joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Pagirių Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia

Pagirių Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Pagirių miestelyje, Rudekšnos (Obelies dešiniojo intako) kairiajame krante, prie Šėtos-Vadoklių kelio. Įrengta 1944 m.

Parapijoje stovi Pagirių, Tulpiakiemio koplyčios.

Istorija 

Pirmąją medinę bažnyčią Pagiriuose 1626 m. pastatė broliai Gabrielius Bialozaras ir Kristupas Bialozaras. Statybą rėmė ir Vilniaus katedros kanauninkas Jonas Bialozaras. Greičiausiai bažnyčia sudegė per Šiaurės karą. Buvusios bažnyčios vietoje Baltramiejus Pakoševskis 1742 m. pastatė kitą. Nuo 1777 m. veikė parapinė mokykla. Dvarininkai Daunoravičiai šventoriuje 1848 m. pastatė mūrinę koplyčią. Kita neogotikinė mūrinė kapų koplyčia pastatyta 1827 m. Ją 1883 m. atnaujino Montvilos.

Klebonas Juozapas Šimkevičius su parapijiečiais 1876 m. pastatė naują medinę trinavę bažnyčią. Įrengti 5 altoriai. Klebono Albino Alseikos rūpesčiu 1908 m. pastatyta „Saulės“ draugijos mokykla. 1908–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius.

1922 m. įsikūrė pavasarininkų kuopa. Pagirių parapija priklausė Vilniaus vyskupijai, 1849–1926 m. – Žemaičių vyskupijai. Per 1944 m. miestelio gaisrą bažnyčia sudegė. Laikina įrengta parapijos dviaukščiame mediniame name.

Architektūra 

Išliko mūriniai šventoriaus vartai ir neogotikinė plytų mūro varpinė. Pastaroji naudojama miestelio bendruomenės reikmėms: joje atlikus remontą, įkurdinta kraštotyros ekspozicija. Šiuo metu veikianti varpinė stovi šventoriuje, įrengta pritaikytame pastate. Joje kabo senasis varpas.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Pagirių parapija (dekanato inf.)
 Pagiriai. Švč. Mergelės Marijos Aplankymo parapijos bažnyčia. Lietuvos bažnyčios / Bronius Kviklys. 1980-1987. - 6 t. 308-310 p.

Kėdainių rajono bažnyčios
Pagiriai
Paįstrio Švč. Mergelės Marijos Globos bažnyčia

Paįstrio Švč. Mergelės Marijos Globos bažnyčia – bažnyčia, stovinti Paįstrio kaime, 12 km į šiaurę nuo Panevėžio, 1 km į vakarus nuo Pasvalio-Panevėžio kelio.

Istorija 

Kaimo kapinėse 1781 m. pastatyta medinė koplyčia. Savo kunigo nebuvo. Šv. Mišių laikyti kartais atvykdavo Pumpėnų kunigas, vargonininkas. Paįstriečių prašomas iš Adamavos kaimo atvykdavo kunigas Stasys Stakelė: atlaikydavo Šv. Mišias, išklausydavo išpažinčių, palaidodavo numirėlį.

Paįstrio dvaro savininkas Hopenas pažadėjo dovanoti žemės sklypą prie koplyčios, kai tik bus nuolatinis kunigas. Praėjus ir keleriems metams kunigo nesulaukta, strigo parapijos įsteigimo klausimas.

1908 m. gruodžio 12 d. į Paįstrio dvarą atvyko kunigas. Dvare jis gavo kambarį, kuriame buvo įruoštas altorėlis. Keistasis kunigas ėmė laikyti Mišias ne lotyniškai, bet lietuviškai, o pamoksluose pulti popiežių, vyskupą, katalikų kunigus. Kelios moterys prisirašė prie naujosios „parapijos“, ėmė agituoti ir kaimynus. Buvo siekiama gauti iš dvaro senąją koplyčią.

Šios žinios pasiekė Pumpėnų kleboną Juozapą Vinkšną. Išaiškėjo, kad atvykėlis dvasininkas buvo marijavitų sektos kunigas Tulaba. Šis faktas paskatino vyskupą Gasparą Cirtautą Pumpėnų parapijos vikaru skirti kunigą Jurgį Tilvytį ir liepti jam gyventi Paįstryje. Savo pamoksluose jis marijavitų nepuolė, tiesiog vykdė savo, kaip kunigo, veiklą. Žmonės nustojo lankyti marijavitų kunigą, kuris supykęs paliko dvarą.

Poetas Jurgis Tilvytis-Žalvarnis šiai vietovei paskyrė 2 savo eilėraščių rinkinius – „Paįstriečiai“ (1910) ir „Palaimintas triūsas“ (1912).

Dvarininkas Hopenas padovanojo bažnyčiai žemės su trobesiais, be to, perleido ir buvusios marijavitų koplyčios reikmenis. Pastatyta klebonija, 1910 m. – dabartinė medinė bažnyčia. 

Skulptorius Juozas Zikaras sukūrė bareljefines Kryžiaus kelio stotis, 3 šventųjų skulptūras. 1924 m. įsteigta parapija. Pirmojo klebono Stanislovo Dailidonio rūpesčiu bažnyčia 1930 m. išdažyta.

Architektūra 

Bažnyčia neogotikinė, stačiakampio plano, dvibokštė. Joje įrengti 3 altoriai. 1910 m. statyta medinė bažnyčia panaši į tada madingas mūrines pseudogotikines. Priekiniame fasade iškilę du liekni bokštai. Kvadratinio plano apatinis tarpsnis siekia pusę navų stogo aukščio. Antrasis tarpsnis pusiau žemesnis, netaisyklingo aštuoniakampio plano. Varpų angos uždengtos horizontaliomis grotelėmis. Bokštų stogai piramidiniai, laužytos formos. Stogų smailes puošia sudėtingo ažūro kryžiai. Bažnyčios priekinio fasado siena su trikampiu frontonu yra vienoje plokštumoje, be įprasto horizontalinio karnizo. Virš įėjimo durų įstatytas arkinis langas, virš jo – reljefiškas insignijų ornamentas.

Šventoriaus kampe, šalia bažnyčios, stovi medinė neaukšta varpinė, sulig pirmuoju bažnyčios bokštų tarpsniu. Jos stogas laužytas, su keturiais trikampiais frontonais. Karnizai padabinti panašiai kaip ir bažnyčios. Panašios ir varpų angos stogo frontonuose.

Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Galerija

Literatūra 

 Bronius Kviklys. Lietuvos bažnyčios. 4 t. Panevėžio vyskupija. 1984

Nuorodos 

 Paįstrio parapija 

Panevėžio rajono bažnyčios
Paįstrys
Pajevonio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia

Pajevonio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Pajevonio kaime, 11 km į pietus nuo Virbalio, prie kelio į Vištytį. Turi neoklasicizmo bruožų.

Istorija 

Pajevonyje 1586 m. pastatytai bažnyčiai skirta 9 valakai žemės. 1600 m. dar duota 12. Iš jų sudarytas Salicininkų dvarelis, kurį iki 1797 m. valdė klebonas. 1674 m. minima apleista medinė bažnyčia.

1736 m. pastatyta nauja. XVIII a. pabaigoje veikė parapinė mokykla. 1842 m. pastatyta šiaudais dengta mūrinė bažnyčia. 1875 m. pristatytos 2 koplyčios ir frontonas su 2 bokštais. Klebonas Tomas Senkus (1817–1901) už raginimą dalyvauti sukilime 1863 m. ištremtas į Vologdos guberniją. 1871 m. jam leista grįžti į Kuršą, 1884 m. – į Lietuvą. Iki 1886 m. suburtas bažnytinis choras, giedojęs lietuviškai.

