joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Algimantas Butvila

Algimantas Butvila (1943 m. gegužės 25 d. Mažeikiuose – 2014 m. gegužės 20 d.) – Lietuvos dailininkas keramikas.

Biografija 
1962–1971 m. studijavo LSSR dailės institute. 1975–1985 m. Dvarčionių statybinių medžiagų kombinato vyriausiasis dailininkas. Nuo 1975 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.  Palaidotas Antakalnio kapinėse.

Kūryba 
Nuo 1972 m. dalyvavo dailės parodose Lietuvoje ir užsienyje. Sukūrė vazų, dekoratyvinių kompozicijų, pano. Ankstyvojoje kūryboje savitai interpretavo liaudies dailės tradicijas; kūriniai grubokų, nenudailintų formų, rupių paviršių, raiškių siluetų (Dekoratyvinės vazos, 1972 m.; Dekoratyvinė plastika, 1974 m.). Vėlesnieji kūriniai modernesni, lakoniškesni (Dekoratyvinė keramika, 1976 m.; 5 dalių kompozicija, 1982 m.). 

Ornamentinėmis sienelėmis apipavidalino interjerų:
 Poliklinika, Maskva, 1975 m.
 Kultūros namai, Pasvalys, 1984 m.
 Kultūros namai, Utena, 1985 m.
 Santariškių ligoninės reabilitacinis centras, Grigiškės, 1991 m.
 Klaipėdos jūrininkų ligoninės reabilitacinis centras, Palanga, 1998 m.

Šaltiniai 

Lietuvos keramikai
Kazachstano futbolo supertaurė

Kazachijos futbolo supertaurė (kaz. Қазақстан Суперкубогы) – Kazachijos futbolo trofėjus, dėl kurio varžosi Kazachijos Superlygos čempionai ir Kazachijos futbolo taurės laimėtojai. 

Ankstesniais metais kovodavo dvi komandos. Abi šios komandos paaiškėdavo metų pabaigoje, todėl supertaurės rungtynės vykdavo ateinančių metų pradžioje.

Nuo 2021 m. vyksta keturių komandų varžytuvės dėl trofėjaus.

Supertaurės rungtynės 
 Su pertraukomis vyksta nuo 1995 m.

|-
|  (vyko 1995 m.) || Elimaj Semej || Vostok Oskemen || 2:0
|-
| 1995–2006 m. || colspan=3 | Nevyko
|-
|  (vyko 2008 m.) || FK Aktobe || Tobyl Kostanaj || 2:0
|-
|  || colspan=3 | Nevyko (FK Aktobe laimėjo ir pirmenybes, ir taurę)
|-
|  (vyko 2010 m.) || FK Aktobe || FK Atyrau || 2:0
|-
|  (vyko 2011 m.) || Lokomotiv Astana || Tobyl Kostanaj || 2:1
|}

 2012: Shakhtyor Qaraghandi -  Ordabasy Chimkent   0-1
 2013: Shakhtyor Qaraghandi -  FK Astana (2009)    3-2      [aet]
 2014: FK Aktobe            -  Shakhtyor Karagandy 1-0
 2015: FK Astana (2009)     -  Kayrat Almaty       0-0      [aet, 3-2 pen] 
 2016: FK Astana (2009)     -  Kayrat Almaty       0-0      [aet, 4-5 pen]   
 2017: FK Astana (2009)     -  Kayrat Almaty       0-2 [*]

2018 m. Supertaurės rungtynės 
 Dėl trofėjaus kovojo šalies čempionai „Astana“ futbolininkai ir 2017 m. futbolo taurės laimėtojai „Kairat“.

 „Astana“ nugalėjo varžovus rezultatu 3-0 ir iškovojo supertaurę.

2019 m. Supertaurės rungtynės 
Dėl trofėjaus kovojo šalies čempionai „Astana“ futbolininkai ir 2018 m. futbolo taurės laimėtojai „Kairat“.

 „Astana“ nugalėjo varžovus rezultatu 2-0 ir iškovojo supertaurę.

2020 m. Supertaurės rungtynės 
 Rungtynėse dėl supertaurės kovojo šalies čempionai Astana ir taurės laimėtojai Kajsar.

 Astana nugalėjo varžovus rezultatu 1:0 ir iškovojo supertaurę.

2021 m. Supertaurės rungtynės 
 Rungtynėse dėl supertaurės kovojo keturios komandos.
 Finale Kostanajaus „Tobol“ tik po baudinių serijos, kuri baigėsi 5:4, nugalėjo Astaną ir iškovojo Supertaurę.

2022 m. Supertaurės rungtynės 
 Rungtynėse dėl Supertaurės įvyko Astanos Arenoje, Nur Sultane.

 FK Tobol nugalėjo varžovus rezultatu 2:1 ir tapo Supertaurės laimėtojais.

Taip pat skaitykite 
 Kazachstano futbolo taurė
 Kazachstano Premjer lyga

Šaltiniai

Nuorodos 
 RSSSF duomenų bazė (Supertaurės)
 SOCCERWAY

Supertaurė
UEFA šalių supertaurės
IK Sirius

Upsalos „Sirius“ – Švedijos futbolo klubas iš Upsalos.

Istorija 
Klubas įkurtas 1907 m. Yra dalyvavę elito diviziono kovose, bet aukštais pasiekimais nepasižymėjo. 2017 m. iškovojo 7 vietą.

Apranga 
Sportinės aprangos pokyčiai
 Namuose žaidžia mėlyna juoda apranga.

Pasiekimai 

 šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

Sezonai 

|}
GE; grupių etapas.

Žaidėjai 
Atnaujinta: 2021 m. rugsėjo 2 d.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 Facebook paskyra
 Twitter paskyra
 YouTube platforma
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai);
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai);

Švedijos futbolo klubai
Jönköpings Södra IF

Jonšiopingo „Södra“ – Švedijos futbolo klubas iš Jonšiopingo.

Istorija 
1922 m. įkurtas klubas. Yra žaidę elito divizione. Sėkmingiausi metai 1950–ieji, kai tapo šalies čempionais.

Pasiekimai 

 šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

Sezonai 

|}
GE; grupių etapas.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Oficiali klubo svetainė
 Facebook paskyra
 SOCCERWAY
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai);
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai);

Švedijos futbolo klubai
Jonšiopingas
Vilhelmas Chadzevičius

Vilhelmas Chadzevičius (1932 m. birželio 25 d. Strūnaityje, Švenčionių apskritis – 2016 m. spalio 31 d.) – Lietuvos žurnalistas.

Biografija 
1953 m. baigė Švenčionių 1-ąją vidurinę mokyklą. Metus dirbo Švenčionių rajono Vidutinės septynmetės mokyklos direktoriumi. 1959 m. Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę.

Nuo 1958 m. laikraščio „Milicijos darbuotojas“ sekretorius, 1963–1970 m. šio laikraščio (nuo 1965 m. pavadinto „Liaudies sargyboje“) vyriausiasis redaktorius. 1970–1983 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“, 1983–1985 m. „Vakarinės naujienos“, 1985–1992 m. žurnalo „Kultūros barai“ redaktorius.  1991–1994 m. leidybos direktorius. Nuo 1997 m. savaitraščio „Voruta“ atsakingasis sekretorius. Daugiausia rašė nusikalstamumo, jaunimo švietimo, užimtumo, kultūros, redakcijos darbo organizavimo klausimais. 

1970–1983 m. LLKJS CK biuro narys.

Įvertinimas 
 1979 m. LTSR nusipelnęs žurnalistas

Šaltiniai 

Lietuvos žurnalistai
Lietuvos redaktoriai
Liudmila Chetagurova

Liudmila Chetagurova (g. 1918 m. vasario 8 d. Balta, Odesos sritis – 2008 m. spalio 9 d. Vilniuje) – žymi Lietuvos arfininkė.

