joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Manijokas

Manijokas (Manihot) – karpažolinių (Euphorbiaceae) šeimos gentis, kuriai priklauso 98 rūšys, savaime augančios tropinėje Amerikoje. Kai kurios iš jų yra kultūrinės, ir auginamos visame pasaulyje. Diploidiniai (2n) manijokai turi 36 chromosomas.

Rūšys 
Dažniausios rūšys:
 Brazilinis manijokas (Manihot brasiliensis)
 Valgomasis manijokas, juka, kasava (Manihot esculenta)
 Manihot glaziovi
 Manihot grahamii
 Manihot palmata

Karpažoliniai
Dubnas

Apie kaimą Lenkijoje žr. Dubnas (Lenkija).

Dubnas () – miestas Ukrainos vakaruose, Rivnės srityje, prie Ikvos upės. Dubno rajono centras.

Istorija 

Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą minimas 1099 m. XI a. – XII a. dalinės kunigaikštystės centras. XIII a. Haličo-Voluinės kunigaikštystės miestas, nuo XIV a. priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei, 1569 m. atiteko Lenkijai. XIV a. čia įsikūrė viena pirmųjų Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės žydų bendruomenių. 1498 m. suteiktos miesto teisės. Nuo 1795 m. priklausė Rusijos imperijai, 1920–1939 m. vėl Lenkijai, nuo 1939 m. priklauso Ukrainai.

1919–1921 m. ties Dubnu vyko atkaklios Lenkijos kariuomenės ir Raudonosios armijos kovos. Per Antrąjį pasaulinį karą 1941 m. įvyko vienas didžiausių to karo tankų mūšių tarp Vokietijos ir TSRS kariuomenių. 1941–1944 m. okupuotas vokiečių.

1939–1941 m. čia veikė NKVD stovykla lenkų karo belaisviams, 1942 m. – getas, išžudyta dauguma žydų. 1941 m. jų buvo apie 12 000 arba 58 % miesto gyventojų.

Ekonomika 

Pro Dubną eina geležinkelis Lvovas-Rovnas ir plentas bei plentas į Ternopilį  ir . Išvystyta lengvoji, baldų pramonė, yra maisto (vaisių ir daržovių perdirbimo, mėsos, cukraus, tabako), trikotažo pramonės, meninių ir gumos techninių dirbinių įmonių.

Turizmas 
Dubne yra Kraštotyros muziejus, Dubno pilis, statyta 1489–1506 m., perstatyta XVIII a. antroje pusėje. Išlikę XVI a. miesto vartai, bernardinų bažnyčia ir vienuolynas, įkurtas 1614 m., po gaisrų atstatytas XVIII a., medinė XVII a. cerkvė, XVIII a. Liubomirskių rūmai ir XV-XVII a. kunigaikščių Ostrogiškių dvaras.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Miesto portalas
 Dubno istorija 
 Dubno miesto taryba
 Senos nuotraukos 

Rivnės srities miestai

fa:دوبنو
Mantas Kuklys

Mantas Kuklys (g. 1987 m. birželio 10 d.) – Lietuvos futbolininkas, saugas.

Karjera 
Profesionalią karjerą pradėjo Šiaulių ekipoje. Išrinktas geriausiu 2008 m. Šiaulių FK klubo komandos saugu. 2010 m. lapkričio 26 d. persikėlė į Belgijos KV Turnhout ekipą.. 2012 m. pasirašė kontraktą su Vilniaus „Žalgiriu“. Buvo pripažintas naudingiausiu 2013 m. Lietuvos taurės finalo rungtynių žaidėju.  2014 m. sezono pradžioje kartu su komandos draugu Egidijumi Vaitkūnu buvo išnuomoti Gambrinus lygoje žaidžiančiam Prahos „Bohemians 1905“ klubui.

Taldy Kurgano „Žetìsu“ 2018–2019 m. 
2018 m. sausį tapo Taldy Kurgano „Žetìsu“ nariu. 

2018 m. sezone sužaidė 31 rungtynes Premjer lygoje, pasižymėjo penkiais įvarčiais, bei atliko du rezultatyvius perdavimus. 

2019 m. sezone sužaidė 24 rungtynės Premjer lygoje. Jo sąskaitoje du įvarčiai ir penki perdavimai. Čempionatą „Žetysu“ baigė penktoje vietoje.

Vilniaus „Žalgiris“ 2020 m. 
2020 m. sausio 10 d. paskelbta, kad žaidėjas grįžta į Vilniaus „Žalgirį“.

2022 m. rugsėjo 30 d. pasirodė oficialūs pranešimai, kad Žalgiriui nebeatstovaus.

Statistika 
 A lygos statistika

Spalvų reikšmės: 
 Ekipa žaidė A lygoje;
 Pirmos lygos ekipa;

Žaidimas rinktinėje 
2012 m. birželio mėnesį debiutavo nacionalinėje rinktinėje Baltijos taurės rungtynėse su Estijos komanda.

Trenerio karjera 
2020 m. įgijo UEFA B trenerio licenciją.

Pasiekimai 
FK Žalgiris
 2012 m., 2013 m., 2014 m., 2015 m., 2016 m. (pavasaris) 2016 m. (ruduo), 2021 LFF taurės laimėtojas
 2013, 2016, 2017, 2020 m. LFF Supertaurės laimėtojas
 2013, 2014, 2015, 2016, 2020, 2021 m. A Lygos laimėtojas
 2017 m. A Lygos sidabro laimėtojas

Individualūs

 Geriausias LFF taurės finalo žaidėjas: 2013 m.
 Geriausias LFF Supertaurės rungtynių žaidėjas: 2013 m.
 Fanų išrinktas geriausiu Vilniaus „Žalgirio“ sezono žaidėju: 2013 m.
 Geriausias A Lygos sezono žaidėjas: 2016 m
 Geriausias Lietuvoje žaidžiantis futbolininkas: 2016 m.

Šaltiniai

Nuorodos 
 alyga.lt svetainė
 Soccerway
 fkzalgiris.lt
 Transfermarkt
 lietuvosfutbolas.lt
 Globalsportsarchive

Lietuvos futbolininkai
Antonio Banderas

Antonio Banderas (tikr. José Antonio Domínguez Bandera; g. 1960 m. rugpjūčio 10 d. Malagoje) – ispanų kino aktorius ir dainininkas, žinomas iš filmų Žudikai, Evita, Interviu su vampyru, Filadelfija, Zoro kaukė, Mariačio trilogija.

Tai pirmasis ispanų aktorius, nominuotas Auksiniam gaubliui ir Emmy apdovanojimui.

Antonio Banderas yra atlikęs keletą dainų, kurios įgarsino jo filmus. Žymiausia – Canción del Mariachi (su Los Lobos) iš filmo Desperado.

Filmografija 
 Pestañas postizas (1982)
 Laberinto de pasiones (1982)
 Y del seguro… líbranos Señor! (1983)
 El caso Almería (1984)
 El señor Galíndez (1984)
 Fragmentos de interior (1984)
 Los zancos (1984)
 Réquiem por un campesino español (1985)
 La corte de Faraón (1985)
 Caso cerrado (1985)
 Matador (1986)
 Puzzle (1986)
 27 horas (1986)
 Delirios de amor (1986)
 La ley del deseo (1987)
 Así como habían sido (1987)
 La Mujer de tu vida: La mujer feliz (1988)
 Mujeres al borde de un ataque de nervios (1988)
 El placer de matar (1988)
 Bâton rouge (1988)
 Bajarse al moro (1989)
 Si te dicen que caí (1989)
 Blanca Paloma, La (1989)
 Acto, El (1989)
 La otra historia de Rosendo Juárez (1990)
 ¡Átame! (1990)
 Contra el viento (1990)
 Terra Nova (1991)
 Una Mujer bajo la lluvia (1992)
 Mambo karaliai (1992)
 Il Giovane Mussolini (1993) (TV) kaip Benito Mussolini
 ¡Dispara! (1993)
 Dvasių namai (1993) as Pedro Tercero García
 Filadelfija (1993)
 Of Love and Shadows (1994)
 Interviu su vampyru: vampyrų kronikos (1994)
 Miami Rhapsody (1995)
 Desperado (1995)
 Keturi kambariai (1995)
 Žudikai (1995)
 Nekalbėk su nepažįstamais (1995)
 Two Much (1995)
 Evita (1996) kaip Če
 Zoro kaukė (1998)
 Tryliktasis karys (1999) kaip Achmedas ibn Fadlanas
 The White River Kid (1999)
 Play It to the Bone (1999)
 The Body (2001)
 Šnipų vaikai (2001)
 Original Sin (2001)
 Femme Fatale (2002)
 Šnipų vaikai 2: Dingusių svajų sala (2002)
 Frida (2002) kaip David Alfaro Siqueiros
 Ballistic: Ecks vs. Sever (2002)
 Šnipų vaikai 3-D: Žaidimo pabaiga (2003)
 Vienąkart Meksikoje (2003)
 And Starring Pancho Villa as Himself (2003) kaip Pancho Villa
 Imagining Argentina (2003)
 Šrekas 2 (2003) (balsas)
 Zoro legenda (2005)
 Take the Lead (2006)
 Bordertown (2007)
 Šrekas 3 (2007) (balsas)
 Memoirs of Hadrian (2008)
 My Mom’s New Boyfriend (2008)
 The Code (2008)
 Kitas vyras (2008)
 Puss in Boots: The Story of an Ogre Killer (TBA) (balsas)
 Juodasis auksas (2011)

