joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kučionių valsčius

Kučionių valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Kučionys, vėliau – Barūnai.

Istorija 

Valsčius įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1933 m. gruodžio 9 d. prijungta dalis Palionių valsčiaus. II pasaulinio karo metais dalis Kučionių valsčiaus perduota naujam Ašmenos valsčiui.

|-
| 1869 m. || || 3082 || 333 kiemai  || || 60
|-
| 1874 m. || || 2998 || 349 kiemai  || 7 seniūnijos || 59
|-
| 1880 m. || || 3151 || 353 kiemai  || 7 seniūnijos || 58
|-
| 1885 m. || || 4497 || 353 kiemai  || 7 seniūnijos || 64
|}

Vadovai 
 A. Žabinskis, viršaitis nuo 1884 m.

Suskirstymas

Gyvenvietės 

Valsčiaus gyvenvietės (skliausteliuose – baltarusiškai):

 Alionys (Аляны), k., dv.
 Alkevičiai (Олькевичи), plv.
 Antanauščyna (Антоновщина), k.
 Antanava (Антанова), dv.
 Antoniškės (Антонишки), plv.
 Aradnykai (Агароднікі), k.
 Ardzevičiai (Ордзевічы), k.
 Čaranai (Чараны), k.
 Čerkasai (Чаркасы), k.
 Černuška (Чэрнушка), kolonija
 Čižiškės (Чыжышкі), k.
 Dainalaukis (Дайнополье), k.
 Danilauščyna (Даниловщина), vs.
 Didieji Girgilėnai (Гіргіляны Вялікія), k.
 Fedzevičiai (Федзевічы), k.
 Grybauščyna (Грыбаўшчына), k.
 Gudenėtai (Гудзянята), k.
 Harlinščyna (Гарліншчына), k.
 Hiniaucai (Гінеўцы), k.
 Jakeliauščyna (Якелеўшчына), k.
 Kučionys (Куцавічы), k., dv.
 Kutarauščyna (Кутараўшчына), k.
 Kuzmiškės (Кузьмишки), vs.
 Lepionka (Ляпёнка), k.
 Listiškės (Лустишки), k.
 Mantotiškės (Монтацішкі), k.
 Mastviliškės (Маствілішкі), k., plv.
 Meliauščyna (Мелеўшчына), k.
 Mirkliškės (Мірклішкі), k.
 Navasiolkos (Навасёлкі), dv.
 Navasiolkos (Навасёлкі), k.
 Nezdračiūnai (Наздрачуны), k.
 Paulaucai (Паўлаўцы), k.
 Pavėžai (Павяжы), k.
 Ponara (Понара), plv.
 Senoji Zenauščyna (Зеновщина Старая), vs.
 Skabeikiai I-II (Скабейкі I-II), k.
 Skerdimai (Скирдимы), dv.
 Skerdimai I-II (Скірдзімы I-II), k.
 Smalenka (Смаленка), k.
 Snipauščyna (Сніпаўшчына), k.
 Stymoniai (Стымоні), dv.
 Stymoniai (Стымоні), k.
 Stribai (Стрибы), k.
 Stripūnai (Стрыпуны), k.
 Stripūnai (Стрипуны), plv.
 Talmutiškės (Талмуцішкі), okolica
 Trasečianėtai (Трасечаняты), k.
 Trichvostė (Трихвостье), k.
 Vainevičiai (Войневічы), k.
 Vaitašai (Вайташы), k.
 Vaitiekava (Вайцехава), k.
 Vaščynikai (Вашчынікі), k.
 Zabalacė (Забалацце), k.
 Zabarcai (Забарцы), k.
 Zubauščyna (Зубаўшчына), k.
</div>

Šaltiniai 

Ašmenos apskrities valsčiai
Lipniškių valsčius

Lipniškių valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Lipniškės.

Istorija 

Valsčius įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1929 m. balandžio 11 d. Lipniškių valsčiui priskirta dalis Sedliškės valsčiaus, Lydos valsčiaus ir Žirmūnų valsčiaus.

|-
| 1869 m. || || 4851 || 712 kiemų  || || 42
|-
| 1874 m. || || 5796 || 518 kiemų  || 9 seniūnijos || 45
|-
| 1880 m. || || 6034 || 711 kiemų  || 9 seniūnijos || 46
|-
| 1885 m. || || 7139 || 713 kiemų  || 9 seniūnijos || 46
|}

Vadovai 
 O. Lencevičius, viršaitis nuo 1886 m.

Suskirstymas

Gyvenvietės 

Valsčiaus gyvenvietės (skliausteliuose – baltarusiškai):

 Andruškos (Андрушкі), k.
 Apita (Апіта), k.
 Audėjai (Ткачы), k.
 Balandžiai (Бялундзі), k.
 Belazariškės (Белазарышкі), k.
 Berdauščyna (Бэрдаўшчына), plv.
 Čabrynė (Чабрынь), k.
 Darašiai (Дарашы), k.
 Dešavičiai (Дзешавічы), k.
 Didžioji Pokazė (Показь Вялікая), k.
 Dulkiai (Дулькі), k.
 Dvarčionys (Дварчаны), k.
 Iljanava (Ільянава), plv.
 Jatkavičiai (Ёдкавічы), k.
 Juodučiai (Ядуці), k.
 Kamenčionys (Камянчаны), k.
 Kavoliai (Кавалі), k.
 Kazinčiai (Казінцы), k.
 Kiaurai (Кяўры), k.
 Kladninkai (Кладнікі), k.
 Kuzmos (Кузьмы), k.
 Kvačai (Квачы), k.
 Leikai (Ляйкі), k.
 Lipniškės (Ліпнішкі), mstl., plv.
 Loseucai (Лосеўцы), k.
 Lubenėtai (Лубянята), k.
 Maslikaucai (Маслікаўцы), k.
 Mažoji Pokazė (Показь Малая), k.
 Naujoji Vergonė (Новая Вергань), k.
 Nekrašiai (Некрашы), k.
 Počarnė (Почарнь), okolica
 Počarnė (Почарнь), vs.
 Raubavičiai (Роўбавічы), k.
 Rusokai (Русакі), k.
 Santakai (Сонтакі), k.
 Senkavičiai (Сенькавічы), vs.
 Senoji Vergonė (Старая Вергань), k.
 Skrabnyčia (Скрабніца), vs.
 Stygonys (Сцігане), k.
 Sudragai (Судрогі), k.
 Suražas (Сураж), k.
 Šilučiai (Шылуцце), k.
 Talkauščyna (Талькаўшчына), k.
 Tikonys (Ціконі), k.
 Užubalis (Забалаць), k.
 Zygmantiškės (Зыгмунцішкі), k.
</div>

Šaltiniai 

Ašmenos apskrities valsčiai
Lydos apskrities valsčiai
Valažino apskrities valsčiai
Sedliškės valsčius

Sedliškės valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Sedliškė, kurį laiką – Pereigonys.

Istorija 

Valsčius įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje, 1880 m. panaikintas, bet jau 1882 m. atkurtas. Galutinai panaikintas 1929 m. balandžio 11 d., jo teritorija atiteko Varanavo valsčiui, Subatninkų valsčiui, Žirmūnų valsčiui ir Lipniškių valsčiui.

|-
| 1869 m. || || 3680 || 462 kiemai  || || 55
|-
| 1874 m. || || 3174 || 483 kiemai  || 5 seniūnijos || 60
|-
| 1879 m. || || 3205 || 483 kiemai  || 5 seniūnijos || 60
|-
| 1885 m. || || 4290 || 480 kiemų  || 5 seniūnijos || 52
|}

Vadovai 
 I. Vasilevskis, viršaitis nuo 1886 m.

