joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Juozas Kaminskas (1906)

Juozas Kaminskas (1906 m. – 1940 m. Liepoja) – Lietuvos laivų kapitonas, žurnalistas.

Biografija 
1923-1925 m. mokėsi Kauno aukštesniosios technikos mokyklos Jūrininkų skyriuje. 1925-1929 m. plaukiojo jūreiviu vokiečių laivuose. 1932 m. baigė jūrų mokyklą Genujoje, Italija. Nuo 1937 m. iki 1940 m. garlaivių „Maistas“, „Šiauliai“, „Marijampolė“ kapitonas, persišaldęs mirė Liepojos ligoninėje.  1935 m. vienas žurnalo „Jūra“ steigėjų, redakcinės kolegijos narys.

Jo vardu 1995-2007 m. buvo pavadintas Lietuvos jūrų laivininkystės laivas (Statytas Chersono laivų statykloje, 1978-1995 m. „Kapitan Gudin“, „Kapitonas Gudin“, po 2007 m. – „IREEX“, Ukraina).

Šaltiniai 

Lietuvos laivų kapitonai
Lietuvos žurnalistai
Charakteris

Charakteris – stabili unikali asmenybės psichika, lemianti ar prognozuojanti individo elgseną bei atsaką; nusistovėjusi ypatybių visuma išreiškianti individo santykį su aplinka bei pačiu savimi.

Visus charakterio bruožus sieja šios savybės:
 charakterio vientisumas (charakteryje nėra prieštaraujančių bruožų);
 pastovumas (lemia žmogaus santykių su aplinka ir pačiu savimi vienodumą);
 aktyvumas (veiklumas);
 tvirtumas (padeda siekti užsibrėžtų tikslų, ginti savo pažiūras, įveikti kliūtis).

Charakteris reiškiasi žmogaus santykių su aplinka sistemoje, apimančioje santykius:
 su kitais žmonėmis (draugiškas arba uždaras, taktiškas arba grubus, teisingas arba linkęs apgauti);
 su darbu (atsakingas arba aplaidus, darbštus arba tingus);
 su pačiu savimi (kuklus arba savimyla, išdidus arba nuolankus);
 su nuosavybe (dosnus arba godus, tvarkingas arba nevala, taupus arba išlaidus).

Asmenybė
Wilhelm Keitel

Vilhelmas Keitelis (, g. 1882 m. rugsėjo 22 d. Bad Gandersheime – 1946 m. spalio 16 d. Niurnberge – vokiečių karinis veikėjas, vermachto vyriausiosios karinės vadovybės štabo vadas (1938–1945 m.), feldmaršalas (1940 m.). Pasirašė Vokietijos kapituliacijos Antrajame pasauliniame kare aktą. Niurnbergo tribunole nuteistas mirties bausme.

Biografija 
Gimė pasiturinčioje žemvaldžio šeimoje. 1901 m. baigė Getingeno gimnaziją ir savo noru pradėjo fanenjunkerio karo tarnybą 46-ajame Žemutinės Saksonijos artilerijos pulke. 1902 m. rugpjūtį jam suteiktas leitenanto laipsnis. 1905 m. baigė Juterborgo karo mokyklą. 1908 m. buvo paskirtas pulko adjutantu. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui kovojo Vakarų fronto mūšiuose Flandrijoje, 1914 m. rugsėjį buvo sužeistas. Tų pačių metų spalį pakeltas į kapitonus. 1915 m. paskirtas tarnauti 19-osios pėstininkų rezervo divizijos štabe. Vėliau dalyvavo Marnos, Verdeno ir Pašendeilės mūšiuose. Po karo tarnavo reichsvere. 1919 m. tarnavo 2-ojo armijos korpuso štabe. Nuo 1919 m. iki 1922 m. dėstė taktiką Hanoverio kavalerijos mokykloje. 1923 m. pakeltas į majorus. 1924 m. pabaigoje perkeltas į Karo ministeriją. Nuo 1927 m. iki 1929 m. 6-ojo artilerijos pulko bataliono vadas. Nuo 1929 m. spalio paskirtas Karo ministerijos Organizacinio departamento viršininku. Prisidėjo prie Vokietijos kariuomenės slapto perginklavimo. 1933 m. spalį paskirtas 3-osios karo apygardos ir pėstininkų divizijos vado pavaduotoju. 1934 m. suartėjo su į valdžią atėjusiais nacistais ir pradėjo kilti karjeros laiptais. 1935 m. pakeltas į generolus majorus. 1935–1938 m. buvo Gynybos ministerijos karinio-politinio skyriaus viršininkas. 1936 m. sausio 1 d. pakeltas į generolo leitenanto, o 1937 m. rugpjūtį į artilerijos generolo pareigas. Nuo 1938 m. vasario 4 d. iki Vokietijos kapituliacijos 1945 m. gegužės 8 d. – Vokietijos karinių pajėgų vyriausiojo štabo viršininkas. Buvo vienas iš Hitleriui artimų žmonių, dalyvavo rengiant visas stambiausias karines operacijas. Nepritardamas Mūšio dėl Prancūzijos ir Barbarosos operacijos planams, kiekvieną kartą atsistatydindavo, bet A. Hitleris abu jo prašymus atmetė. 1940 m. liepos 19 d. jam, kaip ir dar 11 Vermachto aukščiausio rango generolų, buvo suteiktas feldmaršalo laipsnis už jų veiksmus žaibiškai nugalint Prancūziją. 

Pasirašė direktyvų, kuriose nurodė žudyti karo belaisvius ir okupuotų teritorijų gyventojus. Nepavykus 1944 m. liepos 20-osios sąmokslui prieš Hitlerį, buvo vienas iš sąmokslininkų teisėjų.

1945 m. gegužės 8 d. pasirašė Vokietijos kapituliacijos aktą. Po keturių dienų sąjungininkai V. Keitelį suėmė ir perdavė Niurnbergo karo nusikaltimų tribunolui. Proceso metu jis kaltintas sąmokslu prieš taiką, karo rengimu ir organizavimu, karo nusikaltimais ir nusikaltimais prieš žmoniją. Tribunolas atmetė V. Keitelio argumentus, esą jis tik vykdė Hitlerio įsakymus, pripažino kaltu ir nuteisė mirties bausme pakariant.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Wilhelm Keitel (1882–1946) V. Keitelio biografija (vokiečių klb.)

Niurnbergo tribunolo kaltinamieji
Vokietijos feldmaršalai
Steponas Algirdas Dačkevičius

Steponas Algirdas Dačkevičius (g. 1952 m. spalio 7 d. Pužuose, Raseinių rajonas) – Lietuvos žurnalistas, poetas.

Biografija 
1960–1971 m. mokėsi Raseinių rajono Nemakščių vidurinėje mokykloje, 1975 m. baigė lietuvių kalbą ir literatūrą Šiaulių pedagoginiame institute.

1982–1986 m. Šilalės rajono laikraščio „Artojas“ redaktoriaus pavaduotojas, nuo 1988 m. „Telšių laikraščio“, nuo 1991 m. balandžio – laikraščio „Kalvotoji Žemaitija“ redaktorius. 

Telšių Lions klubo, nuo 2006  m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.

Respublikinių ir Telšių rajono poezijos konkursų laureatas, prizininkas.

Bibliografija 
 Dienų pasiklausiu, poezija, Vilnius: Virola, 1997 m.
 Staktos, poezija, Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2004 m.
 Balanų vargonai, poezija, Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2010 m.

Rinkiniuose:
 Pabūk džiaugsmu. Kaunas: Šviesa, 1987.
 Nebijok atsigerti iš stirnos pėdos. Jonava: Jonava, 1989.
 Po Vydūno kaštonais. Šiauliai: Saulės delta, 2002.
 Poezijos pavasaris 2003. Vilnius: Vaga, 2003.
 Jungtys. Šiauliai: Saulės delta, 2000.
 Nupinsiu Lietuvai vainiką. Marijampolė: Ramona, 2004.

Šaltiniai 

Lietuvos redaktoriai
Lietuvos poetai
Albert Speer

Albertas Špėras (, g. 1905 m. kovo 19 d. Manheime – 1981 m. rugsėjo 1 d. Londone) – architektas, Trečiojo reicho valstybės veikėjas, Ginkluotės ir karinės pramonės reichsministras (1942–1945 m.).

