joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Joshua Akpudje

Džošua Akpudžė (Joshua Oghene Ochuko Akpudje; g. 1998 m. liepos 23 d.) – Nigerijos futbolininkas, rungtyniaujantis centro gynėjo pozicijoje. Žaidė Lietuvoje, atstovavo „Panevėžio“ futbolo klubui.

Karjera 
Profesionalo karjerą pradėjo gimtinėje. Rungtyniavo Lagoso MFM klubo ekipoje.

Daugavpils 
2020 m. persikėlė į Latviją, į BFC „Daugavpils“, kur žaidė du sezonus. 

2021 m. Virsliga sužaidė 23-ejas rungtynes ir nė karto nebuvo pakeistas.

FK Panevėžys 
2022 m. vasarį pranešta, kad žaidėjas tapo FK Panevėžys nariu. Žaidėjas nuomos pagrindais persikėlė iš Daugavpils.

2022 m. kovo 6 d. oficialiai debiutavo panevėžiečių gretose A lygos rungtynėse prieš „Riterių“ klubą.

2022 m. birželio 22 d. pasižymėjo įvarčiu rungtynėse prieš FK Jonava.

FK Jablonec 
2022 m. rugsėjo 4 d. pranešta, kad žaidėjo kontraktą iš pirko „Jablonec“ klubas iš Čekijos.

Statistika 
 A lygos ir Pirmos lygos statistika

Spalvų reikšmės:
  Ekipa žaidė A lygoje;
  Pirmos lygos ekipa.

Laimėjimai 
 su FK Jablonec
 (būsimas įvykis)

Rinktinė 
2019 m. atstovavo Nigerijos U-23 rinktinei. Sužaidė vienerias rungtynes.

Šaltiniai

Nuorodos 
 alyga.lt svetainė
 SOCCERWAY
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 lietuvosfutbolas.lt
 Globalsportsarchive

Nigerijos futbolininkai
Užsienio futbolininkai Lietuvos komandose
Kaišiadorių geležinkelio viadukas

Kaišiadorių geležinkelio viadukas – viadukas, stovintis Kaišiadorių miesto šiaurės rytiniame pakraštyje, kelyje  (Ežero g.) ties miesto kapinėmis. Virš automobilių kelio praeina geležinkelio Vilnius–Kaunas ruožas. Iš pagrindinės miesto dalies, nuo kapinių pusės, pro jį patenkama į Gudienos kaimą. Viadukas yra valstybės saugomas objektas, pažymėtas informacine rodykle.

Apie 1,5 km į šiaurės vakarus įsikūrusi Kaišiadorių geležinkelio stotis. Šiame ruože yra kitas geležinkelio viadukas, kertantis judrią Gedimino gatvę jos pradžioje, pastatytas iš šiuolaikinių gelžbetonio konstrukcijų.

Istorija 

1858-1861 m. per dabartinius Kaišiadoris buvo tiesiama Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelio atšaka nuo Lentvario į Virbalį. Viadukas pastatytas 1860 m., siekiant išsaugoti netrukdomą sausumos susisiekimą tarp Kaišiadorių dvaro gyvenvietės (Gudienos pusėje) bei parapijos centro Žiežmarių. Statinio kertiniame akmenyje užfiksuoti viaduko statybos metai.

Konstrukcija 

Transporto statinys kompaktinis, stačiakampio plano, susidedantis iš šiaurinio ir pietinio portalų su įvažiavimais. Jo ilgis 12,7 m, plotis 4,3 m, aukštis 5,9 m. Iš raudonų plytų mūro sudėtas cilindrinis skliautas, portalų sienos. Arkinėms sąramoms panaudoti tašyto granito blokai. Viadukas palyginti siauras, todėl pastatyti priešpriešinio eismo pirmenybės kelio ženklai. Šis technikos paminklas, kaip ir kiti panašūs to meto statiniai (viadukai, pralaidos), pasižymi ypač gerai atliktų statybos darbų kokybe. Nedideliame tuneliuke dar gerai skamba aidas.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Kaišiadorių muziejus. Kaišiadorių geležinkelio viadukas

Kaišiadorys
Kaišiadorių rajono paveldas
Kaišiadorių rajono tiltai
Geležinkelio tiltai Lietuvoje
Lietuvos viadukai
Kauno rajono savivaldybės viešoji biblioteka

Kauno rajono savivaldybės viešoji biblioteka – pagrindinė biblioteka Kauno rajono savivaldybėje. Veikia Garliavoje, Vytauto g. 21, į pietus nuo Garliavos bažnyčios.