Biografija 
1944–1947 m. Maskvos dramos teatro orkestro arfininkė. 1948 m. baigė Maskvos konservatoriją (mokytoja Ksenija Erdeli). 1949–1979 m. Lietuvos operos ir baleto teatro orkestro arfininkė. 1949–2000 m. Lietuvos konservatorijos dėstytoja, nuo 1989 m. profesorė. Koncertavo solo ir su arfų trio, 1978–1989 m. Mokslininkų rūmų arfų trio vadovė.

Mokinės: Sigizmunda Sabalytė, Elena Rimkaitė, Jolanta Baliūnienė – Lietuvos operos ir baleto teatro artistė, Daiva Šlyžienė – Lietuvos operos ir baleto teatro artistė bei M. K. Čiurlionio menų mokyklos arfos specialybės mokytoja metodininkė, Galina Jakaitienė – B. Dvariono dešimtmetės muzikos mokyklos arfos specialybės mokytoja, Valerija Baranauskienė – Kauno valstybinio muzikinio teatro orkestro artistė, Danguolė Martusevičienė – Klaipėdos muzikinio teatro orkestro artistė, Giedrė Debesiūnaitė – Lietuvos nacionalinio orkestro artistė.. Artistė mirė Vilniuje, sulaukusi 90 metų .

Šaltiniai 

Lietuvos muzikos pedagogai
Gelgaudiškio herbas

Gelgaudiškio herbas – vienas iš Gelgaudiškio heraldikos atributų.

Aprašas

Herbo skydo žaliame lauke, virš dygliuota linija atskirtos sidabrinės papėdės, auksinis dvigubas kryžius, sudarytas iš centre mažu skrituliu sujungtų siaurų heroldinio ir įžambiojo kryžių.

Istorija 

Gelgaudiškio miestelis – Šakių rajono savivaldybės seniūnijos centras, įsikūręs dešiniajame Nemuno krante. Iki XX a. pradžios privati valda. 1504 m. minimas dvaras, tuomet vadintas Gedigaudiškiu. 1579 m. jau buvo miestelis, 1635 m. jis gavo turgaus privilegiją. XVIII a. pabaigoje, kai Užnemunę užėmė Prūsija, Gelgaudiškį įsigijo vokiečių Koidelių giminė. XIX a. viduryje, jau šeimininkaujant rusams, ant Nemuno šlaito jie pasistatė neoklasicistinius rūmus, amžiaus pabaigoje pertvarkė parką. Jo centre atsirado aikštė, į kurią sueinančios 8 alėjos priminė taisyklingą žvaigždę. Šiuo metu parkas saugomas valstybės. 

Kuriant naują herbą, nutarta žaliame lauke pavaizduoti Gelgaudiškio regione labai retą parko kompoziciją, o siekiant parodyti, jog Gelgaudiškis yra prie Nemuno, skydo sidabrinė papėdė atskirta dygliuota linija. Gelgaudiškio herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas dekretu Nr. 302 patvirtino 2003 m. gruodžio 1 d. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

Šaltiniai 
 Lietuvos heraldika II / Lietuvos heraldikos komisija prie Respublikos Prezidento; (sudarytojas ir parengėjas Edmundas Rimša) Vilnius: Baltos lankos, 2004, ISBN 9955-584-69-6.

Taip pat skaitykite 
 Gelgaudiškio vėliava

2003 m. patvirtinti Lietuvos gyvenviečių herbai
Šakių rajono savivaldybės gyvenviečių herbai
Gelgaudiškis
Monklova

Monklova () arba Santjago de Monklova () – miestas šiaurės rytų Meksikoje, Koahuilos valstijoje. 200,2 tūkst. gyventojų (2005 m.). Transporto mazgas. Svarbus plieno pramonės centras (Altos Hornos de México). Maisto, chemijos pramonė.

Istorija 

Monklova įkurta 1577 m. Kolonijiniu laikotarpiu buvo Nueva Ekstremaduros regiono sostine. 1828 m. Monklova buvo Koahuilos sostine, bet vėliau ši perkelta į Saltilją.

Meksikos miestai
Karačio autobuso sprogimai

Karačio autobusų sprogimai buvo mirtina sprogimų serija, įvykusi 2002 m. Vakarų Pakistane.

Detalės 

2002 m. gegužės 8 d. žmogus, vairuojantis automobilį – bombą, sustojo priešais autobusą Karačio mieste šalia Šeraton viešbučio. Teroristas detonavo sprogmenis, perskėlusius autobusą pusiau ir nužudydamos jį patį, 11 prancūzų ir 2 pakistaniečius. Žuvę prancūzai buvo inžinieriai, dirbę Pakistano povandeninio laivo statybose kariniame jūrų laivyne. Atakos metu sužeista dar 40 žmonių.

Manoma, kad dėl atakos kalti yra teroristinės organizacijos al-Qaeda atstovai, siekdami išstumti vakariečius iš Artimųjų Rytų po Jungtinių Valstijų invazijos Afganistane 2001 m. 2002 m. rugsėjo 18 d., teroristų vadeiva Sharibas Zubairas buvo areštuotas, todėl yra laikomas šio išpuolio sumanytoju. 2003 m. du nusikaltėliai buvo nuteisti myriop dėl sprogdinimų prie Karačio teismo. Įtariamas bombarduotojas, Mufti Mohammad Sabir, buvo areštuotas 2005 m. rugsėjo 8 d.

Terorizmas Pakistane
Andrea Dossena

Andrea Dosena (; g. 1981 m. rugsėjo 11 d. Lodi, Italijoje) yra italų futbolininkas, gynėjas žaidžiantis SSC Napoli komandoje.

Karjera 

Dossena pradėjo savo karjerą Hellas Verona FC jaunimo komandoje, kurioje žaidė keturis sezonus prieš patenkant į pagrindinę komandą. 2005 m. pasirašė sutartį su Italijos Serie A lygoje žaidžiančia Udineses komanda, bet iškart buvo metam paskolintas Serie B lygoje žaidžiančiam Treviso F.B.C. 1993 klubui. 2006–2007 m. sezone grižo į Udinesę. Per dvejus metus sužaidė 63 rungtines ir pelnė 2 įvarčius. 2007 m. spalio 17 d. debiutavo Italijos rinktinėje draugiškose prieš Pietų Afriką.

2008 m. liepos 4 d. Liverpulio klubas pasirašė ketverių metų sutartį su Dossena. Rugpjūčio 16 d. debiutavo Premier lygoje prieš Sunderland AFC laimėjus išvykoje 1-0.

2010 m. sausio 10 d. pasirašė ketverių metų sutartį su SSC Napoli klubu.

Nuorodos 

 http://soccernet.espn.go.com/players/stats?id=14357&&cc=5739
 http://www.liverpoolfc.tv/team/squad/dossena/

Dossena, Andrea
David N'Gog

Davidas N’Gogas (; g. 1989 m. balandžio 1 d. Gennevilliers, Aukštutinėje Senoje) – prancūzų futbolininkas. Žaidžia puolėjo pozicijoje.

Yra atstovavęs Liverpool FC. 2020 m. trumpam tapo „Vilniaus Žalgirio“ nariu.

Karjera 
N‘Gog savo karjerą pradėjo Paris Saint-Germain FC jaunimo klube. 2006 m. birželį pradėjo žaisti pagrindinėje komandoje. PSG klube yra sužaidęs 18 lygos rungtynių ir pelnęs 2 įvarčius.

Nuo 2007 m. žaidžia Prancūzijos jaunimo U-19 rinktinėje. Prieš tai yra žaidęs U-18, U-17 ir U-16 jaunimo rinktinėse.

Liverpool FC 
2008 m. liepos 24 d. pasirašė ketverių metų sutartį su Liverpool FC komanda už 1,5 milijonų svarų mokestį. Naujoje komandoje liepos 30 d. debiutavo draugiškose prieš sezoninėse rungtynėse prieš Villarreal CF. Pirmą įvartį įmušė draugiškose prieš Rangers. Premier Lygoje debiutavo prieš Aston Villa pakeisdamas Fernando Torres.