Biografija 
Gimė architekto šeimoje. 1927 m. baigė architektūros studijas Berlyno aukštojoje technikos mokykloje. Nuo 1931 m. dalyvavo VNSDP ir SA veikloje. 1933 m. J. Gebelso užsakymu parengė Propagandos ministerijos perstatymo projektą. Susipažinęs su Hitleriu, greit tapo jo artimiausios aplinkos žmogumi, vadovavo Reichskanceliarijos perstatymui, dalyvavo apipavidalinant VNSDP demonstracijas ir suvažiavimus. Po P. Trosto mirties tapo Hitlerio asmeniniu architektu.

1937 m. A. Špėras paskirtas Berlyno statybos generaliniu inspektoriumi, rengė miesto rekonstrukcijos generalinį planą (pagal Hitlerio planus Berlynas turėjo tapti „naujojo pasaulio sostine“ ir savo monumentaliu architektūros stiliumi).

1941 m. A. Špėras tapo Reichstago deputatu, užėmė daugybę kitų pareigų: buvo Centrinės plano komisijos narys, Vandens ir energetikos resursų generalinis inspektorius, Toto organizacijos direktorius, Nacionalsocialistų vairuotojų korpuso vadas, VNSDP technologinės valdybos vadovas. 1942 m. vasario mėn. paskirtas Ginkluotės ir šaudmenų reichsministru, vadovavo reicho pramonės pertvarkymui karo tikslams. Pasiekdavo aukštų gamybos rodiklių, nežiūrint kitų reicho vadovų pasipriešinimo ir didžiulių nuostolių dėl priešo aviacijos bombardavimų.

Karo pabaigoje jis ignoravo Hitlerio reikalavimus sunaikinti Vokietijos pramonės įmones.

1945 m. gegužės 23 d. sąjungininkai A. Špėrą suėmė ir perdavė teisti Niurnbergo tribunolui. Proceso metu buvo vienintelis teisiamasis, pripažinęs savo kaltę, tačiau savo veiklą vadino „technologine ir ekonomine“, o ne politine.

1946 m. spalio 1 d. tribunolas pripažino A. Špėrą kaltu dėl karo nusikaltimų (pirmiausia dėl konclagerių kalinių darbo jėgos naudojimo) ir nuteisė kalėti 20 metų. Daug kartų pats, šeima ir politikai kreipėsi su malonės prašymais, tačiau dėl TSRS pozicijos kalėjo visą nustatytą laiką. Iš Špandau kalėjimo paleistas 1966 m. rugsėjo 30 d.

Išleido kelias atsiminimų knygas. Mirė 1981 m. rugsėjo 1 d. kelionės į Londoną metu.

Šaltiniai 

Vokietijos architektai
Reichsministrai
Niurnbergo tribunolo kaltinamieji
Kariūnas (žurnalas)

Kariūnas – iliustruotas kariūnų ir aspirantų žurnalas, leistas 1932–1940 m. Kaune.

Istorija 
Pirmąjį numerį 1932 m. rugsėjo mėn. išleido Karo mokyklos kariūnų klubo fondas kaip Pirmojo Lietuvos Prezidento karo mokyklos kariūnų laikraštį. Ėjo kartą per du mėnesius. Nuo 1934 m. Nr. 13-14 leido Kariūnų ramovė; nuo 1939 m. vadinosi P.L.P.Karo mokyklos kariūnų ir aspirantų iliustruotas žurnalas. Spausdino „Typolit“ bei Šviesos spaustuvės Kaune. Išėjo 45 numeriai.  1940 m. TSRS okupavus Lietuvą, nutrūko ir „Kariūno“ leidimas.

Atkūrus Lietuvos Nepriklausomybę, 1995 m. buvo atkurtas ir „Kariūnas“. Jo redaktoriumi paskirtas pulkininkas Stasys Puškorius. Nuo 1995 iki 1998 m. pasirodė 12 „Kariūno“ numerių. Ir, nors leidžiamas nereguliariai, „Kariūnas“ atspindėjo Karo akademijos gyvenimą, aktualiausias Akademijai ir kariūnams rūpimas problemos. 12 numeriu ir pasibaigė „Kariūno“ leidyba.

2001 m. rugpjūčio mėn. Akademijos viršininko plk. Algio Vaičeliūno sprendimu „Kariūnas“ vėl atgimė. Atsakinguoju redaktoriumi buvo paskirtas Vytautas Tininis, o nuo 2002 m. vasaros – pulkininkas leitenantas Gintautas Surgailis. 2003 m. kovo mėn. pasirodė pirmasis žurnalo „Kariūnas“ numeris spalvotais vidiniais puslapiais ir viršeliais. 2007 m. rugsėjo mėnesį naujuoju atsakinguoju redaktoriumi buvo paskirtas kapitonas Jonas Švilpa. 2009 m. pavasarį išėjo 100-asis „Kariūno“ numeris. 

Bendradarbiavo Viktoras Alekna, Julius Būtėnas, Bernardas Brazdžionis, Liudas Gira, Eugenijus Matuzevičius, Antanas Miškinis, Jonas Noreika, Stasys Raštikis ir kt.

Redaktoriai 
 Simas Urbonas-Urbanavičius – 1932–1936 m.,
 Jonas Noreika – 1936–1937 m.
 Kazys Zupka – 1937–1938 m.
 Vytautas Tamulaitis – 1938–1940 m.
 Stasys Puškorius – 1995–1998 m.
 Vytautas Tininis – 2001 m.
 Gintautas Surgailis – 2002–2007 m.
 Jonas Švilpa – 2007–2009 m.
 Arūnas Alonderis – 2009–2017 m.
 Gintautas Surgailis – nuo 2017 m.

Šaltiniai 

Lietuvos karinė spauda
Lietuvos žurnalai
Kauno spauda
Rūta Krasauskienė

Rūta Krasauskienė (g. 1968 m. kovo 19 d. Vilniuje) – Lietuvos pedagogė.

Biografija 

1986 m. baigė Vilniaus 54-ąją vidurinę mokyklą, 1986–1992 m. studijavo LMA, 2001–2004 m. studijavo VPU edukologijos meninio ugdymo specialybę. 1988–1990 m. – Chorinio dainavimo mokyklos „Liepaitės“ chormeisterė, 1989–1999 m. – Vilniaus „Sietuvos“ vidurinės mokyklos muzikos mokytytoja, 1996–1999 m. – direktoriaus pavaduotoja ugdymui, 1999–2003 m. – Vilniaus Žemynos gimnazijos direktoriaus pavaduotoja ugdymui, nuo 2003 m. – direktorė, nuo 2004 m. – VPU Kultūros ir meno edukologijos instituto lektorė.

Nuo 2020 m. Nacionalinės švietimo agentūros direktorė.

Nuorodos 

Krasauskienė, Rūta
Krasauskienė, Rūta
Algimantas Brazaitis

Algimantas Jonas Brazaitis (1932 m. vasario 8 d. Barzduose, Šakių apskritis – 2020 m. vasario 26 d. Vilniuje) – sovietinis partinis veikėjas, žurnalistas.

Biografija 
Dirbo pedagoginį, kultūrinį ir komjaunimo darbą. 1952 m. pašauktas į sovietinę armiją, baigė Tolimosios aviacijos karo mokyklą, tarnavo šios aviacijos daliniuose. 1956 m. grįžo į Lietuvą ir karjerą darė komjaunimo bei partiniame darbe. Studijavo Vilniaus aukštojoje partinėje mokykloje, Vilniaus pedagoginiame institute, kvalifikaciją kėlė vadovaujančiųjų darbuotojų kursuose prie Maskvos visuomeninių mokslų akademijos ir Maskvos liaudies ūkio akademijos.

1962–1967 m. LKP CK instruktorius, sektoriaus vedėjas, kuruojantis kultūros įstaigų veiklą. 1967–1972 m. LSSR MT kultūros skyriaus vedėjo pavaduotojas, kuruojantis kultūros žinybų bei kūrybinių sąjungų veiklą. 1968–1972 m. LSSR MT aparato profsąjungos vietos komiteto pirmininkas, Valstybinių įstaigų profsąjungos respublikinio komiteto narys. 1967–1972 m. Dainų švenčių organizacinio komiteto sekretorius, 1972–1988 m. šio komiteto narys.