1914 m. Vokietijos kareiviai bažnyčią susprogdino. Liko apirusios sienos ir dalis bokšto. Kunigo Mato Sakavičiaus rūpesčiu 1928 m. bažnyčia atstatyta, panaši į sugriautąją. Tačiau 1944 m. rugsėjo 1 d. traukdamasi Vokietijos kariuomenė susprogdino bažnyčios bokštus, apgriauta ir pati bažnyčia. Gali būti, kad tokius vokiečių veiksmus lėmė bažnyčios padėtis – ji pastatyta aukštumoje, iš jos bokštų lengva apšaudyti besitraukiančią kariuomenę.

Klebonas Vincas Jalinskas (Pajevonyje iki 1983 m.) 1968 m. bažnyčią atstatė. Vietoje bokštų pastatytas portikas. Bažnyčios remontui aukojo ir JAV lietuviai.

Architektūra 

Po remonto bažnyčia įgavo neoklasicizmo bruožų. Ji stačiakampio plano, su portiku, apside ir bokšteliu. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais. Vidurinė dengta kryžminiais skliautais. Šventorius aptvertas. Į jį veda platūs akmeniniai laiptai.

Kadaise bažnyčioje buvo įrengti Šv. Jono ir Šv. Juozapo varpai, kuriuos vokiečiai nukabino dar Pirmojo pasaulinio karo metu ir panaudojo karo reikmėms (Bronius Kviklys).

Galerija

Nuorodos 

 Pajevonio parapija 
 Pajevonio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia (architektūros objektai) 
 Pajevonys mini bažnyčios jubiliejų 

Vilkaviškio rajono bažnyčios
Pajieslio Švč. Mergelės Marijos, Liūdinčiųjų Guodėjos, bažnyčia

Pajieslio Švč. Mergelės Marijos, Liūdinčiųjų Guodėjos, bažnyčia – bažnyčia, stovinti Pajieslio kaime, 8 km į pietvakarius nuo Krakių, Jieslos (Šušvės kairiojo intako) dešiniajame krante. Liaudies architektūros formų.

Istorija 

Bažnyčia statyta 1857 m., perstatyta 1913 m. Statybą fundavo Pašušvio dvarininkė Teodora Pilsudskienė (1811–1886).

Architektūra 

Bažnyčia nedidelė, stačiakampio plano. Po stogo nuolaida prišlieta zakristija. Stogo galuose yra bokšteliai, šventoriuje – kapinės. Yra 4 dailės paminklai.

Bažnyčios šventoriuje palaidota Jozefo Pilsudskio senelė Teodora Butlerytė-Pilsudska (1811–1886) .

Šaltiniai 

Kėdainių rajono bažnyčios
Pajūralio Šv. Joakimo bažnyčia

Pajūralio Šv. Joakimo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Pajūralio miestelyje, Šilalės rajone, 3 km į pietvakarius nuo Kvėdarnos. Turi neogotikos ir neoklasicizmo bruožų.

Istorija 
Liudvikas Pilsudskis Pajūralyje 1750 m. pastatė bažnyčią (XIX a. pabaigos bažnytiniuose kalendoriuose, supainiojus su Tauragės Pajūriu, neteisingai nurodyta 1569 m., vėliau, dėl korektūros klaidos – 1509 m.). Iš pradžių nuolatinio kunigo neturėjo. Po 1834 m. bažnyčia gerokai remontuota, pastatyta klebonija, įsigyti vargonai. Už 1863 m. sukilimo rėmimą filialistas Petras Mačinskas ištremtas į Sibirą (mirė 1893 m.). 1889, 1890 m. Rusijos valdžia neleido remontuoti bažnyčios.

1893 m. ji sudegė. Valdžia neleido statyti laikinos. Kunigas Kazimieras Žagrakalys laikiną bažnyčią įrengė klebonijoje. Už altoriaus (be leidimo) įrengimą K. Žagrakalys nubaustas 250 rb (caro manifestu bausmė dovanota). Prašyta leidimo statyti naują medinę bažnyčią (archit. Piotro Serbinovičiaus projektas). Kauno gubernatorius nusprendė, kad Pajūralyje bažnyčia nereikalinga.

1903 m. suprojektuota mūrinė. Pajūralio savininkui Vladislovui Pliateriui 1905 m. pavyko gauti leidimą statyti bažnyčią savo lėšomis. Pastatyta 1906–1908 m. 1928 m. įkurta parapija. 1942 m. gelžbetonio tvora apjuostas šventorius. 2014 m. perdažytas bažnyčios vidus, sudėtos medinės grindys

Architektūra 
Bažnyčia turi neogotikos ir neoklasicizmo bruožų, stačiakampio plano, vienabokštė. Įrengti 4 altoriai. Šventorius aptvertas. Kapinėse palaidotas Pajūralio klebonas Julius Budrikis (1912–1984 m.), 1956–1959 m. ištremtas ir savanoriškai pasilikęs tremtyje.

Galerija

Literatūra 

 Kazys Žąsytis. Kvėdarnos parapijos istorija''''. - 2002. Šiauliai.

 Nuorodos 

 Pajūralio Šv. Joakimo parapija (vyskupijos informacija)
 Pajūralio šv. Joakimo bažnyčia (panoramas.lt'')

Šilalės rajono bažnyčios
Pajūrio Švč. Trejybės bažnyčia

Pajūrio Švč. Trejybės bažnyčia – bažnyčia, stovinti Pajūrio miestelyje, prie kelio  ir Nemylo bei Jūros santakos.

Istorija 

Pajūrio dvaro savininkas grafas Valavičius 1780 m. pastatė bažnyčią (buvo Žvingių parapijos filija). 1830 m. tikintieji pastatė naują mūrinę bažnyčią. Ji 1898 m. restauruota, panaujinti altoriai. Vyskupas Pranciškus Karevičius 1919 m. bažnyčią konsekravo. 1912 m. įkurta parapija.

1935 m. Kazys Nausėda Kretingos pranciškonams dovanojo 50 ha žemės ir mūrinius namus su malūnu, lentpjūve, vilnų verpykla. Pajūryje įsikūrė pranciškonų naujokynas. 1941 m. vienuoliai išsikėlė į Kretingą. Vienuolyne įsteigta žemės ūkio mokykla. Pajūryje nuo 1947 m. klebonavęs Klemensas Arlauskas (1910–1991 m.) 1949 m. vasario 6 d. areštuotas ir ištremtas. Į Lietuvą grįžo 1956 m.

Architektūra 
Bažnyčia stačiakampio plano, su 6 kolonų portiku, vienabokštė. Įrengti 5 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame palaidotas nuo 1988 m. Pajūryje klebonavęs Vytautas Sadauskas (1961–1991 m.).

Šilalės rajono bažnyčios
Pakalnių Švč. Trejybės bažnyčia

Pakalnių Švč. Trejybės bažnyčia – bažnyčia, stovinti Pakalnių kaime, 11 km į pietryčius nuo Utenos, Vidinksčio ežero pietiniame krante.

Istorija 
Pakalnių dvaro savininkas Antanas Kulieša apie 1762 m. pastatė medinę bažnyčią. Jos vietoje kunigas Jurgis Kazlauskas su parapijiečiais 1906 m. pastatė medinę bažnyčią. Ji buvo Leliūnų parapijos filija. 1928 m. įsteigta parapija.

2000 m. balandžio 25 d. bažnyčia sudegė. Klebono K. Balsio, parapijiečių ir rėmėjų pastangomis per dvejus metus pastatyta nauja bažnyčia (arch. Kazys Tamošėtis). Kertinį akmenį tuomet padėjo Seimo pirmininkas prof. Vytautas Landsbergis, o pašventino vysk. J. Preikšas.

Architektūra 

Medinė bažnyčia buvo sudėtingos kompozicijos, nepanaši į tradicinę, su trisiene apside, 2 bokšteliais, žemesnėmis zakristijomis. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Tvoros kampe stovi triaukštė medinė varpinė.