FK Žalgiris 
2020 m. vasario 15 d. paskelbtas, kad žaidėjas tapo FK Žalgiris nariu. dėl pandemijos pirmenybėse buvo nutrauktos, o vėliau atnaujintos. Per dvi rungtynes pelnė vieną įvartį. 2020 m. birželio 21 d. klubas išplatino pranešimą, kad žaidėjas baigia profesionalo karjerą.

Statistika 
 A lygos statistika.

Spalvų reikšmės: 
 Ekipa žaidė A lygoje;

Pasiekimai 
 2008 m. su Paris Saint-Germain FC laimėjo Coupe de la Ligue (Prancūzijos lygos taurę)
 2007 m. su Prancūzijos U-19 jaunimo rinktine laimėjo Sendaï taurę
 2006 m. laimėjo Prancūzijos čempionatą su Paris Saint-Germain FC iki 18 metų kategorijoje
 2005 m. laimėjo ir daugiausiai įvarčių pelnė Tournoi de Montaigu (Montaigu turnyras) su Prancūzijos U-16 jaunimo rinktine (pelnė 5 įvarčius įskaitant 3 finale)
 2004 m. laimėjo ir daugiausiai įvarčių pelnė Tournoi du Val de Marne (Val de Marne turnyras) su Prancūzijos U-16 jaunimo rinktine

Faktai 
UEFA Europos lyga 2019–2020 m. atrankoje žaidė už Budapest Honvéd rungtynėse prieš Vilniaus „Žalgirį“ ir pelnė įvartį.  Vengrų ekipa po jo pelnyto įvarčio padidino persvarą iki 2:0.

Šaltiniai

Nuorodos 
 alyga.lt
 Soccerway
 Liverpool FC TV

Prancūzijos futbolininkai
Užsienio futbolininkai Lietuvos komandose
Kija

Kija (m. Amarnoje) – faraono Echnatono antroji žmona. Buvo spėjama, kad ji gali būti Tutanchamono motina.. Dėl nežinomų aplinkybių mirusi. Manoma, kad ji buvo nužudyta arba mirė per gimdymą. Neseniai karalių slėnyje buvo rasta jos mumija. Apie šį asmenį žinoma labai mažai. Ji buvo kilmingos šeimos duktė, jos tėvas greičiausiai užėmė aukštą postą faraono rūmuose. Greičiausiai Kijos mirtis galėjo sietis su Nefertitės konkuravimu, nes Kija pagimdė vienintelį Echnatono sūnų, o Nefertitė gimdė tik dukras.

Kija mirė Amarnoje.

Išnašos

Susiję straipsniai 
 Echnatonas
 Atono kultas

Egipto faraonai
Étoile Carouge FC

Karužo „Étoile“ – Šveicarijos futbolo klubas, įkurtas Karuže sujungus Étoile Sportive ir FC Carouge klubus.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1904 m.

Pasiekimai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 Globalsportsarchive

Etoile Carouge
FC Concordia

Bazelio „Concordia“ – Šveicarijos futbolo klubas iš Bazelio.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1907 m.

Pasiekimai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė

Concordia
Bazelis
Aleksandras Kristupas Chodkevičius

Aleksandras Kristupas Chodkevičius (, , 1615 m. – 1676 m. spalio 1 d.) – Kristupo sūnus, rusėnų kilmės LDK didikų Chodkevičių giminės Supraslio šakos atstovas, grafas, Lietuvos didžiosios kunigaikštystės kunigas, Vilniaus kanauninkas, Vendeno vyskupas.

Biografija 

Gimė Kristupo Chodkevičiaus ir Elžbietos Kiškaitės Chodkevičienės šeimoje. Baigęs dvasinius mokslus, 1634 m. įšventintas kunigu ir liepos 2 d. paskirtas Vilniaus kanauninku. Gardino, Ramygalos, Pabaisko ir Anykščių parapijų bei Šv. Kazimiero koplyčios Vilniaus arkikatedroje bazilikoje klebonas. 1648 m. kapitulos deleguotas pasirašė Lietuvos didžiojo kunigaikščio Jono Kazimiero elekcijos aktą. 

1651 m. įšventintas Vendeno vyskupu, tačiau dėl karo pareigų nevykdė, o 1660 m. Olivos taikos sutartimi vyskupijos teritorija atiteko Švedijos karalystei. Rusijos imperijos karų su Abiejų Tautų Respublikos metu (1655–1661 m.) buvo pasitraukęs iš Vilniaus. Grįžęs 1661 m. laikinai valdė Vilniaus vyskupiją. Dėl beneficijų ir bažnyčios turtų, dvarų Salake, Zarasuose, Slanime, Brastoje ir kt. valdymo tvarkos konfliktavo su kapitula.

Šaltiniai

Nuorodos 
Genealogia dynastyczna

Aleksandras Kristupas
Lietuvos vyskupai
Vilniaus kanauninkai
Livonijos vyskupai
ATR dvasiniai senatoriai
Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministerija

Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministerija – Lietuvos Respublikos Vyriausybės institucija (gynybos ministerija), atsakinga už krašto apsaugos sistemos ir kariuomenės gynybinio pajėgumo plėtrą, kariuomenės ir kitų krašto apsaugos sistemos institucijų parengimą Lietuvos ir bendrai NATO valstybių gynybai, kitų NATO uždavinių, Europos Sąjungos bendrosios gynybos politikos ir kitų tarptautinių įsipareigojimų vykdymą. 

Vadovauja Ministro Pirmininko teikimu Lietuvos Respublikos Prezidento skiriamas krašto apsaugos ministras.

Tikslai 
Svarbiausieji Krašto apsaugos ministerijos veiklos tikslai yra šie:

 formuoti gynybos politiką, karybos srities standartizacijos politiką, organizuoti, koordinuoti ir kontroliuoti jų įgyvendinimą;
 formuoti tarptautinio bendradarbiavimo gynybos srityje, įskaitant dalyvavimą tarptautinėse karinėse operacijose, ir kibernetinio saugumo srityje politiką, organizuoti, koordinuoti ir kontroliuoti jos įgyvendinimą;
 užtikrinti valstybės gynybos, karinių ir kitų krašto apsaugos funkcijų atlikimą taikos ir karo sąlygomis.
 formuoti nacionalinio saugumo ir gynybos interesams naudojamų elektroninių ryšių ir informacinių sistemų plėtojimo ir saugumo politiką, įslaptintos informacijos apsaugos politiką, kibernetinio saugumo politiką, valstybės informacinių išteklių saugos politiką, organizuoti, koordinuoti ir kontroliuoti jų įgyvendinimą.

Istorija 
1990 m. buvo įsteigtas Krašto apsaugos departamentas, padėjęs pagrindą Lietuvos kariuomenės ir krašto apsaugos sistemos atkūrimui. 1991 m. spalio 10 d. Lietuvos Respublikos Aukščiausioji Taryba paskyrė pirmąjį krašto apsaugos ministrą. Po šešių dienų, įvykdęs užduotį Krašto apsaugos departamentas likviduotas. Pirmoji Krašto apsaugos ministerijos struktūra patvirtinta 1992 m. vasario 3 d. Lietuvos kariuomenės struktūra galutinai buvo suformuota 1993 m., kariuomenės vado institucija įsteigta 1993 m. spalį. Siekiant padidinti valdymo efektyvumą, suteikti atskirų kariuomenės rūšių vadams didesnius įgaliojimus ir atsakomybę, 1996 m. rugpjūčio 22 d. Krašto apsaugos ministerija, Kariuomenės vadovybės aparatas ir Generalinis štabas sujungti į vieną instituciją – Krašto apsaugos ministeriją. Pertvarkant krašto apsaugos sistemos valdymą pasinaudota Nyderlandų, Didžiosios Britanijos, Vokietijos, Kanados, Prancūzijos, Lenkijos patirtimi. 2004 m. kovo 29 d. Lietuva tapo visateise NATO nare (pirmą kartą Lietuva oficialiai pareiškė norą prisijungti prie NATO dar 1994 m.; iki 2004 Lietuvos kariuomenė ir krašto apsaugos sistema buvo pertvarkomos pagal NATO keliamus reikalavimus).