Nuorodos 
 IMDB profilis

Banderas
Gustavas IV Adolfas

Gustavas IV Adolfas (, 1778 m. lapkričio 1 d. Stokholmas – 1837 m. vasario 7 d. Sankt Galenas, Šveicarija) – 1792–1809 m. Švedijos karalius.

Biografija 

Kilęs iš Oldenburgų atšakos, Holšteinų-Gotorpų dinastijos. Tėvas Gustavas III, motina Sofija Magdalena Danė.

Šeima 
1797 m. vedė. Žmona Frederika Darata Vilhelmina Badenietė (1781–1826 m.). Jų vaikai:
 Gustavas Vaza (1799–1877 m.), nuo 1809 m. Gustavas Gustavsonas
 Sofija Vilhelmina (1801–1865 m.), jos vyras Badeno kunigaikštis Leopoldas I.
 Karolis Gustavas (1802–1805 m.)
 Amalija Marija Šarlota (1805–1853 m.)
 Cecilija (1807–1844 m.)

Valdymas 
Valdė autokratiškai; iki 1796 m. regentu buvo jo dėdė Karolis, nuo 1809 m. karalius Karolis XIII. Nesėkmingai 1805–1807 m. kariavo su Prancūzija, prarado Pomeraniją ir 1808–1809 m. – su Rusija, kuriai atiteko Suomija. Karininkų nuverstas ir priverstas emigruoti. Jo palikuoniai neteko teisių į sostą.

Literatūra 
 H. Arnold Barton, Scandinavia in the Revolutionary Era, 1760–1815, 1986, ISBN 0-8166-1392-3.
 Sten Carlsson, Gustaf IV Adolf, 1946.

Šaltiniai 

Holšteinai-Gotorpai
Valdovai atsižadėję sosto
Izraelio naujasis šekelis

Izraelio naujasis šekelis – oficiali Izraelio valiuta (ILS).

Cirkuliuoja popierinės 20, 50, 100 ir 200 šekelių kupiūros bei 0,5, 1, 5, ir 10 šekelių monetos (dažniausiai vadinamos škalim). Šimtoji šekelio dalis – 1 agora.

Istorija 

1897 m. vykusio pirmojo sionistų kongreso metu vienas iš sionistų lyderių, Lietuvos žydas Dovydas Volfsonas pasiūlė kongreso dalyvių nario mokesčius vadinti šekeliais. Pavadinimas prigijo ir vėliau tapo Izraelio piniginiu vienetu.

Šaltiniai 

Valiuta
Izraelio ekonomika
Gynybos mechanizmas

Gynybos mechanizmas () – psichoanalizės mokyklos aprašyti psichikos reguliavimo būdai, turintys apsaugoti žmogų nuo vidinių konfliktų, nerimo, kaltės, bet iškreipiantys tikrovės supratimą.

Gynybos mechanizmų rūšys 

Skiriami tokie gynybos mechanizmai:

 Neigimas
 Išstūmimas
 Racionalizacija
 Sublimacija
 Perkėlimas
 Projekcija
 Atvirkštinis reagavimas
 Regresija

Neigimas pasireiškia, kai yra neigiama kažkas nemalonaus. Tada elgiamasi, tarytum tai neegzistuotų.

Išstūmimo mechanizmas išstumia iš sąmonės nemalonius prisiminimus, impulsus, keliančius nemalonią būseną.

Racionalizacijos atveju asmuo sukuria nepriimtinam elgesiui pateisinimus.

Sublimacija yra socialiai nepriimtino impulso nukreipimas taip, kad jis būtų priimtinas. Kaip to pavyzdys pateikiamas agresyvaus žmogaus ėjimas dirbti policijoje ar kariuomenėje.

Perkėlimo mechanizmas įsijungia, kai impulsas arba jausmas, kurio dėl kokios nors priežasties negalima išreikšti, nukreipiamas ne į tą objektą, kuris jį sukėlė, bet į kitą, dažnai silpnesnį.

Projekcijos atveju savi neigiami bruožai, mintys, jausmai ar elgesys nesąmoningai priskiriami kitiems žmonėms ar aplinkai.

Atvirkštinis reagavimas pasireiškia, kai nepriimtini impulsai yra pakeičiami į priimtinus.

Regresijos mechanizmas tarsi grąžina į vaikystę.

Išnašos 

Psichologija
Psichoanalizė
Kirsten Dunst

Kirsten Caroline Dunst (g. 1982 m. balandžio 30 d. Point Pleasant, Naujasis Džersis) – amerikiečių aktorė, modelis ir dainininkė.

Nuorodos 
 
  
 

Dunst, Kirsten
Almatos sritis

Almatos sritis () – administracinis vienetas Kazachijos pietryčiuose. Įkurta 1932 m. kovo 10 d., 1997 m. sujungta su Taldykorgano sritimi. Rytuose ribojasi su Kinija, pietuose – su Kirgizija. Plotas 224 000 km². 1,624 mln. gyv. (2008 m.) Centras – Taldykorganas (118 tūkst. gyv.; 1999 m.) Sritis suskirstyta į 16 rajonų.

Demografija 
Gyvena daugiausia kazachai (59,4 %), rusai (21,8 %), uigūrai (9,0 %). Miesto gyventojų 29,8 % (1999 m.) Gyventojų vidutinis tankumas 7,3 žm./km².

Miestai 
 
 Almata
 Kapčiagajus
 Tekelis
 Kaskelenas
 Jesikas
 Žarkentas
 Sarkandas
 Talgaras
 Taldykorganas
 Ušaralas
 Uštobė

Geografija 
Srities šiaurėje yra Saryjesik Atyrau, Taukumo smėlėtosios lygumos, Šiaurės vakaruose – Ilio delta, pietuose ir pietvakariuose – Užilės Alatau (didžiausias aukštis 4973 m), Ketmenio, Kungei Alatau, Terskei Alatau kalnagūbriai.

Lygumose smėlynai, druskožemiai, auga saksaūlų giraitės, priekalniuose kaštoniniai dirvožemiai, stepių augalija, aukščiau -juodžemiai, lapuočių miškai, nuo 1500 m – subalpinės ir alpinės pievos.

Didžiausia upė Ilis, lygumose gausu sausvagių. Šiaurės vakaruose yra Balkašo ežero, rytuose – Kapčiagajaus tvenkinys.

Klimatas 
Klimatas žemyninis. Sausio vidutinė temperatūra lygumose nuo -10 iki -14, priekalniuose nuo -5 iki -6 °C, liepos atitinkamai 24 ir 18-20 °C. Lygumose iškrinta 125–300 mm, priekalniuose ir kalnuose 500–1000 mm kritulių per metus.

Gyvūnija 
Veisiasi džeiranai, saigos, rudieji lokiai, irbiai, archarai, maralai, lūšys.

Naudingosios iškasenos 
Kasama klintis, kvarcinis smėlis, gipsas, rusvoji anglis ir akmens anglis, polimetalų rūdos.

Pramonė 
Yra Almatos hidroelektrinė ir Kapčiagajaus hidroelektrinė. Išvystyta spalvotoji metalurgija, mašinų gamyba, siuvimo, veltinių vėlimo, gelumbės, galanterijos, tekstilės, statybinių medžiagų, stiklo, porceliano, maisto pramonė, metalo apdirbimas. Dujotiekis: Almata-Buchara. Laivuojamas Balkašas ir Ilis.