Suskirstymas

Gyvenvietės 

Valsčiaus gyvenvietės (skliausteliuose – baltarusiškai):

 Antanava (Антанова), plv.
 Apita (Апіта), bajork.
 Armoniškės (Германішкі), mstl., plv.
 Armoniškių Dainava (Дайнава Германіская), k.
 Balsiai (Бальсі), plv., vs.
 Bartašiūnai (Барташуны), plv.
 Belevičiai (Белевічы), k.
 Boleslavava (Баляславава), bajork.
 Čekai (Чэхі), vs.
 Dailidėlės (Дайлідкі), bajork.
 Daukšonys (Даўкшаны), k.
 Geranainys (Геранёны), mstl.
 Geranainių Dainava (Дайнава Геранёнская), k.
 Gilvinčiai (Гільвінцы), k.
 Gutiškės (Гуцішкі), k.
 Janušiauščyna (Янушэўшчына), bajork.
 Kaladiškės (Каладзішкі), plv.
 Kavaliauščyna (Кавалеўшчына), k.
 Kazarai (Казары), k.
 Kleukai (Клеўкі), bajork.
 Kuzmičiai (Кузьмичи), k.
 Lašakai (Лашакі), k.
 Lingiai (Лінгі), k.
 Markauščyna (Маркаўшчына), k., vs.
 Mažieji Navasodai (Навасяды Малыя), k.
 Meilūnai (Мяйлуны), k.
 Meliachai (Меляхі), k.
 Milionys (Мілюнцы), k., plv.
 Miškavičiai (Мікшавічы), k.
 Naujanka (Наўянка), plv.
 Navasodai (Навасяды), k.
 Parubiškės (Парубішкі), k.
 Pošeliai (Пашэлі), k.
 Pereigonys (Піраганцы), k.
 Petrikonys (Петрыканы), bajork.
 Petrimonys (Петрыманы), vs.
 Pocevičiai (Пацавічы), k.
 Polipnica (Поліпніца), k., plv.
 Pranapolė (Франаполь), plv.
 Ramaškonys (Рамашканцы), k.
 Ramonai (Раманы), k.
 Raškauščyna (Рачкаўшчына), vs.
 Sedliškė (Седліска), k.
 Siniauščyna (Сіняўшчына), k.
 Stanulionys (Станулянцы), k.
 Šaškai (Шашкі), k.
 Trišakiai (Трышокі), vs.
 Tulanka (Туланка), k.
 Tusumonys (Тусуманцы), k., plv.
 Valatiškės (Валацішкі), vs.
 Venčiukai (Венцюкі), k., vs.
 Zakreuščyna (Закрэўшчына), plv.
 Zarankauščyna (Заранкоўшчына), plv.
 Zizai (Зязі), k.
 Žiliai (Жылі), k.
 Žižma I–IV (Жыжма І–IV), plv.
</div>

Šaltiniai 

Ašmenos apskrities valsčiai
Lydos apskrities valsčiai
Valažino apskrities valsčiai
Subatninkų valsčius

Subatninkų valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vakarų Baltarusijos teritorijoje, pasienyje su Lietuva. Centras – Subatninkai.

Istorija 

Valsčius įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1929 m. balandžio 11 d. jam priskirta dalis naikinamo Sedliškės valsčiaus.

|-
| 1869 m. || || 4162 || 537 kiemai  || || 41
|-
| 1874 m. || || 3526 || 520 kiemų  || 5 seniūnijos || 43
|-
| 1880 m. || || 4504 || 520 kiemų  || 5 seniūnijos || 43
|-
| 1885 m. || || 4856 || 520 kiemų  || 5 seniūnijos || 42
|}

Vadovai 
 A. Biblia, viršaitis nuo 1884 m.

Suskirstymas

Gyvenvietės 

Valsčiaus gyvenvietės (skliausteliuose – baltarusiškai):

 Anapolis (Анаполь, Аднаполь), k.
 Baradynai (Барадыны), k.
 Baravykai (Баравікі), k.
 Byčkai (Бычкі), k.
 Brodauka (Бродаўка), vs.
 Čachaucai (Чахаўцы), k.
 Dabraulėnai (Дабраўляны), k.
 Dauhialauščyna (Даўгялаўшчына), k.
 Giravičiai (Гіравічы), k.
 Halimščyna (Галімшчына), k.
 Jakunka (Якунька), k.
 Jodenčiai (Ёдзенцы), k.
 Kareivičiai (Карэйвічы), k.
 Kilevičiai (Хілевічы), k.
 Kislyja (Кіслыя), k.
 Kudeišiai (Кудэйшы), k.
 Kviatkaucai (Квяткоўцы), plv.
 Laukenikai (Лаўкенікі), k.
 Lyntupka (Лынтупка), plv.
 Lyntupka I-II (Лынтупка І-II), k.
 Machalai (Махалы), k.
 Mažuliai (Мажулі), k.
 Nackavičiai (Нацкавічы), k.
 Narbutai (Нарбуты), k.
 Padvarionys (Падваранцы), k.
 Pagauja (Пагаўя), plv.
 Petrymanauščyna (Петрыманаўшчына), k.
 Ramonai (Раманы), k.
 Rybakai (Рыбакі), k.
 Rudziauščyna (Рудзеўшчына), k.
 Sakavičiai (Сакавічы), k.
 Sliusarai (Слюсары, Слесары), k.
 Subatninkai (Суботнікі), mstl.
 Šarkučiai (Шаркуці), k.
 Taručiai (Таруці), k.
 Ūta (Гута), k.
 Vadolė (Вадоль), k.
 Vasilevičiai (Васілевічы), k.
 Vihuškos (Вігушкі), k.
 Vysockija (Высоцкія), k.
 Zaliesė I-II (Залессе І-II), k.
 Žamyslaulis (Жамыслаўль), plv.
 Žemaitukai (Жамайтукі), k.
</div>

Šaltiniai 

Ašmenos apskrities valsčiai
Lydos apskrities valsčiai
Valažino apskrities valsčiai
Lugamėnų valsčius

Lugamėnų valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Lugamėnai.

Istorija 

Valsčius įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1921 m. vasario 19 d. priskirtas naujai Naugarduko vaivadijai.

|-
| 1869 m. || || 4382 || 653 kiemai  || || 34
|-
| 1874 m. || || 5739 || 649 kiemai  || 5 seniūnijos || 34
|-
| 1880 m. || || 6032 || 649 kiemai  || 5 seniūnijos || 34
|-
| 1885 m. || || 6370 || 592 kiemai  || 5 seniūnijos || 34
|}

Vadovai 
 I. Kulpekša, viršaitis nuo 1885 m.

Suskirstymas

Gyvenvietės 

Valsčiaus gyvenvietės (skliausteliuose – baltarusiškai):

 Alunavičiai (Галунавічы), k.
 Babinskas (Бабінск), k., plv.
 Babravičiai (Бобравічы), k.
 Bairašai (Байрашы), k.
 Barava (Барава), k.
 Berezina-Milva (Бярэзіна-Мільва), plv.
 Biažemcai (Бяжэмцы), k.
 Čapunė (Чапунь), k.
 Černevičiai (Чэрневічы), k.
 Danevičiai (Доневічы), k.
 Didysis Baravas (Бараў Вялікі), plv.
 Didžioji Barava (Барава Вялікае), k.
 Gudenėtai (Гудзянята), k.
 Jaskavičiai (Яськавічы), k.
 Kazevičiai (Козевічы), k.
 Latauka (Латэўка), k.
 Lazūnai (Лаздуны), k., plv.
 Leliukai (Лелюкі), k.
 Lezniavičiai (Лезнявічы), k.
 Lugamėnai (Лугамавічы), k., plv.
 Mažasis Baravas (Бараў Малы), plv.
 Metiščia (Мецішча), vs.
 Mikalajavas (Мікалаеў), mstl.
 Mišukavičiai (Мішуковічы), k.
 Navasiolkos (Навасёлкі), k.
 Patilčiai (Пацельцы), vs.
 Pesevičiai (Песевічы), k.
 Prystanė (Прыстань), vs.
 Razkava (Разкова), vs.
 Senoji Berazina (Беразіна Старая), vs.
 Valdikai (Вольдзікі), k.
 Vilšačai (Вільчашы), k.
</div>

Šaltiniai 

Ašmenos apskrities valsčiai
Valažino apskrities valsčiai
Palačionių valsčius

Palačionių valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Palačionys.

Istorija 

Valsčius įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1927 m. balandžio 1 d. priskirtas naujai Maladečinos apskričiai.

|-
| 1869 m. || || 3291 || 411 kiemų  || || 56
|-
| 1874 m. || || 3907 || 381 kiemas  || 4 seniūnijos || 54
|-
| 1880 m. || || 2118 || 380 kiemų  || 4 seniūnijos || 34
|-
| 1885 m. || || 4716 || 380 kiemų  || 4 seniūnijos || 34
|}

Vadovai 
 I. Jarmakovičius, viršaitis nuo 1883 m.