XX a. pradžioje priešais bažnyčią pastatyta tinkuota, baltai dažyta mūrinė triaukštė koplytėlė. Jos atvirose aukštų nišose įkomponuotos nemažos medinės skulptūros: Nukryžiuotojo, Lurdo Marijos, Šv. Juozapo 1971 m. įrašytos į dailės objektų sąrašą. Pakalnių kapinėse XX a. pradžioje pastatytas Antano Deveikio stogastulpis. Jam suirus, 1987 m. Stasys Karanauskas stogastulpį atkūrė.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos

 Pakalnių parapija 

Utenos rajono bažnyčios
Pakapės Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia

Pakapės Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia – bažnyčia, stovinti Pakapės kaime, prie Šiaulių-Tytuvėnų kelio. Liaudies architektūros formų.

Istorija 

Prie Vileikių kaimo kapinių apie 1760 m. pastatyta koplyčia. 1780 m. paskirtas kunigas. Jį išlaikė dvaras. Atsirado nauja Kurtuvėnų filija, pavadinta Pakapės vardu. 1824 m. aptvertas šventorius. Pakapės dvaro savininkas Eustachijus Karpis 1860 m. pastatė medinę bažnyčią, skyrė 33 dešimtines žemės, kunigui pažadėjo kasmet mokėti po 230 rb.

1861 m. įsteigta parapija. 1875 m. prašyta leisti remontuoti bažnyčią, perstatyti 3 supuvusias sienas. Valdžia neleido rinkti aukų remontui. Kai klebonas 1878 m. įsipareigojo remontuoti savo lėšomis, leidimą gavo. 1879 m. pastatyta nauja bažnyčia.

Architektūra 

Bažnyčia yra liaudies architektūros formų, kryžminio plano, su bokšteliu ir trisiene apside. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi varpinė.

Nuorodos 
 Pakapės bažnyčios fotografijos 

Šiaulių rajono bažnyčios
Pakražančio Švč. Mergelės Marijos bažnyčia

Pakražančio Švč. Mergelės Marijos bažnyčia – bažnyčia, stovinti Pakražančio kaime, prie magistralinio kelio , Kražantės dešiniajame krante.

Istorija 
Pakražančio dvaro savininkai Bonaventūras ir Marijona Kiaunarskiai 1764 m. pastatė medinę bažnyčią. 1879 m. sudegė. Rusijos Vidaus reikalų ministerija 1880 m. leido statyti naują akmenų mūro. 1891 m. žaibas uždegė bažnyčią. Ji 1894 m. suremontuota. 1921 m. įkurta parapija.

Architektūra 
Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su pristatytomis zakristijomis. Joje įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora medinių statinių. Jame yra kapinės.

Kelmės rajono bažnyčios

Galerija
Pakruojo Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia

Pakruojo Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Pakruojyje, Kruojos dešiniajame krante. Istoristinė, turi neoromaninės architektūros bruožų. Parapijoje stovi Pakruojo kapinių koplyčia.

Istorija 

Pirmoji bažnyčia pastatyta 1613 ar 1630 m. Pakruojo dvaro savininkas Jonas Zabiela 1750 m. atstatė sudegusią medinę bažnyčią. Ji buvo kryžminio plano, su 2 koplyčiomis, turėjo 6 altorius. Iš savo dvaro J. Zabiela bažnyčiai paskyrė 3000 lenkiškų auksinų. XIX a. veikė parapinė mokykla. Dar 1873 m. prašyta leisti statyti naują bažnyčią. Leista tik 1885 m. Klebono St. Tomkevičiaus rūpesčiu 1887 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Dvaro savininkai Ropai davė statybinės medžiagos. 1890 m. bažnyčią konsekravo vyskupas Mečislovas Paliulionis.

Vargonus XX a. pradžioje (iki 1904 m.) pastatė Kauno vargonų meistras Jonas Garalevičius. Apie tai liudija instrumento griežykloje esanti firminė porcelianinė emblema su įrašu „Jan Garalewicz / Kowno“.

1908 m. įsteigti „Saulės" draugijos skyrius ir Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Per 1922 m. žemės reformą bažnyčiai skirta 8 ha žemės. Pakruojyje 1933–1950 m. klebonavo rašytojas Mikalojus Šeižys-Dagilėlis (1874–1950), (palaidotas šventoriuje). 1934 m. jis suremontavo ir išdažė bažnyčią, 1947 m. parašė Pakruojo parapijos istorinę apybraižą.

Architektūra 

Bažnyčia istoristinė, turi neoromaninės architektūros bruožų, kryžminio plano, dvibokštė, su trisiene apside. Vidus 3 navų, yra 3 neobarokiniai, mediniai altoriai. Šventoriaus tvora mūrinių stulpų ir geležinių grotelių. Bažnyčios bokštai išsikišę, dviejų nevienodo dydžio tarpsnių. Priekinio fasado frontonas trikampis su apskritu langeliu. Portalas su mentėmis, trikampiu frontonu. Choro turėklas pjaustinėtų lentelių su ažūriniais rombais. Stulpus jungia pusapskritės arkos. 

Vargonai 14 registrų, prospektas neoromaninis. Ant aukšto, skydinio cokolio suglausti trys beveik vienodo dydžio bokšteliai. Vidurinis jų su trikampiu frontonu. Langeliai pusapskritės arkos formos, jų apačia dekoruota pusapskričių nišų eilėmis. Viršus su dantukais, trilapiais drožiniais.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

 Dekanato informacija
 Bažnyčios vargonai
 Pakruojo Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
 Šiaurės Lietuvos kultūros paveldas. Pakruojo bažnyčia

Pakruojo rajono bažnyčios
Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios
Pakruojis
Pakutuvėnų Šv. Antano Paduviečio bažnyčia

Pakutuvėnų Šv. Antano Paduviečio bažnyčia – bažnyčia, stovinti Pakutuvėnų kaime, 10 km į vakarus nuo Plungės, Minijos kairiajame krante. Turi klasicistinių bruožų.

Istorija 

Plungės klebonas Povilas Pukys bei Pakutuvėnų ir aplinkinių kaimų gyventojai savo lėšomis 1941–1943 m. pastatė dabartinę Pakutuvėnų bažnyčią. Ją 1943 m. rugsėjo mėn. konsekravo vyskupas Vincentas Borisevičius. Statybos metu pamaldos vyko Pakutuvėnų kapinių koplyčioje.

Architektūra 

Bažnyčia turi klasicistinių bruožų, stačiakampio plano (22 × 12 m), su bokštu ir bokšteliu. Buvę rengti 3 altoriai. Po rekonstrukcijos paliktas vienas altorius, išardyta supuvusi šventoriaus tvora.

Šią bažnyčią prižiūri broliai pranciškonai. Nuo 1995 m. čia veikia reabilitacinė žmonių, turinčių priklausomybių, bendruomenė.

Galerija

Nuorodos 

 Pakutuvėnų parapijos tinklalapis
Pakutuvėnų brolija
 Pakutuvėnų kaimo istorija

Plungės rajono bažnyčios
Palangos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia

Palangos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia – bažnyčia, stovinti Palangoje.

Istorija 

1540 m. Karalienė Bona įsakė seniūnijos valstiečiams visokeriopai remti Palangos bažnyčią. 1579 m. minimas Palangos klebonas. 1590 m. bažnyčiai dovanotas Paliepgirių kaimas (patvirtinta 1597 m.). Iki 1597 m. pastatyta bažnyčia (vietoj protestantų atimtos), 1613 m. įkurta parapija, 1640 m. – altarija.

1767 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia. 1804–1862 m. veikė parapinė mokykla. 1871 m. į Palangą grįžo kunigas Vladislovas Duseika, 1863 m. už ryšius su sukilėliais buvo ištremtas (mirė 1890 m. Palangoje).

1898–1907 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia (Karlo Eduardo Strandmano projektas). Trečdalį statybos išlaidų sumokėjo grafas Tiškevičius, kitas – parapijiečiai, vadovaujami klebono Juozapo Šniukštos.