Žemės ūkio naudmenų – 16,4 mln. ha, iš jų 14,9 mln. ha užima pievos ir ganyklos, 1,5 – ariamoji žemė (1998 m.). Auginami javai, daržovės, tabakas, cukriniai runkeliai. Išplėtota sodininkystė ir vynuogininkystė. Veisiami galvijai, avys, ožkos, arkliai, kupranugariai, kiaulės, naminiai paukščiai.

Turizmas 
Kalnuose netoli Almatos yra kurortų, poilsio namų, sanatorijų. 195 km į rytus nuo Almatos, prie sienos su Kinija yra Čaryno nacionalinis parkas, kuriame driekiasi gilus Čaryno kanjonas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė
Jonas Masiokas (advokatas)

Jonas Masiokas – verslo teisės advokatas, buvęs advokatų kontoros „Jaskutėlis, Stasiulis ir Masiokas" vadovas.

Išsilavinimas 
1975 m. Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete baigė teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją. Stažavosi JAV Villanova teisės mokykloje, Komercinės teisės fakultete (išklausė teisės kursą); Žemutinės Saksonijos teisingumo ministerijoje (Vokietija), Sarbriukeno universiteto Europos institute (Vokietija). Dalyvavo daugelyje Europos Bendrijos rengtų teisės seminarų Vokietijoje ir Šveicarijoje.

Dalykinė veikla 
1976–1986 m. apylinkės prokuroras Vilniuje, dirbo Teisės instituto vyresnysis mokslinis bendradarbis (1986–1988 m.), LR teisingumo ministro patarėjas tarptautinės teisės klausimais (1988–1992 m.), LR tarptautinių ekonominių santykių ministerijos Juridiniam skyriaus vedėjas, Europos integracijos studijų centro teisės patarėjas, 1992 m. dėstė Europos Bendrijos teisę bei tarptautinės prekybos teisės kursą VU Teisės fakultete.

Nuo 1996 m. advokatas, nuo 1997 m. JAV teisės firmos „McDermott, Will & Emery“ Vilniaus biuro advokatas; iki 2003 m. birželio 30 d. – advokatų kontoros „Jaskutėlis, Stasiulis ir Masiokas" partneris, seniūnas, nuo 2003 m. liepos 1 d. – advokatų kontoros „Bernotas ir Dominas Glimstedt“ partneris.

Veiklos specializacija – atstovavimas teismuose, alternatyvus ginčų sprendimas, įmonių teisė, bankroto teisė, intelektinė nuosavybė, draudimo teisė, konkurencijos teisė.
Specializavosi intelektinės nuosavybės, tarptautinių komercinių sutarčių, konkurencijos, įmonių bankroto teisės ir ginčų sprendimo srityse, taip pat įmonių teisės, draudimo, telekomunikacijų srityse, Europos Sąjungos teisėje. Turi didelę atstovavimo teisminėse bylose, arbitražuose patirtį.

Lietuvos ir Tarptautinės advokatų asociacijos, Lietuvos teisininkų draugijos narys; Lietuvos advokatūros narys, Lietuvos advokatūros garbės teismo narys (iki 2008 m. balandžio 18 d.).

Moka vokiečių, anglų, lenkų ir rusų kalbas.

Šaltiniai 

Lietuvos verslo teisės advokatai
Charles Itandje

Šarlis Hubertas Itandžas (; g. 1982 m. lapkričio 2 d. Paryžiaus Bodigny priemestyje) yra prancūzų futbolininkas žaidžiantis vartininko pozicijoje.

2007-ų rugpjūčio 9-ą d. pasirašė sutartį su Liverpulio komanda. Rafael Benitez nusprendė priimti naują vartininką po to, kai Jerzy Dudek paliko komanda 2007-ų liepą, bei kai Scott Carson buvo paskolintas Aston Villa komandai iki 2007–2008 sezono pabaigos.

2010 m. sausio 1 d. perėjo į Kipro PAE Atrómītos komandą.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Itandje, Charles
Itandje, Charles
Boeing 757

Boeing 757 – JAV kompanijos Boeing Commercial Airplanes trumpų ir vidutinių nuotolių siauraliemenis reaktyvinis komercinis oro laineris. 

Lėktuvas buvo kuriamas, siekiant pakeisti senstelėjusius, bet talpius Boeing 727 lainerius. Oro bendrovės šiuo lėktuvu keleivius skraidina nuo 1983 m.

Nuo 2004 m. spalio 28 d. šių lėktuvų gamyba buvo nutraukta, kadangi komerciškai sėkmingai vystėsi naujosios kartos Boeing 737 NG projektas. Patikimųjų Boeing 757-200 ir prailgintų Boeing 757-300 vietą naujų oro lainerių rinkoje užėmė Boeing 737-800/900 bei Airbus 321 oro laineriai. 

Nepaisant nutrauktos gamybos, šis lėktuvas populiarus ir šiandien. Juo gabenami ne tik keleiviai, bet ir kroviniai, skraido valstybių vadovai, kariškiai.

Lietuvoje 
Keturi Boeing 757-200 skraido su Lietuvos registracijos ženklais: LY- SKJ, LY - SKR, LY - FLA ir LY - FLG. Šiuos orlaivius eksploatuoja oro bendrovės "Aurela" (LY - SKJ, LY - SKR), "Small Planet Airlines" (LY - FLA) bei nuomoja orlaivių nuomos įmonė AB "Avia Asset Management" (LY - FLG).

Charakteristikos

Nuorodos 

 Boeing 757 www.boeing.com tinklalapyje 

Boeing oro laineriai
Monoplanai
Žemasparniai
Aksikonas

Aksikonas – kūginis lęšis. Aksikono paviršius gaunamas iš lygiašonės trikampės prizmės mintyse apsukus ją apie statmenį. Kūginis lęšis atvaizduoja taškinį objektą į linijinį objektą, gulintį aksikono optinėje ašyje. Aksikonas taip pat pasižymi tuo, kad transformuoja lazerinius pluoštus į žiedą tolimajame lauke. . Aksikonai dažniausiai naudojami gan gerai aproksimuojančiam Beselio pluoštui, literatūroje vadinamam nedifraguojančiu pluoštu, iš Gauso pluošto gauti..

Išnašos 

Optika
Kraštinė

Kraštinė – krašto (šono) linija, jungianti du daugiakampio taškus.

Kiek daugiakampis turi kampų, tiek turės ir kraštinių.

Kraštinės žymimos viena mažąja raide arba dvejomis didžiosiomis raidėmis, kurios yra gretimi kraštinei kampai.

Elementarioji geometrija
Politopai
Cilindras

Cilindras (, iš  'ritinys'), ritinys – trimatė geometrinė figūra. Cilindru vadina dvi susijusias figūras:
 cilindrinis paviršius () – paviršius, aibė visų taškų, kurių mažiausias atstumas iki tiesios atkarpos (cilindro ašies) yra toks pats. Ši figūra yra gaunama apskritimą slenkant išilgai tiesės, einančios per apskritimo centrą.
 cilindras – tūris, esantis cilindrinio paviršiaus viduje (iš galų „uždarytas“ dviem pagrindais). Ši figūra yra gaunama skritulį slenkant išilgai tiesės, einančios per skritulio centrą.

Formulės 

Tūrio formulė – 

Pagrindo ploto formulė – 

Šoninio paviršiaus ploto formulė – .

Viso paviršiaus ploto formulė – .

Elementariosios figūros
Antros eilės paviršiai
Ikos departamentas

Ikos departamentas (, ) – departamentas vakarinėje Peru, Ramiojo vandenyno pakrantėje. Šiaurėje ribojasi su Limos departamentu, rytuose – su Huankevilikos ir Ajakučo departamentais, pietuose – su Arekipos departamentu. Administracinis centras – Ika.

Istorija 
Ikos departamentas turi turtingą istoriją. Pirmieji gyventojai čia įsikūrė prieš 10 tūkst. metų. Jie vystė Vario, Naskos, Parakaso kultūras.

Parakaso kultūra gyvavo nuo VII iki II a. pr. m. e. ir garsėjo savo tekstilės menu bei mumifikavimo tradicijomis. Naskos kultūra vystėsi nuo II a. pr. m. e. iki VII a. Ji žymi savo spalvigais keramikos dirbiniais, irigacijos techologija ir paslaptingomis Naskos linijomis. XV a. Ikos teritoriją užkariavo Inkų imperija, vadovaujama Pačakuteko.