Istorija 

1951 m. įsteigta Vilijampolės rajoninė biblioteka (Kaunas, A. Šiaučiūnaitės g. 22) tapo pagrindu tolesnei jau Kauno rajono bibliotekos raidai. 1955 m. sujungus Panemunės ir Vilijampolės rajonus įkurtas Kauno rajonas. Vilijampolės rajoninė biblioteka tapo Kauno rajonine biblioteka, jai perduotos ir Panemunės rajono bibliotekos. Šie metai laikomi Kauno rajono bibliotekos įkūrimo data.

1955 m. Kauno rajone iš viso buvo 34 ar 48 bibliotekos. 1961 m. biblioteka perkelta į Garliavą, čia 1965 m. įsteigta rajoninė vaikų biblioteka. 1975 m. rajone veikė 65 bibliotekos. Kauno rajono bibliotekos suaugusiųjų abonementas, skaitykla, bibliografijos skyrius veikė dviejuose pastatuose adresu P. Cvirkos g. 74 (dabar Vytauto g. 21). 1976 m. įvykdžius respublikinę bibliotekų centralizaciją, biblioteka pavadinta Kauno rajono centrine biblioteka.

1986 m. pastatytas naujas, dabartinis pastatas. 1996 m. biblioteka pavadinta Kauno rajono savivaldybės viešąja biblioteka, jai priklausė 35 miestelių ir kaimų bibliotekos. 2005–2012 m. biblioteka buvo renovuota.

Filialai 

2022 m. balandį bibliotekai priklausė 30 filialų.

XXI a. pradžioje uždaryti filialai:

Šaltiniai

Nuorodos 
 Bibliotekos svetainė

Garliava
Kauno rajono savivaldybė
Lietuvos savivaldybių bibliotekos
Subwoolfer

Subwoolfer – Norvegijos popmuzikos duetas. Duetą sudaro du atlikėjai, kurie viešumoje visada dėvi vilkų kaukes. Jie save vadina broliais „Keith“ ir „Jim“ ir teigia, kad atvyko iš Mėnulio „užkariauti“ mūsų pasaulio muzikinės scenos.

‎‎‎Grupė su daina‎‎ „Give That Wolf a Banana“ atstovaus Norvegijai 2022 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse‎‎.‎‎

„Eurovizijos“ dainų konkursas 
‎2022 m. vasario 19 d. duetas su daina „Give That Wolf a Banana“ laimėjo surengtą nacionalinės atrankos „Melodi Grand Prix 2022“ finalą ir tokiu būdu gavo galimybę atstovauti šaliai ‎‎2022 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.

Duetas pasirodys pirmajame „Eurovizijos“ pusfinalyje, kuris vyks 2022 m. gegužės 10 dieną, antrojoje jo dalyje.

Legenda 

Duetas kuria legendą, jog jie yra didžiausia galaktikos grupė, kuri susikūrė prieš 4,5 milijardo metų savo gimtojoje planetoje, Mėnulyje. Nuo to laiko broliai „Keithas“ ir „Jimas“, užkariavo muzikos sceną kiekvienoje planetoje, todėl jie tapo sėkmingiausia pop grupe. Pasak legendos, 1969 m. liepos 20 d. pranašas „Neilas“ pasirodė jiems ir netrukus buvo pasveikintas kaip „žmogus su stipriausiomis rankomis“, jis pažadėjo grįžti ir pasakyti jiems, kad padės jiems tapti sėkmingiausia grupe savo planetoje, bet tik tada, kai jie parašys geriausią dainą visatoje, dainuojamą jo gimtąja kalba - anglų. Tačiau „Neilas“ niekada negrįžo, todėl 2022 m. apsiginklavę geriausia egzistuojančia daina „Give That Wolf A Banana“ jie atvyko į Žemę jo ieškoti ir dalyvauti Norvegijos atrankoje į Euroviziją „Melodi Grand Prix“, kurią jie laimėjo ir atstovaus šaliai ‎‎2022 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.

Įtarinėjimai 

Kadangi grupės nariai viešumoje visada vilki vilkų kaukes, tiek pačioje Norvegijoje, tiek tarp Eurovizijos fanų pasirodė įvairių spėjimų, kas slypi po vilkų kostiumais – dažniausiai minima, kad po kaukėmis yra garsus brolių duetasYlvis, kurie išgarsėjo su daina „What Does The Fox Say?“,  taip pat spėliojama, kad po kaukėmis slypi norvegų atlikėjai Ben Adams ir Gaute Ormåsen.