Manoma, kad ant Birutės kalno XVI a. buvo koplyčia. Žemaičių vyskupijos konsistorija, remdamasi Rusijos įstatymų sąvado straipsniu, kuriuo bažnyčių ir koplyčių atstatymui nereikalaujama valdžios leidimo, 1866 m. pradžioje nusiuntė Palangos klebonui Steponavičiui mūrinės koplyčios projektą ir įsakė ją pastatyti ant Birutės kalno. 1866 m. teismo sprendimu įsakyta nugriauti baigiamą įrengti koplyčią. Gyventojams užprotestavus, koplyčia išsaugota ir stovi iki šiol. Ilgametis Palangos klebonas Jonas Ilskis (1907–1985) po Antrojo pasaulinio karo suimtas ir ištremtas. Į Lietuvą grįžo 1956 m.

Architektūra 
Bažnyčia neogotikinė, kryžminio plano, vienabokštė. Šventoriaus tvora akmenų ir plytų mūro. Šventoriuje palaidotas Palangos klebonas monsinjoras Bronius Barauskas (1908–1985 m.), vyskupijos tribunolo narys, bei Palangos klebonas ir dekanas Juozapas Miklovas (1919–1991), visuomenės veikėjas, kunigas Kazimieras Prapuolenis (1858–1933 m.).

Literatūra 
 Palanga. Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia: bažnyčios istorijos, architektūros, meno kūrinių, archyvo tyrimai (sud. Danutė Mukienė). – Vilnius: Regionų kultūrinių iniciatyvų centras, 2007. – 184 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-9730-5-8
 Palanga: Palangos Švenčiausiosios Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia šimtmečio išvakarėse: fotoalbumas (sud. Adas Sendrauskas). – Klaipėda: Druka, 2007. – 72 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-735-17-5
 Palangos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčios didžiojo altoriaus paveikslas „Švč. Mergelė Marija su vaikeliu“: tyrimai, restauravimas (sud. Regimanta Stankevičienė). – Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, 2008. – 40 p. – ISBN 978-9986-669-79-1

Nuorodos 

Palangos savivaldybės bažnyčios
Neogotika Lietuvoje
Palomenės Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia

Palomenės Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Palomenės kaime, Lomenos dešiniajame krante, 8 km į šiaurę nuo Kaišiadorių.

Istorija 

Pirmąją koplyčią Palomenės dvare virš laidojimo rūsio 1809 m. pastatė dvarininkas M. Zaleckis, fundavęs jos statybą. Koplyčioje 1840 m. įrengti 3 altoriai. 1864 m. uždarius Paparčių dominikonų vienuolyną, Palomenėje apsigyveno vienuolis kunigas Poliakovskis. 1877 m. valdžia leido joje laikyti 4 pamaldas per metus. Buvo Gegužinės bažnyčios filija. 1903 m. koplyčia gerokai remontuota. 1915 m. ji, atnaujinta ir išplėsta, tapo bažnyčia; įkurta parapija. 1916 m. klebonas Juozapas Stosiūnas įsteigė parapijos bibliotekėlę. Tremtinys iš Vilniaus vyskupijos Jonas Tutinas (1897–), Palomenėje klebonavęs nuo 1937 m., 1941 m. birželio 22 d. raudonarmiečių sušaudytas kartu su bažnyčios tarnais.

Architektūra 

Bažnyčia medinė, klasicistinė, stačiakampio plano, su 4 kolonų portiku, bebokštė. Šventorių juosia nauja metalinė tvora. Jame stovi medinė varpinė.

Palomenė
Kaišiadorių rajono bažnyčios
Paluknio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia

Paluknio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Paluknio kaime, 10 km į rytus nuo Rūdiškių, netoli  kelio. Pamaldos laikomos lenkų ir lietuvių kalbomis. Parapijoje veikia Gojaus koplyčia.

Istorija 
Paluknyje 1794 m. pastatyta koplyčia. Paluknio palivarko savininkas Jonas Volfgangas 1829 m. pastatė naują medinę koplyčią. Valdžiai leidus, Mykolas Sadovskis 1904 m. dovanojo Vilniaus vyskupijai šeimyninę Paluknio koplyčią, kitus pastatus ir 2 dešimtines žemės. Koplyčia 1906 m. suremontuota ir padidinta.

1921 m. įkurta parapija. 1926 m. pristatyti bokštai. 1941 m. birželio 25 d. bažnyčią sudegino vokiečių kariai. Per gaisrą žuvo nuo 1915 m. klebonavęs Kazimieras Packevičius (1884–1941 m.). 1943 m. pastatyta laikina bažnyčia. 1981 m. bažnyčia rekonstruota: pailginta, paplatinta, pastatytas bokštas.

Architektūra 
Bažnyčia stačiakampio plano, bazilikinė, vienabokštė, su prieangiu, bokšteliu. Vidus 3 navų, atskirtų stulpais, yra 3 altoriai.

Trakų rajono bažnyčios
Paluknys
Palūšės Šv. Juozapo bažnyčia

Palūšės Šv. Juozapo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Palūšės kaime, 4 km į pietvakarius nuo Ignalinos, Lūšių ežero rytiniame krante. Liaudies architektūros formų. Kartu su aštuonkampe varpine (vienintelė tokia Lietuvoje) ir šventoriaus koplytėle yra architektūros paminklas (unik. objekto kodas ).

Istorija 
Palūšėje 1747–1757 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. Ją fundavo kunigas Juozas Baziliauskas (J. Stockis-Bazilevskis) nuosavoje, iš tėvų paveldėtoje žemėje. Pasakojama, kad statybai tebuvo naudotas tik kirvis. 1771 m. bažnyčiai priklausė 3 kaimai ir 2 užežiai (1832 m. turėjo tik Pagavės kaimą). 1782 m. minima parapinė mokykla.

1815–1830 m. bažnyčia atnaujinta, 1841 m. apkalta lentomis. 1886–1894 m. išdažytas vidus, pastatytas didysis altorius. XIX a. vargonininkavo Kipro ir Miko Petrauskų tėvas Jonas Petrauskas. Palūšėje 1911–1939 m. klebonavo Petras Prunskis (1871–1942 m.). Jis 1913 m. įkūrė „Ryto“ draugijos skyrių, kuriam valdžia 1914 m. neleido įsteigti bibliotekos – skaityklos. Pastatytus 1929 m. „Ryto“ draugijos skyriaus namus Lenkijos valdžia 1938 m. nusavino. P. Prunskis 1937 m. nuteistas 2 savaites kalėti (atsisakė lenkinti lietuviškas pavardes), 1941 m. ištremtas. Mirė Altajaus krašte.

Architektūra 
Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, halinė, su 2 bokšteliais, trisiene apside. Joje 3 altoriai. Į vakarus nuo bažnyčios stovi 2 tarpsnių medinė varpinė, aštuonkampė (vienintelė tokia Lietuvoje), varpai nulieti 1752 ir 1772 m.  Šventoriuje stovi dviejų tarpsnių bokštinė koplytėlė ant dvipakopio betono postamento. Šventoriaus tvora gulsčių rąstų. Už rytinės šventoriaus sienos yra senosios kaimo kapinaitės, už pietinės – saugomas Palūšės ąžuolas.

Bažnyčia pastatyta be geležinių vinių. Užrašai virš bažnyčios durų byloja: „Įženk geras“, „Išeik geresnis“.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

 Palūšės parapija

Ignalinos rajono bažnyčios
Pandėlio Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia

Pandėlio Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Pandėlyje, Apaščios dešiniajame krante.

Istorija 

Pandėlio bažnyčiai 1591 m. dovanota turto kunigui išlaikyti. 1674–1677 m. nurodoma maža mūrinė bažnyčia. Manoma, kad ji per Šiaurės karą (XVIII a.) sugriauta. 1720 m. minima medinė bažnyčia. 1761 m. įsteigtos Švč. Mergelės Marijos Rožančinės, 1765 m. – Šv. Onos brolijos. 1777 m. įsteigta parapinė mokykla.