1563 m. ispanų kolonistai įkūrė Ikos miestą ir pradėjo vystyti vynininkystę bei medvilnės pramonę.

Geografija 
Ikos departamentas išskirtinis tuom, kad beveik visą jo teritoriją užima Kostos (pakrantės) lygumos. Tik šiaurėje ir rytuose paviršius kyla į Andų kalnus. Aukščiausios viršukalnės iškyla į 4400 m (Janakakčios k.) ir 4200 m (Rumi Kruso k.) aukštį. Vandenyno pakrantė raižyta, krantas skardingas. Į vandenyną išsikiša Parakaso pusiasalis, o šalia kranto yra nedidelių salų: Činčos salos, Baljestos salos, San Galjano, La Vjechos salos. Pakrantės lygumose plyti dykumų plotai. Augmenijos daugiau upių oazėse.

Departamento upės prasideda Anduose ir teka link vandenyno. Tačiau dauguma jų labai nevandeningos ir išdžiūsta nepasiekusios jūros. Svarbiausios upės – Ika, San Chuanas, Piskas, Grandė. Viduryje dykumos telkšo Uakačinos ežeras.

Klimatas karštas, sausas, dykuminis. Vidutinė metinė oro temperatūra 22 °C. Priešingai nuo Limos ar Čimbotės, kur sausa, bet nuolat debesuota, Ikoje – saulėta. Žiemą naktimis pasitaiko šalčių, kai temperatūra nukrenta iki 7-8 °C. Vasaromis temperatūra dažnai viršija 36 °C, dažni stiprūs vėjai.

Departamento gamta sagoma Parakaso ir Punta de San Chuano rezervatuose.

Ekonomika 

Svarbiausia ūkio šaka Ikos departamente – žemės ūkis. Upių oazėse auginama medvilnė, pupiniai (avinžirniai, pupelės), vynuogės, šparagai, artišokai, vaisiai. Markonoje yra geležies kasykla. Pakrantės miestuose verčiamasi žvejyba. Maisto pramonė (konservų, pieno produktų), vynininkystė, tekstilės pramonė.

Ikos departamentas turi svarbią turistinę reikšmę visoje Peru. Ika garsėja archeologinėmis vietovėmis – pasaulinio garso Naskos linijomis, Parakaso, Pisko, Činčos acheologinėmis radimvietėmis. Ekologiniu aspektu lankomas Parakaso nacionalinis rezervatas su paukščių peryklomis ir ruonių gulyklomis Baljestos salose. Dar vienas unikalus departamento objektas – Uakačinos oazė dykumoje.

Administracinis skirstymas 
Ikos departamentas administraciškai padalintas į 5 provincijas (skliaustuose – administracinis centras).
 Činčos provincija (Činča Alta)
 Pisko provincija (Piskas)
 Ikos provincija (Ika)
 Palpos provincija (Palpa)
 Naskos provincija (Naska)

Peru departamentai
Nubinis ožys

Nubinis ožys (Capra ibex nubiana) – dykaraginių (Bovidae) šeimos žinduolis, priklausantis ožkų (Caprinae) pošeimiui.

Nubinis ožys artimas alpiniam ožiui. Kai kurie biologai jį vadina alpinio ožio porūšiu.

Išvaizda 
Gelsvai rudas, ant nugaros tamsesnių plaukų juosta. Papilvė balsva, kojų apačia balta su juodomis juostelėmis iš priekio ir juodais apvadais. Ilga tamsi barzda. Patelės šviesesnės, be barzdos.

Kūno aukštis 65 – 105 cm, masė 45 – 115 kg. Patinai ir patelės raguoti. Patinų ragai labai panašūs į sibirinio ožio ragus (iki 140 cm ilgio), tik kiek siauresni, su apvalainesne priekine ir aštresne vidine briauna. Patelių ragai menkesni – 15 – 30 cm ilgio.

Paplitimas 
Paplitęs Š. Afrikoje į rytus nuo Nilo ir Arabijos pusiasalyje.

Išskiriami du porūšiai, kuriuos kai kurie zoologai vadina atskiromis rūšimis. Gyvena kalnuose iki 4 km virš jūros lygio ir pakrančių. Laikosi mišriais būriais, seni patinai ir pavieniui. Puikiai laipioja stačiomis uolomis. Poruojasi spalio – lapkričio mėnesiais. Nėštumas trunka 5 – 5,5 mėnesio, gimsta 1 – 2 jaunikliai.

Minta žoliniais augalais, medžių ir krūmų ūgliais. Gali ilgai apsieiti be vandens.

Ožkos ir avinai
La Pasas (reikšmės)

La Pasas ( 'taika') reiškia šias vietoves:

 La Pasas – Bolivijos sostinė;
 La Paso departamentas – Bolivijos deprtamentas;
 La Pasas – miestas Argentinoje, Entre Riose;
 La Pasas – miestas Argentinoje, Mendosos provincijoje;
 La Paso departamentas – Salvadoro departamentas;
 La Paso departamentas – Hondūro departamentas;
 La Pasas – miestas Hondūre;
 La Pasas – miestas Meksikoje, Žemutinėje Kalifornijoje;
 La Pasas – miestas Urugvajuje.
Aleksandras Neviškis

Aleksandras Neviškis (, pilnas vardas Алекса́ндр Яросла́вич Не́вский, apie 1220 m. birželio 6 d. Pereslavlis-Zaleskis – 1263 m. lapkričio 14 d. Gorodecas, dab. Žemutinio Naugardo sritis), 1236-1252 m. Naugardo kunigaikštis ir 1246-1252 m. Kijevo kunigaikštis, 1252-1263 m. didysis Vladimiro kunigaikštis. Nuo 1547 m. stačiatikių šventasis.

Biografija 

Tėvas Jaroslavas II Vsevolodovičius, motina Rostislava Mstislavovna. Pirmoji žmona Aleksandra Polockietė, antroji – kunigaikštytė Vasa. Vaikai:
 Vasilijus Aleksandrovičius (1245-1271 m.) Naugardo kunigaikštis;
 Dmitrijus Perejaslavskis (1250-1294 m.) Naugardo kunigaikštis;
 Andrejus Aleksandrovičius (1255-1304 m.) Kostromos kunigaikštis, Vladimiro kunigaikštis, Naugardo kunigaikštis;
 Danila Aleksandrovičius (1261-1303 m.) pirmasis Maskvos kunigaikštis.

Valdymas 

1240 m. liepos 15 prie Nevos sumušė švedus, dėl to įgijo Neviškio pravardę. 1242 m. balandžio 5 d. Ledo mūšyje sumušė Livonijos ordino kariuomenę. 1246 m. Mongolijos didysis chanas jį paskyrė Kijevo kunigaikščiu. 1252 m. pašalinus Aleksandro brolį Andrejų, siekusį Europos šalių paramos kovai su mongolais-totoriais, gavo Aukso ordos chano jarliką tapti Vladimiro didžiuoju kunigaikščiu – nominaliu Rusios valdovu.

Slopino sukilimus prieš mongolus, tuo pasiekė, kad jo valdinių neimtų į mongolų – totorių kariuomenę. Stačiatikių bažnyčia rėmė Aleksandrą. 4-6 dešimtmetyje atrėmė lietuvių antpuolius. 1262 m. sudarė sąjungą su Mindaugu prieš Livonijos ordiną, tačiau bendras Vendeno puolimas žlugo, nes rusų kariuomenė atvyko per vėlai.

Šaltiniai

Literatūra 
 В. А. КУЧКИН.Александр Невский — Государственный деятель и полководец средневкековой Руси//Отечественная история/РАН. Ин-т рос. истории.- М.: Наука,1996.-№ 5.- 224 с.;
 И. Данилевский. Александр Невский: Парадоксы исторической памяти // «Цепь времен»: Проблемы исторического сознания. М.: ИВИ РАН, 2005, с. 119—132.;
 Игорь Данилевский. Ледовое побоище: смена образа;
 Н. И. Костомаров. Русская история в жизнеописаниях ее главнейших деятелей. Князь Александр Ярославич Невский;
 Isoaho, Mari. The Image of Aleksandr Nevskiy in Medieval Russia: Warrior and Saint (The Northern World; 21). Leiden: Brill Academic Publishers, 2006 (hardcover, ISBN 90-04-15101-X).