Suskirstymas

Gyvenvietės 

Valsčiaus gyvenvietės (skliausteliuose – baltarusiškai):

 Aborakas (Аборак), k., plv.
 Abuchauščyna (Абухаўшчына), k.
 Apalėjai (Апалеі), k.
 Baltosios (Белыя), k.
 Barbarava (Барбарова), plv.
 Bykai (Быкі), k.
 Čarapai (Чарапы), k.
 Demėšiai (Дземяшы), k.
 Didkaimis (Вялікае Сяло), k., plv.
 Didžioji Barkauščyna (Вялікая Боркаўшчына), k.
 Finfa (Фінфа), vs.
 Haradzilavas (Гарадзілаў), plv.
 Jachimauščyna (Яхімоўшчына), plv.
 Kabylkos (Кабылкі), k.
 Kapačai (Капачы), k.
 Karaliai (Каралі), k.
 Kazarėzai (Казарэзы), k.
 Kizilava (Кізілава), k., plv.
 Klepočiai (Клапачы), k., plv.
 Klepočiai-Palionys (Клапачы-Паляны), plv.
 Kūčiukai (Кучукі), k.
 Lapinčiai (Лапінцы), k.
 Lietuva (Літва), k.
 Lužokas (Лужок), k., plv.
 Macauščyna (Мацаўшчына), vs.
 Mamonai (Мамоны), k.
 Masliukauščyna (Маслюкоўшчына), kolonija
 Mikalava (Міхалова), k.
 Palačionys (Палачаны), k.
 Pariečė (Парэчча), k., plv.
 Pažarnyčia (Пажарніца), k.
 Pekarai (Пекары), k.
 Puzeliai (Пузели), k.
 Puzeliai I-II (Пузелі І-II), plv.
 Puzikai (Пузікі), k.
 Račkava (Рачкава), k., plv.
 Rožavičiai (Рожавічы), k.
 Sakolnikai (Сакольнікі), k.
 Saltanai (Салтаны), k.
 Saulava (Соўлава), k.
 Scholina (Схоліна), k.
 Semionys (Сямёны), k.
 Senkauščyna (Сенькаўшчына), k.
 Šipuličiai (Шыпулічы), k.
 Ukropava (Укропава), k.
 Vidauščyna (Відаўшчына), plv.
 Zamoscė (Замосце), k.
 Žurevičiai (Журэвічы), k.
</div>

Šaltiniai 

Ašmenos apskrities valsčiai
Maladečinos apskrities valsčiai
Valažino apskrities valsčiai
Amber Hill

Amber Hill (g. 1997 m. rugpjūčio 21 d. Vindzore) – Jungtinės Karalystės sportinio šaudymo sportininkė, kuri specializuojasi stendinio šaudymo rungtyse, olimpietė.

Biografija 
2013 m. pasaulio čempionate užimta 5-a vieta. 2015 m. Europos žaidynėse Hill pelnė auksą moterų apvaliosios aikštelės rungtyje. 

Savo debiutinėse 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse britė dalyvavo moterų apvalios aikštelės rungties varžybose. Atrankoje sportininkė numušė 70 taikinius ir užėmusi 5-ą vietą pateko į finalinį šaudymą. Finale sportininkė liko paskutinė ir galutinėje rikiuotėje užėmė 6-ą vietą.

2018 m. Sandraugos žaidynėse iškovotas sidabro medalis. 2019 m. laimėjo pirmąjį Europos čempionatų medalį - bronza mišrių komandų rungtyje.

2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Hill turėjo startuoti moterų apvalios aikštelės varžybose, bet sportininkė užsikrėtė COVID-19 virusu ir iš olimpiados turėjo pasitraukti.

Šaltiniai

Nuorodos 
 ISSF svetainėje

Jungtinės Karalystės olimpiečiai
Jungtinės Karalystės šauliai
Smurgainių valsčius

Smurgainių valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Smurgainys.

Istorija 

Valsčius įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1926 m. sausio 1 d. gyvenvietės Świetlany ir Rybaki prijungtos prie Žadiškių valsčiaus.

|-
| 1869 m. || || 4778 || 574 kiemai  || || 51
|-
| 1874 m. || || 4973 || 734 kiemai  || 7 seniūnijos || 47
|-
| 1880 m. || || 5283 || 780 kiemų  || 7 seniūnijos || 65
|-
| 1885 m. || || 7154 || 780 kiemų  || 7 seniūnijos || 60
|}

Vadovai 
 F. Žukas, viršaitis nuo 1882 m.

Suskirstymas

Gyvenvietės 

Valsčiaus gyvenvietės (skliausteliuose – baltarusiškai):

 Alšynka (Альшынка), k.
 Asinauka (Асінаўка), vs.
 Asinauščyna I-II (Асінаўшчына І-II), k.
 Baibai (Байбы), k.
 Baltoji (Белая), k.
 Baravos Malūnas (Баравы Млын), kolonija
 Belkauščyna (Бялкоўшчына), k.
 Bielevičiai (Белевічы), k.
 Burčiakai (Бурчакі), k.
 Carai (Цары), k.
 Chacenai (Хацені), k.
 Chadakai (Хадакі), k.
 Chvecavičai (Хвецавічы), k., plv.
 Cycinas I-II (Цыцін І-ІІ), asada
 Drakai (Дракі), k.
 Gavėnavičiai (Гавенавічы), k.
 Jažgai (Яжгі), k.
 Karaniai (Карані), k.
 Karavajus (Караваі), k.
 Karnalinka (Карналінка), vs.
 Klidženėtai (Клідзеняты), k.
 Krukava (Крукава), vs.
 Kunava (Кунава), k.
 Liaukai (Ляўкі), k.
 Lyčnikai (Лычнікі), k.
 Lisičyna (Лісічына), k.
 Mačiulėnai (Мацюляны), k.
 Maršalkova (Маршалкова), vs.
 Minkiai (Мінкі), k.
 Naratai (Нараты), k.
 Peravesė (Перавессе), k.
 Peravozai (Перавозы), k.
 Periebnavičiai (Пярэбнавічы), k.
 Sazonai (Сазоны), k.
 Senkevičiai (Сянкевічы), k.
 Slėpsniai (Слабсны), k.
 Smaliarnė (Смалярня), vs.
 Smurgainys (Смаргонь), m.
 Studzianecas (Студзянец), k.
 Sutkava (Суцькава), k.
 Suknevičiai (Сукневічы), k.
 Sviridavičiai (Свірыдавічы), k.
 Šaškai (Шашкі), vs.
 Šymanova (Шыманова), dv., vs.
 Šutavičiai (Шутавічы), k.
 Vaitiekava (Вайцехава), k.
 Vasilevičiai (Васілевічы), k.
 Venslavenėtai (Венславяняты), k.
 Žalihova (Жалігова), k.
</div>

Šaltiniai 

Ašmenos apskrities valsčiai
Vijos valsčius

Vijos valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Vija.

Istorija 

Valsčius įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1921 m. priskirtas naujai Naugarduko vaivadijai.

|-
| 1869 m. || || 5903 || 778 kiemai  || || 40
|-
| 1874 m. || || 5919 || 803 kiemai  || 5 seniūnijos || 42
|-
| 1880 m. || || 6254 || 978 kiemai  || 5 seniūnijos || 42
|-
| 1885 m. || || 5041 || 618 kiemų  || 5 seniūnijos || 41
|}

Vadovai 
 A. Skopecas, viršaitis nuo 1884 m.

Suskirstymas

Gyvenvietės 

Valsčiaus gyvenvietės (skliausteliuose – baltarusiškai):

 Bagnapolė (Багнопаль), plv.
 Berėzaucai (Бярэзаўцы), k.
 Burdukai (Бурдукі), k.
 Chvastai (Хвасты), k.
 Dailidės (Дайліды), k.
 Deimantai (Дзяманты), k.
 Didžiosios Santakos (Сонтакі Вялікія), k.
 Dindiliškės (Дындылішкі), k.
 Drabyšiai (Драбышы), k.
 Dūdos (Дуды), k.
 Dunojus (Дунай), k.
 Elenauka (Геленаўка), k.
 Elenava (Геленаў), k.
 Gauja (Гаўя), plv.
 Hanauščyna (Ганаўшчына), k.
 Hančarai (Ганчары), k.
 Hurščyna (Гуршчына), k.
 Ivančiukai (Іванчыкі), k.
 Jaslavičiai (Яславічы), k.
 Karpavičiai (Карпавічы), k.
 Kaukliai (Кауклі), k.
 Lukašina (Лукашына), k.
 Mažosios Santakos (Сонтакі Малыя), k.
 Mendenėtai (Мендзяняты), vs.
 Navasiolkos (Навасёлкі), k.
 Padenėtai (Падзяняты), k.
 Padhaiskas (Падгайск), vs.
 Pastalniškės (Падстальнішкі), vs.
 Paulavičiai (Паўлавічы), k.
 Petravičiai (Пятровічы), k.
 Radzevičiai (Родзевічы), k.
 Saugučiai (Саўгуці), k.
 Stanevičiai (Стоневічы), k.
 Starčenėtai (Старчаняты), k.
 Stryžanėtai (Стрыжаняты), k.
 Šaptūnai (Шаптуны), k.
 Tijūnavičiai (Ціўнавічы), k.
 Urtiškės (Урцішкі), k., vs.
 Vija (Іўе), m., plv.
 Zakascelcai (Закасцельцы), k.
 Zaleikos (Залейкі), k.
 Zboiskas (Збойск), k.
 Zubkovičai (Зубковічы), k.
</div>

Šaltiniai 

Ašmenos apskrities valsčiai
Lydos apskrities valsčiai
Valažino apskrities valsčiai
Trobų valsčius

Trobų valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Trobos.