Ignotas Koscialkovskis 1801 m. pastatė dabartinę plytų mūro bažnyčią. Pandėlyje 1812 m. kunigavo poetas Antanas Strazdas. Bažnyčiai 1832 m. priklausė Luokiškio palivarkas su Stanikūnų kaimu. 1863 m. areštuotas klebonas Adomas Jeselskis ir vikaras Petras Sinkevičius. 1864 m. paleisti, bet iš Pandėlio iškelti. Šiaudinis bažnyčios stogas 1869 m. perdengtas skarda, padarytos išgaubtos lubos. Klebono Alb. Rubavičiaus rūpesčiu 1867 m. įrengti 13 registrų vargonai, 1872 m. perdažyti altoriai, 1880 m. pastatyta klebonija. Klebonas Pr. Viksva 1881 m. įdėjo medines grindis. 1886 m. įrengtos gipsinės Kryžiaus kelio stotys.

XIX a. pabaigoje bažnyčios bokštas buvo medinis. Parapijiečiai 1910 m. nutarė bažnyčią pailginti, pristatyti mūrinį bokštą. 1915 m. bokštas nugriautas ir neatstatytas. 1909–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Per Pirmąjį pasaulinį karą į Rusiją išvežti 3 varpai (1921 m. atgautas tik vienas). Klebono M. Šeižio pastangomis 1922 m. suremontuota bažnyčia, perdengtas stogas.

1922 m. įsikūrė pavasarininkų kuopa. Klebono J. Mėlio rūpesčiu 1934–1936 m. bažnyčia vėl suremontuota, 1938 m. nudažyta. Per Antrąjį pasaulinį karą bažnyčia ir ūkiniai pastatai gerokai nukentėjo. Po karo klebonas Jurgis Šimonėlis pastatus suremontavo. Klebonas profesorius Fabijonas Kemėšis (1879–1954) 1946 m. suimtas ir įkalintas, mirė tremtyje.

2007 m. liepos mėnesį, Albino Jasiūno iniciatyva, atstatyti per Pirmąjį pasaulinį karą nugriauti Pandėlio bažnyčios bokštai.

Architektūra 

Bažnyčia klasicistinė, halinė (43 × 17 m), su siauresne apside, bokšteliu. Vienanavė. Turi 5 altorius. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Šventoriuje palaidotas altarista Alfonsas Strielčiūnas (1920–1988), klebonas Jonas Morkvėnas (1907–1981), kunigas Titas Vinkšnelis (1904–1982), 1949–1956 m. tremtinys .

Nuorodos 
 Parapijos puslapis 
  
 Pandėlio Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia

Rokiškio rajono bažnyčios
Pandėlys
Panemunėlio Šv. Juozapo Globos bažnyčia

Panemunėlio Šv. Juozapo Globos bažnyčia – bažnyčia, stovinti Panemunėlio miestelyje, 10 km į pietvakarius nuo Rokiškio, Nemunėlio dešiniajame krante. Istoristinė, panaši į neogotikinę.

Istorija 

Justinas Parapijanavičius 1771 m. pastatė medinę bažnyčią, 1791 m. – kleboniją; įsteigta parapija. Bažnyčiai jis dovanojo 39 margus žemės. 1890 m. pristatytas bokštelis, įrengti 9 registrų vargonai. 1854–1863 m. veikė parapinė mokykla.

Panemunėlyje 1872–1908 m. klebonavo Jonas Katelė (1831–1908; palaidotas Panemunėlyje). Jis kaimuose steigė slaptas lietuviškas mokyklas, parūpindavo joms inventorių, mokomųjų priemonių, mokė, konsultavo daraktorius ir mokinius. Nuo 1887 m. J. Katelei talkino vikaras Aleksandras Štombergas, vėliau vikarai Karolis Perekšlis, Povilas Dogelis.

1893 m. pradėti rengti slapti lietuviški vaidinimai. Apie 1894 m. įsteigta slapta „Žvaigždės" draugija. Panemunėlio parapija tapo bene raštingiausia Lietuvoje. Jono Katelės rūpesčiu 1898–1907 m. pagal inžinieriaus Floriano Vyganovskio 1894 m. projektą buvo statoma dabartinė mūrinė bažnyčia. Ją baigė statyti 1910–1911 m. klebonas Juozapas Budrikas. Vidaus įrengimu rūpinosi kunigas Kazimieras Mockus. Daugiausia lėšų skyrė Panemunėlio dvaro savininkas Kazimieras Sventeckis ir būsimo premjero J. Tūbelio tėvas Juozapas Tūbelis.

1922 m. gegužės 18 d. bažnyčią konsekravo vyskupas Pranciškus Karevičius.
1908 m. įsteigtas „Saulės“ draugijos skyrius ir jo išlaikoma biblioteka - skaitykla. 1917 m. įsikūrė Lietuvių katalikių moterų draugijos skyrius. Per Pirmąjį pasaulinį karą 3 varpai išvežti į Rusiją. Vietoj jų vėliau pirktas varpas.

1930 m. praplėstos kapinės, 1937–1938 m. apmūrytos. Per Antrąjį pasaulinį karą gerokai nukentėjo bažnyčios bokštas, po karo suremontuotas. Nuo 1934 m. klebonavęs Juozapas Matelionis (1895–1964) 1950 m. areštuotas, nuteistas 10 m. kalėti (į Lietuvą grįžo 1955 m.).

Architektūra 
Bažnyčia istoristinė, panaši į neogotikinę, bazilikinė (42 × 18,3 m), su trisiene apside ir dvilypiu bokštu. Vidus 3 navų. Turi 3 altorius. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Neįprastas ir originalus yra 52 m aukščio bažnyčios bokštas, kuris simbolizuoja Lietuvos ir Lenkijos uniją.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Bažnytiniai dokumentai

Rokiškio rajono bažnyčios
Panevėžio Kristaus Karaliaus katedra

Panevėžio Kristaus Karaliaus katedra stovi Panevėžyje. Istoristinė, turi klasicizmo ir baroko bruožų.

Istorija 
Panevėžyje XIX a. pradžioje buvo 3 bažnyčios: parapinė, pijorų ir kapų koplyčia. Pastaroji iki 1869 m. buvo mokinių bažnyčia. Nuo 1869 m. liko tik parapinė bažnyčia.

1902 m. inžinierius Nikolajus Andrejevas suprojektavo naują mūrinę bažnyčią, bet tik 1904 m. gautas valdžios leidimas statyti. Rusijos-Japonijos karas ir nederliaus metai statybą nutęsė. Ji pradėta 1908 m. Vėliau nutarta pirma pastatyti kleboniją ir įrengti laikiną koplyčią. Joje 1913 m. atlaikytos pirmosios pamaldos, paskirtas nuolatinis kunigas Jonas Maciejauskas.

1914 m. bažnyčios sienos išmūrytos iki langų. Per Pirmąjį pasaulinį karą vokiečiai statybines medžiagas konfiskavo. Po karo toje pačioje parapijoje atgauta pijorų bažnyčia, todėl naujoji toliau nestatyta. Tais pačiais metais įkurtos parapinės kapinės. Po metų čia palaidoti pirmieji panevėžiečiai.

1926 m. Panevėžiui tapus vyskupijos centru, nutarta vietoj pradėtos mūryti bažnyčios pastatyti katedrą. Ją suprojektavo architektas Romanas Rytis Steikūnas ir inžinierius Aleksandras Gordevičius. Vyskupas Kazimieras Paltarokas paaukojo 1000, vyskupijos kunigai – apie 60 000 litų. Statybai vadovavo dekanas kanauninkas J. Maciejauskas, nuo 1928 m. – prelatas Pranciškus Strakšas (paskirtas katedros administratoriumi). 1930 m. kovo 4 d. Katedrą pašventino prelatas Jonas Mačiulis-Maironis, šiai progai parašęs himną Kristui Karaliui (muziką sukūrė prelatas Teodoras Brazys).