Šaltiniai 

Norvegijos atstovai Eurovizijoje
2022 m. Eurovizijos dalyviai
Rihards Kuksiks

Rihardas Kuksikas (Rihards Kuksiks, g. 1988 m. liepos 17 d.) – Latvijos krepšininkas, lengvasis krašto puolėjas.

Jaunystėje vyko į JAV, žaidė už Floridos oro pajėgų akademiją (Melbornas), 2007–2011 m. – už Arizonos valstijos universiteto (Tempė) komandą. Šioje buvo komandos draugas su Džeimsu Hardenu. 2009–2010 m. buvo rezultatyviausias komandos žaidėjas.

Karjerą pradėjo „Valensijoje“, tačiau ten neužsibuvo ir nuolat keitė komandas. Žaidė Ispanijoje, Ukrainoje, Latvijoje, Rusijoje, Rumunijoje, Italijoje, Prancūzijoje, Graikijoje, Estijoje. Lietuvoje yra žaidęs už „Lietkabelį“, „Nevėžį“ (dusyk).

Rihardas Kuksikas žaidė įvairaus amžiaus Latvijos rinktinėse, su nacionaline rinktine dalyvavo 2011 ir 2013 m. Europos čempionatuose.

Laimėjimai 
 Ukrainos krepšinio lyga: 2013 m.
 LKL Snaiperio konkursas: 2022 m.

Šaltiniai 

Latvijos krepšininkai
Užsienio krepšininkai Lietuvos komandose
Eric Huang

Erikas Huangas (, ; g. 1973 m.) – Taivano diplomatas, dirbęs atstovybėse JAV, Singapūre, Kanadoje, Baltijos šalyse.

Biografija 

Erikas Huangas baigė Taivano nacionalinį universitetą, kuriame įgijo tarptautinio verslo bakalauro laipsnį, Čikagos universiteto Verslo administravimo institute įgijo magistro laipsnį. Su šalies Užsienio reikalų ministerijos siuntimu skirtingu laiku baigė Harvardo ir Oksfordo universitetų mokymo programas.

Jis yra vedęs, turi du vaikus.

Karjera 

Erikas Huangas dirbo Užsienio reikalų ministerijoje įvairiuose padaliniuose, tarp jų Šiaurės Amerikos, konsulinių reikalų, personalo departamentuose. Konsuliniame skyriuje prižūrėjo IT infrastruktūros vystymo ir diegimo klausimus, išduodant Taivano pasus ir vizas, teikiant notarines paslaugas šalyje ir užsienyje. Buvo paskirtas darbui į Taivano prezidento Saugumo Tarybą generalinio sekretoriaus pavaduotojo nacionalinio ekonominio saugumo ir prekybos politikos srityse padėjėju. Šiuo laikotarpiu buvo pradėtos dvišalės derybos dėl laisvosios prekybos susitarimų tarp Taivano ir Naujosios Zelandijos (ANZTEC) bei Singapūro (ASTEP).

2012–2015 m. dirbo misijoje Singapūre, buvo atsakingas už dvišalius politinius ir laisvosios prekybos susitarimus, sekė teritorinių nesutarimų Pietų Kinijos jūroje vystymąsi, atitinkamų tarptautinių įstatymų rengimą.

2016–2018 m. buvo Taivano Užsienio reikalų ministerijos Tarptautinio bendradarbiavimo ir ekonomikos reikalų departamento generalinio direktoriaus pavaduotojas, kuravęs savo šalies tarptautinės pagalbos ir bendradarbiavimo programas bei Taivano dalyvavimą Pasaulio Prekybos Organizacijos veikloje.

2018–2020 m. buvo Taivano ekonomikos ir kultūros biuro Čikagoje generalinis direktorius, atsakingas už santykių plėtojimą su JAV Vidurio Vakarų valstijomis. Per šį laikotarpį Taivano Susisiekimo ministerijos vardu jis parengė dvišales sutartis dėl abipusio vairuotojo pažymėjimo pripažinimo tarp Taivano ir Viskonsino, Minesotos, Indianos ir Ohajo valstijų.

2020 m. pabaigoje paskirtas Taipėjaus misijos Latvijoje, kuri buvo atsakinga ir už santykius su Lietuva, vadovu. 2021 m. lapkričio mėn. įkūrus Taivano atstovybę Lietuvoje, tapo pirmuoju jos vadovu.