Istorija 

Valsčius įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje, iš pradžių buvo valstybinė Trobų bendrija (). 1921 m. priskirtas naujai Naugarduko vaivadijai.

|-
| 1869 m. || || 3460 || 460 kiemų  || || 56
|-
| 1874 m. || || 3502 || 412 kiemų  || 5 seniūnijos || 64
|-
| 1880 m. || || 5278 || 469 kiemai  || 5 seniūnijos || 61
|-
| 1885 m. || || 4611 || 495 kiemai  || 5 seniūnijos || 67
|}

Vadovai 
 K. Zavadskis, viršaitis nuo 1884 m.

Suskirstymas

Gyvenvietės 

Valsčiaus gyvenvietės (skliausteliuose – baltarusiškai):

 Babrykai (Бобрыкі), k.
 Bagdonys (Багданцы), k.
 Baranavičai (Баранавічы), k.
 Baranavičai (Баранавічы), okolica
 Batukai (Батукі), k.
 Bokšiškės (Бокшышкі), plv.
 Brahos (Брагі), k.
 Charytonai (Харытоны), vs.
 Čašeikai (Чашэйкі), k.
 Čenevičiai (Чэневічы), k.
 Dedičiai (Дзядзічы), vs.
 Diuronys (Дзюраны), k.
 Dubanosiai (Дубаносы), vs.
 Duničiai (Дунічы), k.
 Frankanava (Франконава), plv.
 Grušonys (Грушанцы), k.
 Hajaucai (Гаяўцы), k.
 Hajaviščia (Гаявішча), vs.
 Halubickauščyna (Галубіцкаўшчына), k.
 Hančarai (Ганчары), k.
 Humniščia (Гумнішча), k.
 Jackauščyna (Яцкаўшчына), k.
 Jakimauščyna (Яхімаўшчына), k.
 Jakimauščyna I (Яхімаўшчына І), plv.
 Juodupis (Чорны Ручай), vs.
 Kalviai (Кавалі), k.
 Kaušarai (Каўшары), k.
 Kelaičiai (Келайці), k.
 Kuckai (Куцькі), k.
 Kulikai (Кулікі), k.
 Ladenėtai (Ладзенята), k.
 Lyčkaucai (Лычкаўцы), k.
 Lyčkaucai (Лычкаўцы), plv.
 Makarai (Макары), k.
 Matiukai (Мацюкі), k.
 Medikai (Медзікі), k.
 Milkai (Мількі), k.
 Navasiolkos (Навасёлкі), vs.
 Nazdrakai (Наздракі), k.
 Paludauščyna (Палудаўшчына), vs.
 Pazniokai (Пазнякі), k.
 Puniščiai (Пунішчы), k.
 Rameninkai (Раменікі), vs.
 Rasalščyna (Расальшчына), k.
 Rasciauščyna (Расцеўшчына), plv.
 Samiščiai (Самішчы), k.
 Sėkeriškės (Сякерышкі), vs.
 Senkinėtai (Сенкіняты), k.
 Surviliškės (Сурвілішкі), mstl., plv.
 Tatarka (Татарка), k.
 Trobos (Трабы), mstl.
 Užupio Batukai (Батукі Зарэчныя), k.
 Vorauščyna (Вораўшчына), k.
 Zahorcai (Загорцы), k.
 Zapolcai (Запольцы), k.
</div>

Šaltiniai 

Ašmenos apskrities valsčiai
Valažino apskrities valsčiai
Vyšniavo valsčius (Ašmena)

Vyšniavo valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Vyšniavas.

Istorija 

Valsčius įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1921 m. priskirtas Naugarduko vaivadijai.

|-
| 1869 m. || || 5604 || 701 kiemas  || || 65
|-
| 1874 m. || || 5349 || 547 kiemai  || 7 seniūnijos || 62
|-
| 1880 m. || || 5423 || 577 kiemai  || 7 seniūnijos || 67
|-
| 1885 m. || || 5324 || 577 kiemai  || 7 seniūnijos || 67
|}

Vadovai 
 A. Moničius, viršaitis nuo 1884 m.

Suskirstymas

Gyvenvietės 

Valsčiaus gyvenvietės (skliausteliuose – baltarusiškai):

 Adamava (Адамова), k.
 Aleščianėtai (Алешчаняты), k.
 Alianava (Алянава), k.
 Alšanka (Альшанка), k.
 Anceliauščina (Анцэлеўшчына), k.
 Bagdanavas (Багданаў), k., plv.
 Bambalai (Бомбалы), k.
 Bartenicha (Бартэніха), k.
 Būda (Буда), k.
 Buniai (Буні), k.
 Čarnievičai (Чарневічы), k.
 Danilkos (Данілкі), k.
 Dauknevičiai (Доўкневічы), bajork.
 Desiatninkai (Дзесятнікі), k.
 Dobraja Zemlia (Добрая Зямля), k.
 Doržniai (Доржні), k.
 Dūdos (Дуды), k.
 Girbinėtai (Гірбінята), k.
 Grušauščyna (Грушоўшчына), k.
 Hančarai (Ганчары), k.
 Helianava (Галянова, Гелянова), k.
 Ignatava (Ігнатава), k.
 Janušai (Янушы), k.
 Javošycha (Явошыха), vs.
 Jukavičiai (Юкавічы), k.
 Kaciarynpalė (Кацярынпаль), bajork.
 Kalesnikauščyna (Калеснікоўшчына), k.
 Kalinauščyna (Каліноўшчына), vs.
 Kalvarija (Кальварыя), k.
 Kibos (Кібы), k.
 Klimai (Клімы), k.
 Kruhlajė (Круглая), k.
 Lastajonys (Ластаянцы), k.
 Linkiai (Лінкі), k.
 Liutašas (Люташ), k.
 Mėlynkalnis (Сіняя Гара), k.
 Miachai (Мяхі), k.
 Mikalava (Міхалова), plv.
 Milkauščyna (Мількаўшчына), k.
 Narkauščyna (Наркаўшчына), vs.
 Navasiolkos (Навасёлкі), k.
 Neravai (Няровы), k.
 Niamoniai (Нямоні), k.
 Padkalina (Падкаліна), bajork.
 Paulinava (Паўлінава), plv.
 Pecauščyna (Пецоўшчына), vs.
 Perkaliai (Перхалы), k.
 Pociai (Поці), k.
 Radžiukai (Радзюкі), k.
 Rahaliauščyna (Рагалёўшчына), k.
 Riaukai (Рэўкі), k.
 Rimavičiai (Рымавічы), k.
 Rudnikai (Руднікі), k.
 Sakauščina (Сакаўшчына), k.
 Savičiai (Савічы), k.
 Seliščia (Селішча), k.
 Skadorvai (Скадорвы), k.
 Slaikauščyna (Слайкоўшчына), k.
 Šaltiniai (Шальціны), k.
 Tupčiai (Тупчы), k.
 Ūta (Гута), k.
 Užpurviai (Запурві, Запур'е), k.
 Vaigėnai (Войгяны), dv.
 Vaištavičiai (Войштавічы), k.
 Varoniai (Вароні), k.
 Vertimai (Вярцімы), k.
 Videikauščyna (Відэйкаўшчына), k.
 Vyšniavas (Вішнева), mstl.
 Vuhlai (Вуглы), k.
 Zaciša (Зацішша), k.
 Zafinava (Зафінова), k.
 Žukauščyna (Жукаўшчына), k.
</div>

Šaltiniai 

Ašmenos apskrities valsčiai
Valažino apskrities valsčiai
Vyšniavo valsčius (Vileika)

Vyšniavo valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Vyšniavas.