1931 m. pašventinti 4 varpai, nuliedinti Šilingų varpų liejykloje Apoldoje, Vokietijoje, įrengti 25 registrų vargonai, pagaminti Karaliaučiaus meistro Bruno Goebel. 1933 m. birželio 30 d. dar ne visai įrengtą katedrą konsekravo Kauno arkivyskupas metropolitas Juozapas Skvireckas. Sukurta skulptoriaus Juozo Zikaro Kristaus Karaliaus skulptūra Didžiajame altoriuje. 1938–1939 m. dailininkas Povilas Puzinas su kitais išdekoravo katedros vidų.

Vikaras Jonas Juodelis 1950 m. areštuotas, nuteistas kalėti (į Lietuvą grįžo 1956 m.).

Architektūra 
Katedra istoristinė, turi neobaroko ir neoklasicizmo bruožų, halinė (55x27 m), vienabokštė, su gelžbetoniniu bokštu. Vidus 3 navų, gelžbetoniniais cilindriniais skliautais. Šventoriaus tvora plytinių stulpų ir metalinių grotelių.

Bažnyčią freskomis ir paveikslais dekoravo Povilas Puzinas (1907–1967).

Literatūra 
 Panevėžio Kristaus Karaliaus katedra: albumas (fot. Antanas Gylys). – Panevėžys: Panevėžio Kristaus Karaliaus katedros parapija, 2007. – 52 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-9998-0-5

Nuorodos 

 Parapija 

Istorizmo architektūra Lietuvoje
Lietuvos katedros
Panevėžio bažnyčios
Panevėžio Švč. Trejybės bažnyčia

Panevėžio Švč. Trejybės bažnyčia, anksčiau Marijonų bažnyčia – bažnyčia, stovinti Panevėžyje.

Istorija 
1727 m. Vilniaus kapitulos kanauninkas Kristupas Belozaras ir Bernatonių seniūnas Kristupas Domaskis su žmona Konstancija įkurdino pijorų vienuolius, dovanojo jiems Pauslavo dvarą su 6 kaimais ir įpareigojo įsteigti ir išlaikyti gimnaziją. 1727–1728 m. pastatyta medinė bažnyčia, vienuolynas ir mokykla. 1741 m. pijorai dar gavo Daumėnų dvarą su 6 kaimais; 1743 m. skirta daugiau žemių.

1790 m. bažnyčia, vienuolynas, mokykla ir ūkiniai trobesiai sudegė. Po gaisro pastatytas mūrinis vienaaukštis vienuolynas, 1803 m. – nauja bebokštė akmenų mūro bažnyčia. Iš pradžių ji aptarnavo tik vienuolyną ir mokyklą. Sudegus Upytės bažnyčiai, pijorai turėjo aptarnauti ir dalį Upytės parapijiečių, rašyti metrikus. Bažnyčia buvo per maža, todėl kapinėse pastatyta nedidelė medinė bažnytėlė (koplyčia), skirta vienuoliams ir jų mokiniams. Po 1831 m. sukilimo Rusijos administracija pijorų vienuolyną, bažnyčią ir gimnaziją uždarė. Buvo suimti keli kunigai. Vienuolyno žemės atiduotos stačiatikių parapijai, rūmai paimti kariuomenės reikalams, knygynas ir bažnytiniai reikmenys perduoti Ukmergės bažnyčiai. Atimtoji bažnyčia nenaudota, 1847 m. paversta cerkve. Miesto gyventojai naudojosi kapinių koplyčią, bet 1864 m. pijorų kapinės iš katalikų buvo atimtos, koplyčia uždaryta. 1872 m. koplyčia nugriauta, ant jos pamatų pastatyta cerkvelė. Per Pirmąjį pasaulinį karą vokiečiai bažnyčioje buvo įrengę karo belaisvių stovyklą.

1918 m. bažnyčia grąžinta katalikams. Katalikai suremontavo (įrengė 3 altorius, pervežtus iš Klovainių, vargonus, nugriovė cerkvės bokštelius). Remonto ir įrengimo darbais daugiausia rūpinosi gimnazijos kapelionas kunigas Juozapas Ruškys. 1919 m. laikytos pirmosios katalikų pamaldos. Atnaujintoji bažnyčia daugiausia buvo skirta moksleiviams ir kariams. Kurį laiką pamaldos dar laikytos ir klebonijoje įrengtoje koplyčioje. 1927 m. Panevėžio vyskupas perdavė bažnyčią marijonams. Rektorius marijonas kunigas Jurgis Tilvytis išpuošė bažnyčios vidų. Bažnyčią konsekravo vyskupas Kazimieras Paltarokas. 1936 m. išdažytas vidus.

1944 m. bažnyčia gerokai sužalota. Po karo rektorius kunigas Stasys Mažeika bažnyčią suremontavo, sutvarkė altorius, pakabino daug paveikslų. Netrukus bažnyčią valdžia uždarė, vėliau buvo perduota Panevėžio miesto kultūros namams, kurie buvusioje bažnyčioje ruošė jaunimo pasilinksminimo vakarus-šokius, o dar vėliau buvo preduota Pamevėžio miesto muziejui ir naudota kaip parodų salė. Nuo 1989 m. vėl veikia.

Architektūra 
Bažnyčia vienabokštė, turi 5 altorius.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos

 Parapija

Panevėžio bažnyčios
Aero L-39 Albatros

Aero L-39 Albatros – Čekoslovakijos gamybos reaktyvinis mokomasis lėktuvas ir lengvasis šturmo lėktuvas. L-39 buvo sukurtas ir gaminamas nuo XX a. 6 dešimtmečio. Pirmą kartą į orą pakilo 1968 metų lapkričio 4 d. Jis pakeitė iki tol naudotą reaktyvinį mokomąjį lėktuvą L-29 Delfin. L-39 buvo pirmas antros kartos reaktyvinis mokomasis lėktuvas ir vienas pirmųjų turbosraigtinių mokomųjų lėktuvų. Patobulintas L-39 variantas yra L-59 Superalbatros ir L-139. Šiuo metu gaminamas patobulintas variantas L-159 ALCA.
Šiuo metu daugiau kaip 2800 L-39 naudojami daugiau kaip 30 pasaulio šalių karinėse oro pajėgose. Lietuvos karinės oro pajėgos irgi naudoja L-39.

Dabar Aero L-39 naudojami:
 kaip mokomieji lėktuvai pagrindiniam ir kvalifikacijos kėlimo mokymui (tai populiariausias reaktyvinis mokomasis lėktuvas pasaulyje).
 kaip lengvieji šturmo lėktuvai
 kaip privatūs pramoginiai ar sportiniai lėktuvai.

Versijos 
 L-39C – standartinė versija
 L-39V – vienvietė versija taikinių vilkikas (iš viso pagaminti 8 šios versijos lėktuvai)
 L-39ZO – lengvas šturmo lėktuvo variantas su pakeista sparnų struktūra
 L-39ZA – patobulintas L-39 ZO variantas, su sudvejinta 23 mm patranka
 L-39Z/ART – variantas su Izraelyje pagaminta avionika, versija Tailandui
 L-139 – patobulinta L-39C versija su pakeistais avionika ir varikliu.

Naudojimas

Civilinis naudojimas 
L-39 lėktuvus keičia naujesnės versijos, tačiau tūkstančiai L-39 ir toliau naudojami kaip mokomieji lėktuvai. Daug L-39 visame pasaulyje tampa privačiais lėktuvais. Pvz., JAV vidutiniškai turtingi pilotai mėgėjai, ieškantys greitų vikrių asmeninių reaktyvinių lėktuvų, perka L-39, kurie kainuoja 200 000–300 000 JAV dolerių. Dėl didelio L-39 populiarumo Reno oro lenktynėse (Reno Air Races) atsirado speciali L-39 klasė, kuriai, tiesa, priskiria ir kitus panašius lėktuvus. 2006 m. kovo mėnesį JAV Federaliniame aviacijos registre buvo užregistruota 257 L-39 lėktuvai.

Džeimso Bondo filme „Tomorrow Never Dies“ buvo panaudotas L-39 – Džeimsas Bondas pagrobia šį lėktuvą.