1972–1978 m. Kauno miesto tarybos deputatas. 1972–1979 m. LKP Kauno miesto komiteto II-asis sekretorius. 1973–1988 m. „Žinijos“ draugijos valdybos narys. 1973–1998 m. Kultūrinių ryšių su užsienio šalimis draugijos valdybos narys, Lietuvos-Vengrijos draugystės draugijos pirmininkas. 1974–1989 m. LKP revizinės komisijos narys, LKP ideologinės komisijos narys. LKP XX suvažiavimo redakcinės komisijos pirmininkas. Nuo 1979 m. LSSR Valstybinio kinematografijos komiteto pirmininkas. Nuo 1981 m. LKP revizijos komisijos narys. 1980–1990 m. dvi kadencijas Šilutės rajone buvo LSSR AT deputatas. 

1988 m. panaikinus Kinematografijos komitetą paskirtas Vyriausiosios valstybinių paslapčių spaudoje saugojimo valdybos prie LSSR Ministrų Tarybos (Glavlito) viršininku. Nemažai nuveikė išviešinant šios įstaigos darbą ir naikinant cenzūros suvaržymus. 1989 m. Spaudos įstatymo ruošimo komisijos narys.  1989 m. jo iniciatyva įkurta Spaudos kontrolės valdyba, kuri atsiskyrė nuo SSRS Glavlito ir sunormino Lietuvos žiniasklaidos veiklą sutinkamai su įsigaliojusiu Lietuvos SSR Spaudos įstatymu. 1989–1990 m. LSSR AT nepriklausomybės atkūrimo komisijos narys. Iš LKP išstojo 1990 m. depolitizuojant Spaudos kontrolės valdybą. 1992 m. išėjo į pensiją, kurį laiką dirbo privačių laikraščių redakcijose. 1993–2007 m. Baltarusijos informacijų agentūros BELTA korespondentas Lietuvoje. 1995–1998 m. Lietuvos ūkio partijos steigimo iniciatyvinės grupės narys, šios partijos centrinės valdybos narys.

Parašė straipsnių apie viešumo problemas, politinį bei ekonominį gyvenimą Lietuvoje ir Baltarusijoje. Lietuvos spaudoje reiškėsi kaip kairiųjų pažiūrų žurnalistas, kritikuojantis liberalizmą ir konservatorius. 2013 m. elektroninių knygų leidykla išleido dvi memuarinio publicistinio pobūdžio A. Brazaičio knygas: „Pertvarkos sūkuriuose“ ir „Pertvarkos atspindžiai“.

Įvertinimas 
 1982 m. LSSR nusipelnęs kultūros veikėjas

Šaltiniai 

Lietuvos TSR politiniai veikėjai
Lietuvos žurnalistai
Kabyras

Kabyras (; 1440–1518 m.) – Indijos poetas mistikas, rašęs hindi kalba. Padarė didelę įtaką Bhakti judėjimui, yra vienas iš 15 sikhų guru.

Manoma, kad Kabyras buvo nesantuokinis brahmano našlės sūnus, užaugintas musulmonų. Gyveno Varanasyje, buvo audėjas. Savo lyrikoje ir filosofijoje derino vaišnavų ir sufizmo idėjas. Kūrė dvieilius aforizmus, lyrines ir filosofijos didaktines dainas, satyras, paradoksus. Kūriniuose kalbama apie būties laikinumą, įtvirtinama monoteistinė Dievo, kaip vieningo dvasinio prado be požymių (nirguna), samprata, teigiama, kad vienintelė Dievo raiška – jo amžinasis žodis, iš tikrųjų atspindintis dieviškąją esatį, o ne įvairiapusišką, bet iliuzinį žmogaus paklydimų pasaulį. Kabyro teigimu, Dievas slypi visose gyvose būtybėse. Iš sufizmo perėmė dvasinės meilės Dievui, pažinimo susiliejime, idėją. Skelbė islamo ir hinduizmo tapatumą. Neigė kastų sistemą, asketizmo, teologinių žinių, ritualizmo naudą. Kabyras kovojo su religiniu fanatizmu, išjuokė visuomenės ydas, ortodoksinę scholastiką, kulto tarnų veidmainystę.

Pasak Kabyro, kiekvienas tiesai, meilei bei gėriui ištikimas žmogus, nepriklausomai nuo religijos ar kastos, yra gerbtinas ir savaime vertybė. Kūrinių kalbai būdingas aukštojo ir žemojo stiliaus, metafizikos ir buitiškumo derinys, gausu folklorinių įvaizdžių, užkoduotų simbolių.

Kabyras buvo beraštis, savo mokymą skelbė hindi ir kitų tarmių mišiniu (khičri bhaša). Svarbiausias jo veikalas – Bijak – laikomas vienu pirmųjų didesnių hindi literatūros kūrinių. Kabyro idėjų pasekėjai (Kabir panth) Bijak laiko savo šventraščiu. Kabyro kūrinių taip pat įtraukta į sikhų šventraštį Guru Granth.

Šaltiniai 

Mistikai
Sikhizmo dvasininkai
Indijos poetai
Indijos filosofai
Keturi vėjai

Keturi vėjai – avangardinės literatūros kūrėjų futuristų žurnalas, 1924–1928 m. nereguliariai leistas Kaune.

Istorija 
Naujos literatūros srovės – „Keturvėjininkų“ atstovai 1922 m. vasario 16 d. išleido vienkartinį leidinį „Keturių vėjų pranašas“.  Jame išdėstė savo kūrybinius principus. 1924 m. išėjo pirmasis žurnalo numeris. Spausdino „Raidės“ spaustuvė Kaune. Išėjo 4 numeriai. 

Leido ir redagavo Juozas Petrėnas (Petras Tarulis), Antanas Rimydis. Skleidė futurizmo ir ekspresionizmo estetikos principus, savo deklaracijose kritikavo tradicinius literatūros kanonus, maištavo prieš vyresniuosius lietuvių rašytojus. Rašė Kazys Binkis, Augustinas Gricius, Petras Janeliūnas, Juozas Petrėnas, Bronys Raila, Salys Šemerys, Alfonsas Šimėnas, Juozas Švaistas, Teofilis Tilvytis, Juozas Tysliava, Juozas Žlabys-Žengė ir kt. 

1990–1991 m. Kaune leistas literatūrinis dvimėnesis žurnalas „Keturi vėjai“. Iki 1991 m. Nr. 2 ėjo kaip Lietuvos nepriklausomųjų rašytojų sąjungos mėnesinis žurnalas. Spausdino originaliąją lietuvių rašytojų kūrybą. Tiražas: 1990 m. – 15 000 egz., 1991 m. – 11 300 egz. Išleisti 6 numeriai. Vyr. redaktorius Arvydas Lapukas.

Šaltiniai

Literatūra 
 „Keturių vėjų“ poezija (sud. Agnė Iešmantaitė). – Vilnius: Žaltvykslė, 2007. – 140 p. – ISBN 9986-06-223-3

Lietuvos literatūros spauda
Lietuvos žurnalai
Kauno spauda
Vinipego Jets

Vinipego „Jets“ - () NHL Rytų konferencijos, Pietryčių pogrupio ledo ritulio komanda iš Vinipego, Kanados.
Komandos savininkė yra kompanija „True North Sports & Entertainment“, kuri 2011 m. gegužę įsigijo NHL komandą Atlantos „Thrashers“ ir perkėlė ją į Vinipego miestą.

Sezonai

Nuorodos 

Oficiali klubo svetainė

NHL komandos
Knygnešys (žurnalas)

Knygnešys – Lietuvos leidyklų ir knygų reklaminis informacinis žurnalas, ėjęs 1959–2000 m. Vilniuje.

Istorija 
Pakeitė leidinį, kuris 1959–1988 m. vadinosi „Naujos knygos“, 1989–1991 m. – „Knygnešys“. 1959–1975 m. ėjo kaip LTSR leidyklų biuletenis: iki 1966 m. dvimėnesis, vėliau – mėnesinis. 1975–1990 m. – Lietuvos TSR valstybinių leidyklų, poligrafijos ir knygų prekybos reikalų komiteto ir Lietuvos knygų draugijos (iki 1988 m. – LTSR savanoriškos knygų bičiulių draugijos) mėnesinis leidinys (iki 1987 m. – informacinis biuletenis). 1990–1991 m. – Lietuvos spaudos departamento mėnesinis žurnalas. 1992 m. nebuvo leidžiamas. Nuo 1993 m. steigėjas Lietuvos kultūros ir švietimo ministerijos Leidybos centras. Leido UAB „Knygnešio redakcija“ lietuvių ir anglų kalba.