Istorija 

Valsčius įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1932 m. balandžio 1 d. prie jo prijungta dalis Ižos valsčiaus, o dalis Vyšniavo valsčiaus perduota Vaistamo valsčiui.

|-
| 1869 m. || || 3083 || 432 kiemai  || || 33
|-
| 1874 m. || || 3105 || 336 kiemai  || 2 seniūnijos || 31
|-
| 1880 m. || || 4237 || 432 kiemai  || 2 seniūnijos || 31
|-
| 1885 m. || || 4351 || 337 kiemai  || 2 seniūnijos || 31
|}

Vadovai 
 I. Tumašas, viršaitis nuo 1883 m.

Suskirstymas

Šaltiniai 

Švenčionių apskrities valsčiai
Vileikos apskrities valsčiai
Irano ginkluotosios pajėgos

Irano Islamo Respublikos ginkluotosios pajėgos (pers. نيروهای مسلح جمهوری اسلامی ايران‎ = Nīrūhā-ye Mosallah-e Jomhūri-ye Eslāmi-ye Īrān) – jungtinės Irano karinės pajėgos, kurias sudaro armija (Artesh), Islamo revoliucinė gvardija (Sepāh) ir teisėsaugos pajėgos.

Personalas 
2003 m. sausumos pajėgas sudarė 12 aktyviųjų, 1 oro desantinė, 1 specialiųjų pajėgų divizija, 1 logistikos brigada, 1 pakrantės gynybos grupė.

Sausumos pajėgos (320 000 žm.) turėjo 1425 tankus, 1170 šarvuotųjų kovos mašinų, 2070 antžeminės (255 savaeigius, 1815 velkamųjų), 887 zenitinės artilerijos pabūklus, 325 reaktyvines salvines ugnies sistemas, 895 raketų žemė–oras leidimo įrenginius, 60 atakos sraigtasparnių. Karinės jūrų pajėgos (20 000 žm.) – 5 povandeniniai, apie 60 pakrantės ir patrulinių laivų, 3 fregatos. Pagrindinės karinės jūrų bazės: Bandari Abbasas, Bušehras, Čah Baharas.

Karinės oro pajėgos (30 000 žm. bei priešlėktuvinė gynyba – 15 000 žm.) turėjo 220 kovos lėktuvų, apie 60 sraigtasparnių. Ginkluotųjų pajėgų rezervas – apie 350 000 žmonių.

Revoliucinės gvardijos korpuse tarnavo apie 125 000 (100 000 sausumos pajėgų, 20 000 karinio jūrų laivyno, 5000 jūrų pėstininkų; korpusas 1997 m. turėjo apie 1000 tankų, daugiau kaip 1000 šarvuotųjų kovos mašinų, daugiau kaip 3000 artilerijos pabūklų), sukarintoje Basidžo grupuotėje – apie 300 000, prie Vidaus reikalų ministerijos – daugiau kaip 40 000 žmonių. Karinės išlaidos – 17,4 mlrd. $, 3,8 % nuo BVP (2019).

Biudžetas 

Irano gynybos biudžetas 2019 m. siekė 17,4 mlrd. $

Išnašos

Šaltiniai
Ezra FC

„Erza FC“ – Laoso futbolo klubas iš Vientiano.

Istorija 
Klubas šalies čempionate žaidė 2012 m. liko penktoje vietoje. 2020 m. liko ketvirtoje vietoje.

Sezonai 

|}

Šaltiniai

Nuorodos 
 facebook paskyra
 RSSSF duomenų bazė
 SOCCERWAY (apie klubą)
 SOCCERWAY (sezonai)
 SOFASCORE (apie klubą)
 FLASHSCORE (apie klubą)
 Transfermarkt (apie klubą) 
 Globalsportsarchive (apie klubą)

Laoso futbolo klubai
Vientiane FC

„Vientiane FC“ – Laoso futbolo klubas iš Vientiano.

Istorija 
Klubas įkurtas 2013 m.; šalies čempionate žaidė 2020 m. liko septintoje vietoje.

Sezonai 

|}

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali lygos svetainė
 Transfermarkt
 SOCCERWAY
 2018 SOCCERWAY
 laoleague.com
 RSSSF duomenų bazė

Laoso futbolo klubai
Viengchanh FC

„Viengchanh FC“ – Laoso futbolo klubas iš Vientiano.

Istorija 
Klubas įkurtas 2018 m.; šalies čempionate žaidė 2020 m. liko šeštoje vietoje.

Sezonai 

|}

Šaltiniai

Nuorodos 
 facebook paskyra
 SOCCERWAY (apie klubą)
 SOCCERWAY (sezonai)
 FLASHSCORE (apie klubą)
 SOFASCORE (apie klubą)
 RSSSF duomenų bazė
 Transfermarkt (apie klubą)
 Globalsportsarchive (apie klubą)

Laoso futbolo klubai
Valažino apskritis

Valažino apskritis () – buvusi apskritis šiaurės rytinėje Lenkijoje, dabartinės Baltarusijos teritorijoje. Centras – Valažinas. Priklausė Naugarduko vaivadijai.

Istorija
Įkurta 1920 m. gruodžio 12 d.. Teritoriją užėmusi Lenkija padalino Rusijos imperijos Ašmenos apskritį, ir Valažino apskritį suformavo iš pietinės jos dalies. Nuo 1921 m. priskirta Naugarduko vaivadijai.

1939 m. Naugarduko vaivadiją okupavus TSRS, Valažino apskritis priskirta Baltarusijos TSR Baranovičių sričiai. 1940 m. apskritis panaikinta ir paversta Valažino rajonu.

Valsčiai

 Bokštų valsčius
 Derevnos valsčius
 Iveneco valsčius
 Jurotiškių valsčius
 Lipniškių valsčius
 Lugamėnų valsčius
 Nalibokų valsčius
 Palačionių valsčius
 Peršajos valsčius
 Sedliškės valsčius
 Subatninkų valsčius
 Trobų valsčius
 Užberžio valsčius
 Valažino valsčius
 Vyšniavo valsčius
 Vijos valsčius
 Volmos valsčius

Šaltiniai
Stolpcų apskritis

Stolpcų apskritis () – buvusi apskritis šiaurės rytinėje Lenkijoje, dabartinės Baltarusijos teritorijoje. Centras – Stolpcai. Priklausė Naugarduko vaivadijai.

Istorija

Įkurta 1920 m. gruodžio 12 d.

Valsčiai

 Derevnos valsčius
 Iveneco valsčius
 Jeremičių valsčius
 Miro valsčius
 Nalibokų valsčius
 Peršajos valsčius
 Rakovo valsčius
 Rubeževičių valsčius
 Stolpcų valsčius
 Sveženio valsčius
 Tureco valsčius
 Volmos valsčius
 Zaslavo valsčius
 Zasulių valsčius
 Žukavičių valsčius

Šaltiniai
Derevna

Derevna – agromiestelis Stolpcų rajone (Minsko sritis, Baltarusija), 30 km nuo Stolpcų.

Istorija 

Minima nuo XV a. 2-osios pusės. Buvusi Radvilų valda. XIX–XX a. buvo Derevnos valsčius.

Šaltiniai 

Stolpcų rajono gyvenvietės
Baltarusijos agromiesteliai
Ažuberžė

Ažuberžė – kaimas Vijos rajone (Minsko sritis, Baltarusija), 1 km į rytus nuo Bokštų, kitame Berezinos upės krante.

Istorija 

Žinoma nuo XVII a., XIX a. priklausė Harodzkų valsčiui. XX a. sovietmečiu buvo Uljanovo kolūkio gyvenvietė, veikė biblioteka, kuri XXI a. uždaryta – vietoje jos atvažiuoja Vijos mobilios bibliotekos autobusas).

Šaltiniai 

Vijos rajono gyvenvietės
Haradokas (Maladečina)

Haradokas – agromiestelis Maladečinos rajone (Minsko sritis, Baltarusija), prie Berezinos upės.

Istorija 

XV a. buvo Radvilų valda. XIX a. priklausė Tiškevičiams. XIX–XX a. buvo Haradoko valsčiaus centras.

Šaltiniai 

Maladečinos rajono gyvenvietės
Baltarusijos agromiesteliai
Palačionys (Maladečina)

Palačionys – agromiestelis Maladečinos rajone (Minsko sritis, Baltarusija). Geležinkelio stotis, Dievo Motinos Gimimo cerkvė, Šv. Roko bažnyčia.