Karo veiksmai 
2008 m. pavasarį Abchazijos separatistai ar Rusijos pajėgos Abchazijoje numušė keletą Gruzijos bepiločių lėktuvų. 2008 m. kovo 20 d. abchazų separatistai skelbė, kad jų raketomis ginkluotas L-39 numušė Gruzijos bepilotį žvalgybinį lėktuvą Hermes 450

Aero L-39 Albatros naudotojai 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
  Nauji varikliai ir elektroninė įranga. Vienas nukrito. Buvo planuojama pirkti L-159 ALCA’s.
 
 
 
 
 
 
 
 
  L-39ZA/ART (Vakarietiška Aero L-39 Albatros versija, aprūpinta Izraelio elektronika).
 
 
 
 
 
 
  pašalintas iš naudojimo 2009 m., turi būti pakeistas L-159 ALCA’s.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Lengvasis atakos lėktuvas L-39 

Mokomieji lėktuvai
Šturmo lėktuvai
Aero Vodochody orlaiviai
Anicetas Lupeika

Anicetas Lupeika (g. 1936 m. spalio 14 d.) – inžinierius statybininkas, Lietuvos ir Akmenės rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 

1956 m. baigė Klaipėdos jūreivystės mokyklą. 1958 m. pradėjo eiti Mažeikių r. Vietinio ūkio valdybos viršininko pareigas. 1965 m. tapo Akmenės r. žemės ūkio valdybos Kapitalinės statybos skyriaus viršininku, nuo 1969 m. užėmė Akmenės kilnojamosios mechanizuotos kolonos viršininko pareigas. 1986 m. paskirtas Akmenės r. statybos organizacijos pirmininko pavaduotoju.

Lietuvių tautininkų sąjungos Akmenės rajono tarybos pirmininkas.

1990-1995 m., 1995-1997 m., 1997-2000, 2000–2003 m., 2003–2004 m. ir 2007 m. Akmenės rajono savivaldybės tarybos narys. 1997, 2000 ir 2003 m. išrinktas Akmenės rajono savivaldybės meru.

Sutuoktinė Dalia, Vaikai Rima, Nijolė, Romanas, Deivis, Linas, Rasa, Renata, Žilvinas.

2006 m. apdovanotas Šiaulių apskrities Garbės ženklu „Už nuopelnus Šiaulių apskričiai“, 2006 m. Lietuvos savivaldybių asociacijos Auksinės krivūlės riteris. 2002 metais suteiktas Lenkijos respublikos Konino miesto Garbės piliečio vardas. Už nuopelnus Lietuvai apdovanotas Gedimino ordino Riterio Kryžiumi. 2009 metais suteiktas Akmenės rajono Garbės piliečio vardas. 2012 m. vasario 16 d. apdovanotas Garbės ženklu „Už nuopelnus Akmenės rajonui“.

Išnašos 

Akmenės merai
Akmenės politikai
Dobilas Kurtinaitis

Dobilas Kurtinaitis (g. 1958 m. liepos 6 d. Švitrūnuose, Vilkaviškio rajonas) – Lietuvos ir Alytaus miesto politinis bei visuomenės veikėjas, Alytaus meras 1995−2000 m.

Biografija 
1976 m. baigė Kybartų K. Donelaičio vidurinę mokyklą. 1981 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonominės kibernetikos ir finansų fakultetą ir įgijo ekonomisto kvalifikaciją. 2003 m. baigė Mykolo Riomerio universiteto teisės magistrantūrą.

1981–1983 m. tarnavo armijoje. 1983–1990 m. Alytaus statybos tresto Ekonominės laboratorijos viršininkas bei Planavimo skyriaus vyresnysis ekonomistas. 

Politiko karjerą pradėjo Sąjūdžio laikais. 1990–1995 m. Alytaus miesto tarybos pirmininkas, 1995–1997 ir 1997–2000 m. Alytaus miesto savivaldybės meras. 2000 m. Seimo nario padėjėjas – sekretorius, vėliau Alytaus rajono savivaldybės administracijos Finansų skyriaus vedėjas, nuo 2003 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos sekretorius. 

Nuo 1995 m. Tėvynės sąjungos narys, Alytaus skyriaus pirmininkas.

1990–1995 m. Alytaus miesto tarybos deputatas, 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos narys.  1999–2000 m. Lietuvos savivaldybių asociacijos prezidentas.

Alytaus miesto moksleivių tėvų tarybos pirmininkas.

Žmona Valė, dukros Dovilė, Vytenė.

Įtarimai Česlovo Daugėlos baudžiamojoje byloje 
2010 m. spalio 6 d. Alytaus meras Česlovas Daugėla buvo sulaikytas (ikiteisminis tyrimas pradėtas 2010 m. liepos mėnesį) dėl piktnaudžiavimo tarnyba, dokumentų klastojimo ir didelės vertės svetimo turto iššvaistymo. Baudžiamoji byla remiasi miesto stadiono rekonstrukcijos darbų, kuriuos atliko Česlovo Daugėlos šeimai priklausanti bendrovė „Kortas“, tyrimu. Šioje byloje kartu su Česlovu Daugėla įtarimai pateikti ir Dobilui Kurtinaičiui, jis kaltinamas piktnaudžiavimu tarnybine padėtimi, didelio svetimo turto iššvaistymu, dokumentų klastojimu, bendrininkavimu padedant daryti nusikaltimus.

2015 m. su kitais asmenimis buvo pripažintas kaltu šioje byloje, 2016 m. apeliacinis teismas atmetė jų skundus.2018 m. Alytaus apylinkės teismas panaikino D.Kurtinaičio teistumą.

Nuorodos 
 Oficialus Dobilo Kurtinaičio tinklaraštis ;

Šaltiniai 

Alytaus merai
Lietuvos ekonomistai
Algirdas Vrubliauskas (1966)

Algirdas Vrubliauskas (g. 1966 m. gegužės 5 d. Junčionyse, Alytaus rajonas) – veterinarijos gydytojas, Lietuvos ir Alytaus rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1992 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, veterinarijos gydytojas. 2002 m. baigė Kauno technologijos universitetą, vadybos mokslų magistras.

1992–1994 m. dirbo Mikolavo žemės ūkio bendrovėje veterinarijos gydytoju, 1994–1995 m. veterinarijos paslaugų individualioje įmonėje. 1995–1997 m. Alytaus rajono savivaldybės Pivašiūnų seniūnijos seniūnas. 1997–2004 m. ir nuo 2007 m. Alytaus rajono savivaldybės meras. 2004–2007 m. Seimo narys.

Tėvynės sąjungos, nuo 2008 m. partijos Tėvynės sąjunga-Lietuvos krikščionys demokratai narys, TS-LKD partijos tarybos narys, TS-LKD Alytaus rajono skyriaus pirmininkas.

1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2003–2004 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narys. 

Lietuvos veterinarijos gydytojų sąjungos narys, Lietuvos medžiotojų draugijos narys, Rotary klubo narys.

Žmona Vida, vaikai Laura, Karolis.

Šaltiniai 

Lietuvos veterinarijos gydytojai
Seimo nariai
Alytaus rajono merai
Lietuvos savivaldybių seniūnai
Virslyga

Virslīga – Latvijos aukščiausia futbolo lyga, kurioje žaidžia 10 stipriausios Latvijos futbolo komandos. Latvijos futbolo federacijos organizuojamos pirmenybes vyksta ratų sistema – kiekviena komanda su kiekviena kita lygos komanda sužaidžia po ketverias rungtynes, dvejas namie ir dvejas išvykoje.

Po kiekvieno sezono paskutinę vietą užėmusi komanda iškrenta į žemesnę 1. līga, ją pakeičia 1. līga laimėtojas. Priešpaskutinę vietą Virslygoje užėmusi komanda žaidžia pereinamąsias rungtynes su antrąją vietą 1 lygoje užėmusia komanda dėl išlikimo aukščiausioje lygoje.

