joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jonas XXIII

Jonas XXIII (, tikrasis vardas Angelo Giuseppe Roncalli, 1881 m. lapkričio 25 d. Sotto il Monte, Bergamo provincija – 1963 m. birželio 3 d. Vatikanas) – Šventasis Romos Katalikų Bažnyčios popiežius nuo 1958 m. spalio 28 d. iki mirties 1963 m. Nuo 2000 m. – palaimintasis, nuo 2014 m. Balandžio 27-Šventasis. Katalikų Bažnyčios atsinaujinimo pradininkas.

Biografija 
Gimė Brusikoje, Sotto il Monte komunos dalyje, žemvaldžių grafų Morlanų samdinių Džiovanio Batistos Ronkalio ir Marianos Macolos šeimoje. Ketvirtasis iš trylikos vaikų, vyriausias tarp brolių.

1900 m. baigė Bergamo dvasinę seminariją, 1904 m. baigė Romos popiežiškąją seminariją, teologijos daktaras. 1904 m. įšventintas kunigu. 1905–1914 m. Bergamo vyskupo Radinio Tedeskio sekretorius, Bergamo kunigų seminarijos profesorius. Per Pirmąjį pasaulinį karą Italijos kariuomenės sanitarinės dalies puskarininkis, vėliau – karo kapelionas.

1921–1925 m. Romos kurijos Tikėjimo doktrinos kongregacijos tarnautojas ir Laterano universiteto dėstytojas. Nuo 1925 m. titulinis Aeropolio arkivyskupas ir apaštalinis vizitatorius Bulgarijai, nuo 1931 m. apaštalinis delegatas Bulgarijoje, nuo 1934 m. Turkijoje ir Graikijoje. 

Chaimas Barlas, iš Lietuvos kilęs žydas, Žydų agentūros atstovas Ženevoje, 1942 m. prašė jį užtarti  Bratislavos žydus.  Jam pavyko sustabdyti deportaciją.  Padėjo iš Vengrijos bėgantiems žydams. 

1944–1953 m. popiežiaus nuncijus Prancūzijoje. Nuo 1952 m. nuolatinis Šventojo Sosto stebėtojas prie UNESCO. 1953 m. kardinolas, Venecijos patriarchas.

Išrinktas popiežiumi 1959 m. pradėjo rengti Vatikano II susirinkimą, vykusį 1962–1965 m., kurio pagrindiniai tikslai buvo Bažnyčios atsinaujinimas (adžomamentas) ir krikščioniškų Bažnyčių ekumenizacija. Padidino kardinolų kolegiją, į ją įtraukė Afrikos ir Japonijos atstovų. Stiprino ekumeninius ryšius su kitomis Bažnyčiomis. 1960 m. įsteigė Krikščionių vienybės sekretoriatą, (dab. Popiežiškoji krikščionių vienybės taryba). Bendravo su tikinčiųjų bendruomenėmis. Susitiko su didžiųjų pasaulio valstybių ir komunistinių šalių valdžios atstovais.

Bibliografija 

Parašė 8 enciklikas:
 Ad Petri Cathedram (Apie Bažnyčios vienybę, 1959 m. liepos 29 d.);
 Sacerdotii Nostri Primordia (1959 m. rugpjūčio 1 d.);
 Grata Recordatio (1959 m. rugsėjo 26 d.);
 Princeps Pastorum (1959 m. lapkričio 28 d.);
 Mater et Magistra (Motina ir mokytoja, 1961 m. gegužės 15 d.);
 Aeterna Dei Sapientia (1961 m. lapkričio 11 d.);
 Paenitentiam Agere (1962 m. liepos 1 d.);
 Pacem in Terris (Taika Žemėje, 1963 m. balandžio 11 d.).

Taip pat skaitykite 
 Popiežiai

Literatūra 
 Dizionario dei papi, a cura di Dorina Alessandra, Carnago, SugarCo Edizioni, 1995, ISBN 88-7198-373-4.

Šaltiniai 

Popiežiai
Nuncijai
Villa Helene

Villa Helene – buvęs viešbutis Kuršių nerijoje, Nidos gyvenvietėje. Įtrauktas į Šiaurinės Kuršių Nerijos architektūros paveldo sąrašą. Pastatas pastatytas 1907 m.

Kuršių nerija
Lietuvos viešbučiai
Ringo Starr

Richard Starkey (sceninis vardas – Ringo Starr, g. 1940 m. liepos 7 d.) – Anglijos muzikantas, dainininkas, dainų autorius ir aktorius, žinomiausias kaip būgnininkas grupėje „The Beatles“.
Jis buvo seniausias, žemiausias grupėje bei paskutinis prie jos prisijungęs narys. Vėliau pradėjo sėkmingą asmeninę dainininko karjerą.

Starr
Starr
Starr
Starr
NK Lokomotiva Zagreb

Zagrebo „Lokomotiva“ – Kroatijos futbolo klubas iš Zagrebo.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1914 m.

Pasiekimai 

 III vieta  (1952)

Sezonai 

|}

Išnašos

Nuorodos 
 Facebook paskyra
 SOCCERWAY
 FLASHSCORE
 SOFASCORE
 Globalsportsarchive
 Transfermarkt

Lokomotiva Zagreb
Zagrebas
NK Istra 1961

Pulos „Istra“ – Kroatijos futbolo klubas iš Pulos.

Istorija 

1961 m. klubas prijungtas prie HNK Istra Pula klubo, bet 1966 m. atkurtas.

Pasiekimai

Sezonai 

|}

Sudėtis 
Atnaujinta: 2020 m. rugsėjo 7 d.

Lietuviai 
  Karolis Laukžemis, puolėjas, 2018–2020 m.

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė 
 SOCCERWAY
 Transfermarkt
 SOFASCORE
 YouTube platforma
 Globalsportsarchive

Istra Pula
NK SAŠK Napredak

Sarajevo „SAŠK Napredak“ – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Sarajevo.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1910 m.

Po II pasaulinio karo komunistinis Jugoslavijos režimas klubą panaikino, 1999 m. jis vėl įkurtas.

Pasiekimai 

  III vieta (1942 m.)

Sezonai 

|}

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė

Sask Sarajevo
Laterano Šv. Jono bazilika

Laterano Šv. Jono bazilika (, oficialus pavadinimas , Švenčiausiojo Išganytojo archibazilika) – aukščiausia pagal rangą Romos katalikų bažnyčia, visų Romos ir pasaulio bažnyčių motina, kurioje stovi popiežiaus sostas.

Istorija 
Antikinės Romos laikais Laterane buvo didelis dvaras, kurį paveldėjęs pirmasis krikščionių imperatorius Konstantinas Didysis padovanojo krikščionių Bažnyčiai ir greta 324 m. pastatė pirmąją Romoje baziliką. Tuometinis popiežius Šventasis Silvestras I, krikštijęs imperatorių, ją paskyrė Išganytojui Kristui. Bazilikos globėjas buvo Šv. Jonas Krikštytojas, nuo XII a. apaštalas Jonas. 

Iš tų laikų Laterano dvaro rūmų, kuriuose iki Avinjono nelaisvės gyveno visi popiežiai, išlikusi yra tik baptisterija. Klaidingai manoma, kad ji pastatyta toje vietoje, kur buvo pakrikštytas imperatorius. Popiežius Sikstas III baptisteriją perstatė, vėliau ji kelis kartus restauruota.  

Be to, kairiojoje aikštės pusėje yra „Šventieji laiptai“, įrengti Sancta Sanctorum koplyčioje. Šiais laiptais, kaip manoma, Jėzus lipo pas Pontijų Pilotą. Šiuos laiptus į Romą atgabenusi imperatoriaus motina Šv. Elena. Nuo viduramžių jų 28 pakopomis lipama tik keliais. Laiptų viršuje yra „Šventų Švenčiausia“ (Sancta Sanctorum) koplyčia, kurioje melstis viduramžiais galėjo tik popiežius. Sancta Sanctorum pavyzdžiu pastatyta Tytuvėnų Kristaus laiptų koplyčia.

Aikštės viduryje architektas D. Fontana 1588 m. pastatė XVIII Egipto dinastijos obeliską, kurį buvo pasistatę Tutmozis III ir jo sūnus Tutmozis IV.