Etimologija 

Palačionių ir gretimo Lietuvos kaimų pavadinimų kilmė siejama su šiose vietose senovėje ėjusia siena tarp Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Polocko kunigaikštystės.

Istorija 

XIX a. buvo Palačionių valsčius.

Šaltiniai 

Maladečinos rajono gyvenvietės
Sedliškė

Sedliškė – kaimas Varanavo rajone (Gardino sritis, Baltarusija), 2 km į pietus nuo Pereigonių.

Istorija 

XIX–XX a. buvo Sedliškės valsčius, veikė liaudies mokykla.

Šaltiniai 

Varanavo rajono gyvenvietės
Pereigonys

Pereigonys – agromiestelis Varanavo rajone (Gardino sritis, Baltarusija), 10 km į pietryčius nuo Varanavo.

Istorija 

XIX–XX a. buvo Sedliškės valsčiaus centras.

Šaltiniai 

Varanavo rajono gyvenvietės
Ajatola

Ajatola (arab. ajat – stebuklas + Allah – Dievas, ) – garbingiausias šiitų dvasininkų (mudžtahidų) titulas. Kartais vadinamas ajatola al uzma (didysis ajatola). Daugiausia paplitęs Irane. Titulas suteikia teisę laisvai aiškinti islamo doktriną ir šariato normas.

Žymiausi ajatolos: Ruhola Chomeinis (1900–1989), H. A. Montazeris (1922–2009). Rezidencija Kome.

Išnašos 

Religiniai titulai
Šiizmas
Pasvaliečių valsčius

Pasvaliečių valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje. Centras – Pasvaliečiai.

Istorija

Valsčius gyvavo XIX a., priklausė Kauno gubernijai.

Šaltiniai

Panevėžio apskrities valsčiai
NGC 3115

NGC 3115 (arba Caldwell 53) – lęšinė galaktika, esanti Sekstanto žvaigždyne. Nuo Žemės nutolusi apie 32 mln. šviesmečių, objekto regimasis ryškis – 9,9.

Galaktikos forma tarpinė tarp spiralinės ir eliptinės. Ji neturi spiralinių šakų, bet visgi yra gana plokščia, su būdingu sustorėjimu centre. Kaip ir daugelis tokių galaktikų, ji susideda iš senų žvaigždžių, ir naujoms formuotis  praktiškai nebėra iš ko. 

NGC 3115 galaktiką 1787 m. vasario 22 d. aptiko William Herschel.

Šios galaktikos centre glūdi supermasyvi juodoji bedugnė. Paskaičiuota, kad ji apytikriai milijardą kartų masyvesnė už Saulę (NGC 3115 – artimiausia galaktika, kurioje esama tokios masyvios juodosios bedugnės).

1935 m. balandį NGC 3115 galaktikoje užfiksuota supernova – 1935B.

Teigiama, kad palankiausias metas stebėti NGC 3115 galaktiką yra pavasarį Šiaurės pusrutulyje ir rudenį Pietų pusrutulyje. Ši galaktika ganėtinai šviesi, tad ją galima nesunkiai įžiūrėti pro nedidelį teleskopą.

Išnašos 

Galaktikos
Drūkšių valsčius

Drūkšių valsčius (; ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje ir šiaurės vakarų Baltarusijoje. Centras – Drūkšiai.

Istorija

Gyvavo XIX–XX a. 1920 m. spalio 31 d. iš Zarasų apskrities valsčius perduotas Breslaujos apskričiai.

Šaltiniai

Breslaujos apskrities valsčiai
Zarasų apskrities valsčiai
Vidžių valsčius

Vidžių valsčius (; ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės rytų Lietuvos ir šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Vidžiai.

Istorija

Valsčius įkurtas XIX a., vakarinė jo dalis buvo dabartinės Lietuvos teritorijoje. 1920 m. spalio 31 d. valsčius iš Zarasų apskrities perduotas Breslaujos apskričiai.

Šaltiniai

 Valsčiaus gyvenvietės

Breslaujos apskrities valsčiai
Švenčionių apskrities valsčiai
Zarasų apskrities valsčiai
Vaistamo valsčius

Vaistamo valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Vaistamas.

Istorija 

Valsčius įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. 1929 m. balandžio 1 d. prijungta dalis Bienicos valsčiaus. 1932 m. balandžio 1 d. prijungtos dalys Ižos valsčiaus ir Vyšniavo valsčiaus.

|-
| 1869 m. || || 6067 || 660 kiemų  || || 66
|-
| 1874 m. || || 6582 || 721 kiemas  || 4 seniūnijos || 71
|-
| 1880 m. || || 7625 || 720 kiemų  || 4 seniūnijos || 71
|-
| 1885 m. || || 7906 || 680 kiemų  || 4 seniūnijos || 71
|}

Vadovai 
 M. Paškevičius, viršaitis nuo 1886 m.

Suskirstymas

Šaltiniai 

Švenčionių apskrities valsčiai
Vileikos apskrities valsčiai
Ižos valsčius

Ižos valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Iža.

Istorija 

Įkurtas XIX a. 1932 m. balandžio 1 d. panaikintas, prijungiant prie Kuranieco valsčiaus, Vaistamo valsčiaus ir Vyšniavo valsčiaus.

|-
| 1869 m. || || 2034 || 195 kiemai  || || 20
|-
| 1874 m. || || 2015 || 191 kiemas  || 4 seniūnijos || 18
|-
| 1880 m. || || 2549 || 91 kiemas  || 4 seniūnijos || 18
|-
| 1885 m. || || 2180 || 92 kiemai  || 4 seniūnijos || 18
|}

Vadovai 
 D. Kovalenokas, viršaitis nuo 1883 m.

Suskirstymas

Gyvenvietės 

Valsčiaus gyvenvietės (skliausteliuose – baltarusiškai):

 Astravai (Астравы), k.
 Biarozauka (Бярозаўка, Берасніха), plv.
 Demenavičiai (Дзям'янавічы), kolonija
 Dvariecas (Дварэц), k.
 Galašilis (Задні Бор), k.
 Grielikai (Грэлікі), k.
 Iža (Іжа), k.
 Konacicha (Конаціха), vs.
 Kulicha (Куліха), vs.
 Liada (Ляда), k.
 Liaskai (Ляскі), k.
 Liubauša (Любоўша), k.
 Naročius (Нарач), k.
 Raudonasis Krantas (Красны Бераг), k.
 Sivcai (Сіўцы), k.
 Slabada (Слабада), k.
 Steberakai (Стебераки), k.
 Talutė (Талуць), k.
 Užežerė (Заазер'е), k.
 Zasciankos (Засцянкі), k.
 Zenonava (Зянонава), asada
 Žalioji Sala (Зялёны Востраў), kolonija
</div>

Šaltiniai 

Vileikos apskrities valsčiai
Kuranieco valsčius

Kuranieco valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės Baltarusijos teritorijoje. Centras – Kuraniecas.

Istorija 

Įkurtas XIX a. 1932 m. balandžio 1 d. prijungta dalis Ižos valsčiaus.

|-
| 1869 m. || || 2667 || 297 kiemai  || || 31
|-
| 1874 m. || || 2744 || 270 kiemų  || 6 seniūnijos || 32
|-
| 1880 m. || || 3387 || 270 kiemų  || 6 seniūnijos || 35
|-
| 1885 m. || || 3912 || 270 kiemų  || 6 seniūnijos || 35
|}

Vadovai 
 U. Naruševičius, viršaitis nuo 1886 m.