Nuorodos

Genealogija

Galerija 

Vladimiro kunigaikščiai
Kijevo kunigaikščiai
Naugardo kunigaikščiai
Pskovo kunigaikščiai
Vanilė

Vanilė – delikatesu laikomas ir gurmanų vertinamas aromatinis prieskonis, gaminamas iš vanilės genties gegužraibių ankščių. Vanilė naudojama pagardinti konditerijos gaminiams, kvepalų gamyboje. Kilo iš Meksikos, tačiau dabar pagrindiniai vanilės tiekėjai yra Madagaskaras, Indonezija, Okeanijos ir Indijos vandenyno salos, Rytų Afrikos valstybės. Viena pagrindinių vanilės sudedamųjų dalių, skleidžianti būdingą kvapą yra vanilinas.

Produkcija

Nuorodos 
 Išsamiau apie vanilę - straipsnyje "Vanilė - prieskonių karalienė"

Prieskoniai
Kvapioji vanilė

Kvapioji vanilė (Vanilla planifolia) – orchidėjinių (Orchidaceae) šeimos vijoklių augalų rūšis. Tai pagrindinė rūšis naudojama aromatinio prieskonio – vanilės gamybai. Natūraliai auga Centrinėje Amerikoje ir Vest Indijoje, tačiau dabar auginama daugelyje pasaulio tropinių kraštų (Madagaskare, Okeanijoje, Indonezijoje ir kt.).

Kvapiosios vanilės žiedai žalsvai gelsvi, 5 cm skersmens, ir žydi tik vieną dieną. Tokiomis sąlygomis labai maža tikimybė, kad žiedai bus apdulkinti, todėl vanilės žiedai apdulkinami rankiniu būdu, norint kad išsivystytų ankštys. Vaisius veda subrendę, 3 m aukščio siekiantys augalai. Ankščių ilgis 15-23 cm. Jos subręsta per 5 mėn. tada yra renkamos ir konservuojamos.

Nuorodos 
 Išsamiau apie vanilę – straipsnyje „Vanilė – prieskonių karalienė“

Gegužraibiniai
Prieskoniniai augalai
Képler Laveran Lima Ferreira

Kepleris Laveranas Lima Fereira (; g. 1983 m. vasario 26 d.), geriau žinomas kaip Pepe – iš Brazilijos kilęs futbolininkas, ilgametis Portugalijos rinktinės gynėjas.

 žaidžia nuo 2007 m.

Pasižymi kietu, agresyviu žaidimu, dažnai provokatyviu elgesiu.

Pasiekimai 

Porto
 Tarpžemyninė taurė: 2004
 Primeira Liga: 2005–06, 2006–07
 Taça de Portugal: 2005–06
 Supertaça Cândido de Oliveira: 2004, 2006
Real Madrid
 UEFA Čempionų Lyga: 2013–14, 2015–16
 UEFA supertaurė: 2014
 FIFA pasaulio klubų taurė: 2014
 La Liga: 2007–08, 2011–12
 Copa del Rey: 2010–11, 2013–14
 Supercopa de España: 2008, 2012

 2016 m. Europos futbolo čempionatas

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Laveran Lima Ferreira Képler
Rui Patrício

Rui Pedras dos Santošas Patrisijus (; g. 1988 m. vasario 15 d.) – futbolininkas, Portugalijos rinktinės ir Wolverhampton Wanderers klubo vartininkas.

 žaidžia nuo 2008 m. Pradžioje buvo atsarginis portugalų vartininkas, bet nuo 2012 m. tapo pagrindiniu. Jis gynė vartus ir visose 2016 m. Europos čempionato varžybose, kai portugalai tapo čempionais.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Laimėjimai 

Sporting CP
 Taça de Portugal: 2007–08, 2014–15
 Supertaça Cândido de Oliveira: 2007, 2008, 2015

 2016 m. Europos futbolo čempionatas

Šaltiniai 

Portugalijos futbolininkai
Čaiteno ugnikalnis

Čaiteno ugnikalnis () – ugnikalnis pietinėje Čilėje, Los Lagoso regione, prie Korkovado įlankos. Tai 3 km skersmens vulkaninė kaldera, dalinai padengta riolito ir obsidiano lavos kupolu ir nedideliu ežerėliu. Aukštis 962 m.

2008 m. išsiveržimas 

Čaiteno aktyvumas nuslopo prieš maždaug 7000 tūkst. metų. Tačiau 2008 m. gegužės 2-6 dienomis ugnikalnis atbudo ir išmetė milžinišką kiekį pelenų. Pelenai nugulė aplinkines Čaiteno, Futaleufu, Palenos gyvenvietes, o vyraujantys vakarų vėjai pelenų debesis nunešė per Argentiną iki pat Urugvajaus. Tai sukėlė transporto, žmonių sveikatos problemų.

Nuorodos 
 Ugnikalnių duomenų bazė
 Čaiteno 2008 m. išsiveržimo ir padarinių nuotraukos 
 Nauji Čaiteno aktyvumo ženklai 2008 m. rudenį (video)

Čilės ugnikalniai
Aradnykai

Aradnykai () – kaimas šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijos Seinų apskrities, Seinų valsčiuje, 2 km nuo Lietuvos sienos. Į Aradnykų sudėtį įjungtas Veresovščiznos kaimelis. Kaimas yra šalia Alno ežero, ir Alnos upės. Kaimas yra apie 7 km į rytus nuo Seinų ir apie 115 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas yra šalia pasienio punkto Lazdijai-Aradnykai. Per kaimą eina Lenkijos turizmo ir kraštotyros draugijos rekomenduojamas
  Juodasis  turistinis maršrutas: Stabingis – Krasnagrūda – Dusnyčia – ARADNYKAI. (Trasos ilgis – 9,4 km).

Geografija 
Kaimas išsidėstęs Rytų Sūduvos aukštumoje, prie Alnos ežero, ant Baltosios Ančios intako Alnutės kranto; netoli Lietuvos krašto kelio Nr. Lazdijai – Akmeniai, kuris, kirtus buvusį sienos pervažiavimo postą, Lenkijoje yra vadinamas krašto keliu Nr. Dolna Grupa – Ogrodniki (Aradnykai). Valsčiaus keliai Aradnykai`- Žagariai ir Aradnykai – Alnai.

Istorija 
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Aradnykai įsikūrė XVI a. pabaigoje. Iki Pirmojo pasaulinio karo gyveno vien lietuviai. 1916-1919 m. veikė lietuvių pradžios mokykla, lietuviškų organizacijų skyriai. Nacių okupacijos metais iš Aradnykų į Lietuvą buvo iškeldinta 17 šeimų, po karo grįžo tik 4. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 149 gyventojai, iš kurių 23 lenkai ir 126 lietuviai.

1962 m. balandžio 11 d. įsikūrė Lenkijos visuomeninės kultūros draugijos padalinys. ir lietuvių kalbos fakultatyvas pradinėje mokykloje, veikęs iki 1990 m. 1975-1998 m. kaimą administravo Suvalkų vaivadija. Nuo 1960 m. veikė biblioteka su skaitykla su lietuviškomis ir lenkiškomis knygomis, ji turėjo tris filialus: Dusnyčioje, Žagariuose ir Rakelijoje. Bibliotekininkas mokėjo lietuvių kalbą, rengė literatūrinius vakarus, teatralizuotus pasakų skaitymus vaikams. Iki 1976 m. liepos 1 d. Aradnykai priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui.
1990-2008 m. prie Aradnykų veikė Lietuvos-Lenkijos valstybinės sienos kirtimo postas.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Vincas Češkevičius (1896–1972) – tautosakininkas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Kaimas žemėlapyje

Seinų valsčius
Aleksandras Gorškovas

Aleksandras Gorškovas (; g. 1970 m. vasario 8 d. Kirovske) – karjerą baigęs futbolininkas, žaidęs saugo pozicijoje. Turi Ukrainos ir Rusijos pilietybes.