Bazilika, kurioje įvyko visi penki Laterano susirinkimai, bėgant amžiams buvo kelis kartus sugriauta ir vėl atstatyta. Labiausiai ji nukentėjo, kai popiežiai buvo pasitraukę į Avinjoną. Ji du kartus degė, todėl iš buvusios jos didybės nieko neliko. Sugrįžę iš Avinjono popiežiai apsistojo Vatikane, o popiežius Sikstas V liepė nugriauti ir Laterano bazilikos likučius. Jos vietoje buvo nuspręsta pastatyti dar didesnę ir gražesnę šventovę. darbo ėmėsi architektai Domenikas Fontana ir Frančeskas Borominis. Tačiau darbai užsitęsė. Įspūdingas fasadas, kurio autorius Aleksandras Galilėjus, iškilo tik 1735 m. užbaigdamas svarbiausios katalikų bažnyčios atnaujinimą. Iš antikinės ir viduramžių bazilikos išliko tik granito kolonos, kurias Borominis apgaubė piliastrais. Popiežius Aleksandras VII baziliką papuošė bronzinėmis durimis, kurios buvo išimtos iš Romos Forume stovėjusios Kurijos pastato.

Architektūra 
Simetriškas bazilikos interjeras suskirstytas į penkias navas. Centrinę navą puošia Muratorio freskos, lubas dekoravo Bulanžė ir Vikas di Rafaelis. Navos šonuose - apaštalų skuptūros. Po centrinės navos grindimis išliko imperatoriaus Konstantino rūmų liekanos.

Transepto centre stovi 1367 m. pastatytas popiežiaus altorius, kurį gaubia keturiomis kolonomis besiremiantis baldakimas.

Šaltiniai 

Italijos bazilikos
Romos bažnyčios

de:Lateran#Die Basilika
Nisa

Apie Čekijos upę žr. Neisė.

Nisa (dar vadinamas Parthaunisa) – senovės miestas, buvęs šalia dabartinio Bagiro kaimo, 18 km į pietvakarius nuo Ašchabado, Turkmėnijoje.

Nisa apibūdinamas kaip viena iš pirmųjų partų sostinių. Miestas buvo įkurtas Arsako I (valdė 250–211 pr. m. e.), ir manoma, kad jis buvo karališkuoju partų karalių nekropoliu, nors ir nebuvo nustatyta, kad Nisos tvirtovė buvo pastatyta kaip karališkoji rezidencija ar mauzoliejus.

Kasinėjimų Nisoje metu atrasti svarbūs statiniai, mitraizmo mauzoliejai ir šventyklos, daug rašytinių dokumentų ir užgrobtų lobių. Buvo rasta daug helenistinio meno dirbinių, tokių kaip dramblio kaulo indai, žiedai, puošti iraniečių motyvais ar klasikinėmis mitologinėmis scenomis.

Vėliau Mitridato I (valdė 171–138 pr. m. e.) Nisa buvo pervadinta į Mitradatkirtą ("Mitradato tvirtovė").

Nisa buvo visiškai sunaikinta žemės drebėjimo, kuris ivyko pirmame dešimtmetyje pr. m. e.

Nisos tvirtovė UNESCO 2007. buvo paskelbta Pasaulio paveldo vietove.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Archeologinės misijos į Nisą en
 Nisos tvirtovė , Ayan Tourism & Travel Company en
 Nisos archeologinių kasinėjimų aikštelė  en

Pasaulio paveldo objektai Turkmėnijoje
Turkmėnijos miestai
Serdaras

Serdaras (buvęs Kyzyl Arvatas) – miestas Turkmėnijoje, įsikūręs šiaurės vakaruose nuo sostinės, Ašchabado, kelyje Kaspijos jūros link.

Gyventojų skaičius – ~50 tūkst. žmonių, daugiausia turkmėnai.

Pagrindinė šnekamoji kalba yra turkmėnų.

Serdaras yra buvusio iraniečių miesto Farava vietoje. Regionas buvo apgyvendintas iraniečių dahae žmonių.

Šaltiniai 

Turkmėnijos miestai
Santa Ana (Salvadoras)

Santa Ana () – antras pagal dydį Salvadoro miestas. Yra šalies vakarinėje dalyje, 64 km nuo San Salvadoro, 665 m aukštyje, prie Lempos upės intako Guachojo. Departamento centras. Mieste gyvena 274,8 tūkst. gyventojų (2006 m.). Santa Ana – svarbus kavos pramonės centras. Prekyba, pramonė, turizmas. Mieste yra 3 universitetai, gotikinio stiliaus katedra, rotušė, teatras.

Istorija 

Santa Anos apylinkės ilgą laiką buvo apgyvendintos indėnų pipilų ir vadintos Siuateuakanu (Sihuatehuacán). Miestas oficialiai įkurtas 1569 m. ir pavadintas Santa Ana. Nuo 1812 m. gavo miesto statusą.

Salvadoro miestai
Kochutepekė

Kochutepekė () – miestas Salvadoro centrinėje dalyje, 34 km į vakarus nuo San Salvadoro, 890 m aukštyje. Miestas įsikūręs Cerro de las Pavas kalno papėdėje. Kochutepekę dažnai gaubia rūkas. Kuskatlano departamento centras. ~60 tūkst. gyventojų. Kochutepekė yra svarbus šalies mėsos pramonės centras.

Istorija 

Nuo XI a. teritorija agyvendinta indėnų. Miestas įkurtas 1586 metais.

Salvadoro miestai
San Migelis (Salvadoras)

San Migelis ( arba San Miguel de la Frontera) – trečias pagal dydį Salvadoro miestas. Įsikūręs šalies rytinėje dalyje, 138 km nuo San Salvadoro, netoli San Migelio ugnikalnio. Departamento centras. 282,4 tūkst. gyventojų (2006 m.). Svarbus tekstilės, kavos, chemijos pramonės centras. Svarbus turistinis centras (mieste vyksta spalvingi karnavalai).

Istorija 

San Migelis įkurtas gubernatoriaus Vilfredo Salgado 1530 m.

Salvadoro miestai
Santa Tekla

Santa Tekla () – miestas centrinėje Salvadoro dalyje, 20 km į vakarus nuo San Salvadoro, San Salvadoro ugnikalnio papėdėje. La Libertado departamento centras.

Istorija 

Miestas įkurtas 1854 m. prezidento Chosė Marijos San Martino nurodymu, po to, kai šalies sostinę nusiaubė žemės drebėjimas. Miestui suteiktas Nueva San Salvadoro (Nueva San Salvador) pavadinimas. Jis 1855–1859 m. buvo Salvadoro sostine. 2003 m. miestui grąžintas istorinis pavadinimas – Santa Tekla.

Šaltiniai 

Salvadoro miestai
Latte

Latte, caffè latte, caffelatte ( 'pienas') – šilto pieno gėrimas su espreso kava. Gėrimas gaminamas iš espreso, smulkiapučio pieno ir pieno putos, ruošiamas 1:5:0,1 (espresas:pienas:puta) tūrio santykiu, klasikinio recepto galutinis tūris svyruoja 240–360 ml ribose.

Kilmė 
Italijoje terminas „latte“reiškia „pienas“. Kas dabar angliakalbėse šalyse vadinama latte, Italijoje yra caffe e latte („kava su pienu“) panaši į prancūzų café au lait ar ispanų café con leche. Caffe Latte šiandien yra gerai žinoma tarptautiniame kavos meniu, kuris apima ir kapučino (cappuccino) ir espresą.

Latte Italijoje kilo iš įkvėpimo, bet tarptautiniai serviravimo metodai gali skirtis nuo originalių (pavyzdžiui, pupelių skrudinimu, naudojamo espresso ir pieno kiekiais).

Europoje dažnai naudojamas prancūziškas terminas café au lait, nors Jungtinėse Amerikos Valstijose taip apibūdinamas kavos su šiltu pienu gėrimas kuris dažniau patiekiamas dubenėlyje.

Taip pat skaitykite 
 Latte art

Nuorodos 
 Espreso ir kavos gėrimų rūšys vaizdžiai

Itališka virtuvė
Kavos paruošimas
Danguolė Juozapavičienė

Danguolė Juozapavičienė (g. 1963 m. vasario 28 d. Šilutėje) – Lietuvos ir Alytaus miesto politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija 
1988 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, zooinžinierė – pedagogė. 2007 m. Kauno technologijos universiteto viešojo administravimo magistrė.