Tiražas 1981 m. – 6500 egz., 1987 m. – 10 000 egz., 1991 m. – 5000 egz., 1993 m. – 1500 egz., 1997 m. – 2000 egz.

Rašė apie išleidžiamas knygas, jų istoriją, autorius, analizavo leidybos problemas, ryšius su skaitytojais, spausdino informaciją, reklamas.

Redaktoriai 
 Aldona Mickienė, Joana Ladigaitė – 1959–1961 m.
 Birutė Jašinskaitė, Joana Ladigaitė – 1961 m.
 D. Lenkauskienė, E. Liausėdienė – 1962–1963 m.
 Sofija Rastenienė, Gražina Dominienė – 1964–1965 m.
 Sofija Rastenienė – 1966–1968 m.
 Vida Petrylaitė – 1969–1975 m.
 A. Apuokienė – 1976 m.
 Romualdas Juodeika – 1977–1983 m.
 Stasys Lipskis – 1984–1990 m., 1993–1995 m.
 Jagvyga Šaparauskienė – 1991 m.
 Rasa Praninskienė – 1995–2000 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 „Knygnešys“ elektroninis žurnalas

Lietuvos literatūros spauda
Lietuvos žurnalai
Vilniaus spauda
Kryžiokai

Kryžiokai – Vilniaus miesto dalis, esanti Verkių seniūnijoje, į šiaurės vakarus nuo miesto centro. Tai vienas didžiausių kolektyvinių sodų mikrorajonų Vilniuje. Ribojasi su Ožkiniais ir Babiniais pietuose, su Balsiais vakaruose, su Naujaneriais šiaurėje. Iš rytų juosia Neris (prie jos yra Mažieji Kryžiokai). Už 1,5 km į pietvakarius telkšo Balsio ežeras, dar vadinamas Kryžiokų ežeru.

Kryžiokus aptarnauja 36, 65, 66 ir 76 nr. autobusai (Kryžiokų st., Krakiškių st.).

Istorija 

Prie Kryžiokų rastos 3 akmens amžiaus stovyklavietės; jose rasta skeltų, retušuotų nuoskalų, gremžtukas. Iki 1996 m. Kryžiokai buvo kaimas.

2018 m. gruodžio mėn. Kryžiokuose buvo atidaryta parduotuvė „Maxima“.

|}

Gyventojai

Šaltiniai 

 

Vilniaus miesto dalys
Komunizmo vėliava (Vilkija)

Komunizmo vėliava – Vilkijos rajono laikraštis, ėjęs nuo 1950 m. kovo 25 d. iki 1962 m. kovo 31 d. Vilkijoje.

Istorija 
LKP Vilkijos rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos leidinys, leistas du kartus per savaitę. 1951–1953 m. – vienąkart-dukart per savaitę. Tiražas 1950 m. – 1000 egz., 1962 m. – 3000 egz. 

Laikraštis uždarytas Vilkijos rajono teritoriją padalijus Jurbarko ir Kauno rajonams. Teritorijoje platintas Jurbarko rajono laikraštis „Po Spalio vėliava“ ir Kauno rajono „Socialistiniu keliu“.

Redaktoriai 
 Stanislovas Kalvaitis – 1950–1951 m.
 Jonas Marcinkevičius – 1951–1952 m.
 Stasė Širvytė – 1953–1954 m.
 A. Valančienė-Kaminskaitė – 1955–1962 m.

Šaltiniai 

Rajonų laikraščiai
Kauno rajono spauda
Jurbarko spauda
Vilkijos rajonas
Kupiškėnų mintys

Kupiškėnų mintys – Kupiškio rajono laikraštis, einantis nuo 1946 m. spalio 22 d. Kupiškyje, Gedimino g. 34.

Istorija 
Iki 1950 m. buvo Kupiškio apskrities laikraštis, 1950–1990 m. – LKP Kupiškio rajono komiteto ir Liaudies deputatų tarybos leidinys, nuo 1990 m. – laikraštis visuomenei. Steigėja ir leidėja UAB „Kupiškėnų mintys“.

Iki 1961 m. vadinosi „Stalino keliu“, nuo 1961 m. lapkričio – „Komunizmo keliu“, nuo 1989 m. Nr. 20 – „Kupiškėnų mintys“. 1947 m. ėjo kartą per savaitę, 1948–1950 m. – dukart-triskart, 1951–1961 m. – dukart, vėliau – triskart per savaitę, nuo 1990 m. ėjo du kartus per savaitę, o nuo 1998 m. – eina tris kartus per savaitę. Tiražas 1946 m. – 5000 egz., 1987 m. – 4100 egz., 1992 m. – 7800 egz., 1997 m. – 5800 egz. 

1946 m. rudenį išėjo tik keturi laikraščio numeriai. Paruošti jų daugiau trukdė įvairios aplinkybės: nebuvo tam darbui parengtų žmonių; spausdinti laikraštį reikėjo vežti į Panevėžio spaustuvę; ten dažniausiai iš rankraščių spaustuvininkai švino raidelėmis surinkdavo visą tekstą ir puslapius paruošdavo spausdinimui. Labai vargingas būdavo ir šio laikraščio kelias į Kupiškį. Su leidinio ryšulėliais redakcijos darbuotojai atgal važiuodavo traukiniu, o iš Subačiaus geležinkelio gyvenvietės Kupiškin – arkliu, pakeleivingu sunkvežimiu, neretai žingsniuodavo ir pėsčiomis. Tolimesnių vietovių skaitytojus laikraštis pasiekdavo tik po savaitės ir vėliau. Nors spaustuvė Kupiškyje buvo pradėta steigti dar 1946 m. rudenį, tam darbui atsiuntus iš Kauno poligrafininką Juozą Kasmauską, tačiau „Stalino keliu“ pirmasis tiražas vietoje išspausdintas tik 1947 m. gegužės 9 dieną. Tai buvo tais metais išleistas 12-asis šio laikraščio numeris. Spaustuvė su kambarėliu redakcijos darbuotojams buvo įsikūrusi tuometinės Turgaus aikštės (dabar Lauryno Stuokos-Gucevičiaus a.) 34 namuke. Jame spaustuvė veikė iki šio mūrinio pastatėlio, kliudžiusio Žemės ūkio banko statybai, nugriovimo.

Iki 1987 m. spausdintas laikraščio spaustuvėje. 1987 m. rajono laikraštis pradėtas spausdinti ofsetu Panevėžio „Varsos“ spaustuvėje. Iki 1993 m. jo tekstai buvo renkami ir puslapiai ruošiami Vytauto g. 33 Kupiškyje veikusioje spaustuvėje. Čia paruoštos celofano plėvelės pašto autobusu būdavo pristatomos į Panevėžio „Varsos“ spaustuvę. 

Redakcijoje dirbo Povilas Laužikas, Boleslovas Jugulys, Vytautas Lititauskas ir kiti.

Laikraščio priedai 
Laikraštis buvo turėjęs šiuos priedus: „Aukštaitijos pienas“, „Kupkinukas“, „Šėlsmas“.

Redaktoriai 
 Alfonsas Dagelis – 1946–1949 m.
 Stasys Zauka – 1949–1954 m., 1957–1962 m.
 Juozas Kiselevičius – 1954–1956 m.
 J. Giedraitis – 1957 m.
 Arvydas Budbergis – 1962–1964 m.
 Zenonas Legas – 1962 m.
 Alfredas Žilys – 1964–1972 m.
 Antanas Orintas – 1972–1980 m.
 Antanas Salys – 1981–1985 m.
 Alfonsas Briedis – 1986–1997 m.
 Nijolė Stulgienė – 1997–2004 m.
 Nida Šulcienė

Šaltiniai 

Apskričių laikraščiai
Rajonų laikraščiai
Kupiškio spauda
Džebla

Džebla arba Džabala () – miestas šiaurės vakarų Sirijoje, Latakijos muchafazoje, Viduržemio jūros pakrantėje, pusiaukelėje tarp Latakijos ir Banijaso. Šalia miesto yra Baselo al Asado tarptautinis oro uostas.

Istorija 
Senovėje Džebla priklausė Romos imperijai, yra išlikęs 7000 vietų amfiteatras. Kryžiaus žygių laikais miestas įėjo į Antiochijos kunigaikštystę, bet 1189 m. buvo užimtas Saladino.

Iš Džeblos yra kilęs kovotojas už Sirijos nepriklausomybę nuo prancūzų Iz ad Dinas al Kasamas bei sufizmo mistikas Ibrahimas bin Adhamas.