Dabartinė vadovybė 
Nuo 2020 m. gruodžio 11 d., krašto apsaugos ministerijai vadovauja Arvydas Anušauskas.

Viceministrai – Margiris Abukevičius, Žilvinas Tomkus, Vilius Semeška, kanclerė - Kristina Deviatnikovaitė.

Ministrai

Literatūra 
 Lietuvos krašto apsaugos ministrai ir kariuomenės vadai (atsakingasis redaktorius ir sudarytojas Gintautas Surgailis). – V.: LR krašto apsaugos ministerija, 2008. – 2 t. – ISBN 978-9986-738-97-8

Šaltiniai 

Gynybos ministerijos
Grigalius Chodkevičius

Grigalius Chodkevičius (Katkevičius, Katkus, , apie 1505 m. – 1572 m. lapkričio 9 d.) – Lietuvos didžiosios kunigaikštystės valstybės ir karinis veikėjas.

Biografija 

Kilęs iš Lietuvos bajorų, grafų Chodkevičių giminės. Tėvas Aleksandras Chodkevičius, motina Vasilisa Jaroslavovna Golovčinska. Chodkevičių giminės Supraslio šakos pradininkas.

Šeima 
Žmona Kotryna Višniovecka, vaikai:
 Andrius Chodkevičius (1549–1575 m.), Mogiliovo seniūnas.
 Aleksandras Chodkevičius, Gardino ir Mogiliovo seniūnas.
 Aleksandra Chodkevičiūtė, jos vyras Romanas Sanguška, dukterys Fedia Sanguškaitė, Aleksandra Sanguškaitė.
 Ona Chodkevičiūtė, jos vyras Povilas Sapiega, vaikai Elžbieta Sapiegaitė, Jonas Petras Sapiega, Sofija Sapiegaitė.
 Sofija, jos vyras Oršos seniūnas ir Smolensko vaivada Filonas Kmita (1530–1587).

Jaunystėje gyveno Prūsijos kunigaikščio Albrechto Brandenburgiečio rūmuose Karaliaučiaus pilyje, buvo veikiamas reformacijos.

Valstybės tarnyba 

1544–1559 m. Lietuvos pakamaris, 1546–1551 m. Kauno, 1563–1569 m. Gardino, 1564–1569 m. Mogiliavo seniūnas, 1546–1549 m. Vilkijos, 1551–1563 m. Karmėlavos ir 1551–1555 m. Rumšiškių valdytojas arba laikytojas. 1559–1564 m. Trakų kaštelionas, 1564–1572 m. Vilniaus kaštelionas, 1561–1566 m. Lietuvos lauko etmonas, nuo 1566 Lietuvos didysis etmonas.

Darbai 

1558 m. Podolėje sumušė Krymo totorius, 1564 m. su Mikalojumi Radvila Ruduoju Ulos mūšyje – rusų kariuomenę, 1567 m. Lyvžemyje – švedus. Gindamas LDK savarankiškumą priešinosi 1569 m. unijai su Lenkija. Savo Zabludovo dvare prie Balstogės globojo iš Rusijos 1566 m. pabėgusius spaustuvininkus I. Fiodorovą ir P. Mstislavecą, 1568 m. įsteigė jiems slavišką spaustuvę. 1567 m. pastatydino cerkvę su prieglauda.

Genealogija

Šaltiniai

Nuorodos 
 Genealogija

|-

Grigalius
Trakų kaštelionai
Vilniaus kaštelionai
Lietuvos lauko etmonai
Lietuvos didieji etmonai
Vitebsko vaivados
Kijevo vaivados
Lietuvos didieji pakamariai
Mogiliovo seniūnai
Kauno seniūnai
Gardino seniūnai
Vilkijos seniūnai
ATR pasaulietiniai senatoriai
Mykolas Chominskis

Mykolas Chominskis (, 1729 m. Vilniaus vyskupija – 1803 m. liepos 16 d. Vilnius) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės visuomenės veikėjas, kunigas.

Biografija 
1749 m. kunigas. Kaip Žemaičių vyskupijos atstovas 1761 m. tapo Vilniaus kanauninku. 1764 m. pasirašė Lietuvos didžiosios kunigaikštystės generalinę konvokaciją. 1765 m. Žemaičių vyskupas sufraganas ir Eluzos titulinis vyskupas. Visą laiką rezidavo Vilniuje, vykdydamas kapitulos užduotis. 1777 m. paskelbė memorialą parapinių mokyklų klausimais. 1788-1790 m. ėjo LDK didžiojo raštininko pareigas. 1801 m. dėl sveikatos pripažintas kanauninku jubiliatu ir nuo pareigų atleistas.

Šaltiniai 

Lietuvos vyskupai
LDK asmenybės
Lietuvos kanauninkai
Lietuvos kunigai
Lietuvos didieji raštininkai
Medalis

Medalis (pranc. médaillon <  <  – metalas) – smulkiosios skulptūros kūrinys, apdovanojimo arba atminimo ženklas. Artimas monetai.

Medalis kaip sporto varžybų apdovanojimas 
Įprastai olimpiadų, įvairių sporto varžybų nugalėtojai ir prizininkai kaip pergalės ženklą gauną medalius. Medaliai, priklausomai nuo užimtos sportininko vietos, yra skirtingos vertės:

 Sportininkas laimėjęs pirmąją vietą varžybose gauna auksinį medalį.
 Iškovojęs antrąją – sidabrinį
 Užėmęs trečiąją – bronzinį

Šie medalių taurieji metalai pagrįsti graikų mitologijos trimis pirmaisiais žmonijos gyvenimo etapais. Auksas atspindi aukso amžių, kai žmogus gyveno tarp dievų. Sidabro amžius simbolizuoja tai, jog žmogus ir netekęs galimybės gyventi kartu su dievais, vis tiek išsaugojo amžiną jaunystę. O bronza atspindi herojų amžių.
  
Medaliai gali būti įteikti ne tik pirmas tris vietas užėmusiems, bet ir kitiems dalyviams, medaliai gali tiesiog pažymėti sportininkų dalyvavimą tam tikrose varžybose.

Medaliai kaip karinis įvertinimas 
Visi kareiviai gali būti apdovanoti medaliais už nuopelnus kare. Tai gali būti kito kareivio išgelbėjimas, svarbios misijos vykdymas, pavojingų užduočių atlikimas, kareivio specializacijos tiesioginio darbo įvertinimas. Medalius kareiviams skiria krašto apsaugos ministras.

Proginiai medaliai 
Medaliai taip pat gali atspindėti svarbią datą žmonijos, grupės ar vieno žmogaus gyvenime, kartais vaizduojami žmonių portretai. Kitaip tariant, medalis gali būti suprantamas kaip atskiras autorinis kūrinys, smulkiosios skulptūros forma. Jame gali būti pavaizduoti ir paprasti gamtos, buities epizodai. Tačiau įprasta, jog medaliai daromi kiek iškilmingesnėms progoms pažymėti.

Medaliai dažniausiai būna gaminami iš metalo, tačiau gali būti ir moliniai ar mediniai.

Šaltiniai 
„Tarptautinių žodžių žodynas“, 1985 m., Vilnius.

Nuorodos 
 Skulptoriaus, medalininko Juozo Kalinausko galerija
 Lietuviškų medalių galerija
 Pasaulio menininkų medalių kolekcijos
 Lietuviškų medalių tinklalapis

 
Numizmatika
Sportiniai apdovanojimai
Premjera

Premjera (pranc. première 'pirmasis') – pirmasis viešas spektaklio ar kino filmo parodymas. Žodis dažniausiai naudojamas kalbant apie teatrą ar kiną, tačiau naudojamas ir kitose srityse. Garsių režisierių spektaklių ar filmų premjeros paprastai būna labai laukiami įvykiai, plačiai nušviečiami žiniasklaidos. Teatralai stengiasi patekti į spektaklių premjeras, dalyvavimas jose - prestižo reikalas.
Filmų premjerose paprastai dalyvauja juose nusifilmavusios kino žvaigždės.

