018 m. tapo šios komandos vienu iš lyderių. 2018 m. sezone sužaidė 24 rungtynes A lygoje ir pelnė 5 įvarčius bei atliko 4 rezultatyvius perdavimus.

FK Sūduva 
2018 m. gruodžio mėn. pranešta, kad futbolininkas keliasi į FK Sūduva, su kuria pasirašė vieno sezono sutartį. 2019 m. A lygoje „Sūduvos“ gretose sužaidė tik penkerias rungtynes. (Dėl traumų praleido didžiąją sezono dalį.)

FK Kauno Žalgiris 
2020 m. sausio 16 d. pranešta, kad Gratas žais „Kauno Žalgirio“ ekipoje. 2020 m. A lyga pirmenybėse Gratas sužaidė 15 rungtynių ir pelnė du įvarčius.

2021 m. gegužės 20 d. rungtynėse prieš Marijampolės „Sūduvą“, Deividas Šešplaukis atmetė kamuolį Gratui Sirgėdui, kuris smūgiu į vartų kampą išvedė kauniečius į priekį. Tai įvyko vos 15 sekundžių nuo rungtynių pradžios. Vėliau tose pačiose rungtynėse žaidėjas patyrė traumą. Atlikus tyrimus paaiškėjo, kad reikalinga operacija, kuri buvo atlikta 2021 m. gegužės 31 d. Sirgėdas iš rikuotės iškrito mažiausiai keturiems mėnesiams.

Gratui Sirgėdui buvo sėkminga 2021-ųjų sezono pradžia, kai per 13 rungtynių pelnė 4 įvarčius ir atliko 3 rezultatyvius perdavimus, tačiau gegužės 20 d. buvo traumuotas ir praleido likusią sezono dalį.

2021 m. gruodžio mėn. pratęsta sutartis.

2022 m. kovo 5 d. A lygos rungtynėse prieš FC Hegelmann pasižymėjo pelnydamas įvartį.

Statistika

Rinktinės 
Sirgėdas tapo rezultatyviausiu 2013 m. Kaune vykusio Europos jaunių vaikinų (iki 19 metų) futbolo čempionato finalinio turnyro žaidėju bei pasirašė ilgalaikį kontraktą su „VfB Stuttgart“ klubu iš Vokietijos.

2013 m. debiutavo Lietuvos nacionalinėje rinktinėje, varžybose prieš Lichtenšteiną.

2018 m. rungtyniavo startinėje Lietuvos vyrų futbolo rinktinės sudėtyje UEFA Tautų lygos rungtynėse prieš Rumuniją ir Serbiją.

Pasiekimai 
 su „Sūduvos“ klubu
 čempionas: 2019 m.
 LFF taurės laimėtojas: 2019 m.
 LFF Supertaurės laimėtojas: 2019 m.

 su FK Kauno Žalgiris
 A lyga
 Bronzos medaliai: 2020, 2021 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 alyga.lt svetainė
 SOCCERWAY
 lietuvosfutbolas.lt
 Futbolinis.lt
 Transfermarkt
 Globalsportsarchive

Lietuvos futbolininkai