Sportas 
 Jableh (futbolo klubas);
 Al-Baath stadionas; talpa 10 tūkst. žiūrovų.

Galerija 

Sirijos miestai
Laiko žodis

Laiko žodis – leidinys, 1933 m. lapkričio mėn. – 1937 m. sausio mėn. ėjęs Kaune.

Istorija 
Leido Genovaitė Jurgaitytė-Paleckienė, G. Pūdymaitis, faktinis leidėjas Justas Paleckis. Pirmasis numeris išėjo 1933 m. lapkričio 1 d. Iki 1936 m. gruodžio mėn. ėjo kaip dvisavaitis iliustruotas politikos, kultūros ir visuomenės žurnalas. 1936 m. pabaigoje sujungus su dienraščiu „Lietuvos naujienos“, ėjo kaip dienraštis. Tiražas 1933 m. apie 5000 egz. 

Bendradarbiavo Vladas Banys, Alfonsas Vytautas Braziulis, Vytautas Sirijos Gira, Liūnė Janušytė, Jonas Marcinkevičius, Antanas Miškinis, Petras Ruseckas, Teofilis Tilvytis, Antanas Vaičiūnas, Albinas Valentinas ir kt.  

Žurnalas „Laiko žodis“ iš pradžių buvo spausdinamas Raidės spaustuvėje Kaune, Kęstučio g. 44, nuo 1934 m. Nr. 13 Mečio Adomavičiaus spaustuvėje Kaune, Aguonų g. 11, nuo 1935 m. Nr. 14 persikėlusioje į Laisvės al. 14. Redakcijos adresas Nr. 1 laikinai buvo Dzūkų g. 2, nuo Nr. 2 – Laisvės al. 25 (ten buvo ir „Dienos“ laikraščio redakcija). Nuo 1936 m. Nr. 8 redakcijos adresas liko Laisvės al. 25, o administracija buvo persikėlusi į K. Donelaičio g. 27 – 1. Nuo 1936 m. Nr. 13 – 14, leidėju tapus G. Pūdymaičiui, leidykla ir administracija įsikūrė Laisvės al. 46, o redakcija Parodos g. 10, nuo Nr. 15 – 16 žurnalą spausdino F. Sokolovskienės spaustuvė Kaune, Maironio g. 10 / 12. 

Redagavo Justas Paleckis, Vytautas Gedgaudas.

Šaltiniai 

Lietuvos žurnalai
Lietuvos dienraščiai
Kauno spauda
1976 m. vasaros olimpinės žaidynės

1976 m. vasaros olimpinės žaidynės (taip pat vadinamos XXI Olimpinėmis žaidynėmis) vyko 1976 m. liepos 17 – rugpjūčio 1 dienomis Kanadoje, Monrealio mieste. Tai buvo vienintelis kartas, kai vasaros olimpinės žaidynės buvo surengtos Kanadoje.

Miestų pasirinkimas 
Monrealio kandidatūra laimėjo teisę rengti vasaros olimpiadą nugalėjusi Maskvą ir Los Andželą.

Sporto šakos

Medalių lentelė

Žaidynių boikotavimas 
28 šalys boikotavo 1976 m. vasaros olimpines žaidynes. . Boikoto priežastis buvo TOK atsisakymas neleisti Naujai Zelandijai dalyvauti olimpiadoje. Ažiotažas kilo dėl šalies regbio komandos gastrolių tais pačiais metais Pietų Afrikos Respublikoje.  PAR buvo uždrausta dalyvauti olimpinėse žaidynėse nuo 1964 m. dėl vykdomos apartheido politikos. Žaidynes boikotavo šios Afrikos ir Artimųjų Rytų šalys:

Zairas žaidynėse nedalyvavo dėl finansinių sunkumų.

Abejos Kinijos Respublika ir Kinijos Liaudies Respublika boikotavo žaidynes dėl vienos kitos teisėtumo dalyvauti olimpiadoje. 1976 m. lapkritį TOK pripažino Kinijos Liaudies Respubliką kaip vienintelę teisėta atstovę. 1979 m. tarptautinis olimpinis komitetas atkūrė Kinijos Respublikos olimpinį komitetą, kurį pervadino Kinų Taipėjumi. Pastaroji dėl to boikotavo 1980 m. vasaros olimpines žaidynes.

Literatūra 
Mindaugas Barysas. Penki žiedai virš Monrealio. – Vilnius: Mintis, 1978. – 154 p.

Išnašos

Nuorodos 

Vasaros olimpinės žaidynės
1976 sporte
Tyzenhauzų rūmai

Tyzenhauzų (Fitinhofų) rūmai – pastatas Vilniaus senamiestyje, šalia Vokiečių/Trakų gatvės kampo.

Istorija 
Dar XVI a. pradžioje čia stovėjęs pastatas priklausė Albertui Goštautui.  Išmirus Goštautams Žygimantas Augustas valdą padovanojo Barborai Radvilaitei - Goštautienei, po kurios mirties ji vėl atiteko valstybei .

1690 m. rūmai jau priklausė LDK kardininkui Jurgiui Tyzenhauzui. 1787 m. iš paveldėtojų rūmai atiteko Teodorai Fitinhofienei–Zabielienei, kuri 1790 m. rūmus rekonstravo.

1940 m. pastatas nacionalizuojamas, o 1956 m. rekonstruotas, pritaikytas butams.

Šaltiniai 
 Savaitės nuotrauka – Tyzenhauzų rūmai Vokiečių 28/Trakų 17
 20. Fitinhofų rūmai (Posesija 375, Trakų g. 17)

Vilniaus dvarai
Saulius Aloyzas Bernardas Kutas

Saulius Aloyzas Bernardas Kutas (g. 1935 m. birželio 21 d. Kupiškyje, Panevėžio apskritis) – Lietuvos energetikas.

Biografija 
Gimė muzikos mokytojo-vargonininko ir pradinių klasių mokytojos šeimoje. 1938 m. šeima persikėlė gyventi į Šėtos miestelį. 1941–1953 m. mokėsi Šėtos vidurinėje mokykloje. 1953–1958 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Elektrotechnikos fakultete.

1958–1969 m. Lietuvos energetikos sistemos inžinierius, tarnybos vadovas. 1969–1972 m. Energijos realizavimo įmonės direktorius. 1972–1990 m. Lietuvos energetikos sistemos vyriausiojo inžinieriaus pavaduotojas.

1990–1996 m. LR energetikos ministrų pavaduotojas, pirmasis pavaduotojas, ministerijos sekretorius. 1997 m. Lietuvos energijos vadovaujantysis inžinierius, patarėjas. 1996 m. kovo-gruodžio mėn. Mindaugo Stankevičiaus Vyriausybėje – LR energetikos ministras.  1997–2006 m. Valstybinės atominės energetikos saugos inspekcijos (VATESI) viršininkas.  2006 m. liepos 1 d. išėjo į pensiją. Nuo 2007 m. ekspertas konsultantas.

Įvertinimas 
 2007 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžius

Šaltiniai 

|-

Lietuvos energetikos ministrai
Lietuvos energetikai
Drezdenkas

Drezdenkas  – miestas vakarų Lenkijoje, prie Notecės upės, buvęs savivaldybės centras. 

Lenkijos miestai
Vielenė

Vielenė () – miestas Lenkijoje, Didžiosios Lenkijos vaivadijoje ir Vielenės savivaldybėje.

Istoriniai paminklai 
 Šv. Mykolo Arkangelo ir Mergelės Marijos parapijos bažnyčia (1632)
 Šv. Roko parapijos bažnyčia (1930)
 Biskamrko bokštas (1902)
 Sapiegų rūmai

Lenkijos miestai
Antisana

Antisana () – veikiantis ugnikalnis Ekvadoro šiaurėje, Anduose, 50 km į pietryčius nuo Kito. Aukštis 5704 m (kitais šaltiniais – 5753 m). Aukščiau kaip 4500 m aukštyje driekiasi sniegynai.

Istorijoje užfiksuoti Antisanos išsiveržimai vyko 1760, 1773, 1801 m.

Pirmą kartą į Antisaną (1880 m.) įkopė ekspedicija, vadovaujama britų alpinisto E. Whymper.

Šaltiniai ir nuorodos 

 Global Volcanism Program, Smithsonian Institution

Ekvadoro ugnikalniai
Gintaras Deksnys

Gintaras Deksnys (g. 1963 m. gegužės 7 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, TV laidų redaktorius ir vedėjas, filmų garsintojas, lektorius.