Alytaus darbo biržos darbo klubo vadovė, Alytaus teritorinės darbo biržos Alytaus skyriaus vedėja.

Darbo partijos narė, Darbo partijos prezidiumo narė, Darbo partijos tarybos narė. 2007–2011 m.  ir nuo 2011 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos narys.  Nuo 2014 m. - SADM kanclerė.

Sutuoktinis Rimantas, vaikas Mantas. .

Šaltiniai 

Alytaus politikai
Lietuvos pedagogai
LR ministerijų kancleriai
Usulutanas

Usulutanas () – miestas Salvadoro rytinėje dalyje, į pietvakarius nuo San Salvadoro, netoli Usulutano ugnikalnio. Departamento centras. 71,6 tūkst. gyventojų (2006 m.). Svarbus žemdirbystės regiono centras.

Istorija 
Miestas smarkiai nukentėjo nuo uragano Mičo 1998 m. ir nuo žemės drebėjimo 2001 m.

Žymūs žmonės 
 Elías Antonio Saca González, politikas, Salvadoro prezidentas (2004-2009)
 Rodolfo Zelaya, futbolininkas

Salvadoro miestai
Turkmėnų kalba

{{kalba|kalba=Turkmėnų kalbaTürkmençe, Түркменче ,تورکمنچه|spalva=yellowgreen|
 šalys=Turkmėnijoje, Irane, Irake, Afganistane, Turkijoje|
 kalbančiųjų=~9 mln.|
 vieta=į šimtuką nepatenka|
 kilmė=
Altajaus tiurkų  ogūzų   turkmėnų|
 raštas=Arabų (-1928)Lotynų (1928-40, 1991-)Turkmėnų kirilica (1940-91)|
oficiali= |
 iso639-1=tk|
 iso639-2=tuk|
 iso639-3=tuk|
 sil=}}
Turkmėnų kalba (turkm. türkmençe (tukmenče) arba türkmen dili'') – Turkmėnijos valstybinė kalba. Turkmėnijoje ja kalba apie 3 430 000 žmonių, o papildomai dar apie 5 500 000 žmonių kitose šalyse, įskaitant Iraną, Iraką, Afganistaną ir Turkiją.

Abėcėlė 
Nuo 1991 m. oficialiai turkmėnų kalbos rašto sistemai yra pritaikyta lotynų abėcėlė, paremta turkų kalbos abėcėle.

Turkmėnų kalba taip pat galima rašyti naudojant kirilicą arba arabų raštą.

Išnašos

Nuorodos 
 
 Turkmėnų – anglų kalbų žodynas 
 Omniglot apie turkmėnų kalbą

Tiurkų kalbos
Jaciūnai (Ignalina)

Jaciūnai (arba Jociūnai) – gatvinis kaimas Ignalinos rajono savivaldybės pietinėje dalyje, prie kelio Bernotai – Šiūlėnai, 1945 m. sunaikintas NKVD kariuomenės. Paminklas NKVD aukoms (pastatytas 2000 m.).

Istorija 
1945 m. vasario 15 d. įvyko J. Kamarausko (slap. Karijotas) vadovaujamo partiz. dalinio kautynės su Tverečiaus valsčiaus stribais, atvykusiais gaudyti nuo mobilizacijos į Raudonąją armiją besislapstančių jaunuolių. Partizanai stribus sunaikino, bet artėjant SSSR NKVD karinei grupei iš kaimo atsitraukė į Šiulgų mišką. Ši NKVD grupė sudegino visas kaimo sodybas, 6 jo gyventojus nužudė: A. Bielinį (g. 1895 m.), J. Bielinį, P. Bielinį (g. 1882 m.), P. Dervinį (g. 1897 m.), M. Šiaudinį ir D. Šimkūną. Jie palaidoti Šiulgų kapinėse. Žuvusiesiems po 1990 m. pastatytas kryžius, 1999 m. įrengti tipiniai atminimo ženklai. Vėliau atsikūrė tik viena sodyba.

Gyventojai

Šaltiniai

Nuorodos 
 Miesteliai.lt

Ignalinos rajono savivaldybės gyvenvietės
Kukutėliai

Kukutėliai – rėžinis gatvinis kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 6 km į pietvakarius nuo Tverečiaus, Erzvėto ežero vakariniame krante. Pagrindinė gatvė daugumą sodybų dalija į dvi dalis. Vienoje gatvės pusėje statytos galais į gatvę atsuktos pirkios, dažnai sujungtos su tvartais, svirnai, kitoje – pirtys, įveisti sodai. Išliko vertingų XIX a. pabaigos – XX a. pradžios pastatų, dvigalių pirkių su tvartais, svirnas, smulkiosios architektūros statinių.

Istorija 

Kukutėliai susiklostė XVI a. viduryje per Valakų reformą. Iki XIX a. antrosios pusės kaimas vadintas Kukučiais, vėliau – Mažaisiais Kukučiais. Kaimas priklausė Pacams, nuo XVII a. pradžios – Dysnos dvaro Erzvėto palivarkui. 1622 m. Petras Pacas Kukutėlius su palivarku padovanojo Tverečiaus Švč. Trejybės bažnyčiai ir vienuolynui, 1842 m. kaimas perėjo valstybės iždo žinion.

|}

Gyventojai

Šaltiniai 

 Miesteliai.lt

Ignalinos rajono savivaldybės gyvenvietės
Morasano departamentas

Morasano departamentas () – departamentas Salvadoro šiaurės rytuose, prie Hondūro sienos. Administracinis centras – San Fransisko Gotera.

Auginama bananai, javai, kava, medvilnė. Gyvulininkystė. Svarbiausia upė – Tortola.

Savivaldybės 

Departamentas padalintas į 26 savivaldybes.

 Arambala
 Kakaopera
 Čilanga
 Korintas
 Delisias de Konsepsjonas
 El Divisaderas
 El Rosarijas
 Gvalokoktis
 Gvatachiagva
 Choateka
 Chokoaitikė
 Chokoras
 Lolotikiljas
 Meangera
 Osikala
 Perkinas
 San Karlosas
 San Fernandas
 San Francisko Gotera
 San Isidras
 San Simonas
 Sensembra
 Sosjedadas
 Torola
 Jamabalis
 Joloaikinas

Salvadoro departamentai
Kopetdagas

Kopetdagas – kalnagūbris Turkmėnijos ir Irano pasienyje. Kalnagūbrio ilgis apie 650 km išilgai sienos, į rytus nuo Kaspijos jūros. Aukščiausia viršukalnė virtinėje Turkmėnijoje yra pietvakariuose nuo sostinės Ašchabado ir yra 2940 m aukščio. Aukščiausia viršūnė Irane yra 3191 m aukščio.

Kalnuose dominuoja smiltainio, klinties, mergelio uolienos, pasitaiko urvų, mineralinių šaltinių, karstinių reiškinių. Neretai įvyksta žemės drebėjimai.

Kopetdago prieškalnėje šalia Ašchabado yra senovės partų miesto, Nisos griuvėsiai.

Šaltiniai 

Turkmėnijos geografija
Irano kalnai
Azijos kalnų sistemos
Antanas Terminskas

Antanas Terminskas (1949 m. birželio 30 d. Bečerninkai, Troškūnų valsčius – 2013 m. rugpjūčio 28 d. Šeriuose, Anykščių rajonas) – inžinierius, Lietuvos ir Anykščių rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1972 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius mechanikas. 1972–1992 m. dirbo Anykščių rajono „Gimtosios žemės“ (Viešintos) ir „Atžalyno“ (Šoveniai) kolūkiuose vyr. inžinieriumi, Jakšiškio tarybinio ūkio direktoriumi. Nuo 1996 m. Šerių kaimo ūkininkas. LR Seimo nario padėjėjas.

Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys. 2007–2011 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narys. 

Jakšiškio kaimo bendruomenės narys. Sesuo Bronislava Šostuchienė. Sutuoktinė Aldona, vaikai Asta, Evaldas. Palaidotas Anykščių kapinėse.