Kartais skiriami premjerų lygiai:
 Pasaulinė premjera - filmas rodomas pirmą kartą pasaulyje.
 Regioninė premjera ar nacionalinė premjera - filmas pirmą kartą rodomas tame regione ar šalyje.

Teatras
Vie Montante Internationale

Vie Montante Internationale (VMI) - tarptautinė krikščioniška pagyvenusių žmonių organizacija. Jos veiklos pobūdį apibudina keturi žodžiai:
 dvasingumas - siekiama pagilinti savo religinį gyvenimą,
 misijonieriška veikla - pagal išgales skleidžiamos krikščioniškos idejos,
 draugiškumas - nariai tarpusavyje noriai dalijasi prisiminimais ir rūpesčiais,
 laisvanoriškumas - tiek įstojimas, tiek dalyvavimas organizacijos veikloje yra laisvas.

VMI nariu gali tapti kiekvienas, pripažįstantis įstatus ir sumokėjęs metinį mokestį. (Pvz., Didžiojoje Britanijoje jis yra aštuoni svarai). Nariai reguliariai susitinka, keičiasi nuomonėmis, organizuoja bendrus renginius. Leidžiamas mėnesinis biuletenis, kuriame skelbiami aktualūs straipsniai, būsimų susitikimų vietos ir laikas. Šią informaciją galima rasti ir internete. Yra leidžiama ir kita literatūra. Kiekviena grupelė išsirenka vyresnįjį, o pastarųjų suvažiavimas renka visos šalies Vie Montante Prezidentą. Nors organizacija yra bendrakrikščioniška, kai kurios šalys renka po kelis prezidentus - atskirai katalikiškai ir evangelikų bendruomenėms. Kas ketveri metai šaukiami Pasauliniai kongresai, kuriuose renkami Vie Montante Internationale Prezidentai. Europa bei kiti žemynai turi išsirinkę ir savo Prezidentus.

Šiuo metu VMI jungia apie 250 tūkst. narių. Ji veikia 47 valstybėse, penkiuose kontinentuose. Būstinė - Paryžiuje, Vie Montante tėvynėje. Du kartus per metus yra išleidžiamas žurnalas anglų, prancūzų, portugalų ir ispanų kalbomis.

Istorija 
 
Organizacijos užuomazga buvo viena Prancūzijos senjorų grupelė, kuri 1962 m. kovo 14 dieną nusprendė susitikinėti bei kartu aptarinėti ir spręsti savo problemas, intensyvinti savo religinį gyvenimą. Turėjo praeiti daugiau kaip dvidešimt metų kol prancūzų patirtis rado pritarimą kaimyninių šalių tarpe ir 1985 m. balandžio 25 d. Romoje (Italija) buvo įkurta tarptautinė Vie Montante Internationale organizacija. Jos įstatus peržiūrėjo ir jiems pritarė Vatikanas, o 1996 m. kovo 25 d. Šventas Sostas savo dekretu dar kartą pripažino VMI.

1989 m. Panamoje (Panama) įvyko Antrasis pasaulinis kongresas, o 1991 m. Londone (Didžioji Britanija) - Pirmasis Europos kongresas.
Trečiasis psaulinis kongresas vyko 1994 m. Majamyje (JAV), o Ketvirtasis - 1998 m. Dakare (Senegalas). Organizacijos veikla ryšium su JT 1999 m. paskelbtais Pasauliniais pagyvenusių žmonių metais ypač suaktyvėjo.
2002 m. - Penktasis pasaulinis kongresas Bankoke (Tailandas). Pakeisti įstatai - vietoj veiklos krypties apaštalavimas priimta švelnesnė nuostata - misionieriška veikla.
2004 m. - Europos kongresas Lenkijoje, Varšuvoje. Pagrindinė tema - kaip Vie Montante Internationale reaguoja į pagyvenusių žmonių poreikius.

Pensininkų, o ir bendrai vyresnių žmonių dalis visuomenėje, ypač išsivysčiusių šalių tarpe, didėja, kartu auga ir organizacijos narių skaičius.

Nuorodos 
 Organizacijos svetainė 

Krikščioniškos organizacijos
Leipalingio herbas

Leipalingio herbas - vienas iš Leipalingio miestelio (Druskininkų savivaldybė) heraldikos atributų.

Aprašas

Herbo auksiniame lauke iš žalios skydo papėdės auganti žalia liepa.

Istorija

2003 m. liepos 10 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 156. Herbo etalono autorius - dailininkas Rolandas Rimkūnas.

Taip pat skaitykite 
 Leipalingio vėliava

2003 m. patvirtinti Lietuvos gyvenviečių herbai
Druskininkų savivaldybės gyvenviečių herbai
Leipalingis
Japonijos sportas

Populiariausios sporto šakos Japonijoje, tai beisbolas, futbolas ir kiti žaidimai kamuoliu. Taip pat yra plačiai praktikuojami kai kurie kovos menai, tokie kaip dziudo, kendo, kiūdo, aikido ir karate. Nors nėra oficialios Japonijos sporto šakos, Japonijos sumo asociacija sumo laiko nacionaliniu sportu. Beisbolas yra populiariausias sportas tarp sporto rungtynių žiūrovų.

Antrasis spalio pirmadienis yra sveikatos ir sporto diena - viena valstybinių Japonijos švenčių.

Istorija

Laikotarpis iki Meidži restauracijos
Sumo laikoma svarbiausia iš tradicinių Japonijos sporto šakų, kurioje esama ir tam tikrų religinių elementų. Daugelis sumo ritualų susiję su šintoizmo tikėjimu.

Kamakuros periodu atsirado daug kovos menų rūšių. Kiūdo buvo mėgstamas samurajų laisvalaikio užsiėmimas. Jabusamė kaip sporto šaka taip pat atsirado šiuo laikotarpiu, tačiau dabar yra laikoma religine ceremonija. Populiariu sportu tapo medžioklė su šunimis, tuomet vadinta Inuoimono.

Po Meidži restauracijos
Įvairios vakarų sporto šakos Japonijai buvo pristatytos po Meidži restauracijos.

Profesionalų beisbolo lyga Japonijoje įkurta 1936 m.  Dabar beisbolas yra populiariausias komandinis sporto žaidimas šalyje. Vienas geriausių Japonijos beisbolininkų yra triskart Japonijos Vertingiausiu Žaidėju tapęs Ichiro Suzuki, dabar žaidžiantis Šiaurės Amerikos pagrindinėje beisbolo lygoje. 

1936 m. įkūrus Japonijos profesionalų futbolo lygą, futbolas labai išplito šalyje. Japonijoje nuo 1981 iki 2004 m. vyko Tarpžemyninė taurė, o 2002 m. - XVII pasaulio futbolo čempionatas (kartu su Pietų Korėja). Japonijos futbolo komandos yra vienos stipriausių Azijoje, yra triskart laimėjusios AFC Azijos taurę.

Golfas šalyje įgauna vis didesnį populiarumą, taip pat kaip ir automobilių sportas.

Profesionalų organizacijos
Pasak tyrimo, populiariausios profesionalų sporto šakos Japonijoje, tai - beisbolas, futbolas ir sumo.