Biografija 

1970–1974 m. mokėsi Vilniaus 27-ojoje vidurinėje mokykloje, o 1974–1981 m. – Vilniaus 41-ojoje vidurinėje mokykloje. 1986 m. baigė Kauno Antano Sniečkaus politechnikos institutą – elektroninės technikos inžinierius. 1986–1988 m. Vilniaus Santariškių klinikų inžinierius. 1988 m. stažavosi Valstybinėje televizijoje ir radijuje Maskvoje, 1994, 1996 m. – Žurnalistikos institute Fredrikstade, Norvegijoje, 1999 m. – „Baltic Media Center“ Svanekėje, Danijoje.

1988–1993 m. Lietuvos radijo diktorius, 1991–2003 m. – LRT televizijos „Žinių“, „Panoramos“, „Savaitės“ vedėjas, nuo 2003 m. – LNK žinių redaktorius ir vedėjas. 2011-2016 m. Žurnalistikos instituto lektorius.

Šaltiniai 

Lietuvos diktoriai
Lietuvos laidų vedėjai
Lietuvos redaktoriai
Lietuvos Jeruzalė

Lietuvos Jeruzalė – Lietuvos žydų bendruomenės, iki 1992 m. – Lietuvos žydų kultūros draugijos, mėnesinis leidinys (laikraštis), ėjęs nuo 1989 m. spalio mėn. iki 2010 m. Vilniuje, Pylimo g. 4.

Istorija 
Leistas lietuvių, jidiš ir rusų kalba, nuo 1992 m. – ir anglų kalba. Tiražas 1989 m. – 1000 egz. lietuvių, 1000 egz. jidiš ir 3000 egz. rusų k., 1997 m. – po 500 egz. lietuvių, jidiš, rusų ir anglų k.

Spausdino rašinius apie žydų gyvenimą, kultūrą, buitį, istoriją, dabarties aktualijas Lietuvoje.

Redaktoriai 
 Grigorijus Smoliakovas – 1989–1994 m.
 Michailas Mirskis – 1995–1997 m. 
 Jefimas Rabinas – 1998–1999 m.
 Milanas Chersonskis – 1999–2010 m.

Šaltiniai 

Lietuvos žydų spauda
Lietuvos laikraščiai
Vilniaus spauda
Kuenka (Ekvadoras)

Kuenka (, ) – miestas pietinėje Ekvadoro dalyje, Andų tarpukalnių slėnyje, prie keturių upių santakos. Asuajaus provincijos centras. Pro miestą eina Panamerikos plentas, nutiestas geležinkelis į Kitą. Veikia regioninės reikšmės Mariscal Lamar oro uostas.

Tekstilės, siuvimo, odos, chemijos (gumos), maisto (cukraus, malimo) pramonė. Gaminami elektriniai namų apyvokos reikmenys, rankų darbo gaminiai (juvelyrika, keramika, panamos). Prekiaujama provincijoje auginamais kviečiais, vaisiais, daržovėmis, galvijų mėsa. Veikia didelis kassavaitinis indėnų turgus. Yra 2 universitetai: Kuenkos (įkurtas 1867 m.) ir Asuajaus (įkurtas 1970 m.). Taip pat yra dailės akademija, konservatorija, etnologijos, archeologijos, šiuolaikinio meno muziejai.

Istorija 

Ikikolumbiniais laikais dabartinio miesto vietoje buvo kanjarių gyvenvietė Guapondeleg. XV a. pab. miestą, kaip ir kitas kunjarių žemes, užkariavo inkai. Miestas pervadintas į Tumibambą ir tapo vienu svarbiausių imperijos miestų. Tačiau vėliau jis buvo nuniokotas karo tarp Huaskaro ir Atahualpos. Vėl išaugo 1557 m. Peru vicekaraliui Andresui Hurtadui de Mendosai įkūrus Kuenkos miestą.

Paveldas 

Kuenka žymi savo gausiu kolonijinės architektūros paveldu. Svarbiausi miesto objektai yra Senoji katedra (pastatyta 1567 m.), Naujoji katedra (1967 m.), kitos XVI–XVII a. bažnyčios ir vienuolynai (El Carmen de Asuncion, La Concepcion). Yra centrinis miesto parkas. Netoli Kuenkos yra inkų tvirtovės Ingapirkos griuvėsiai. 1999 m. Kuenka dėl savo architektūros įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Šaltiniai 

Ekvadoro miestai
Lietuvos profsąjungos

Lietuvos profsąjungos – Lietuvos profesinių sąjungų savaitraštis, ėjęs 1989–1990 m. ir 1994–2015 m. Vilniuje, Jono Basanavičiaus g. 29a – 24.

Istorija 
1989–1990 m. Lietuvos respublikinės profesinių sąjungų tarybos laikraštis. Tiražas 30 000 egz. Nuo 1990 m. vietoje jo leistas savaitraštis „Pozicija“. Redaktorius Vytautas Budnikas.

Nuo 1994 m. Lietuvos profesinių sąjungų centro informacinis mėnesinis biuletenis,  nuo 1997 m. Nr. 32 Lietuvos profesinių sąjungų konfederacijos laikraštis, nuo 1998 m. antrojo pusmečio tampo prenumeruojamu leidiniu. Nuo 2002 m. balandžio laikraščio šeimininku tapo viešoji įstaiga „Profesinių sąjungų leidykla“. 2006 m. sausio mėn. atidarytas internetinis puslapis lprofsajungos.lt. 

Tiražas 1994 m. – 3000 egz., 1997 m. – 2000 egz.

Redaktoriai 
 Vytautas Budnikas – 1989–1990 m.
 Arnas Norvaišas – 1994–1997 m.
 Juozas Steponas Stepšys – 1997–2009 m.
 Ramunė Motiejūnaitė-Pekkinen – 2009–2011 m.
 Janina Matuizienė – 2011 m.
 Juozas Neverauskas – 2012–2015 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Lietuvos profsąjungos 

Lietuvos profsąjungų spauda
Vilniaus spauda
Lietuvos sargas

Lietuvos sargas – Lietuvos krikščionių demokratų sąjungos žurnalas, leistas nuo 1992 m. Vilniuje.

Istorija 
Rašė apie Lietuvos visuomeninį ir politinį gyvenimą, propagavo lietuvių tautinę ir krikščioniškąją kultūrą bei dorovę. Vyriausias redaktorius Viktoras Petkus. Tiražas 1992 m. – 1500 egz., 1994 m. – 1000 egz.

Šaltiniai 

Krikščionių demokratų spauda
Lietuvos žurnalai
Vilniaus spauda
Liteksietis

Liteksietis – Kauno akcinės bendrovės „Liteksas“ kolektyvo dvisavaitis laikraštis, leistas nuo 1982 m. kovo 2 d. iki 2003 m.

Istorija 
Iki 1990 m. Nr. 35 ėjo kaip Kauno vilnos gamybinio susivienijimo „Liteksas“ laikraštis (savaitraštis), iki 1992 m. – valstybinio audinių fabriko „Liteksas“ kolektyvo laikraštis. Tiražas 1982 m. – 1500 egz., 1997 m. – 300 egz.

Redaktoriai 
 Povilas Kaunas – 1982–1989 m.
 Halina Noreikaitė – 1989–1997 m. 
 Danutė Skarelienė – 1997–1998 m.
 Marija Dagilienė – 1998–2003 m.

Šaltiniai 

Įmonių spauda
Kauno spauda
Berastavicos rajonas

Berastavicos rajonas () – rajonas Baltarusijoje, Gardino srities vakaruose, pasienyje su Lenkija. Centras – Didžioji Berastavica. Plotas 743,43 km².

Rajonas įkurtas 1940 m. sausio 15 d. ir Tarybų Sąjungos aneksuotų Lenkijos teritorijų. 1944 m. rajonas pervadintas dabartiniu vardu.

Demografija 
 baltarusiai – 70,04 %
 lenkai – 21,69 %
 rusai – 5,77 %
 ukrainiečiai – 1,24 %
 kiti – 1,26 %

Gyvenvietės 

Vienintelė miesto tipo gyvenvietė – Didžioji Berastavica. Miestų nėra.

Šaltiniai 

Berastavicos rajonas
Litovskij kurjer

Litovskij kurjer, Литовский курьер () – savaitraštis apie užsienio šalių spaudos publikacijas, einantis nuo 1995 m. kovo Vilniuje.

