Ernestas Galvanauskas

Ernestas Galvanauskas (1882 m. lapkričio 20 d. Zizonyse, Vabalninko valsčius – 1967 m. liepos 24 d. Eks le Bene, Prancūzija) – Lietuvos inžinierius, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1902 m. baigė Mintaujos gimnaziją, 1902–1904 m. ir 1906–1908 m. studijavo Peterburgo kalnakasybos institute. 1912 m. Belgijoje įsigijo kalnų inžinieriaus specialybę, 1913 m. ten pat – elektros inžinieriaus diplomą.

1905 m. dalyvavo revoliuciniuose įvykiuose Lietuvoje, Lietuvos valstiečių sąjungos steigėjas. Dalyvavo Didžiajame Vilniaus Seime. 1906 m. gyveno Suomijoje. Bendradarbiavo „Lietuvos ūkininke“, „Vilniaus žiniose“ ir kt. leidiniuose. 1910 m. drauge su kitais lietuviais organizavo informacijos biurą Paryžiuje.

1919 m. paskirtas Lietuvos vyriausybės delegacijos Taikos konferencijoje Paryžiuje nariu. Nuo 1919 m. spalio mėn. iki 1920 m. birželio mėn. – Lietuvos Ministras Pirmininkas, kartu – finansų, prekybos ir pramonės ministras; ministro pareigose buvo iki 1922 m. 1921 m. atstovavo Lietuvai Tautų Sąjungoje. Jo politinio ir diplomatinio talento dėka Lietuvos valstybei pavyko įsitvirtinti tarp kitų Europos valstybių. 1921 m. vykstant Lietuvos delegacijos Tautų Sąjungoje deryboms dėl Hymanso projektų, E. Galvanausko bute sprogo bomba, rimtai jį sužeidusi.

Nuo 1922 m. vasario mėn. iki 1924 m. birželio mėn. – vėl Ministras Pirmininkas ir užsienio reikalų ministras. E. Galvanausko ryžto dėka jo vadovaujamas Ministrų kabinetas nutarė 1922 m. vasario 16 d. Kaune atidaryti Lietuvos universitetą.

Vienas iš 1923 m. Klaipėdos sukilimo svarbiausių organizatorių ir rėmėjų, jo vadovaujama Lietuvos vyriausybė parengė krašto prijungimo prie Lietuvos dirvą viduje ir tarptautinėje plotmėje. Atstovavo Lietuvai 1923 m. kovo 24 d. Paryžiuje prasidėjusiose derybose dėl Klaipėdos krašto konvencijos. 1924–1927 m. Lietuvos atstovas Londone. Po valstybės perversmo pasitraukęs iš šių pareigų, atvyko į Klaipėdą ir atsidėjo visuomeninei bei švietimo veiklai.

1927–1928 m. Klaipėdos uosto valdybos pirmininkas, Klaipėdos mokytojų draugijos pirmininkas, 1934–1939 m. – jo pastangomis įkurto Prekybos instituto rektorius. Jo rūpesčiu pertvarkyta Klaipėdos medžio pramonė, įkurta Statybos bendrovė, aprūpinti butais lietuvių darbininkai. Įkūrė Klaipėdos amatų mokyklą. Buvo „Ryto“ spaustuvės ir leidyklos valdybos narys, pirmasis Klaipėdos dienraščio „Vakarai“ redaktorius.

1939–1940 m. Lietuvos finansų ministras. Bolševikams okupavus Lietuvą, įėjo į „Liaudies vyriausybę“. Perpratęs bolševikų užmačias, pabėgo į Klaipėdą. 1941 m. nacių ištremtas į Reicho gilumą.

1946 m. pabaigoje Vokietijoje ėmė vadovauti VLIK’o Vykdomajai tarybai. 1947 m. išvyko į Madagaskarą. Čia įsteigė prekybos ir pramonės kursus, juose dėstė, vertėsi amatais. 1963 m. apsigyveno Prancūzijoje.

Atminimo įamžinimas 
 2001 m. Vytėnuose (Kaunas) jo vardu pavadinta gatvė.
 2002 m. Klaipėdos universitete įsteigta Ernesto Galvanausko vardo stipendija, skiriama geriausiam socialinius mokslus studijuojančiam studentui; universiteto miestelyje jam pastatytas paminklas. 
 Šiaulių universiteto Socialinių mokslų fakultete kiekvienais metais organizuojama Ernesto Galvanausko tarptautinė mokslinė konferencija. 125-osioms gimimo metinėms paminėti atidaryta Ernesto Galvanausko vardinė auditorija.
 Klaipėdos Ernesto Galvanausko profesinio mokymo centras.

Kūryba 
 Valstija ir mokesčiai (1909 m.)
 Pologne et Lithuanie (Lenkija ir Lietuva, prancūzų k., 1923 m.)
 Atsiminimai (išspausdinta Lietuvoje 1925 m.) ir kt.

Šaltiniai 

|-

Lietuvos diplomatai
Lietuvos ambasadoriai Jungtinėje Karalystėje
Lietuvos ministrai pirmininkai 1918-1941 m.
Lietuvos finansų ministrai
Lietuvos užsienio reikalų ministrai 1918-1940 m.
Lietuvos spaustuvininkai
Lietuvos redaktoriai
Lietuvos rektoriai
Suomijos lietuviai
Birželio sukilimo dalyviai