Šaltiniai 

Taivano asmenybės
Diplomatai
Klaipėdos miesto savivaldybės Imanuelio Kanto viešoji biblioteka

Klaipėdos miesto savivaldybės Imanuelio Kanto viešoji biblioteka – pagrindinė biblioteka Klaipėdos miesto savivaldybėje.

Istorija 

Bibliotekos įsteigimo iniciatorius buvo 1919 m. Klaipėdoje įkurta Liaudies švietimo sąjunga, siekusi Klaipėdos krašte sudaryti palankias sąlygas vokiečių kultūrai. 1920 m. miesto savivaldybė atidarė viešąją biblioteką Liepojos g. 36 (dabar H. Manto g. 20). Spalio 4 d. atidaryta skaitykla, gruodžio 1 d. – abonementas. Pirmoji biblioteka užėmė vos tris kambarius. 1936 m. biblioteka perkelta į erdvesnes patalpas - į Hermano Gerlacho namą, kuris tuomet buvo jo našlės Marie rezidencija. Pastate buvo įrengtas keltuvas knygoms, kuris iki šiol išsaugotas. Dabar šiame pastate veikia Klaipėdos apskrities Ievos Simonaitytės viešoji biblioteka. 1939 m. į biblioteką atgabentas ir Klaipėdos miesto archyvas. 

Sovietmečiu biblioteka keliskart perkelta į naujas patalpas, kol įsikūrė dabartiniame pastate Turgaus g. 8. 1977 m. kuriant centralizuotą sistemą Klaipėdoje buvo 11 masinių bibliotekų. Seniausia miesto masinė biblioteka tapo centrine.

2018 m. grupė intelektualų kreipėsi į Klaipėdos miesto savivaldybės viešąją biblioteką, pristatydami iniciatyvą bibliotekai suteikti garsaus filosofo Imanuelio Kanto vardą. Istorinę medžiagą savo idėjai pagrįsti rinkę iniciatoriai pabrėžė, kad XVII a. Mėmelyje gyveno trys I. Kanto šeimos kartos – proseneliai, seneliai, tėvai ir dėdės. Jie buvo krikštyti, tuokėsi senojoje ir naujojoje Šv. Jono bažnyčioje, šiame krašte buvo ir palaidoti. 2018 m. gruodžio 20 d. Klaipėdos miesto savivaldybės Tarybos sprendimu Nr.T2-274 patvirtintas naujas bibliotekos pavadinimas – Klaipėdos miesto savivaldybės Imanuelio Kanto viešoji biblioteka.

Padaliniai 

Biblioteka 2022 m. gegužę turėjo 16 padalinių:

Šaltiniai

Nuorodos 
 Bibliotekos svetainė
 Virtuali Klaipėdos krašto dailės galerija
 Klaipėdos krašto freskos ir vitražai
 Klaipėdos miesto nekilnojamosios kultūros vertybės

Klaipėda
Klaipėdos miesto savivaldybė
Lietuvos savivaldybių bibliotekos
Klaipėdos apskrities Ievos Simonaitytės viešoji biblioteka

Klaipėdos apskrities Ievos Simonaitytės viešoji biblioteka – pagrindinė biblioteka Klaipėdos apskrityje. Didžiausia Vakarų Lietuvoje. Įsikūrusi adresu H. Manto g. 25, Klaipėda.

Istorija 

Biblioteka įkurta 1950 m. buvusios Klaipėdos miesto bibliotekos vietoje (pirklio H. Gerlacho name) kaip Klaipėdos srities biblioteka. 1953 m. tapo Klaipėdos viešąja biblioteka, 1979 m. jai suteiktas rašytojos Ievos Simonaitytės vardas. 1995 m. biblioteka tapo apskrities biblioteka.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Bibliotekos svetainė

Klaipėdos apskritis
Lietuvos apskričių bibliotekos
Kupiškio viešoji biblioteka

Kupiškio viešoji biblioteka – pagrindinė biblioteka Kupiškio rajono savivaldybėje. Laikinai įsikūrusi adresu Krantinės g. 24, Kupiškis (kol remontuojama Kupiškio sinagoga).

Istorija 

Kupiškio biblioteka įkurta 1937 m. vasario 1 d. Švietimo ministro įsakymu kaip valstybinė viešoji II eilės biblioteka su skaitykla, kurios paslaugos buvo mokamos. Biblioteka įsikūrė J. Apšegos salėje (dabar Vilniaus g.). 1943 m. duomenimis, bibliotekoje buvo 2749 tomų, 780 skaitytojų, per mėnesį išduota 1325 tomų.