Japonijoje populiarios sporto šakos pagal kilmę

Atsiradusios Japonijoje 

 Aikido
 Takagari (medžioklė su sakalais)
 Iaido
 Dziudo
 Džiudžiutsu
 Karate (atsirado Okinavos salose)
 Kemari
 Kendo
 Kendžiutsu
 Kiūdo (šaudymas iš lanko)
 Naginatadžiucu
 Sumo
 Jabusame
 Ekiden
 Keirin
 Geitbolas
 K-1 (Japonijoje atsiradusi ir pasaulyje populiarumą įgaunanti kikbokso atšaka)

Atkeliavusios iš svetur 
Beisbolas (žr. Japonijos vyrų beisbolo rinktinė)
Krepšinis (žr. Japonijos vyrų krepšinio rinktinė, Japonijos moterų krepšinio rinktinė)
Boulingas
Kriketas
Futbolas (žr. Japonijos vyrų futbolo rinktinė)
Amerikietiškas futbolas - iš JAV
Regbis
Ledo ritulys (žr. Japonijos vyrų ledo ritulio rinktinė)
Tinklinis
Žolės riedulys
Lakrosas
Puroresu
Raketbolas - iš JAV
Stalo tenisas
Slidinėjimas

Išnašos

Nuorodos 
Japonijos švietimo, kultūros, sporto, mokslo ir technologijų ministerijos svetainė (japonų k.)
Pago Pago

Pago Pago – Amerikos Samoa teritorijos Okeanijoje (JAV valda) administracinis centras. Išsidėstęs Tutuilos salos centrinėje dalyje. 11,5 tūkst. gyventojų (2000 m.). Maisto, žuvies apdirbimo pramonė, turizmas. Dalis valdžios įstaigų bei jūros uostas yra gretimuose kaimuose (jie dažnai priskiriami Pago Pago miestui). JAV karinė jūrų bazė.

Sostinės
Amerikos Samoa
Amplua

Amplua () – aktoriaus vaidinamų vaidmenų rinkinys, atitinkantis aktoriaus išvaizdą ir gebėjimus.

Istoriškai amplua atsiradimas susijęs su aktorių pasidalijimu pagal kūrinius – tragedijas ir komedijas, kuriuose vaidindavo. Vaidinimas juose reikalavo savo vaidinimo stiliaus, kam aktoriai ir specializuodavosi.

Dar senovės Graikijoje aktoriai skirstėsi į tragikus ir komikus. Tragikus dar skirstydavo į:
 pirmuosius – protagonistus,
 antruosius – deuterogonistus,
 trečiuosius – tritagonistus.

Vėliau Europoje, pseudoklasikiniame teatre, egzistavo šie amplua.
 herojai ir herojės – jie būdavo herojai – meilužiai, charakteringieji herojai, pamokantys herojai ir kt.
 grand – koketės – gražios, dailios, žaismingos moterys
 grand – damos () – nejaunos, kilmingos moterys
 grasjozo () – pokštininkas ir šnekorius ispanų XVI–XVII a. komedijose.
 duenjos ( 'kompanionė') – charakterinės senės klasikiniame XVI–XVII a. teatre. Duenjos paprastai būdavo tarpininkės tarp mylimųjų arba atvirkščiai – kliudydavo jiems suartėti.
 koketės () – gražios, grakščios, žaismingos jaunos moterys.
 meilužiai – jaunuoliai, jauni vyriškiai, gražūs, taurūs, protingi, mylintys arba mylimi. Būdavo skiriami herojai meilužiai ir saloniniai meilužiai. Pagal vaidmens reikšmingumą skirdavo pirmuosius ir antruosius meilužius.
 petimetrai ( 'dabita') – aukštuomenės lengvabūdis, dabita, tuščiagalvis, tamsus bajoras, aklai pamėgdžiojantis viską, kas užsienietiška. Tai amplua XVII a. Rusijos teatre.
 karaliai
 tironai
 tėvai
 artimieji draugai ir draugės
 liokajai
 subretės (; ) – žvali, sąmojinga, išradinga ir šelmiška tarnaitė, padedanti savo šeimininkams jų meilės nuotykiuose. Šis amplua susiformavo pagal Servetos kaukę italų komedijoje del arte.
 inženiu ( 'naivioji') – naivios, žavios jaunos merginos, labai jausmingos, šelmiškos, išdykusios ir koketiškos, su humoru. Tai amplua rusų ikirevoliuciniame teatre.
 travesti ( 'persirengti') – aktorė, vaidinanti berniukus, paauglius, mergaites, taip pat vaidmenis, kuriuose reikia tam tikrą momentą persirengti vyru.
 naivuoliai – naivus, paprastas žmogus
 pamokantieji – pasakotojai, kurie aktyviai nedalyvauja veiksmuose ir įšnekinėja ar kaltina kitus herojus, perduoda autoriaus įvertinimus.
 piktadariai
Pseudoklasikinė dramaturgija visą dėmesį kreipdavo į pagrindinių veikėjų (herojų, meilužių) jausmus, tuo tarpu antraeiliai herojai būdavo labai schematiški.
Dramaturgijai darantis vis labiau realistinei, personažai darėsi vis individualesni ir įvairesni, amplua ėmė darytis pasenę. Tačiau praktikoje teatro ir kino aktoriams iki šiol dažnai tenka tam tikro tipo vaidmenys.

Nuorodos 
 АМПЛУА
 Сценические амплуа

Teatras
Vaclovas Chomskis

Vaclovas Chomskis (1909 m. lapkričio 14 d. Rietave, Raseinių apskritis – 1976 m. balandžio 22 d. Vilniuje) – Lietuvos geografas, geografijos mokslų daktaras.

Biografija 
Nuo 1916 m. mokėsi Rietavo pradžios mokykloje, nuo 1921 m. Rietavo gimnazijoje, Kauno technikos mokykloje. 1929 m. baigė Kauno mokytojų profsąjungos vakarinę mokyklą. 1929–1938 m. Vytauto Didžiojo universiteto Matematikos-gamtos fakultete studijavo matematiką ir fiziką. 1938–1940 m. dirbo mokytoju Rokiškio gimnazijoje.

Nuo 1940 m. dėstė Vilniaus universitete, 1945–1952 m. Kartografijos katedros, 1952–1968 m. Fizinės geografijos ir kartografijos katedros vedėjas, 1946–1964 m. Gamtos mokslų fakulteto dekanas, nuo 1968 m. profesorius. 1967 m. geografijos mokslų daktaras. 1946–1956 m. dar dirbo Geologijos ir geografijos institute, suorganizavo ežerotyros grupę ir jai vadovavo. Palaidotas Antakalnio kapinėse.

Mokslinė veikla 
1953–1957 m. vadovavo LSSR MA ežerotyros ekspedicijoms. Jo rūpesčiu 1966 m. Vilniaus universitete įkurta Kartografijos laboratorija, kuri jam vadovaujant parengė Lietuvos SSR atlasą (išl. 1981 m., LSSR valstybinė premija), atlaso mokslinės komisijos pirmininkas. Ištyrė ežero dubens formos įtaką mažų vandens baseinų terminiam ir dinaminiam režimui. Sukūrė naujų matematinių metodų šilumos pernašai ir vandens masės stabilumui apskaičiuoti. Pirmasis atskleidė Lietuvos ežerų hidrodinaminius bruožus, pateikė dinaminę ir terminę ežerų klasifikaciją. Parašė mokslinių darbų iš Lietuvos kartografijos istorijos.  Publikavo mokslo populiarinimo straipsnius žurnaluose „Mokslas ir gyvenimas“, „Mūsų gamta“.

Bibliografija 
 Lietuvos TSR fizinė geografija, vienas autorių, T. 1, 1958 m.
 Mažų ežerų dinamika ir termika: monografija, 1969 m., rusų k.
 Kartografija: monografija. – Vilnius: Mokslas, 1979. – 336 p.: iliustr.

Įvertinimas 
 1959 m. LSSR valstybinė premija
 1969 m. LTSR nusipelnęs mokslo veikėjas
 1983 m. LSSR valstybinė premija

Šaltiniai 

LTSR valstybinės premijos laureatai
Limnologai
Lietuvos geografai
Lietuvos geologai
Vilniaus universiteto dėstytojai
Skomorochas

Skomorochas – viduramžių Rusijos aktorius, dažnai kartu dainininkas, šokėjas, dresiruotojas, muzikantas. Skomorochai dažnai patys kurdavo savo vaidinamus dramatinius ir žodinius – muzikinius kūrinius.

Manoma, kad skomorochai atsirado XI a. pradžioje ar anksčiau. Jie jau pavaizduoti Kijevo Sofijos soboro freskose (1037 m.). Skomorochų veikla klestėjo XV–XVII a., o XVIII a. jie ėmė nykti. Liko tik kai kurios skomorochų meno tradicijos.