Gorškovas, Aleksandras
Antakija

Antakija (), senovėje Antiochija () – miestas Turkijos pietuose, prie Asio upės, netoli Sirijos sienos; Hatajaus provincijos centras. 144,9 tūkst. gyventojų (2000 m.). Kelias į Latakiją (Sirija). Valoma vilna, rūšiuojamas tabakas, tekstilės, avalynės pramonė; muilo gamyba. Tabako, kviečių, citrinmedžių, vynmedžių auginimo regiono centras. Archeologijos muziejus. Iš architektūros paminklų pažymėtinas Romos imperijos laikų tiltas, Bizantijos imperijos laikų citadelė, XIX a. mečetė, senovės miesto griuvėsių liekanos.

Istorija 
Apie 300 m. pr. m. e. miestą įkūrė Aleksandro Makedoniečio armijos karvedys Seleukas I Nikatoras ir pavadino Antiochija. Ji tapo viena Seleukidų valstybės sostinių bei buvo svarbus regiono prekybos centras. 64 m. pr. m. e. tapo Romos imperijos Sirijos provincijos vietininkų rezidencija ir trečiuoju pagal dydį valstybės miestu, I a. buvo vienas žymiausių krikščionybės židinių. 526 m. Antiochija apgriauta per žemės drebėjimą, 540 m. nuniokota Persų imperijos. VI a. vid. Bizantijos imperatoriaus Justiniano I atstatyta ir pavadinta Teopoliu. 637–969 m. priklausė arabams. 1098 m. miestą užėmė Pirmojo kryžiaus žygio dalyviai ir pavertė Antiochijos kunigaikštystės sostine (1098–1268 m.). XIII a. pab. - XVI a. pr. miestą valdė mameliukai. 1516 m. užkariavo turkai ir pavadino Antakija.

Sportas 
 Hatayspor (futbolo klubas),
 Naujasis miesto stadionas, kurio talpa 25 tūkst. žiūrovų,
 Antakya Atatürk Stadı („Atatiurko“ stadionas), kurio talpa 5 5 83 žiūrovai.

Šaltiniai 

Turkijos miestai
Adijamanas

Adijamanas () – miestas Turkijos pietryčiuose, apie 300 km į šiaurės rytus nuo Adanos. Provincijos centras. 178,5 tūkst. gyventojų (2000 m.). Javų, vilnamedžių, tabako, pistacijų, vynmedžių auginimo rajono centras.

Istorija 

Miestą VIII a. įkūrė arabai. Iki 1926 m. miestas vadinosi Hisnimansuru.

Turkijos miestai
Šutonys

Šutonys – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, į šiaurę nuo Šventos. Veikia P. Karvelio terapijos ir fitoterapijos įmonė (gamina įvairias arbatas ir kt.).

Netoli kaimo yra Šutonių viensėdis.

Gyventojai

Šaltiniai 

Švenčionių rajono savivaldybės gyvenvietės
Stasio Šalkauskio premija

Stasio Šalkauskio premija – Lietuvos kultūros fondo premija, pavadinta žymaus lietuvių filosofo, profesoriaus Stasio Šalkauskio (1886–1941) vardu ir teikiama jo gimimo dieną – gegužės 16 d.

Istorija 
Premiją 1991 m. įsteigė Lietuvos kultūros fondo Šiaulių krašto taryba pažymėti iškiliems mokslo, meno, tautinės kultūros puoselėtojams, kilme arba darbais susijusiems su Šiaulių kraštu ir savo veikla tęsiantiems Stasio Šalkauskio darbus, įgyvendinantiems jo idėjas.

1991–2005 m. premija buvo teikiama kas dvejus, nuo 2005 m. – kas trejus metus.

Premijos laureatai 
 1991 m. – Romualdas Ozolas, filosofas, signataras
 1993 m. – Arvydas Petras Žygas, antropologas, profesorius, ateitininkijos atkūrėjas Lietuvoje
 1995 m. – Vytenis Rimkus, menotyrininkas, profesorius
 1997 m. – Sigitas Tamkevičius, Kauno metropolitas
 1999 m. – Nijolė Alfonsa Gaškaitė-Žemaitienė, istorijos tyrinėtoja
 2001 m. – Vytautas Sirtautas, profesorius, poliglotas, senųjų baltų kalbų tyrinėtojas
 2003 m. – Valdas Adamkus, aplinkosaugininkas, LR prezidentas
 2005 m. – Leonidas Donskis, filosofas, profesorius
 2008 m. – Libertas Klimka, etnologas, mokslo istorikas, etnokosmologijos pradininkas Lietuvoje
 2011 m. – Arūnas Sverdiolas, filosofas, pedagogas, Stasio Šalkauskio palikimo tyrinėtojas
 2018 m. – Alvydas Jokubaitis, filosofas, politologas.
 2020 m. – Eugenijus Bartulis, Šiaulių vyskupas.

Nuorodos 
 Šiauliečių Stasio Šalkauskio premija // XXI amžius, 2005-06-15, Nr. 46 (1347)

Šalkauskio
Nicolas Cage

Nikolas Keidžas (; g. 1964 m. sausio 7 d.) – žymus amerikiečių aktorius, režisierius ir prodiuseris. 2002 m. buvo antrą kartą nominuotas Oskarui kaip Geriausias pagrindinis aktorius filme „Adaptacija“.

Turi savo žvaigždę Holivudo „Šlovės alėjoje“.

Filmografija

Apdovanojimai 

Cage, Nicolas
Kočis (Indija)

Kočis (, , Cochin) – miestas Keraloje (pietų Indija), uostas pietvakarinėje šalies pakrantėje. 677,3 tūkst. gyventojų (2011 m.). Išvystyta turizmo, laivybos, informacinių technologijų pramonė, prekyba.

Istorija 
Kočis buvo Indijos prieskonių prekybos centras, žinomas graikams, žydams, sirams, arabams ir kinams. Kočio karalystė atsirado XII a. žlugus Čerai. Jis iškilo kai Perijaro upės potvinis sugriovė Muzirį 1341 m. Seniausias literatūrinis šaltinis, minintis Kočį, yra kinų keliautojo Ma Huan, kuris lankėsi XV a. su admirolu Dženg He, užrašai. Uostą 1440 m. taip pat aplankė italų keliautojas Niccolò de' Conti.

XV a. Malabaro krante Kočis ir Kalikutas labai konkuravo, tad Mingų dinastija įsikišo suteikdama Kočiui ir jo valdovui specialų titulą Keyili (可亦里). Tokiu būdu Kočiui pavyko mesti iššūkį Kalikuto dominavimui. Kalikuto zamorinas tik kinams nutraukus keliones į Kočį įsiveržė į uostą ir paskyrė savo patikėtinį jo karaliumi.

Portugalų keliautojas Pedras Alvarešas Kabralis Kočio mieste 1500 m. įkūrė pirmą europiečių gyvenvietę Indijoje. Portugalai valdė Kočio tvirtovę 1503–1663 m. Tuo laikotarpiu Inkvizicija persekiojo Šv. Tomo katalikus ir žydus, gyvenusius mieste. Kočio Šv. Pranciškaus bažnyčioje buvo palaidotas Vasco da Gama (1469–1524), kol 1539 m. jo palaikai buvo perkelti į Portugaliją. Po portugalų Kočį valdė olandai, pervadinę tvirtovę Stormsburgu, o Kočio karališkoji šeima perkėlė sostinę į Trisurą. 1664 m. olandai įkūrė Kočio savivaldybę, kuri buvo panaikinta jiems nusilpus XVIII a. Likusį Kočį valdė Kočio karalystės valdytojai. 1773 m. Kočis pradėjo mokėti duoklę Mysorės karalystei.

1814 m. sutartimi olandai atidavė Kočį britams mainais už Bankos salą prie Sumatros. 1866 m. atkurta Kočio tvirtovės savivaldybė. 1925 m. dėl visuomenės spaudimo buvo įkurta Kočio įstatymų leidimo taryba. 1947 m. Indijai gavus nepriklausomybę Kočis savanoriškai prie jos prisijungė.

Nuo 2000 m. paslaugų sektorius lėmė miesto ekonomikos suklestėjimą.

Žymūs žmonės 

Kočyje mirė žymus portugalų keliautojas Vaskas da Gama (1469–1524).

Miestai partneriai 
Miestai, su kuriais Kočis yra užmezgęs partnerystės ryšius:
  Norfolkas, JAV
  Menlo Parkas, Kalifornija, JAV
  Piatigorskas, Rusija
  Vilnius, Lietuva

Išnašos 

Keralos miestai
Nemuno žiedas

Nemuno žiedas – 3350 m. ilgio žiedinė automobilių ir motociklų bei dviračių trasa. Įrengta Kačerginėje, šalia kelio . Komplekso plotas – 74 ha.