Istorija 
Leidžiamas rusų kalba ir nuo 1997 m. lietuvių kalba. Įsteigė Valerijus Tretjakovas ir UAB „Valvivata“, leidžia UAB „Litovskij kurjer“. Tiražas 1995 m. – 17 000 egz., 1997 m. – 32 000 egz. rusų k. ir 10 000 egz. lietuvių k.

Vyriausieji redaktoriai 
 J. Useris – 1995–1996 m.
 M. Stoliarovas – 1996 m.
 J. Stroganovas – 1996–2004 m.
 Valerijus Tretjakovas – nuo 2005 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Litovskij kurjer

Lietuvos savaitraščiai
Vilniaus spauda
Hans Fritzsche

Hansas Fričė (, g. 1900 m. balandžio 21 d. Bochume – 1953 m. rugsėjo 27 d. Kelne) – vokiečių žurnalistas, nacių propagandistas, radijo laidų vedantysis. Vienas iš Niurnbergo tribunolo teisiamųjų.

Biografija 
Baigė humanitarinę gimnaziją Leipcige, keliuose universitetuose studijavo istoriją, ekonomiką, filosofiją. 1923 m. buvo mėnraščio „Preussische Jahrbucher“ redaktorius, 1924-1932 m. vadovavo Hugenbergo leidyklos tarptautinių naujienų agentūrai. 1932 m. pradėjo vadovauti Vokietijos radijo žinių tarnybai.

1933 m. gegužės mėn. įstojo į VNSDP ir pradėjo vadovauti reicho liaudies švietimo ir propagandos ministerijos radijo, vėliau – naujienų skyriui. Vienas iš artimiausių J.Gebelso parankinių. Karo metais vedė savaitinę radijo laidą „Kalba Hansas Fričė“, palaikė Vokietijos gyventojų ir vermachto kareivių kovinę dvasią, buvo populiariausiu Vokietijos radijo komentatoriumi. TSRS valdžia jį laikė Vokietijos Levitanu.

1945 m. gegužės 2 d. H.Fričę Berlyne pateko į sovietu nelaisvę ir teistas Niurnbergo karo nusikaltimų tribunole už nacizmo propagandą. H.Fričė prisipažino, kad neteisingai vertino Hitlerį ir nacizmą, ir kad dabar suprato, jog fiureris naikino ne tik žydus, bet ir vokiečių naciją. Tribunolas nerado įrodymų, jog H. Fričė būtų organizavęs karo nusikaltimus ar juose dalyvavęs ir 1946 m. spalio 1 d. jį išteisino.

Tačiau, kaip ir kiti du Niurnbergo tribunole išteisintieji (Jarmalas Šachtas ir Francas von Papenas), netrukus buvo teisiamas denacifikacijos komisijoje. Čia jis kaltintas antisemitizmo propagavimu ir klaidinančios informacijos apie Vokietijos karinę padėtį platinimu ir kvietimu kovoti, kai jau buvo aišku, jog karas pralaimėtas. Nuteistas 9 metus kalėti.

H. Fričė dėl ligos išlaisvintas anksčiau laiko, 1950 m. Po trejų metų mirė nuo vėžio.

Specialistai laiko H. Fričę vienu talentingiausių ir kūrybingiausių savo laiko žurnalistų, politinės radijo propagandos pradininku. Šešiolika milijonų Vokietijos radijo imtuvų klausytojų vertino jo stiprų balsą, charakteringą tembrą, ypatingai aiškią dikciją ir kalbėjimo manierą. Niurnbergo tribunole sakydamas paskutinį žodį, pasakė : „Jeigu jūs galvojate, kad tai - pabaiga, jūs labai klystate. Jūs dalyvaujate naujos hilterizmo legendos užgimime“.

Nuorodos 
 Teisiamojo H.Fričės apklausos stenograma (rusų klb.)
 Gebelso radijo žmogus. Biografija (vokiečių klb)

Šaltiniai 

Niurnbergo tribunolo kaltinamieji
Vokietijos žurnalistai
Krepšinis 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

Krepšinio rungtynės 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyko liepos 28 - rugpjūčio 12 dienomis. Varžybos buvo vykdomos Basketball Arena ir The O2 Arena sporto ir pramogų centruose.

2012 m. vasaros olimpinėse žaidynių krepšinio sporto šakos varžybose vyko dvi rungtys: vyrų ir moterų komandinės varžybos.

Kvalifikacija 
Jungtinės Karalystės vyrų krepšinio rinktinė ir Jungtinės Karalystės moterų krepšinio rinktinė yra vienintelės komandos, kurioms tarptautinis olimpinis komitetas suteikė teisę dalyvauti 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse be atrankos, kaip namų komandoms. Jungtinės Karalystės vyrų komandai tai bus tik antras kartas, kai dalyvauja olimpinėse žaidynėse kaip Didžiosios Britanijos komanda, nes iki 2006 m. šalies komandos tarptautinėse varžybose varžėsi kaip atskiri regionai: Anglija, Velsas ir Škotija. Visos kitos šalys dėl patekimo į olimpines žaidynes turi laimėti savo žemynų čempionatus, 2010 m. pasaulio čempionatą arba įveikti 2012 m. pasaulio krepšinio olimpinį atrankos turnyrą.

Vyrai

Moterys

Rezultatai

Vyrai

A grupė

! Komanda
! Laimėjo
! Pralaimėjo
! Taškų santykis
! Taškai
|-----
|-style="background-color:lightgreen;" |
| 
| align=center | 5
| align=center | 0
| align=center | +191
| align=center | 10
|-
|-----
|-style="background-color:lightgreen;"
| 
| align=center | 4
| align=center | 1
| align=center | -2
| align=center | 9
|-----
|-style="background-color:lightgreen;"
| 
| align=center | 3
| align=center | 2
| align=center | +24
| align=center | 8
|-----
|-style="background-color:lightgreen;"
| 
| align=center | 2
| align=center | 3
| align=center | -4
| align=center | 7
|-----
|-style="background-color:pink;"
| 
| align=center | 1
| align=center | 4
| align=center | -118
| align=center | 6
|------
|-style="background-color:pink;"
| 
| align=center | 0
| align=center | 5
| align=center | -91
| align=center | 5
|-----
|}

B grupė

! Komanda
! Laimėjo
! Pralaimėjo
! Taškų santykis
! Taškai
|-----
|-style="background-color:lightgreen;" |
| 
| align=center | 4
| align=center | 1
| align=center | +41
| align=center | 9
|-
|-----
|-style="background-color:lightgreen;"
| 
| align=center | 4
| align=center | 1
| align=center | +53
| align=center | 9
|-----
|-style="background-color:lightgreen;" |
| 
| align=center | 3
| align=center | 2
| align=center | +20
| align=center | 8
|-style="background-color:lightgreen;"
| 
| align=center | 3
| align=center | 2
| align=center | +37
| align=center | 8
|-----
|-style="background-color:pink;"
| 
| align=center | 1
| align=center | 4
| align=center | -25
| align=center | 6
|------
|-style="background-color:pink;"
| 
| align=center | 0
| align=center | 5
| align=center | -126
| align=center | 5
|-----
|-
|}

Atkrintamosios varžybos

Ketvirtfinaliai

Moterys
Finalas
: 
: 
: 
4 vieta: 
Ketvirtfinalis

Grupės

Nuorodos 
 Oficiali svetainė
 FIBA

Krepšinis olimpinėse žaidynėse
2012 metų vasaros olimpinės žaidynės
Nintendo DS

Nintendo DS (; sutrumpintai − DS arba NDS) − japonų „Nintendo“ kompanijos sukurta delninė žaidimų konsolė, išleista 2004 m.

Apie Nintendo DS 

Nintendo DS yra įrenginys su integruotais dviem LCD ekranais, iš kurių apatinis yra jutiklinis. Nintendo DS turi ekranų atlenkimo funkciją, panašią į Game Boy Advance SP. Konsolėje taip pat yra integruotas mikrofonas ir bevielio ryšio IEEE 802.11 (Wi-Fi) palaikymas, leidžiantis vartotojams bendrauti tarpusavyje nedideliu atstumu (10−30 m, priklausomai nuo sąlygų) arba internete naudojantis Nintendo Wi-Fi Connection paslauga. Tai buvo pirmoji „Nintendo“ konsolė, kuri pirmiau pasirodė Š. Amerikoje nei Japonijoje.