Skomorochų repertuarą sudarydavo humoristinės dainos, mažos pjesės, socialinė satyra (vadinami glumai, глум 'tyčiojimasis'). Juos atlikdavo užsidėję kaukes ir apsivilkę specialius skomorochiškus kostiumus, grodavo rageliais, guslėmis, dūdelėmis žaleikomis, domromis, dūdmaišiais, būgnais. Skomorochai vaidindavo gatvėse ir aikštėse, nuolat bendraudavo su žiūrovais, įtraukdavo juos į savo vaidinimus.

Kiekvienas skomorochas paprastai daug metų vaidindavo tuos pačius personažus su nesikeičiančiais charakteriais ir kaukėmis.

XVI–XVII a. skomorochai ėmė jungtis į dideles grupes (vatagas, ватага) po 70–100 žmonių, nes juos ėmė persekioti pravoslavų cerkvė ir caro valdžia. Skomorochų grupės neretai ėmė verstis ne tik vaidinimais, bet ir plėšikavimu. 1648 ir 1657 m. cerkvės prašymais buvo išleisti caro Aleksejaus Michailovičiaus įsakai, uždraudę skomorochystę.

Etimologija 
Į rusišką скоморох panašių žodžių yra ir kaimyninėse slavų kalbose: sen. 'begėdis, nekuklus', baltarus. скомороха 'klaidžiojantis muzikantas'.
Viena iš hipotezių teigia, kad žodis скоморох yra giminingas  'juokdarys', iš kurio atsiradęs ir ,  'pagyrūnas, nenaudėlis'. Kita hipotezė teigia, kad žodis kilęs iš hipotetinio graikiško žodžio *σκωμμαρχος, kuris, atseit, kilęs iš  'pokštas, išdaiga'. Tačiau tas hipotetinis žodis iki šiol šaltiniuose neaptiktas. Kitos hipotezės dar silpnesnės.

Nuorodos 

 С. Юрков. «Смеховая» сторона антимира: скоморошество // Юрков С. Е. Под знаком гротеска: антиповедение в русской культуре (XI-начало ХХ вв.). СПб., 2003, с. 36-51

Teatras
Liaudies muzika
Rusijos kultūra
Kirtis

Kirtis – vieno kurio nors skiemens išryškinimas tariant žodį. Dalyje kalbų kirtis yra fiksuotas, pavyzdžiui, suomių, latvių, vengrų kalbose – pirmame skiemenyje, kečujų, lenkų – priešpaskutiniame, prancūzų, gvaranių – paskutiniame. Klasikinėje arabų, lotynų kalbose kirčio vieta lengvai nuspėjama (paprastai formuojasi apie priešpaskutinį skiemenį). Anglų, ispanų, italų, portugalų kalbose kirčio vieta mažiau nuspėjama ir labiau priklauso nuo žodžio. Todėl šiose kalbose kirčio vietą reikia įsidėmėti (ispanų, portugalų kalbose tam naudojami diakritiniai ženklai). Rusų, lietuvių kalbose kirtis yra nepastovus, laisvas ir kinta ne tik skirtinguose žodžiuose, bet ir to paties žodžio skirtingose formose.

Kirtis lietuvių kalboje 

Lietuvių kalboje yra:
 dešininis kirtis, jis žymi tvirtaprãdę príegaidę;
 kairinis kirtis;
 riestinis kirtis, jis žymi tvirtagãlę príegaidę.
Lietuvių kalbos kirtis gali būti žodžio pradžioje, viduryje arba žodžio gale, t. y. kirtis yra laisvas.

Akcentologija
Kumamotas

Kumamotas () – miestas Kumamoto prefektūroje, Japonijoje. Prefektūros administracinis centras. Yra 9 aukštosios mokyklos.

Istorija 
Miestas įkurtas 1889 m. balandžio 1 d.

2012 m. balandžio 1 d. suteiktas valstybinio pavaldumo miesto statusas.

Geografija 

Miestas ribojasi su Utu, Košiu, Tomiajumi, Mašikiu, Kikuju, Uekiu, Giokutu ir Tamana.

Simboliai 
Oficiali miesto gėlė – kamelija, medis – dviskiautis ginkmedis, paukštis – didžioji zylė.

Sportas 
1997 m. mieste vyko 1997 m. pasaulio rankinio čempionatas.

Futbolas 
 Roasso Kumamoto
 „Egao Kenkō“ stadionas, talpa 32 000.

Miestai partneriai 
  Heidelbergas, Vokietija
  San Antonijas, Teksasas, JAV
  Guilinis, Guangsi, Kinijos LR
  Fukujus, Fukujus, Japonija

Nuorodos 
 Oficiali svetainė 

Japonijos miestai
Kumamoto prefektūra
Linux Mint

Linux Mint – Linux platinamasis paketas, sukurtas Ubuntu kodo pagrindu, o pastarasis sukurtas Debian pagrindu. Nors Linux Mint paremtas Ubuntu, darbalaukio dizainas ir vartotojo sąsaja smarkiai skiriasi. Linux Mint turi specialius įrankius MintTools, skirtus paprastam vartotojui palengvinti sistemos tvarkymo ir administravimo darbus.

Variantai 

Linux Mint variantai:
 Cinnamon  Edition. Vartotojo sąsaja panaši į Windows OS.
 Mate  Edition. Vartotojo sąsaja panaši į Windows OS.
 KDE  Edition. Variantas su KDE aplinka ir didesniu programų paketu. Dėl šios priežasties variantas netelpa į CD ir gali būti parsiųstas kaip DVD ISO atvaizdas.
 XFCE  Edition. Variantas, kuriuo siekiama sukurti sistemą, turinčią mažesnius reikalavimus techninei įrangai.
 Debian Edition Laida, paremta „Debian“. Nesuderinama su Ubuntu.

MintTools 

Linux Mint turi savo pačios įrankius, skirtus palengvinti vartotojų darbą.
 MintInstall programa skirta parsiųsti ir instaliuoti programinei įrangai. 
 MintUpdate programa skirta atnaujinti programinei įrangai ir pačiai Linux Mint.
 MintDesktop programa skirta konfigūruoti GNOME darbalaukį.
 MintConfig (nebenaudojama nuo „Daryna“).
 MintAssistant pritaikymo pagalbininkas pasirodo per pirmą naujo naudotojo prisijungimą ir užduoda kelis klausimus, susijusius su Linux Mint pritaikymu.
 MintUpload – FTP klientas, leidžiantis nusiųsti failus į serverį paspaudus ant jų dešinį klavišą ir pasirinkus veiksmą iš meniu. Vėliau naudotojas gauną nuorodą į failą, kuria gali pasidalinti su kitais. Failai saugomi 2 dienas.
 MintSpace yra didesnė MintUpload versija, skirta dideliems failams. Suteikia papildomos 1 GB dydžio vietos, o failai serveryje saugomi 7 dienas.
 MintNanny paprasta programa, skirta tėvams, siekiantiems apsaugoti savo vaikus nuo žalingos informacijos internete.
 MintMenu.
 MintWifi.

Populiarumas 

Tarnybos DistroWatch, kuri reitinguoja įvairių Linux ir BSD platinamųjų paketų populiarumą, duomenimis, surinktais pagal kasdienius įvairių platinamųjų paketų puslapių paspaudimus, Linux Mint yra 3-oje vietoje.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali Linux Mint interneto svetainė
 Oficialus Linux Mint Wiki 
 Oficialus Linux Mint tinklaraštis
 Oficialus Linux Mint forumas
Sarıyer GK

Stambulo „Sarıyer“ – Turkijos futbolo klubas iš Stambulo.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1940 m.

Pasiekimai

Lietuviai 
 Gintaras Staučė, vartininkas 1996–1997

Nuorodos 
 

Sariyer
Kristmemelis

Kristmemelis arba Kirsmemelis () – Vokiečių ordino pilis, pastatyta 1313 m. pavasarį Nemuno dešiniajame krante, greičiausiai apie 1,5 km į pietryčių nuo dab. Skirsnemunės bažnyčios, prie Talkoto upelio žiočių (pagal vokiečių istoriką J. Foigtą, apie 50 km nuo Ragainės).