Istorija 
 1960 m. surengtos pirmosios SSRS automobilių ralio čempionato vieno iš etapų varžybos.
 1964 m. pirmą kartą „Nemuno žiede“ jėgas išbandė motociklininkai.
 1966 m. trasa uždaryta rekonstrukcijai.
 1974 m. naujoje trasoje vyko Lietuvos automobilių ir motociklų žiedinių lenktynių čempionato varžybos, o po poros metų – ir SSRS.
 1987 m. žiedas dar kartą rekonstruojamas.
 1997 m. įsteigta Viešoji įstaiga „Nemuno žiedas“ (steigėjas KKSD).
 2019 m. su JK kompanija APEX buvo paruoštas pasiūlymas rekonstruoti žiedą atitinkant FIA "Grade 3" reikalavimus. Buvo nuspręsta rekonstrukciją rengti pagal "Grade 3" reikalavimus, išskyrus "Stadiono" ir "Makuškės" atkarpas, kurių reljefo skirtumai ir unikalumas traukia lenktynininkus, organizatorius ir žiūrovus. Rekonstrukcijos sąmata sieks apie 10 mln. eurų.
 2020 m. rugsėjo 20 d. Arūnas Gečiauskas pagerino trasos kėbulinių automobilių įveikimo rekordą (1:09;943)..
 2020 m. pab. bankrutavus VšĮ "Nacionalinis žiedas", kompleksas perduotas Lietuvos sporto centrui.

Vadovai 
VšĮ „Nemuno žiedas“ (vėliau VšĮ "Nacionalinis žiedas") vadovavo:
 Algirdas Paurys
 Algis Majauskas
 Gintautas Šlėderis
 Modestas Jakas
 2001–2011 m. Eduardas Jakas
 2011–2020 m. Arūnas Samochinas

Renginiai 
Trasoje vyksta treniruotės, profesionalios ir mėgėjiškos varžybos, mokymai, socialiniai projektai. Pastarieji skatina ugdyti saugų eismą bei eksperimentuoti, domėtis techninių sporto šakų aktualijomis.

Kasmet įvyksta apie 80 renginių, kuriuose apsilanko virš 35000 žiūrovų.

Profesionalios automobilių ir motociklų žiedinės lenktynės 
1.1. Baltijos šalių žiedinių lenktynių čempionato etapai

1.2. Rytų Europos drifto čempionato etapai

1.3. Lietuvos motociklų plento žiedinių lenktynių čempionto etapai

1.4. Baltijos šalių Supermoto čempionato etapai

1.5. Lietuvos drifto čempionato etapai

Mėgėjiškos lenktynės 
2.1. AUTOPLIUS FAST LAP lenktynės

2.2. Coffe Racers Vrooam Oil Trophy lenktynės

2.3. Nemunring Winter Games sprinto ir slalomo varžybos

2.4. Putadienis - šonaslydžio treniruotės

2.5. Startline Quattro žiema

Socialiniai projektai 
3.1. Žiemos vairavimo aikštelė

3.2. Seminarai autosporto mėgėjams

3.3. Kartingų varžybos vaikams

3.4. "Šeimų diena"

3.5 Šviesų ir garso festivalis "Light-On"

3.6 Vaikų vasaros stovykla "Kids Go Tech"

Literatūra 
 Nemuno žiedas: Kačerginės Nemuno žiedas: 1961–2006 metų įvykių ir lenktynių jame kronika / [sudarytojas Juozas Mažeikis]. - K.: Nemuno žiedas [i.e. Arx Baltica], 2006. - 325 [1] p.: iliustr., portr. – ISBN 9955-638-60-5

Šaltiniai

Nuorodos 

 Lietuvos sporto centras (Nemuno žiedas)

Lietuvos automobilių sporto trasos
Kačerginė
Automobilių lenktynės
Motociklų lenktynių trasos
Čorumas

Čorumas () – miestas Turkijos šiaurėje, į šiaurės rytus nuo Ankaros, prie Ankaros–Samsuno plento; provincijos centras. 178,5 tūkst. gyventojų (2004 m.). Odos, cemento pramonė. Vario, žalvario dirbinių amatai. Grūdų, vaisių, galvijų, ožkų prekyba.

Istorija 

Senovėje Čorumas buvo Hetitų imperijos dalis. Netoli nuo miesto yra buvusios hetitų sostinės Hatušos griuvėsiai.

Turkijos miestai
Kachramanmarašas

Kachramanmarãšas () – miestas pietinėje Turkijoje, į šiaurės vakarus nuo Gaziantepo, Rytų Tauro kalnų papėdėje; provincijos centras. 326,2 tūkst. gyventojų (2006 m.). Maisto (cukraus, aliejaus), tekstilės (medvilnės) pramonė, kilimų audimas. Yra universitetas (įkurtas 1993 m.). Mečetės, medresės, bažnyčios.

Istorija 

Apie XII a. pr. m. e. miestas buvo Hetitų karalystės miestas-valstybė. VIII a. pr. m. e. užimtas asirų. Romos imperijos laikais vadintas Germanicia Caesarea. 645 m. užkariautas arabų, tapo vienu jų skverbimosi į Mažąją Aziją atramos punktų, per karus ne kartą sugriautas. Valdant Omejadų dinastijos kalifui Muavijui I (661–680 m.) atstatytas, Bagdado kalifo Harūno ar Rašido laikais (786–809 m.) sutvirtintas gynybiniais įrenginiais. 1097 m. užimtas kryžiuočių, XII a. – turkų seldžiukų. Nuo 1515 m. priklausė Osmanų imperijai. 1919–1921 m. okupuotas prancūzų. Nuo 1921 m. priklauso Turkijai. Iki 1973 m. miestas vadinosi Marašu ().

Šaltiniai 

Turkijos miestai
Karamanas

Karamãnas () – miestas Turkijos pietuose, Tauro kalnų šiaurės papėdėje, į pietryčius nuo Konijos; provincijos centras. 152,5 tūkst. gyventojų (2000 m.). Per Karamaną eina Konijos – Adanos kelias ir geležinkelis. Kviečių, vilnamedžių, tabako, vaismedžių auginimo ir avių, ožkų veisimo regiono prekybos centras. Žemės ūkio produktų perdirbimas. Archeologijos muziejus. Karamano apylinkėse yra bizantiškojo stiliaus vienuolynų griuvėsių.

Istorija 

Senovėje miestas buvo vadinamas Laranda. 322 m. pr. m. e. miestą sugriovė Makedonijos valdovas Perdika. Nuo IV a. pab. priklausė Bizantijai. XII a. pr. užkariavo turkai seldžiukai, – 1190 m. (per III kryžiaus žygį) – Frydrichas I Barbarosa. 1250 m. miestas užimtas turkų karvedžio Mehmedo Karamanolu, jo garbei miestas pavadintas Karamanu. 1275–1483 m. Karamanidų emyrato sostinė.

Turkijos miestai
Ranetki

Ranetki () – merginų grupė iš Rusijos. Konkursų „Penkios žvaigždės“ () ir „Eurosonic 2008“ laureatai. Grupė žinoma savo garso takeliu serialui „Kadetstvo“.

Nuo 2008 m. kovo grupės narės tapo tokio pat pavadinimo serialo, rodomo per telekanalą STS, veikėjos.

Grupės istorija 
Grupė susibūrė 2005 metų rugpjūčio 10 dieną Maskvoje.

Narės 

Dabartiniai nariai
 Ania Rudniova (; g. 1990 sausio 11) gitara, vokalas.
 Nataša Ščelkova (; g. 1990 balandžio 6) gitara, pritariantis vokalas.
 Lena Tretjakova (; g. 1988 gruodžio 23), gitara, pritariantis vokalas.
 Ženia Ogurcova (; g. 1990 kovo 29), klavišai, pritariantis vokalas.
 Ania „Niuta“ Baidovletova (; g. 1992 lapkričio 22), mušamieji.

Buvę nariai
 Valeria „Lera“ Kozlova (; g. 1988 sausio 22), mušamieji, vokalas.

Serialas 
Nuo 2008 m. kovo 17 per rusų telekanalą STS rodomas serialas „Ranetki“. Siužetas parašytas pagal penkių skirtingų merginų istorijas, kurias jungia aistra muzikai. Iš dalies tai ir yra grupės autobiografija. Pagrindinių veikėjų vardai išliko tie patys, o pavardes kūrėjai merginoms pakeitė.