1950 m. Kupiškio biblioteka tapo rajonine, kartu su kraštotyros muziejumi, kultūros namais bei kitomis įstaigomis įsikūrė dabartinėse patalpose – buvusioje Kupiškio žydų sinagogoje (L. Stuokos-Gucevičiaus a. 3a). 1977 m. vykstant masinei bibliotekų centralizacijai, rajoninė biblioteka tapo rajono centrine biblioteka su 5 skyriais ir 28 filialais. 1984 m. bibliotekai atiteko visas sinagogos pastatas.

1995 m. tapo savivaldybės biblioteka. 1996–1997 m. 8 viešosios bibliotekos filialai sujungti su pagrindinių mokyklų bibliotekomis. 2009 m. filialai pervardinti padaliniais. 2016 m. rugpjūtį pradėta viešosios bibliotekos pastato renovacija, 2017 m. liepos 4 d. ji laikinai (renovacijos laikui) buvo perkelta į Kupos pradinės mokyklos pastatą Krantinės g. 24.

Filialai 

2022 m. gegužę bibliotekoje buvo 9 padaliniai:

Uždarytos bibliotekos:

Šaltiniai

Nuorodos 
 Bibliotekos svetainė

Kupiškis
Kupiškio rajono savivaldybė
Lietuvos savivaldybių bibliotekos
Linas Kojala

Linas Kojala (g. 1990 m. liepos 18 d.) – Lietuvos politologas, VU TSPMI doktorantas ir dėstytojas, Rytų Europos studijų centro (RESC) direktorius.

Biografija 
1997–2009 m. mokėsi Vilniaus Gabijos gimnazijoje, po mokyklos baigimo 2009–2013 m. studijavo VU TSPMI, kur įgijo politikos mokslų bakalauro laipsnį, 2013–2015 m. studijavo Europos studijų magistrantūroje. 2017–2018 m. buvo vizituojantis tyrėjas Harvardo universitete.

Politologas Linas Kojala iki 2016 m. buvo Rytų Europos studijų centro (RESC) analitikas, 2016 m. paskirtas įstaigos vadovu. Prieš įsidarbindamas RESC, L. Kojala dirbo žiniasklaidoje, taip pat Užsienio reikalų ministerijoje, vadovavo įvairiems tarptautiniams projektams, rengė akademinius tekstus. Šiuo metu Linas Kojala yra Vilniaus universiteto Tarptautinių santykių ir politikos mokslų instituto dėstytojas, Harvardo universiteto K. W. Daviso, Rusijos ir Eurazijos studijų centro derybų grupės docentas (JAV) ir tyrimų centro „Foreign Policy Research Institute” (JAV) tyrėjas. Gavęs „Fulbright“ stipendiją mokėsi Harvardo universitete JAV (2017-2018 m.). Linas Kojala yra knygų „Europa?: pokalbiai su prezidentais, ministrais, patarėjais ir taksistais apie mūsų ateitį“ ir „Baltieji rūmai ir Lietuva: Bushas, Obama, Trumpas..?“ autorius ir knygos „Rusijos raidos scenarijai: implikacijos Lietuvos ir regiono saugumui“ bendraautorius.

2021 m. birželio 26 dieną Linas Kojala Vilniuje, Dievo Gailestingumo šventovėje, susituokė su psichiatrijos gydytoja rezidente Ieva Radzevičiūte. Tais pačiais metais Delfi Lietuvos įtakingiausių visuomenininkų rinkimuose politologas užėmė trečią vietą.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Lietuvos politologai
Marijampolės Petro Kriaučiūno viešoji biblioteka

Marijampolės Petro Kriaučiūno viešoji biblioteka – pagrindinė biblioteka Marijampolės savivaldybėje, veikia Marijampolės miesto centre, greta Vytauto Didžiojo parko.

Istorija 

Biblioteka įkurta 1921 m. rugsėjo 1 d. kaip Valstybinio centrinio knygyno filialas. Iki 1923 m. ji glaudėsi Marijampolės apskrities savivaldybės pastate Vytauto g. 41 (dabar Vytauto g. 25), kol persikėlė į pastatą Bažnyčios g. 1936 m. priėmus bibliotekų įstatymą, pradėtas viešojo naudojimo bibliotekų valsčių centruose steigimas, kurias išlaikė vietos savivaldybės: 1937 m. biblioteka pradėjo veikti Kalvarijoje, 1939 m. – Liudvinave. 1941 m. birželio 21 d. Marijampolės biblioteka subombarduota ir sudegė, vėl atkurta 1942 m. balandį (Bažnyčios g. 5). 1943 m. duomenimis, turėjo 2867 tomus.