Suskirstymas

Gyvenvietės 

Valsčiaus gyvenvietės (skliausteliuose – baltarusiškai):

 Bagdanava (Багданава), k., chutoras
 Baradzinas (Барадзін), vs.
 Baradzinas I (Барадзін I), plv.
 Barava (Боровое), plv.
 Čebatoriai (Чеботары), vs.
 Čiževičiai (Чыжэвічы), k.
 Dziadzičai (Дзядзічы), k., plv.
 Dziakauščyna (Дзяковщина), plv.
 Griciukai (Грыцукі), k.
 Haridavičai (Горидовичи), k.
 Ivancevičai (Іванцэвічы), k., plv.
 Kamarai (Камары), k.
 Kaminčiai (Хамінцы), k.
 Karveliai (Карвелі), k.
 Kasuta (Касута), dv., k.
 Kazanai (Казаны), k.
 Klyniai (Клыні), dv., k.
 Kreivakaimis (Крывое Сяло), k.
 Kulšyna (Кульшына), k.
 Kuraniecas (Куранец), mstl., plv.
 Kuzmičiai (Кузьмічы), k.
 Leilava (Лейлава), k.
 Litvinkos (Літвінкі), k.
 Liubanė (Любань), dv.
 Malmyhos (Малмыгі), k.
 Naujieji Zimodrai (Новыя Зімодры), k.
 Plikavičiai (Плікавічы), k.
 Pūkeniai (Пукені), k.
 Sakavičiai (Сакавічы), k., plv.
 Savina (Савіна), k., plv.
 Stiklapievis (Шкляны Луг), k.
 Studzionkos (Студзёнкі), k.
 Sucharai (Сухары), k.
 Šilinės (Баравыя), k.
 Tataurauščyna (Татараўшчына), chutoras
 Turauščyna (Туровщина), k.
 Žurychai (Журыхі), k.
</div>

Šaltiniai 

Vileikos apskrities valsčiai
Tureco valsčius

Tureco valsčius (; iki 1930 m. Jaremičų valsčius, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje Baltarusijos teritorijoje. Valsčiaus centras – Jaremičai, vėliau – Turecas.

Istorija 

Valsčius įkurtas po I pasaulinio karo Jaremičų vardu. 1930 m. spalio 25 d. pervadinta Tureco vardu. 1932 m. spalio 1 d. prijungtos dalys Derevnos valsčiaus ir Žukavičių valsčiaus.

Šaltiniai 

Naugarduko apskrities valsčiai
Stolpcų apskrities valsčiai
Sabalionių valsčius

Sabalionių valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Baltarusijoje, kuriam galimai priklausė kai kurie pietų Lietuvos kaimai į pietus ir pietryčius nuo Druskininkų. Centras – Sabalionys.

Istorija

Valsčius minimas carmečiu XIX–XX a. iki I pasaulinio karo. XIX a. pabaigoje jame buvo 41 gyvenvietė.

Šaltiniai

Gardino apskrities valsčiai
Rucavos valsčius

Rucavos valsčius () – viena iš Pietų Kuršo savivaldybės administracinių teritorijų pietvakarių Latvijoje. Centras – Rucava.

Istorija

Valsčius žinomas nuo XX a. pradžios, kai priklausė Kuršo gubernijai. Tuo metu pietinėje valsčiaus dalyje buvo dabartinės Lietuvos žemės – Palangos ir Šventosios apylinkės. 1935 m. valsčiaus plotas buvo 268 ha, jame gyveno 5021 žmonių.

Po II pasaulinio karo 1949 m. valsčius panaikintas, bet 1990 m. atkurtas. 2009 m. atlikus Latvijos administracinę-teritorinę reformą priskirtas Rucavos savivaldybei, o 2021 m. vėl per reformą atsidūrė Pietų Kuršo savivaldybėje.

Šaltiniai

Latvijos valsčiai
Gruobinios apskrities valsčiai
Bradly Sinden

Bradly Sinden (g. 1998 m. rugsėjo 19 d. Donkasteryje, Anglijoje) – Jungtinės Karalystės tekvondo sportininkas, olimpinis prizininkas.

Biografija 
2015 m. Europos jaunimo čempionate Sinden pelnė aukso medalį. 2017 m. pasaulio čempionate britas pelnė savo pirmąjį suaugusiųjų čempionatų medalį - bronzą svorio kategorijoje iki 63 kg. 2018 m. Europos čempionate iškovota bronza.

2019 m. pasaulio tekvondo čempionate Sinden pasiekė finalą svorio kategorijoje iki 68 kg. Finale britas 24-21 nugalėjo ispaną Javier Pérez ir pirmą kartą tapo pasaulio čempionu. 2021 m. Europos čempionato finale pelnė sidabro medalį.

Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse sportininkas varžėsi vyrų iki 68 kg svorio kategorijoje. Pirmajame etape britas 53-8 sutriuškino Naujosios Zelandijos atstovą Tom Burns, vėliau įveikė turką Hakan Reçber ir kiną Zhao Shuai bei pasiekė finalinį etapą. Finale Didžiosios Britanijos atstovas 29-34 nusileido uzbekui Ulugbek Rashitov ir iškovojo sidabro medalį.

Šaltiniai 

Jungtinės Karalystės olimpiečiai
Jungtinės Karalystės tekvondo sportininkai
Ilzenbergo valsčius

Ilzenbergo valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje ir Latvijos pasienyje. Centras – Elernė arba Elkšniai. Pietinė valsčiaus dalis buvo dabartinės Lietuvos teritorijoje (Ilzenbergo dvaras ir jo apylinkės).

Istorija

Valsčius minimas XX a. pradžioje, kai priklausė Kuršo gubernijai. 1913 m. nurodomas valsčiaus centras Elernėje (). Tikriausiai jis buvo ne dabartiniame Elernės kaime – į rytus nuo Daugpilio, kur buvo Elkšnių dvaras, bet pačiuose Elkšniuose, kurie yra  ~10 km į šiaurės rytus nuo Ilzenbergo ir gerokai nutolę į šiaurės vakarus nuo Daugpilio. Be to, neatmestina galimybė, kad Elkšniais buvo vadinamas dabartinis Alksnių kaimas Lietuvoje, 1 km į rytus nuo Ilzenbergo, kadangi dar XX a. tarpukariu latvių žemėlapiuose Alksnių vietoje žymimas dvaras Elkšņu muiža.

XIX a. pabaigoje Ilzenbergas priklausė Sėlpilio apskrities () Neretos parapijai ().

Šaltiniai

Jaunjelgavos apskrities valsčiai
Mitchell Mann

Mitchell Mann (g. 1991 m. gruodžio 26 d.) – anglų profesionalus snukerio žaidėjas. Būdamas 9 metų, jis pradėjo žaisti snukerį. Taip pat lankė futbolo treniruotes, bet dėl ligos metė šį sportą. Tuomet atsidėjo tik snukeriui.  Profesionalu tapo 2014 metais. Laikomas vienu iš geriausių žaidėjų snukerio istorijoje. 
2021 m. per vieną interviu jis prisipažino kentėjęs nuo depresijos ir nuo narkotikų bei alkoholio priklausomybės. Tai vos nekainavo jam vietos ture.
Jauname amžiuje jam buvo diagnozuota Lego Perteso Kalvės liga.

Išnašos 

Snukerio žaidėjai
2021 m. pasaulio baidarių ir kanojų irklavimo sprinto čempionatas

2021 m. pasaulio baidarių ir kanojų irklavimo sprinto čempionatas – tarptautinės baidarių ir kanojų irklavimo federacijos organizuotas geriausių pasaulio baidarių ir kanojų irklavimo sprinto sportininkų čempionatas, kuris vyko rugsėjo 16 d. – rugsėjo 19 d. Danijoje.

Medalininkai

Vyrai

Moterys

Neįgalieji

Lietuva čempionate 
Dėl teigiamo COVID-19 testo į pasaulio čempionatą neišvyko keturvietę baidarę turėję irkluoti Rio de Žaneiro olimpinių žaidynių prizininkai Aurimas Lankas ir Edvinas Ramanauskas bei baidarininkų treneris Romas Petrukanecas.

Kanojos

Baidarės

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Pasaulio baidarių ir kanojų irklavimo sprinto čempionatas
2021 sporte
Danijos sportas
Christian Schneller

Kristianas Šneleris (, 1831 m. lapkričio 5 d. Holcgau, Roitės rajonas, Austrijos imperija – 1908 m. rugpjūčio 8 d. Kornakalda prie Rovereto, Italijos karalystė) – austrų kalbininkas, poetas, epininkas ir folkloristas.

Biografija 
Baigęs gimnaziją Halyje ir Insbruke K. Šneleris nuo 1851 m. Insbruko ir Vienos universitetuose studijavo kalbotyrą bei gamtos mokslus. 1855 m. išlaikė vokiečių, italų kalbų ir gamtos mokslų egzaminus. Nuo 1858 m. dirbo profesoriumi Rovereto gimnazijoje, 1863 m. vedė venecijietę Mariją Kanestrini (Maria Canestrini). Jiedviem gimė septyni vaikai, iš jų tik trys išgyveno kūdikystę: Federikas (1863–1931), taip pat Rovereto vidurinės mokyklos profesorius, Luidžina (1868–1932) ir Adelheidė (1870–1955). 1868 m. K. Šneleris tapo Insbruko gimnazijos profesoriumi, o kitais metais – valstybinių pradinių mokyklų inspektoriumi, ir galiausiai 1874 m. – valstybinių vidurinių mokyklų inspektoriumi. Nuo 1897 m. kaip patarėjas išėjo į pensiją.