Iš pradžių įrenginio kodinis pavadinimas buvo „Nitro“, kas atsispindi modelio numeryje (NTR-001). Konsolės pavadinimas oficialiai reiškia „Kūrėjų sistema“ () arba „Dvigubas ekranas“ (), norint pabrėžti labiausiai akivaizdžią ir individualią savybę.

2006 m. kovo 2 d. „Nintendo“ išleido Nintendo DS Lite − plonesnę, mažesnę ir šviesesnės spalvos Nintendo DS versiją; ji taip pat turi ryškesnius ekranus. 2008 m. spalio 2 d. „Nintendo“ pranešė apie Nintendo DSi − kitą, patobulintą NDS versiją „Nintendo Fall Media“ konferencijoje. Ji pasirodė 2008 m. lapkričio 1 d. Japonijoje. DSi kodinis pav. buvo pakeistas į „TWL“, kadangi tai jau buvo žymus įrangos patobulinimas, su integruotu greitesniu procesoriumi ir daugiau atminties.

2015 m. duomenimis Nintendo DS (ir jos versijos) parduota 154,01 mln. vienetų tiražu. Jai parduota 947,52 mln. vnt. žaidimų. 2014 m. gegužės 20 d. „Nintendo“ nutraukė Wi-Fi tinklo palaikymą Nintendo DS konsolei.

Techniniai duomenys 
 Masė: 300 gramų
 Fiziniai matmenys: 148,7 mm x 84,7 mm x 28,9 mm (5,85 x 3,33 x 1,13 colių)
 Ekranai: Du 3 colių TFT LCD ekranai, 18-bitų sodrumas (262 144 spalvų), 256 x 192 pikselių rezoliucija, ekrano matmenys: 62 mm x 46 mm ir 77 mm įstrižai, taško dydis 0,24 mm.
 Procesoriai: Du ARM procesoriai, pagrindinis procesorius ARM946E-S ir pagalbinis ARM7TDMI, dažnių greičiai 67 MHz ir 33 MHz atitinkamai. ARM946E-S procesorius apdoroja žaidimo mechaniką ir vaizdų perteikimą, tuo tarpu ARM7TDMI − garso išėjimą ir Wi-Fi palaikymą.
 Operatyvioji atmintis: 4 MB mobile RAM
 Įtampa: reikalinga 2,35 voltų.
 Atmintis: 256 kB
 Bevielis ryšys: 802.11 Wireless Network Connection (802.11b suderinamas tik su WEP šifravimu).

Nintendo DS žaidimai 
Populiariausių žaidimų „Nintendo DS“ konsolei sąrašas (Pastaba. Pagal leidėjo pateiktus skaičius):
 „New Super Mario Bros.“ (išplatintas 30,79 mln. kopijų tiražu, priklauso „Super Mario“ žaidimų serijai)
 „nintendogs“ (23,96 mln.)
 „Mario Kart DS“ (23,59 mln., „Mario Kart“)
 „Brain Age: Train Your Brain in Minutes a Day“ (19,01 mln., „Brain Age“)
 „Pokémon Diamond/Pearl“ (17,63 mln., „Pokémon“)
 „Pokémon Black/White“ (15,60 mln., „Pokémon“)
 „Brain Age: More Training in Minutes a Day“ (14,88 mln., „Brain Age“)
 „Pokémon HeartGold/SoulSilver“ (12,72 mln., „Pokémon“)
 „Animal Crossing: Wild World“ (11,74 mln., „Animal Crossing“)
 „Super Mario 64DS“ (11,06 mln., „Super Mario“)

Šaltiniai

Nuorodos 

Oficiali Nintendo DS svetainė 

Delninės žaidimų konsolės
Valstybinė mokesčių inspekcija

Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos yra Lietuvos Respublikos institucija atsakinga už mokesčių administravimą.

Valstybinę mokesčių inspekciją sudaro: Valstybinė mokesčių inspekcija – centrinis mokesčių administratorius (VMI prie FM) ir penkios teritorinės valstybinės mokesčių inspekcijos (TVMI).

VMI prie FM 
Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos – prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos įsteigta institucija. VMI prie FM vadovauja viršininkas. Jį į pareigas priima ir iš pareigų atleidžia finansų ministras Valstybės tarnybos įstatymo nustatyta tvarka. VMI prie FM struktūrą tvirtina jos viršininkas, suderinęs su finansų ministru.
VMI prie FM pavaldi ir atskaitinga LR finansų ministerijai.

Teritorinės valstybinės mokesčių inspekcijos 

Teritorinių valstybinių mokesčių inspekcijų skaičių bei jų teritorines veiklos zonas nustato finansų ministras Valstybinės mokesčių inspekcijos prie Finansų ministerijos viršininko teikimu.
Teritorinės valstybinės mokesčių inspekcijos struktūrą tvirtina VMI prie FM viršininkas.

TVMI viršininką į pareigas priima ir iš pareigų atleidžia Valstybinės mokesčių inspekcijos prie Finansų ministerijos viršininkas Valstybės tarnybos įstatymo nustatyta tvarka.

Teritorinė valstybinė mokesčių inspekcija pavaldi ir atskaitinga VMI prie FM.

Uždaviniai 
Pagrindiniai Valstybinės mokesčių inspekcijos uždaviniai yra:
 padėti mokesčių mokėtojams ir mokesčius išskaičiuojantiems asmenims įgyvendinti savo teises ir pareigas;
 įgyvendinti mokesčių įstatymus;
 užtikrinti mokesčių į biudžetą sumokėjimą;
 užtikrinti efektyvų TVMI darbą koordinuojant, kontroliuojant bei metodiškai jam vadovaujant;
 Įstatymai, Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimai, finansų ministro įsakymai ir jais patvirtinti teisės aktai gali numatyti VMI prie FM ir kitų uždavinių

Valstybinės mokesčių inspekcijos uždaviniai įgyvendindami, kai centrinis ir vietos mokesčių administratoriai atlieka įstatymų jiems pavestas funkcijas.

VMI valstybės tarnautojai 

Valstybinės mokesčių inspekcijos valstybės tarnautojus Valstybės tarnybos įstatymo nustatyta tvarka į pareigas priima ir iš jų atleidžia tos mokesčių inspekcijos, į kurią jie priimami, viršininkas.
Valstybinės mokesčių inspekcijos valstybės tarnautojų darbo ir apmokėjimo sąlygas, socialines garantijas nustato Valstybės tarnybos įstatymas, kiti įstatymai ir įstatymų lydimieji teisės aktai.

Vadovybė 

 Viršininkė Edita Janušienė
 Viršininko pavaduotojas Artūras Klerauskas 
 Viršininko pavaduotojas Vygantas Ivanauskas

Šaltiniai 

Lietuvos mokesčių sistema
Lietuvos institucijos
Lietuvos Respublikos finansų ministerija
Medicina (žurnalas)

Medicina – medicinos teorijos ir praktikos mėnesinis žurnalas, ėjęs 1920–1944 m. ir nuo 1990 m. leidžiamas Kaune, A. Mickevičiaus 9.

Istorija 
Leido Kauno medikų draugija ir Kauno universiteto Medicinos fakultetas. Nuo 1929 m. rašė apie gydytojų profesinius reikalus. Tiražas 1920 m. – 1000 egz., 1940 m. – 1400 egz. 1940–1941 m. vadinosi „LTSR medicina“, nuo 1941 m. – „Lietuviškoji medicina“.

Bendradarbiavo Petras Avižonis, Jonas Kairiūkštis, Vladas Kuzma, Vladas Lašas, Pranas Mažylis, kiti žinomi medicinos specialistai, gydytojai.

1990 m. atkurtas Kaune kaip 1920–1944 m. ėjęs to paties pavadinimo leidinys Lietuvos gydytojų sąjungos žurnalas. Steigėjai Lietuvos gydytojų sąjunga, Lietuvos sveikatos mokslų universitetas, Vilniaus universitetas. Tiražas 1990 m. – 10 000 egz., 1996 m. – 2000 egz.

Teikia informaciją gydytojams, nagrinėja jų darbo ir gyvenimo problemas.

Redaktoriai 
 Juozas Žemgulys – 1920–1922 m.
 Jonas Staugaitis – 1922–1940 m.
 Zigmundas Vytautas Satkevičius – 1990–2005 m. 
 Vilius Grabauskas – nuo 2005 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 „Medicina“

Lietuvos medicinos spauda
Lietuvos žurnalai
Kauno spauda