Šaltiniai 

Anykščių politikai
Krikštas

Krikštas ( – „pasineriu", „esu panardinamas“, „nuskęstu“) – Katalikybėje ir stačiatikybėje – svarbiausias iš septynių sakramentų, kuris nuplauna nuodėmes ir įjungia pakrikštytąjį į Bažnyčią. Krikšto sakramentą paprastai teikia vyskupas arba kunigas, o lotynų apeigų Bažnyčioje – dar ir diakonas, bet reikalui esant gali krikštyti bet kuris žmogus, net ir nepakrikštytasis, jei tik turi reikiamą intenciją, būtent nori atlikti tai, ką krikštijant atlieka Bažnyčia.

Evangelinėse bendruomenėse (radikaliosios reformacijos atstovai) tikima, kad krikštas yra vienas iš dviejų Kristaus paliktų apeigų (kita – šventosios vakarienės šventimas). Baptistų, sekmininkų ir charizmininkų bendruomenėse krikštijami tik suaugę (sąmoningi) žmonės. Šiose bendruomenėse tikima, kad krikštas yra laisvos valios aktas, išreiškiantis savo gyvenimo paaukojimą Dievui ir prisikėlimą naujam gyvenimui. Čia krikštas nėra siejamas su gimtosios nuodėmės atleidimu.

Nuorodos 
 Krikštas – viena pagrindinių Biblijos doktrinų. 
 Anglikonų bažnyčios svetainė – Krikštas  
 Krikšto sakramentas – skirsnis iš Katalikų Bažnyčios Katekizmo
 Laiškas iš Taizé

Sakramentai
San Migelio departamentas

San Migelio departamentas () – departamentas Salvadoro rytuose. Šiaurėje prieina prie Hondūro sienos, pietuose – prie Ramiojo vandenyno. Administracinis centras – San Migelis.

Auginama bananai, javai, kava, cukranendrės. Gyvulininkystė. Maisto, tekstilės, chemijos pramonė.

Savivaldybės 

Departamentas padalintas į 19 savivaldybių.
 Karolina
 Čapeltikė
 Činameka
 Čirilagva
 Siudad Barijosas
 Komakaranas
 El Transitas
 Lolotikė
 Monkagva
 Nueva Gvadalupė
 Nuevo Eden de San Chuanas
 San Antonijas
 San Cherardas
 San Chorgė
 San Luis de la Reina
 San Migelis
 San Rafaelis
 Sesoris
 Uluasapa

Salvadoro departamentai
San Salvadoro departamentas

San Salvadoro departamentas () – departamentas Salvadoro centrinėje dalyje. Tai daugiausiai gyventojų turintis ir tankiausiai gyvenamas šalies departamentas. Administracinis centras – San Salvadoras.

Auginama bananai, pupos, kava, cukranendrės. Gyvulininkystė. Pramonė.

Savivaldybės 

Departamentas padalintas į 19 savivaldybių.
 Agilaresas
 Apopa
 Ajutuštepekė
 Kuskatansingas
 Delgadas
 El Paisnalis
 Gvasapa
 Ilopangas
 Mechikanosas
 Nechapa
 Pančimalkas
 Rosario de Mora
 San Markosas
 San Martinas
 San Salvadoras
 Santjago Tesakuangosas
 Santo Tomasas
 Sojapangas
 Tonakatepekė

Salvadoro departamentai
San Visentės departamentas

San Visentės departamentas () – departamentas Salvadoro centrinėje dalyje. Pietuose siauru ruožu siekia Ramųjį vandenyną. Administracinis centras – San Visentė.

Auginama kava, cukranendrės. Gyvulininkystė. Tekstilės pramonė. Departamente iškilęs San Visentės ugnikalnis, rytiniu pakraščiu teka Lempos upė.

Savivaldybės 

Departamentas padalintas į 13 savivaldybių.
 Apastepekė
 Gvadalupė
 San Kajetano Istepekė
 San Esteban Katarina
 San Ildefonsas
 San Lorensas
 San Sebastianas
 Santa Klara
 Santo Domingas
 San Visentė
 Tekoluka
 Tepetitanas
 Verapasas

Salvadoro departamentai
Jonas Vilionis

Jonas Vilionis (g. 1947 m. liepos 30 d. Pašventupyje, Prienų rajonas) – Lietuvos ir Prienų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1967 m. baigė Kauno 13-ąją vidurinę mokyklą, tarnavo TSRS kariuomenėje. Grįžęs įstojo į Kalvarijos maisto pramonės technikumą. Jį baigęs Priekulės sūrių gamykloje pradėjo dirbti inžinieriumi technologu.

1976 m. Šilalės rajono Sviesto gamyklos direktorius, 1979 m. Žaliavų paruošimo skyriaus viršininkas, 1980 m. Šilalės rajono Komunalinių įmonių kombinato viršininkas, nuo 1987 m. Šilutės sūrių gamyklos direktorius, nuo 1996 m. Klaipėdos akcinės bendrovės „Klaipėdos pienas“ generalinis direktorius, nuo 1999 m. ūkininkauja.

Nuo 2007 m. Prienų rajono savivaldybės tarybos narys. 

Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos narys, nuo 2006 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys. Iki 2021 m. buvo šios partijos Prienų skyriaus pirmininkas. 

Prienų rajono žemdirbių asociacijos pirmininkas, kooperatyvo „Lietuviškas pienas“ pirmininko pirmasis pavaduotojas, Žemės ūkio rūmų tarybos narys. 2006 m. Lietuvos pieno gamintojų asociacijos pirmininkas.

Sutuoktinė Danutė, vaikai Danutė, Ingrida.

Šaltiniai 

Prienų politikai
Tatjana Kriliuvienė

Tatjana Kriliuvienė (g. 1956 m. lapkričio 12 d. Telšiai) – Lietuvos ir Šiaulių rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija 
1980 m. baigė Vilniaus universitetą, romanų – germanų filologijos dėstytoja.

Šiaulių r. Kuršėnų Lauryno Ivinskio gimnazijos anglų kalbos mokytoja ekspertė.

Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos, 2010 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių rajono skyriaus narė. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m.  Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narė. 

Sutuoktinis Arvydas, vaikai Lina, Povilas.

Profesinė veikla 
Mokytoja yra tarptautinio išorinio studijų kokybės vertinimo ekspertė, Microsoft „MS įrankiai ir programos švietimui“ mokytoja-konsultantė, ankstyvojo užsienio kalbų mokymo konsultantė, „Paramos kolegai“ modelio fasilitatorė, Microsoft pasaulinio mokyklų turo projekto koordinatorė.
Mokytoja yra parengusi ir išleidusi anglų kalbos mokymo priemones (vadovėlių, testų, darbo sąsiuvinių, mokytojo knygų, garso įrašų), kurios buvo patvirtintos Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerijos ir naudojamos bendrojo ugdymo mokyklose.

Apdovanojimai 
 2015 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybė, Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerija už reikšmingus pedagogikos darbus, demokratinės kultūros, bendražmogiškųjų, tautinių ir pilietinių vertybių puoselėjimą suteikė Metų mokytojo vardą.

Šaltiniai  

Šiaulių rajono politikai
Lietuvos pedagogai
Lietuvos mokytojai ekspertai
Lietuvos metų mokytojai
Gediminas Čepulis

Gediminas Čepulis (g. 1963 m. rugpjūčio 8 d. Joniškis) – Lietuvos ir Joniškio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas. Nuo 2011 m. Joniškio rajono savivaldybės meras.

Biografija 
Baigė Joniškio 3-ąją vid.mokyklą. 1987 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, statybininkas – inžinierius.

1987–1990 m. dirbo Joniškio rajoninėje statybos organizacijoje. 1990–1995 m. Joniškio valdybos Statybos skyriaus vedėjas.

1995–1997 m. Joniškio rajono savivaldybės mero pavaduotojas. Šiaulių apskrities viršininko administracijos Teritorijų planavimo ir statybos valstybinės priežiūros skyriaus vyr. specialistas. 2010–2011 m. Joniškio rajono savivaldybės administracijos direktorius, nuo 2011 m. Joniškio rajono savivaldybės meras.

1994 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos, partijos Lietuvos krikščionys demokratai, 2006 m. Lietuvos liberalų sąjūdžio narys.

1995–1997 m., 1997 m. balandžio-rugpjūčio mėn., 2003–2007 m., 2008-2010 m. ir nuo 2011 m. Joniškio rajono savivaldybės tarybos narys. 