K. Šneleris ypač domėjosi ladynų ir kitomis romanų kalbomis, kuriomis šnekama daugiatautės buvusios Austrijos-Vengrijos valstybės pietiniame pasienyje.

Jo duktė Adelheidė tapo pirmąja moterimi, Insbruko universitete gavusia daktaro laipsnį.

Laipsniai ir apdobanojimas 
 Filosofijos garbės daktaras, 1902
 III klasės Geležinės Karūnos ordino riteris (tačiau neįšventintas į bajorus)

Bibliografija 
 Aus den Bergen. Gedichte. Bauer und Raspe, Nürnberg 1857
 Das Lagerthal in Südtirol und sein östliches Gebirge. Culturskizze. Wien, Gerold’s Sohn, Wien 1865, S. 196–210
 Ueber die sogenannten rhäto-etruskischen Inschriften. Lesungs- und Lösungsversuche. Wagner, Innsbruck 1866, S. 175–208
 Märchen und Sagen aus Wälschtirol. Ein Beitrag zur deutschen Sagenkunde. Wagner, Innsbruck 1867
 Die romanischen Volksmundarten in Südtirol. Nach ihrem Zusammenhange mit den romanischen und germanischen Sprachen etymologisch und grammatikalisch dargestellt. Band 1: Literatur, Einleitung, Lautlehre, Idioticon. Eduard Amthor, Gera 1870.
 Landeskunde von Tirol. Wagner, Innsbruck 1872.
 Die Volksschule in Tirol vor hundert Jahren. Vortrag, gehalten in der 4. Generalversammlung der tirolischen Volksschulvereine zu Innsbruck am 25. Mai 1874. Wagner’sche Universitätsbuchhandlung, Innsbruck 1874
 Skizzen und Culturbilder aus Tirol. Wagner, Innsbruck 1877
 Beiträge zur Ortsnamenkunde Tirols. Herausgegeben vom Zweigverein der Leo-Gesellschaft für Tirol und Vorarlberg. Drei Bände. Verlag der Vereinsbuchhandlung, Innsbruck 1893/94/96. Band 1

Išnašos 

Austrijos mokslininkai
Kalbininkai
Juozas Masiulis

Juozas Masiulis (1864 m. kovo 6 d. Prastavoniai, Šeduvos valsčius – 1940 m. kovo 26 d. Panevėžys) – knygnešys, pirmojo lietuviško knygyno Panevėžyje įkūrėjas.

Biografija 
Gimė Šeduvos valsčiaus karališkųjų valstiečių Izidoriaus ir Veronikos Masiulių šeimoje, buvo jauniausias iš 7 vaikų. Baigęs pradinę mokyklą, toliau švietėsi savarankiškai, dirbo tėvų ūkyje. 1888 m. išvyko į Panevėžį, susirado darbą seserų Jokubauskaičių prekybos namuose. Netrukus pradėjo kurti savo verslą, kartu su dėde Vincu Kuzma vertėsi prekyba. Abu priklausė slaptai Garšvių knygnešių draugijai, palaikė ryšius su draudžiamos lietuviškos spaudos platintojais. Slapta prekiavo jų atgabentomis knygomis per atlaidus, turgaus dienomis, aprūpindavo jomis kitus prekiautojus. Už šią veiklą caro valdžios dukart ištremtas į Rusiją.

Panaikinus lietuviškos spaudos lotyniškais rašmenimis draudimą, lietuviškomis knygomis pradėjo prekiauti legaliai. Gavęs valdžios leidimą, 1905 m. Panevėžyje, Bajorų gatvėje (dabar Respublikos) atidarė pirmąjį lietuvišką knygyną mieste „Juozo Masiulio knygynas, galanterijos ir rašomųjų daiktų sankrova” (dabar Juozo Masiulio knygynas).

1908 m. vedė Juozapotą Kuzmaitę iš Panevėžio apskrities Pumpėnų valsčiaus, 1908 m. susilaukė dukters Onos, 1911 m. – sūnaus Jono. Abu su žmona darbavosi knygyne, vertėsi įvairia ūkine veikla, vaikus prižiūrėjo auklė.

Per Pirmąjį pasaulinį karą su šeima pasitraukė į Rusijos gilumą – gyveno Smolenske. Grįžęs į Panevėžį, 1919 m. suimtas bolševikų, laikytas kalėjime, bet už išpirką paleistas. Tarpukariu tęsė veiklą knygyne, dalyvavo Panevėžio politiniame gyvenime. 1931 ir 1934 m. išrinktas į miesto Tarybą, 1931 m. – į Panevėžio miesto savanorių ugniagesių draugijos valdybą. Dalyvavo įvairių draugijų ir organizacijų veikloje, užsiėmė labdara – paaukojo lėšų Panevėžio Šv. Stanislovo bažnyčios (dabar Kristaus Karaliaus katedra) statybai, rėmė Šv. Vincento Pauliečio labdaros ir paramos vargdieniams draugijos veiklą, 1938 m. pastatydino antkapinį paminklą ant kunigo J. Karbausko kapo Šv. Petro ir Povilo bažnyčios kapinėse.

Mirė 1940 m. kovo 26 d., palaidotas Panevėžio Kristaus Karaliaus katedros kapinėse.

Atminimas 
Juozo Masiulio vardu pavadintas knygynas tęsia savo veiklą; 2004 ir 2005 m. ant knygyno sienos J. Masiuliui atidengtos atminimo lentos. Šalia knygyno 2007 m. atidengtas koplytstulpis J. Masiulio ir kitų knygnešių atminimui, J. Masiulio kapas tais pačiais metais įtrauktas LR kultūros vertybių registrą.

Šaltiniai

Literatūra 
 Joana Viga Čiplytė, „Juozas Masiulis: knygnešys ir knygininkas”, Vilnius, „Žara”, 2005.

Knygnešiai
Lietuvos verslininkai
Theodor Gartner

Teodoras Gartneris (, 1843 m. lapkričio 4 d. Viena, Austrijos imperija – 1925 m. balandžio 29 d. Insbrukas, Austrija) – austrų kalbininkas, pedagogas, vokiečių kilmės profesorius.

Biografija 
Baigęs Vienos universitetą nuo 1868 iki 1885 m. mokytojavo Vengrijos mokyklose.

Nuo 1885 m. – romanų filologijos profesorius Černivcių universitete. Bukovinos teritorijoje tyrė rumunų tarmes.

Gyvendamas tarp ukrainiečių susidomėjo jų kalba, visų pirma gramatika, fonetika ir leksika.

Vadovaujamas ukrainiečių kalbos ir literatūros katedros vadovo Stepano Smal-Stockio mokėsi ukrainiečių kalbos.

Studijuodamas iš tuometinių vadovėlių juose pastebėjo tam tikrą nenuoseklumą ir prieštaravimų. Kaip bendraautoris, su P. Smal-Stockiu Vienoje išleido veikalą „Rutėnų (ukrainiečių) kalbos gramatika“ ( von Stepan Smal-Stockyj und Theodor Gartner, 1913).

Be to, drauge su P. Smal-Stockiu vidurinėms mokykloms parašė vadovėlį „Rusų gramatika“ („Руска граматика“, Černivciai, 1893), kuris sulaukė keturių leidimų ir net iki 1928 m. Galicijos ir Bukovinos vidurinėse mokyklose tarnavo kaip ukrainiečių kalbos mokymo priemonė.

Dalyvavo Vakarų Ukrainoje sudarant fonetines rašybos taisykles kaip atsvarą egzistuojančioms etimologinės rašybos taisyklėms.

Savo darbuose teigė, kad ukrainiečių kalba yra kilusi tiesiogiai iš slavų prokalbės, o ne iš senosios rusų kalbos, įrodinėjo jos giminingumą serbų kalbai ir tuo sukėlė aštrią kritiką bei diskusijas.

Nuo 1899 m. – Černivcių universitete prancūzų kalbos profesorius, vėliau – iki 1913 m. Insbruko universitete dirbo atkurtos romanų filologijos katedros vadovu.

Nuo 1897 m. buvo Černivcių akademinės brolijos „Arminija“ garbės narys.

Daugybės darbų apie vengrų ir romų kalbas autorius.

Išnašos

Bibliografija 
 T. Gartnerio bibliografija

Austrijos mokslininkai
Kalbininkai