Diskografija 

 Мы ранетки (2006)
 Пришло наше время (2009)

Nuorodos 

 Oficiali svetainė (rusų kalba)
 

Rusijos atlikėjai
Merginų grupės
Pop atlikėjai
Bela IV

Bela IV (, , , 1206 m. lapkričio mėn. – 1270 m. gegužės 3 d. prie Budos, dab. Budapešto dalis) – 1235–1270 m. Vengrijos karalius.

Biografija 
Kilęs iš Arpadų dinastijos. Tėvas Vengrijos karalius Andrius II, motina Gertrūda Meranietė.

Šeima 
Žmona Marija Laskaris iš Nikėjos. Jiems gimė:
 Kunigunda (1224–1292 m.), jos vyras Krokuvos kunigaikštis Boleslovas V Drovusis
 Elžbieta (1236–1271 m.), jos vyras Bavarijos hercogas Henrikas XIII
 Steponas V (1240–1272 m.), Vengrijos karalius
 Margarita (1242–1271 m.),
 Ona (1227–1271 m.), jos vyras Slavonijos kunigaikštis Rostislavas
 Konstancija, jos vyras Haličo kunigaikštis Levas Danilovičius

Valdymas 

Norėdamas sustiprinti centrinę valdžią 1235 m. mėgino panaikinti karališkų valdų dovanojimo didikams sistemą. 1241 m. įsiveržusių mongolų sumuštas prie Mohi. Mongolams pasitraukus 1242 m. atkūrė valstybe, pertvarkė kariuomenę, statė tvirtoves ir miestus, ištuštėjusiose žemėse apgyvendino kolonistus. Po 1243–1244 m. karo su Venecija prisijungė didžiąją Dalmatijos dalį. 1246 m. nugalėjo Austrijos kunigaikštį Frydrichą II ir susigrąžino Vakarų Vengriją. 1246–1254 m. ir 1260 m. kariavo su Čekija dėl Štirijos, 1254–1260 ją valdė ir dėl Austrijos. 1261 m. atrėmė naują mongolų antpuolį.

Šaltiniai

Literatūra 
 Engel, Pat. Realm of St. Stephen: A History of Medieval Hungary, 2001
 Kristó, Gyula – Makk, Ferenc: Az Árpád-ház uralkodói (IPC Könyvek, 1996)
 Korai Magyar Történeti Lexikon (9-14. század), főszerkesztő: Kristó, Gyula, szerkesztők: Engel, Pál és Makk, Ferenc (Akadémiai Kiadó, Budapest, 1994)
 Magyarország Történeti Kronológiája I. – A kezdetektől 1526-ig, főszerkesztő: Benda, Kálmán (Akadémiai Kiadó, Budapest, 1981)
 Parsons, John Carmi. Medieval Queenship, 1997

Nuorodos

Galerija 

Bela 4
Kyras Didysis

Kyras Didysis (arba Kyras II; 590–576 m. pr. m. e. – 529 m. pr. m. e. sausis) – Persijos karalius, imperijos įkūrėjas.

Jam valdant buvo užkariauta Babilonija, Medija, Lidija, imperija išsiplėtė nuo Indo rytuose iki Viduržemio jūros vakaruose.

Sostą paveldėjo jo sūnus Kambizas II.

Achemenidai
Andrius II

Andrius II Jeruzalietis (arba Andrašis II, , , g. apie 1177 m. – 1235 m. rugsėjo 21 d. Budoje) – 1205–1235 m. Vengrijos karalius.

Biografija 

Kilęs iš Arpadų dinastijos. Tėvas Vengrijos karalius Bela III, motina Agnesė.

Šeima 
1200 m. vedė. Žmona Gertrūda fon Meran-Andechs (m. 1213 m.). Jiems gimė:
 Marija (1204–1237 m.), jos vyras Bulgarijos caras Ivanas Asenas II
 Bela IV (1206–1270 m.), Vengrijos karalius
 Šv. Elžbieta Vengrė (1207–1231 m.), jos vyras Tiuringijos landgrafas Liudvikas IV
 Kalmanas (1208–1241 m.), Haličo kunigaikštis
 Andrius (m. apie 1234 m.), Haličo kunigaikštis

Antroji žmona (vedė 1215 m. vasario 2 d.) Lotynų imperijos imperatoriaus Petro Kurtenė duktė Jolanta Kurtenė (1200–1233 m.). Su ja gimė duktė Jolanta (1219–1251 m.), jos vyras Aragono kunigaikštis Jokūbas I Aragonietis, jų duktė – 1270–1271 m. Prancūzijos karalienė Izabelė Aragonietė.

1234 m. gegužės 14 d. vėl vedė. Trečioji žmona Beatričė d’Estė, su ja gimė sūnus Steponas (1235–1272 m.), Slavonijos hercogas.

Valdymas 

Užėmė sostą nuvertęs sūnėną Vladislovą II. Dėl nesėkmių per 1217–1221 m. Penktąjį kryžiaus žygį, prastos šalies ekonominės padėties, didikų savivalės jis nusileido sukilusiems bajorams ir 1222 m. paskelbė Aukso bulę. Ji išplėtė didikų ir vidutiniųjų bajorų teises, gerokai apribojo karaliaus valdžią. 1211 m. pakvietė Kryžiuočių ordiną ginti Transilvanijos nuo kumanų, bet 1225 m. už mėginimą kurti savarankišką valstybę iš Vengrijos ordiną išvijo.

Šaltiniai

Literatūra 
 Engel, Pat. Realm of St. Stephen: A History of Medieval Hungary, 2001
 Kristó, Gyula – Makk, Ferenc: Az Árpád-ház uralkodói (IPC Könyvek, 1996)
 Korai Magyar Történeti Lexikon (9-14. század), főszerkesztő: Kristó, Gyula, szerkesztők: Engel, Pál és Makk, Ferenc (Akadémiai Kiadó, Budapest, 1994)
 Magyarország Történeti Kronológiája I. – A kezdetektől 1526-ig, főszerkesztő: Benda, Kálmán (Akadémiai Kiadó, Budapest, 1981)

Nuorodos

Galerija 

Arpadai
Voluinės kunigaikščiai
Jonas Zapojajis

Jonas Zapojajis (, , , 1487 m. Szepesvar, dab. Spišsky Hrad, Slovakija – 1540 m. liepos 22 d. Szaszsebes, dab. Sebešas, Rumunija) – 1526–1540 m. Vengrijos karalius.

Biografija 

Kilęs iš Transilvanijos didikų Zapojajų dinastijos. Tėvas Steponas Zapojajis. Motina Jadvyga iš Tišino.

Šeima 
1539 m. vedė Žygimanto Senojo ir Bonos Sforcos dukterį Izabelę, su kuria gimė Jonas Zigmantas Zapojajis, 1540–1570 m. Vengrijos karalius.

Valdymas 

1511–1526 m. Transilvanijos vaivada. 1514 m. nuslopino valstiečių sukilimą. 1515 m. Jonas Zapojajis ištekino seserį Barborą už Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Žygimanto Senojo. Karaliui Liudvikui II 1526 m. žuvus Mohačo mūšyje su turkais, dalies bajorų išrinktas Vengrijos karaliumi.

Iki 1538 m. dėl sosto kovojo su kitos bajorų partijos 1527 m. karaliumi išrinktu Ferdinandu I Habsburgu. Nuo 1529 m. jį rėmė Turkijos sultonas, kurio vasalu tapo. Pagal slaptą abiejų varžovų 1538 m. Grosvardeino taiką po tuo metu bevaikio Jono Zapojajo mirties Ferdinandas I Habsburgas, kuriam liko Vengrijos vakarinė dalis, turėjo perimti karaliaus titulą. Keli mėnesiai prieš mirtį Jonas Zapojajis, kuriam gimė sūnus, būsimasis karalius Jonas Zigmantas, sutarties išsižadėjo.

Šaltiniai

Literatūra 
 Nicolae Jorga: Geschichte des Osmanischen Reiches. Wissenschaftliche Buchgesellschaft, Darmstadt 1990. Zweiter Band, S. 404 (Wahl des Johann Zápolya am 16. Oktober)

Nuorodos 

Jonas Zapojajis
Jonas Zapojajis
Opolės kunigaikščiai