Vienas iš Joniškio estrados žvaigždžių. Sutuoktinė Reda, vaikai Justina, Tautvydas. .

Šaltiniai 

Joniškio merai
Joniškio politikai
Lietuvos inžinieriai
Tekapa

Tekapa () – kompleksinis ugnikalnis (stratovulkanas) centrinėje Salvadoro dalyje.

Šaltiniai 
 - Smithsonian Institution duomenys apie ugnikalnį en

Salvadoro ugnikalniai
Usulutano ugnikalnis

Usulutano ugnikalnis () yra rytinėje Salvadoro dalyje, Usulutano departamente, toje pačioje juostoje kaip San Migelio ir San Visentės ugniklaniai, šiek tiek į rytus nuo Taburetės ugnikalnio. Aukštis 1449 m.

Nuorodos 
 Ugnikalnių duomenų bazė

Salvadoro ugnikalniai
Taburetės ugnikalnis

Taburetės ugnikalnis () – ugnikalnis rytinėje Salvadoro dalyje, Usulutano departamente, toje pačioje juostoje kaip San Migelio ir San Visentės ugniklaniai, šiek tiek į vakarus nuo Usulutano ugnikalnio. Aukštis 1172 m. Krateris gerai išsilaikęs, 150–300 m skersmens.

Nuorodos 
 Ugnikalnių duomenų bazė

Salvadoro ugnikalniai
Činameka

Činameka (), arba El Pakajalis (El Pacayal) – ugnikalnis rytiniame Salvadore, San Migelio departamente, į šiaurę nuo San Migelio ugnikalnio, prie Činamekos miestelio. Aukštis 1300 m. Kaldera 2 km pločio, vakariniame šlaite iškilęs parazitinis Cerro el Limbo kūgis. Šiaurinėje pusėje veikia fumarolės.

Nuorodos 
 Ugnikalnių duomenų bazė

Salvadoro ugnikalniai
Čingas

Čingas () – ugnikalnis Gvatemaloje (Chutiapos departamente) ir Salvadore (Santa Anos departamente). Aukštis 1775 m.

Nuorodos 
 Pasaulio ugnikalnių duomenų bazė

Salvadoro ugnikalniai
Gvatemalos ugnikalniai
Končagva

Končagva () arba Kočagė (Cochague) – ugnikalnis pietryčių Salvadore, La Uniono departamente, prie Fonsekos įlankos. Aukštis 1225 m. Turi dvi viršūnes – Cerro del Ocote ir Cerro de la Bandera. Veikia fumarolės.

Nuorodos 
 Ugnikalnių duomenų bazė

Salvadoro ugnikalniai
Auačapanas

Auačapanas () – miestas vakarų Salvadore, apie 15 km nuo Gvatemalos sienos. Departamento centras. 124,0 tūkst. gyventojų (2006 m.). Kavos, tekstilės, statybinių medžiagų pramonė. Turizmas. Yra geoterminė elektrinė.

Auačapanas įkurtas majų. Oficialų miesto statusą įgijo 1862 m.

Salvadoro miestai
Danas Arlauskas

Danukas (Danas) Arlauskas (g. 1955 m. sausio 22 d. Kaliningrado sritis, Rusija) – KGB karininkas, vadybininkas, verslo veikėjas.

Biografija 
1982 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, inžinierius. 1984–1986 m. studijavo KGB akademijoje Maskvoje. Kadrinis KGB karininkas, kapitonas. 1989–1990 m. KGB 5  tarnybos vyresnysis operatyvinis įgaliotinis.  1990–1992 m. LR Valstybės saugumo departamento padalinio vadovas, VSD generalinio direktoriaus pavaduotojas. 

1993–1995 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos juristas. 1995–1997 m. Lietuvos pramonininkų konfederacijos atstovas LR Seime. 1997–2002 m. leidybos ir spaudos UAB „Lietuvos žinios“ generalinis direktorius. 2002–2013 m. Lietuvos verslo darbdavių konfederacijos (įkurtos 1999 m.) vykdantysis, vėliau – generalinis direktorius, dabar Lietuvos darbdavių konfederacijos prezidentas, Europos Sąjungos ekonomikos ir socialinio komiteto narys. 2007–2008 m. ministro pirmininko Gedimino Kirkilo visuomeninis konsultantas.  2013–2016 m. UAB "Žinių radijas" generalinis direktorius. Ilgametis Trišalės tarybos narys, taip pat Švietimo tarybos prie LR Seimo narys.

Vedęs; žmona Aurelija (g. 1959 m.), žurnalistė. Vaikai: Danas ir Inga.

Šaltiniai 

KGB tarnautojai
VSD direktoriaus pavaduotojai
Lietuvos vadybininkai
Čalatenangas

Čalatenangas () – miestas Salvadoro šiaurėje, į šiaurės rytus nuo San Salvadoro, 400 m aukštyje. Departamento centras. 30,7 tūkst. gyventojų (2005 m.).

Salvadoro miestai
Algis (vardas)

Algis – vyriškas lietuviškas vardas, trumpinys iš Algimantas, Algirdas, Algvilas arba savarankiškas vardas iš lietuvių mitologijos (Algis buvo dievų siuntinys).

Moteriški vardų variantai: Algė 

Vardadieniai: sausio 9

Žmonės 
 Algis Ališauskas
 Algis Aliukevičius
 Algis Antanavičius
 Algis Balaišis
 Algis Balčius
 Algis Balsevičius
 Algis Bolys
 Algis Budrys
 Algis Bulsis
 Algis Čaplikas
 Algis Grublys
 Algis Kabaila
 Algis Kaleinikas
 Algis Kašėta
 Algis Kazulėnas
 Algis Kozlovas
 Algis Kregždė
 Algis Krutkevičius
 Algis Lukoševičius
 Algis Marcinkevičius
 Algis Mickūnas
 Algis Miškinis
 Algis Radauskas
 Algis Stasys Revuckas
 Algis Rimas
 Algis Šileika
 Algis Šimkus
 Algis Uždavinys
 Algis Vaičeliūnas
 Algis Zaboras
 Algis Žėkas
 Algis Žvaliauskas

Lietuviški vardai
San Fransisko Gotera

San Fransisko Gotera () – miestas Salvadoro šiaurės rytuose, 169 km nuo San Salvadoro, 420 m aukštyje, prie Rio Grande de San Migelio upės. Morasano departamento centras. 21,0 tūkst. gyventojų (2006 m.). Žemdirbystės centras. Maisto, tekstilės pramonė.

San Fransisko Gotera įkurta kaip indėnų gyvenvietė kolonijiniu laikotarpiu. 1877 m. gavo miesto statusą. Salvadoro pilietinio karo metu miesto centras paverstas karine baze.

Salvadoro miestai
Tupolev Tu-134

Tupolev Tu-134 (NATO pavadinimas: 'Crusty') – TSRS gamybos, dviejų variklių keleivinis lėktuvas su T formos uodega, panašus į amerikiečių Douglas DC-9. Tu-134 – vienas populiariausių TSRS gamybos oro lainerių. Šį oro lainerį kūrė ir konstravo A. Tupolevo konstruktorių biuras. Pirmasis šio modelio skrydis įvyko dar 1963 m. vasarą. Serijinė gamyba pradėta 1966 m. pabaigoje, o pirmas Aerofloto Tu-134 skrydis (maršrutu Maskva - Adleris) įvyko 1967 m. rugsėjį. Šis laineris buvo gaminamas Charkovo aviacijos gamykloje. Iki 1984 m. buvo pagaminti 852 įvairių modifikacijų Tu-134 lėktuvai. Tarp Tarybų Sąjungos aviatorių dėl specifinės išorės bei variklių garso šis oro laineris buvo įgijęs „švilpuko“ pravardę. 

Dėl keliamo variklių triukšmo ir aplinkosauginių normų viršijimo Tu-134 lėktuvas neatitinka Europos Sąjungos orlaiviams keliamų reikalavimų, todėl jo skrydžiai Europos Sąjungos teritorijos ribose yra apriboti. Tačiau šis lėktuvas vis dar populiarus NVS oro linijose. 

XX a. 10-ojo dešimtmečio pradžioje keliolika šio tipo lėktuvų skraidė su Lietuvos oro bendrovių užrašais.