Istorija 
Pilis turėjo apie 400 vyrų įgulą. 1315 m. rudenį įvyko Kristmemelio mūšis, kai pilį apgulė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenė, kovos vyko apie 3 savaites, buvo sunaikintas priešpilis. Atstatyta pilis 1324 m. vėl buvo puolama. Prūsijos kronikų žiniomis, 1328 m. nuo žemės drebėjimo (?) nukentėjusią pilį kryžiuočių įgula sunaikino ir persikėlė į Klaipėdą. Pilies vietoje buvusias dviejų kalvelių liekanas 1946 m. nuplovė Nemunas. 

Kartais, ypač senesnėje istorijos literatūroje, ji tapatinama su Panemunės pilimi arba manoma, kad ji stovėjusi ant Mastaičių piliakalnio Nemuno kairiajame krante.

Šaltiniai 

Vokiečių ordino pilys
Išnykusios pilys Lietuvoje
Priekulės herbas

Priekulės herbas – vienas iš Klaipėdos raj. Priekulės miesto heraldikos atributų.

Aprašas
Herbo žaliame lauke auksinis raitelis (žokėjus) ant auksinio žingsniuojančio žirgo, po juo, sidabrinėje skydo papėdėje, raudona žuvis (lašiša).

Istorija

2002 m. gruodžio 19 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1998. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

Taip pat skaitykite 
 Priekulės vėliava

2002 m. patvirtinti Lietuvos gyvenviečių herbai
Klaipėdos rajono savivaldybės gyvenviečių herbai
Priekulė
Esekvibas

Esekvibas (; ) – ilgiausia Gajanos upė bei didžiausia, esanti tarp Orinoko ir Amazonės baseinų. Prasideda Akarajaus kalnuose, Gajanos ir Brazilijos pasienyje. Teka į šiaurę, centrine Gajanos dalimi. Įteka į Atlanto vandenyną 21 km į vakarus nuo Džordžtauno, sudaro estuariją (plotis iki 25 km). Upė vandeninga, vagoje gausu slenksčių ir krioklių. Esekvibo baseine yra žymus Kajeturo krioklys.

Didžiausi intakai (visi kairieji): Kujuvinis, Rupununis, Sipanuris, Potaras, Mazarunis, Kujunis. Esekvibo žemupyje yra keletas didelių bei daugybė mažų upinių salų: Leguanas (47 km²), Vakenamas (44 km²), Hogas (57 km²) ir kt.

Upės pavadinimas aravakų kalba reiškia 'židinio akmenys'. XVII–XIX a. Esekvibo baseine gyvavo Nyderlandų kolonija Esekvibas.

Šaltiniai 

Gajanos upės
07 Vestur

Sandavaguro „Vestur“ – Farerų futbolo klubas iš Sandavaguro.

Istorija 

Klubas įkurtas 1993 m. sujungus Vagaro salos komandas MB Miðvágur ir SÍF Sandavágur. 1998 m. prie jų prisijungė SI Sorvagur klubas, bet visi klubai 2004 m. išsiskyrė, o FS Vágar buvo įkurtas kaip atskiras klubas. Pastarasis 2007 m. lapkritį vėl susijungė su SI Sorvagur klubu ir šįkart pasivadino 07 Vestur (pažymint Vagaro salos geografinę padėtį 7 ° vakarų ilgumos).

Pasiekimai

Sezonai 

|}
Šaltiniai:

Lietuviai 
 Rimvydas Bakus, 2000 m.
 Igoris Kirilovas, 2000 m.
 Kęstutis Latoža, treneris, (2000–2001 m.)
 Darius Magdišauskas, gynėjas, 2000 m.
 Žilvinas Žudys, gynėjas, 2000 m.

Vyr. treneriai 

 Tommy Christiansen (1990)
 Finn Røntved (1995)
 Albert Ellefsen & Páll Fróði Joensen (1995)
 Albert Ellefsen (1996)
 Piotr Krakowski (1997)
 Kęstutis Latoža (2000–2001)
 Albert Ellefsen (2001)
 Suni á Dalbø (2002)
 Albert Ellefsen (2002–2003)
 Jógvan Nordbúð (2004)
 Bill McLeod Jacobsen (2005–2006)
 Hegga Samuelsen (2006)
 Jan Dam (2007)
 Piotr Krakowski (2008–2009)
 Hegga Samuelsen (2010–2011)
 Jóhan Nielsen (2011)
 Piotr Krakowski (2012– 2013)
 Hegga Samuelsen (2014—2016)
 Trygvi Mortensen (2017)
 Pauli Poulsen (2018)
 Julian Madsen (2019—2020)
 Heðin Askham (2020—2021)
 Magnus Powell (2021)
 Matthew Potter (2021–)

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 facebook paskyra
 Transfermarkt
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Globalsportsarchive
 RSSSF duomenų bazė
 Čempionų sąrašas
 Taurės turnyrai
 Supertaurės finalai

Farerų futbolo klubai
Avanscena

Avanscena – priekinė teatro scenos dalis, nuo raudonos scenos linijos iki rampos, lanku išsikišanti į žiūrovų salę. Dažniausiai avanscena išsikiša nedaug, todėl jos plotas nedidelis. Kai kurių teatrų scenos turi didelę avansceną.

Avanscena dažnai naudojama kaip vaidinimo aikštelė operos ir baleto spektakliuose. Dramos teatruose avanscenoje irgi vaidina, paprastai nedideles scenas prieš uždangą, kurios jungia pagrindines spektaklio dalis. Kai kurie režisieriai į avansceną perkelia ir pagrindinį spektaklio veiksmą, taip jie išplečia panaudojamą scenos erdvę.

Teatras

fr:Avant-scène
PFK Nyva Ternopìlʹ

Ternopilio profesionalus futbolo klubas „Nyva“ () arba trumpai Ternopilio „Nyva“ bei PFK „Nyva“ – Ukrainos futbolo klubas iš Ternopilio. Namų rungtynes žaidžia Ternopilio miesto stadione, kuris talpina apie 15 tūkst. žiūrovų.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1978 m. Iki 1981 m. žaidė Podgaicuose, iki 1984 m. Berežanuose, nuo 1985 m. Ternopilyje.

Ukrainai tapus nepriklausoma valstybe, klubas žaidė Aukščiausioje lygoje, tačiau išlikti elite nepavyko ir iškrito į žemesnius divizionus. Pastrausiais dešimtmečiais blaškėsi tarp Pirmos ir Antros lygos. Nuo 2020/21 sezono vėl pateko į Pirmą lygą.

Sezonai

Ukrainos varžybos 
 dalyvavimas Aukščiausioje lygoje ir iškritimas

|}
 nuo 2013 m.

|}

Pasiekimai 
 Ukrainos TSR taurė (1980 m.)

Lietuviai 
 Igoris Pankratjevas, saugas 1996–1997

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 SOCCERWAY
 Transfermarkt (Pirma lyga)

Niva Ternopil
Purusas

Purusas () – upė Amazonijoje, Peru ir Brazilijos teritorijoje; Amazonės dešinysis intakas. Prasideda rytiniuose Andų šlaituose, Peru teritorijoje. Teka į šiaurės rytus lygia ir ekvatorine selva padengta Amazonės žemuma lygiagrečiai su kitu Amazonės intaku Madeira. Vaga viena labiausiai vingiuotų pasaulyje, kadangi upės nuolydis minimalus, o žiotys tėra 33 m aukštyje virš jūros lygio. Vagos gylis beveik per visą upės kelią viršija 15 m. Kovo–balandžio mėnesiais upė plačiai ištvinsta.

Didžiausi intakai – Akrė, Jakas, Čandlsas.

Purusas laivuojamas iki pat aukštupio.

Brazilijos upės
Peru upės