Istorija 
Vientisa lyga organizuojamos nuo 1926 metų, 1940-1941 ir 1944-1991 metais čempionatas nevyko dėl Tarybų Sąjungos okupacijos. Iki antrojo pasaulinio karo 7 iš 13 čempionatų laimėjo Liepojos „Olimpija“, po lygos atkūrimo 1992 metais 13 iš 16 čempionatų laimėjo Skonto FC, 2005 metais čempionais tapo Liepojos „Metalurgs“, o 2006 ir 2007 metais – FK Ventspils.

2007 m. sezone lygoje žaidė 8 klubai, sezono metu klubai tarpusavyje žaidė po 4 rungtynes. 2008 m. sezone lyga praplėsta iki 10 klubų, varžybos organizuojamos 2 etapais - pirmame etape klubai tarpusavyje sužaidžia po dvejas rungtynes, 2 etape klubai pagal pajėgumą suskirstomi į dvi grupes (6 klubų stipresnioji grupė ir 4 klubų silpnesnioji).

Klubai

Prizininkai

Taip pat skaitykite

Išnašos

Nuorodos 

 Federacijos svetainė
 RSSSF: čempionai
 RSSSF: lentelės
 Foot.dk
 Soccerway.com
 The-sports.org

Latvijos futbolo varžybos
UEFA šalių pirmenybės
Meistriliiga

Meistriliiga – Estijos aukščiausia futbolo lyga, kurioje žaidžia 10 stipriausių Estijos futbolo komandų. Estijos futbolo asociacijos organizuojamos pirmenybes vyksta ratų sistema – kiekviena komanda su kiekviena kita lygos komanda sužaidžia po ketverias rungtynes, dvejas namie ir dvejas išvykoje.

Po kiekvieno sezono paskutiniąją vietą užėmusi komanda iškrenta į žemesnę Esiliiga, ją pakeičia Esiliiga laimėtojas. Priešpaskutiniąją vietą Meistrilygoje užėmusi komanda žaidžia pereinamąsias rungtynes su antrąją vietą žemesnėje lygoje užėmusia komanda dėl išlikimo aukščiausioje lygoje.

Istorija 

Vieninga Estijos futbolo lyga suformuota 1929 metais, nors čempionatas taurės turnyro sistema vyko jau nuo 1921 metų. Po II pasaulinio karo sovietams okupavus Estiją, aukščiausiasis šalies divizionas buvo Estijos TSR aukščiausioji lyga, nors patys stipriausi respublikos klubai žaisdavo TSRS futbolo sistemoje, žemesniuosiuose ešelonuose. 

Atgavus nepriklausomybę, 1991 m. vėl pradėti rengti stipriausių respublikos komandų čempionatai. 1992–1998 m. buvo žaidžiama sistema ruduo-pavasaris, bet po to pereita prie šiaurės Europos šalims būdingos sistemos pavasaris-ruduo. 1994–1998 m. pirmenybes rudenį pradėdavo 8 komandos, o pavasarį 6 stipriausios kovodavo dėl medalių, o 2 silpniausios kartu su 4 stipriausiomis II ešelono komandomis žaisdavo tarpinėje lygoje – 2 geriausios pavasario komandos patekdavo į rudens 8 komandų pirmenybes. 1998 m. rudenį lygoje ėmė žaisti 8 komandos, nuo 2005 metų – 10 komandų.

Komandos

2021 m. Meistriliiga. Galutinė komandų rikiuotė 
 FCI Levadia Tallinn tapo čempionais. Ekipa surinko 78 taškus.
 FC Flora Tallinn liko antroje vietoje surinkusi 77 taškus.
 Paskutinės čempionato rungtynės, kurios įvyko 2021 m. gruodžio 5 d. tarp FCI Levadia Tallinn ir FC Flora Tallinn baigėsi lygiosiomis 2-2. „Floros“ futbolininkai neišnaudojo progos pakeisti rungtynių eigą naudinga sau linkme ir viso čempionato baigtį. Tenkinosi antra vieta, vos tašku nusileisdami „Levadijos“ ekipai.

Čempionai

Meistriliiga nuo 1992 m.

Taip pat skaitykite

Išnašos

Nuorodos 
 Čempionato svetainė
 RSSSF: čempionai
 RSSSF: lentelės
 Foot.dk archyvas
 SOCCERWAY
 The-sports.org

Estijos futbolo varžybos
UEFA šalių pirmenybės
Monika Ražanauskienė

Monika Ražanauskienė (g. 1947 m. spalio 15 d. Alytaus rajonas) – pedagogė, Lietuvos ir Alytaus rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija 
1977 m. Vilniaus pedagoginiame institute įgijo biologijos – žemės ūkio pagrindų mokytojos specialybę. Alytaus rajono Kančėnų pradinės mokyklos mokytoja metodininkė. 2004–2007 m. Alytaus rajono savivaldybės merė.

1995 m. Tėvynės sąjungos narė, Alytaus skyriaus pirmininko pavaduotoja. 2010 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narė, Alytaus skyriaus pirmininko pavaduotoja. 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narė. 

Vyras Jonas, vaikai Rasa, Jūratė ir Andrius. . Kančėnų bendruomenės „Dėmesio centras“ pirmininkė.

Šaltiniai 

Alytaus rajono merai
Lietuvos pedagogai
Albertas Jusas

Albertas Jusas (g. 1956 m. balandžio 21 d. Alytaus raj.) – Lietuvos ir Alytaus rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 

1971 m. baigė aštuonias klases, įstojo į Aukštadvario žemės ūkio technikumą ir jį baigė 1975 m. 1987 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, zooinžinierius.

1975 m. Punios kolūkio zootechnikas. Nuo 1989 m. ūkininkauja Punios kaime. 2000–2003 m. Alytaus rajono savivaldybės mero pavaduotojas, 2003–2004 m. meras.

1995 m. Lietuvos valstiečių partijos narys, 2001 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, nuo 2006 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys. 2000–2003 m. ir 2003–2007 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narys.

Lietuvos ūkininkų sąjungos skyriaus „Dzūkijos ūkininkas“ pirmininkas. Žmona Laima, vaikai Aurelija, Sigita, Gintaras.

Lietuvos zootechnikai
Alytaus rajono merai
Alytaus politikai
Vytautas Zurba

Vytautas Zurba (1950 m. rugsėjo 23 d. Klausučiuose, Biržų rajonas – 2017 m. rugpjūčio 19 d.) – ekologinis ūkininkas, Lietuvos ir Biržų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1968 m. baigė Biržų antrąją vidurinę mokyklą.

1973 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas. Tais pačias metais pradėjo dirbti Biržų rajono „Laisvosios žemės“ kolūkyje agronomu.

1978 m. paskirtas Biržų rajono žemės ūkio valdybos vyriausiuoju agronomu.

1987 m. išrinktas Biržų rajono „Švyturio“ kolūkio pirmininku.

1990–1995 m. rajono tarybos pirmininkas, 1997–2000 m. ir 2000–2003 m. Biržų rajono savivaldybės meras. Nuo 2008 iki 2015  m. Biržų rajono savivaldybės administracijos Vietinio ūkio skyriaus vyriausiasis specialistas ekologas.

Lietuvos valstiečių partijos, nuo 2001 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, nuo 2005 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys.

1977–1990 m. Biržų raj. liaudies deputatų tarybos, 1990–1995 m. Biržų rajono tarybos deputatas. 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2008 m. ir 2011 m. (atsisakė mandato) Biržų rajono savivaldybės tarybos narys. .

Biržų rajono žemdirbių asociacijos pirmininkas, Lietuvos Žemės ūkio rūmų prezidiumo narys, VĮ „Tatulos programa“ tarybos pirmininkas, 2008 m. pirmininko pavaduotojas pirmininko pavaduotojas, Lietuvos ekologinės žemdirbystės draugijos „Gaja“ tarybos pirmininkas, vėliau narys, Lietuvos agronomų sąjungos narys.

Žmona Angelė, vaikai Vita, Kęstutis.

Šaltiniai 

Lietuvos agronomai
Biržų merai