Šaltiniai 

Tupolev oro laineriai
Jonavos miškų urėdija

Jonavos miškų urėdija − viena iš 42 miškų urėdijų Lietuvoje, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą.
Bendras visų nuosavybės formų miškų plotas − 36 941 ha. Valstybinės reikšmės miškai − 20 969 ha.

Jonavos miškų urėdijoje sudaryti ir įgyvendinami miškų pritaikymo visuomeniniams poreikiams planai. Tobulinant kelių, privažiavimų ir pažintinių takų tinklą miškuose gyventojams sudaromos geresnės sąlygos pailsėti, atgauti jėgas ir naudotis miško gėrybėmis.

Administracijos adresas: Miško g. 1, LT-55110, Jonava.

Istorija 

1959 m. sausio 1 d. įsteigtas Jonavos miškų ūkis (JMŪ), direktorius – Julius Danusevičius (g. 1931 m.). Steigimo iniciatorius – Lietuvos TSR miškų ūkio ir miško pramonės ministras Povilas Matulionis (1860–1932). Apjungtos Kauno, Kaišiadorių, Širvintų, Kėdainių ir Ukmergės rajonų miško pramonės įmonės. Pradžioje įsteigtos 4 girininkijos. 1961 m. – dar 4: Dumsių (girininkas A. Vincevičius), Santakos (gir. A. Mazuronis), Ąžuolynės (gir. A. Mikalauskas) ir Girelės (gir. P. Zimblys).

1959 m. pradėta statyti JMŪ gyvenvietė (baigta 1977 m.), dab. J. Basanavičiaus gatvės (buv. Spalio revoliucijos g.) pabaigoje, Laukagalių kaimo ribose pastatyti namai Nr. 60-74, iš viso 64 butai (dabartinė numeracija). Šiuo metu Jonavos miškų urėdijos gyvenvietė yra viena iš Jonavos miesto dalių.

Nuo 1971 m. JMŪ direktorius – R. Jusaitis. Vėliau pastatyta gamybinė bazė, remonto dirbtuvės, geležinkelio atšaka Liepių kaime. 1980 m. – naujas miškų ūkio administracijos pastatas.

Nuo 1990 m. JMŪ direktorius – V. Daukševičius. .

1991−2002 m. urėdija atkūrė miškus buvusiuose tarybinės armijos poligonuose Dumsių ir Užusalių girininkijose, išplėtė medienos perdirbimo veiklą.

Girininkijos 
Urėdijos valstybinius miškus administruoja 8 girininkijos:

|-
| Dumsių || Dumsių seniūnija || Dumsiškiai
|-
| Gaižiūnų || Dumsių seniūnija || Gaižiūnai
|-
| Girelės || Žeimių seniūnija || Kuigaliai
|-
| Jonavos || Šilų seniūnija || Jadvygava
|-
| Pageležių || Šilų seniūnija || Aklasis Ežeras
|-
| Svilonių || Užusalių seniūnija || Išorai
|-
| Upninkų || Upninkų seniūnija || Upninkai
|-
| Užusalių || Užusalių seniūnija || Būdos III
|}

Saugomos teritorijos 

Miškų urėdijos teritorijoje yra 6 valstybiniai draustiniai:

Vadovybė 

 Miškų urėdas (nuo 2013 m.) – Rolandas Skuja (nuo 1990 m. iki 2013 m. miškų urėdas –Vytautas Daukševičius) 
 Miškų urėdo pavaduotojas – Juozas Jaruševičius (iki 2009 m. pavaduotojas – Gediminas Migauskas)
 Vyr. inžinierius – Raimondas Vincevičius, buvęs miškų urėdo pavaduotojas medienos ruošai ir prekybai.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Jonavos miškų urėdijos tinklalapis

Miškų urėdijos
Jonavos rajono savivaldybė
1959 metai
Tupolev Tu-204

Tupolev Tu-204 – dviejų variklių oro laineris, gaminamas Rusijoje, priklausomai nuo modifikacijos skirtas keleiviams arba kroviniams skraidinti.

Savo dydžiu ir techninėmis galimybėmis panašus į amerikiečių Boeing 757-200. Šis lėktuvas kurtas siekiant pakeisti pasenusius Tupolev Tu-154.

Šaltiniai

Nuorodos
 Tupolev Tu-204 aprašymas (tupolev.ru)

Tupolev oro laineriai
Čalčuapa

Čalčuapa () – miestas vakarų Salvadore, Santa Anos departamente, 15 km į vakarus nuo Santa Anos, 720 m aukštyje. 72,7 tūkst. gyventojų (2006 m.). Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu. Turizmas.

Istorija 

Čalčuapa įkurta XVI a. Mieste ir apylinkėse gausu archeologinių radimviečių, iš kurių didžiausia – indėnų miesto Tasumalio liekanos.

Salvadoro miestai
Akachutla

Akachutla () – miestas pietvakarių Salvadore, Ramiojo vandenyno pakrantėje, Sonsonatės departamente. 62,4 tūkst. gyventojų (2006 m.). Akachutla – pagrindinis Salvadoro prekybos ir žvejybos uostas. Veikia geležinkelis į San Salvadorą. Išvežama kava, cukrus, balzamas. Naftos perdirbimo, chemijos, žuvies pramonė. Žvejyba. Kurortas.

Istorija 
1524 m. ispanų konkistadoras Pedro de Alvarado Akachutlos mūšyje įveikė vietos pipilių gentį. Akachutlos miestas tapo svarbiu Naujosios Ispanijos uostu. Nuo 1838 m. uosto reikšmė ėmė augti, pradėjus eksportuoti kavą ir dar labiau padidėjo 1882 m. nutiesus į Akachutlą geležinkelį.

Šaltiniai 

Salvadoro miestai
Ahalo velajatas

Ahalo velajatas () yra Turkmėnistano pietuose, ribojasi su Iranu ir Afganistanu. Administracinis centras – Anau.

Sovietmečiu teritorija vadinosi Ašchabado sritimi ().

Geografija 

Didžiąją velajato dalį užima Karakumų dykuma, pietuose – Kopetdago kalnai (aukštis iki 2942 m). Klimatas ryškiai kontinentinis; vidutinė sausio temperatūra 4 °C, liepos 29 °C. Per metus vidutiniškai iškrenta ~100 mm kritulių. Vyrauja žolinė augalija su krūmų sąžalynais.

Ekonomika 

Lengvoji, maisto, mašinų, statybinių medžiagų pramonė. Drėkinamoji žemdirbystė (javai, medvilnė, vaisiai). Šilko gamyba.

Didžiausi miestai 
 Abadanas (Bezmeinas)
 Tedženas
 Anau
 Baharli
 Firiuza

Skirstymas 

Ahalo velajatą sudaro 8 rajonai:
 Abadanas (Bezmeinas)
 Akbugdajus
 Babdaihanas
 Baharly (Bacherdenas)
 Giokdepė (Geok Tepė)
 Kaka (Kaachkach)
 Ruhabatas
 Sarahsas (Serachsas)
 Tedženas

Turkmėnijos velajatai
Balkano velajatas

Balkano velajatas () yra Turkmėnistano vakaruose, prie Kaspijos jūros. Ribojasi su Iranu, Kazachija, Uzbekija. Administracinis centras – Balkanabatas.

Sovietmečiu teritorija vadinosi Krasnovodsko sritimi ().

Geografija 

Didžiąją velajato dalį užima Karakumų dykuma, vakaruose – Pakaspijo žemuma (su Kara Bogaz Golo įlanka) ir Krasnovodsko plynaukštė. Aukščiausia vieta – 1880 m (Did. Balkano kalnagūbris). Klimatas ryškiai kontinentinis. Vidutinė sausio temperatūra 0 °C, liepos 29 °C. Per metus iškrenta ~150 mm kritulių. Pagrindinės upės – Atrekas ir Sumbaras. Druskingos dykumos.

Ekonomika 

Naftos, dujų, miralbito gavyba. Naftos perdirbimo, chemijos, metalo apdirbimo, žvejybos pramonė. Drkinamoji žemdirbystė Atreko slėnyje. Šilko gamyba.

Didžiausi miestai 
 Turkmenbašis (Krasnovodskas)
 Balkanabatas (Nebit Dagas)
 Hazaras (Čelekenas)
 Serdaras (Kyzyl Arvatas)
 Bereketas (Kazandžikas)
 Garabogazas (Bekdašas)
 Gumdagas (Kum Dagas)

Skirstymas 

Ahalo velajatą sudaro 6 rajonai ir 4 miestai:
 Balkanabatas
 Gumdagas
 Turkmenbašis
 Hazaras
 Esenguly raj.
 Garygaly raj. (Kara Kala)
 Bereketo raj.
 Serdaro raj.
 Kyzyl Atreko raj.
 Turkmenbašio raj.

Turkmėnijos velajatai
JK Sillamäe Kalev

Silamejės „Kalev“ – Estijos futbolo klubas iš Silamejės.

Istorija 

2017 m. sezone buvo pašalinti iš elito pirmenybių, dėl to, kad turėjo finansinių įsipareigojimų, kurių nevykdė.

Pasiekimai 

 Estijos TSR taurės laimėtojas (1977, 1978 m.)
 Estijos TSR taurės finalininkas (1979, 1989 m.)

Sezonai

Estijos varžybos 

|}

Lietuviai 
 Marius Činikas, 2013, 2015
 Kazimieras Gnedojus, gynėjas 2009, 2012
 Vilius Lapeikis, gynėjas 2008–2009
 Vitalis Stankevičius, puolėjas 2009–2010
 Evaldas Užkuraitis, gynėjas 2011-2012
 Eimantas Valaitis, gynėjas 2009, 2011-2013
 Edgaras Mastianica, saugas 2012
 Arvydas Veikutis, saugas 2010
 Audrius Veikutis, gynėjas 2010
 Vygantas Zubavičius, saugas 2010
 Nerijus Vasiliauskas, saugas 2010-2011
 Ramūnas Mačežinskas, puolėjas 2012
 Šarūnas Kazlauskas, vartininkas 2012-2013
 Gintas Podelis, puolėjas 2012
 Linas Savastas, saugas 2013
 Mindaugas Bagužis, gynėjas 2013-2016
 Rytis Leliūga, saugas 2015
 Darius Miceika, saugas 2015
 Mindaugas Kalonas, saugas 2017
 Gvidas Grigas, gynėjas 2009
 Gediminas Kruša, saugas 2011

Šaltiniai

Nuorodos 
 http://www.fcsillamae.ee/
 http://www.uefa.com/teamsandplayers/teams/club=2600372/domestic/index.html

Kalev Sillamae
Dašoguzo velajatas

Dašoguzo velajatas () yra Turkmėnistano šiaurėje, Uzbekistano pasienyje. Administracinis centras – Dašoguzas.

Sovietmečiu teritorija vadinosi Tašauzo sritimi ().

Geografija 

Velajatas išsidėstęs Turano žemumoje (aukštis iki 209 m), kurios didžiąją dalį užima Karakumai. Klimatas ryškiai kontinentinis, sausringas. Vidutinė sausio temperatūra -6 °C, liepos 27 °C. Per metus vidutiniškai iškrinta ~100 mm kritulių. Šiaurėje yra pelkėta Amudarjos delta ir Sarykamyšo ežeras. Vyrauja dykumų augalija.

Ekonomika 

Lengvoji, maisto, metalo apdirbimo pramonė. Drėkinamoji žemdirbystė (medvilnė, javai, vaisiai, moliūginiai). Gyvulininkystė.

Didžiausi miestai 
 Dašoguzas (Tašauzas)
 Konja Urgenčas

Skirstymas 

Ahalo velajatą sudaro 8 etrapai ir 2 miestai:
 Dašoguzas
 Kunia-urgenčas
 Akdepės raj.
 Boldumsazo raj.
 Giorogly raj. (Tachta)
 Gubadago raj.
 Gurbansoltano raj. (Iljaly)
 Konja Urgenčo raj.
 Saparmurato Niazovo raj.
 Saparmurato Turkmėnbašy raj.

Turkmėnijos velajatai
Lebapo velajatas

Lebapo velajatas () yra Turkmėnistano šiaurės rytuose, Uzbekistano ir Afganistano pasienyje. Administracinis centras – Turkmėnabatas.

Sovietmečiu teritorija vadinosi Čardžou sritimi ().

Geografija 

Didžiąją velajato dalį užima Karakumų dykuma. Pačiuose rytuose yra Gisaro kanagūbrio pakraštys (aukštis iki 3139 m, Airababos k.). Klimatas ryškiai kontinentinis. Vidutinė sausio temperatūra -4 °C, liepos 28 °C. Per metus vidutiniškai iškrinta ­­­~150 mm. Per Lebapą teka Amudarja, nuo jos atsišakoja Karakumų kanalas. Vyrauja dykumų augalija, upių slėniuose – krūmų sąžalynai (tugajai).

Ekonomika 

Lengvoji, odos, chemijos pramonė. Gamtinių dujų, sieros gavyba. Drėkinamoji žemdirbystė (medvilnė, vaisiai, moliūginiai).

Didžiausi miestai 
 Turkmėnabatas (Čardžou)
 Atamuratas (Kerkis)
 Magdanli (Gaurdakas)

Skirstymas 

Ahalo velajatą sudaro 15 rajonų ir 3 miestų savivaldybės:
 Magdanli
 Seidi
 Turkmėnabatas
 Atamurato raj.
 Bejik Turkmėnbašy raj.
 Biratos raj. (Dargan-Ata)
 Farapo raj. (Farabas)
 Galkynyšo raj. (Deinau)
 Garabekeviulio raj. (Karabekaulas)
 Garašsyzlyko raj.
 Halačo raj.
 Hodžambazo raj.
 Kojitendago raj. (Čaršanga)
 Magdanli raj.
 Sakaro raj.
 Sajato raj.
 Serdarabato raj.
 Seidi raj.

Turkmėnijos velajatai
Maro velajatas

Maro velajatas () yra Turkmėnistano pietryčiuose, Afganistano pasienyje. Administracinis centras – Maras.

Sovietmečiu teritorija vadinosi Marų sritimi ().

Geografija 

Didžiąją velajato dalį užima Karakumų dykuma. Reljefe vyrauja Turano žemuma, pietuose pereinanti į Banchyzo ir Karabilo (aukštis iki 984 m) aukštumas. Klimatas ryškiai kontinentinis. Vidutinė sausio temperatūra nuo -2 °C iki 4 °C, liepos 28-32 °C. Per metus vidutiniškai iškrinta 100–300 mm. Teka Murgabo upė, eina Karakumų kanalas. Vyrauja dykumų augalija.

Ekonomika 

Gamtinių dujų gavyba. Metalo apdirbimo, lengvoji, chemijos, maisto pramonė. Yra šiluminė elektrinė. Drėkinamoji žemdirbystė (medvilnė, aliejiniai augalai).

Didžiausi miestai 
 Maras (Marai)
 Bairam Ali
 Serhetabadas (Kuška)
 Jolotenas

Skirstymas 

Ahalo velajatą sudaro 11 rajonų ir 1 miestų savivaldybė:
 Bairam Ali
 Bairam Ali raj.
 Garagumo raj.
 Maro raj.
 Murgabo raj.
 Ogužano raj.
 Sakarčiagės raj.
 Serhetabdo raj.
 Tachtabazaro raj.
 Turkmėngalos raj.
 Vekil Bazaro raj.
 Hodžambazo raj.
 Joloteno raj.

Turkmėnijos velajatai
Ančėnai

Ančėnai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės vakarus nuo Suginčių.

Istorija 

Minimi XVI a. pabaigoje Ukmergės teismo knygose.

Pavadinimo kilmė 

Kaimo vardas kilęs iš asmenvardžio Jančėnas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Galiniškis (Molėtai)

Galiniškis – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Suginčių. Kaimo vardas gali būti kilęs iš asmenvardžio Galinis.

Istorija 
Nuo seniausių laikų iki 1830-1831 m. sukilimo priklausė Vilniaus vyskupo Kuktiškių dvarui, iki 1927 m. buvo Kuktiškių parapijoje. 1731 m. Galiniškio (Galinio) vienkiemis, kuriame gyveno bajoras Petras Eismantas, buvo Buitūnų vaitystėje. Tada turėjo 4/13 valako. Greta dar buvo Pagirio vienkiemis, turėjęs 1/10 valako. Pažymima, kad Galiniškyje prastos žemės. 1824 m. Galiniškyje buvo 3 ūkiai (Martyno Venclavo, Martyno Eismanto, Tomo Eismanto) 14 gyv. XIX a. pirmoje pusėje atsirado Galiniškio palivarkas, kuris vietos žmonių buvo vadinamas dvaru. 1846 m. Galiniškio palivarką valdė Fadėjus Grabovskis, vėliau kelias dešimtis metų jį valdė Mikošas. 1866 m. buvo 3 ūkiai 31 gyv. Palivarkui priklausė šios vietos: Andreikėnai, Navazai, Šakiai, Gaidiškės, Laukagalis. XIX a, pabaigoje Galiniškio dvarą nupirko Putna(?) ir Graužinis(?), o iš jų Kraujelis ir Lunius. 1923 m. 2 ūkiai 22 gyv. Užėjus bolševikams, Luniai buvo ištremti į Sibirą. Pokario metais buv. Galiniškio dvaro pastate veikė pradinė mokykla. Apie 1980 metus pastatas liko tuščias. Aplink jį išlikę daug senų medžių, menančių baudžiavos laikus.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
TB Tvøroyri

Tvioroirio TB – seniausias Farerų futbolo klubas, įkurtas Tvioroiryje.

Istorija 
Klubas įkurtas 1892 m. gegužės 13 d. Kitados rungtyniavo aukščiausioje lygoje. Septynis kartus tapo šalies čempionais.

2017 m. aukščiausioje lygoje dalyvavo jungtinė trijų klubų komanda, kuri taip ir vadinosi: TB/FC Suðuroy/Royn. Tai buvo trijų klubų jungtinė komanda TB Tvøroyri/FC Suðuroy/BF Royn.

2019 m. šis bendradarbiavimas baigėsi, ir TB Tvøroyri išsaugojo vietą elito divizione, o kitų klubų komandos rungtyniavo žemesniųjų divizionų kovose.

Pasiekimai

Sezonai 

|}
Šaltiniai:

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 Globalsportsarchive
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 RSSSF duomenų bazė
 Čempionų sąrašas
 Taurės turnyrai
 Supertaurės finalai

Tvoroyri
Fjölnir Reykjavík

Fjölnir Reykjavík – Islandijos futbolo klubas iš Reikjaviko.

Istorija 
Ungmennafélagið Fjölnir, žinoma trumpesniu pavadinimu kaip Fjölnir, yra sporto klubas iš Grafarvoguro dalies, Reikjavíke. 

Įkurtas 1988 m. kaip Ungmennafélagið Grafarvogur, tačiau kitas klubas jau vadinosi UMFG, todėl persivadino ir tapo Ungmennafélagið Fjölnir.

Klubas užsiima futbolu, krepšiniu, rankiniu, tekvondo, karate, tenisu, plaukimu, atletika bei gimnastika. O taip pat žaidžiama šachmatais.

Futbolo komanda aukštais pasiekimais pasigirti negali. Tiesa, du kartus jie iškopė į 2007 ir 2008 m. pateko į futbolo taurės turnyro finalus, bet abu kartus taurės iškovoti nepavyko.

Spalvinė gama 
Mėlyna ir geltona.

Pasiekimai

Sezonai 

|}

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose žaidžia balta žalia apranga.

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 Globalsportsarchive

Fjolnir
Þróttur Reykjavík

Reikjaviko „Þróttur“ (Throttur) – Islandijos futbolo klubas iš Reikjaviko.

Istorija 
Klubas įkurtas 1949 m. rugpjūčio 5 d. Nissen vakarinėje Reikjaviko dalyje. 1969 m. persikėlė į rytinę miesto dalį.

Labiau užsiėmė moterų rankinio komanda. Moterys dominavo šalyje 1957 m. Nuo 1974 m. užsiimta ir tinkliniu. Buvo susidomėta ir tenisu.

Futbolo komanda aukštais pasiekimais negali pasigirti. Vienintelį kartą 2005 m. Lygos taurės turnyre žaidė finale, bet trofėjaus neiškovojo.

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose žaidžia balta raudona apranga.

Pasiekimai

Sezonai 

|}

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 Transfermarkt
 Globalsportsarchive

Islandijos futbolo klubai
Agorafobija

Agorafobija (: 'turgavietė', 'susirinkimų vieta' +  – 'baimė') – fobija, pasireiškianti atvirų visuomeninių, fobiją turinčiam asmeniui nejaukių, vietų baime. Turintys agorafobiją asmenys bijo išeiti iš namų į jiems nesaugią, nekontroliuojamą aplinką: pavyzdžiui, nueiti į parduotuvę, apskritai kur nors važiuoti ar eiti, būti ten, kur daug žmonių – parduotuvėse, teatruose, kavinėse, ypač viešajame transporte. Būnant viešose vietose dažnai ištinka panikos priepuolis, kada žmogus jaučia prarandąs savo kūno kontrolę, siekia kaip įmanoma ištrūkti į „saugią vietą“. Priepuolio metu padidėja kraujospūdis, išdžiūsta burna, gali kilti nevalingas noras šlapintis, kyla baimė apalpti. Agorafobija sergantys žmonės vengdami tokių priepuolių ilgą laiką neišeina iš namų, vengia viešų erdvių. Šią ligą turintys žmonės paprastai nevengia bendrauti su žmonėmis, tačiau tai gali daryti tik jiems patogioje aplinkoje. Agorafobija dažniau serga moterys, tačiau ši liga pasitaiko ir vyrų tarpe.

Agorafobija dažnai eina drauge su sociofobija ar kitomis fobijomis bei asmenybės sutrikimais.

Diagnostikos kriterijai 
 Nerimas dėl to, kad neįmanoma nedelsiant pabėgti iš tam tikrų vietų ar situacijų prasidėjus panikos simptomams, atakai. Dažniausiai agorafobija yra susijusi su baimėmis, kurios apima išėjimo iš namų situacijas: būti minioje ar stovėti eilėje, eiti per tiltą, keliauti autobusu, traukiniu ar automobiliu ir kt. Pastaba: Specifinės fobijos diagnozė rašoma tada, kai vengiama tik vienos ar tik kelių situacijų, o socialinė fobija, jei vengiama tik socialinių situacijų. 
 Situacijų (t. y. važiuoti transportu ir kt.) vengiama ar jos toleruojamos tik būnant kartu su palydovu. Kartu tuo metu gali būti kankinančių minčių, kad tuoj prasidės panikos ataka ar į paniką panašūs simptomai. 
 Dėl nerimo ar fobinio vengimo negalima diagnozuoti kito psichikos sutrikimo: socialinės fobijos (atsidurti žmonių dėmesio centre), obsesinio-kompulsinio sutrikimo (kai vengiama nešvarumų, įkyriai bijoma užsikrėsti), potrauminio streso sutrikimo (vengiama psichologinę traumą primenančių situacijų) ar atsiskyrimo nerimo sutrikimo (nerealiai jaudinamasi išeinant iš namų ar baiminamasi, kad artimieji išvyks ir nebegrįš).

Šaltiniai 

Fobijos
Gdansko įlanka

Gdansko Įlanka (dar vadinama – Danzigo įlanka) (, , , ) – įlanka Baltijos jūros pietryčiuose, pavadinta pagal Gdansko miestą, svarbiausią uostamiestį prie šios įlankos.

Vakaruose ir pietuose ribojasi su Lenkija, rytuose – su Rusija. Įlankos vakarinėje dalyje yra Pucko įlanka, ribojama Helo nerijos, rytinėje – Aistmarės, skiriamos Aistmarių nerijos.

Geografija 

Vakarinę Gdansko įlankos dalį sudaro seklūs Pucko įlankos vandenys. Pietrytinę dalį sudaro Aistmarės, atskirtos Aistmarių nerija, kuri su atvira jūra susijungia per Piliavos sąsiaurį.

Įlankos krantas pasižymi dviem didelėm nerijom – Helo nerija Lenkijos pusėje ir Aistmarių nerija Kaliningrado srities pusėje.

Didžiausias gylis – 120 m, ir jos druskingumas yra 0,7%

Didžiausi uostai ir pakrantės miestai yra Gdanskas, Gdynia, Puckas, Sopotas, Helas, Karaliaučius, Žuvininkai ir Piliava. Didžiausios upės, įtenkančios į Gdansko įlanką yra Prieglius ir Vysla.

Baltijos jūros įlankos
Lenkijos geografija