Pasibaigus II pasauliniam karui, 1945 m. biblioteka atidaryta miesto centre, Gedimino g. 7 name, II aukšte. 1947 m. ji persikėlė į Vytauto g. 27 ar 29 namą, prie Marijampolės „Sodžiaus“ muziejaus. 1950 m. ji tapo rajonine, 1953 m. rajone veikė 18 kilnojamųjų ir 12 apylinkių bibliotekų. 1948–1959 m. veikė Vytauto g. 33 (Černiachovskio g. 33), vėliau persikėlė į erdvesnes patalpas miesto centre, V. Bartlingio vaistinėje Gagarino g. 1 (dabar Basanavičiaus a. šiaurinė dalis).

1976 m. įkurta viena didžiausių respublikoje centralizuotų bibliotekų sistemų, kurią sudarė Centrinė biblioteka Marijampolėje ir 58 filialai (2 miesto filialai, filialai Kazlų Rūdos, Kalvarijos miestuose ir 54 kaimuose). 1981 m. biblioteka įsikūrė gyvenamojo namo pirmajame aukšte Vytauto gatvėje, kuriame dirba ir dabar. Pradėtas projektuoti ir statyti Viešosios bibliotekos priestatas (Vytauto g. 22), kuriame biblioteka įsikūrė 1983 m.

1990 m. bibliotekai suteiktas žymaus Suvalkijos švietėjo Petro Kriaučiūno vardas. 1991 m. biblioteka išskaidyta į miesto ir rajono tinklą (Centrinė biblioteka tapo miesto biblioteka su 3 filialais mieste, bibliotekos rajono teritorijoje perduotos apylinkių taryboms). 1990–1993 m. buvo uždarytos 9 kaimo bibliotekos ir 2 miesto filialai. 2001 m. miesto ir kaimo filialai vėl sujungti į vieną biblioteką. 2002 m. jai priklausė 1 miesto ir 25 kaimo filialai. 2006 m. atnaujintas bibliotekos priestatas.

Filialai 

2022 m. kovą bibliotekoje buvo 22 padaliniai:

Uždaryti padaliniai:

Šaltiniai

Nuorodos 
 Bibliotekos svetainė

Marijampolė
Marijampolės savivaldybė
Lietuvos savivaldybių bibliotekos
Aleksandras Byčenokas

Aliaksandras Byčanokas arba Aleksandras Byčenokas (; , g. 1985 m. gegužės 30 d.) – buvęs futbolininkas iš Gudijos, žaidęs saugo pozicijoje. 

Rungtyniavo ir Lietuvoje. Atstovavo tuometiniam „Trakų“ klubui.

Karjera 
Karjerą pradėjo gimtinėje. Atstovavo Mahiliavo klubo jaunimo ekipoms. 

Vėliau žaidė FK Šachcior (Salihorskas), Magiliavo „Dnepr“, FK Dinamo Minsk.

Buvo išvykęs į Kazachstaną, į FC Kairat.

Grįžęs į gimtinę žaidė FK Dinamo Minsk ir FK Homel.

FK Trakai 
Atvyko į Lietuvą ir atstovavo tuometiniam „Trakų“ klubui.

Buvusių „Trakų“, dabartinių „Riterių“ gretose, tai pirmasis ir vienintelis legionierius, kuris pasiekė šimto sužaistų rungtynių ribą. 

Pasižymėjo UEFA Europos lygos atrankos turnyre. Jis tapo pirmojo „Trakų“ įvarčio autoriumi. Klubo debiutas įvyko 2015 m. rungtynėse prieš Farerų salų HB „Torshavn“ klubą. 20-ąją minutę A. Byčenokas pelnė įvartį ir išvedė trakiškius į priekį. Ekipa nugalėjo varžovus rezultatu 3:0.

2017 m. gruodžio mėn. tapo aišku, kad žaidėjo išvyksta iš klubo.

„Islačiaus“ klubas 
Vėliau saugas grįžo į gimtinę, kur trejus karjeros metus atstovavo Minsko rajono „Islačiaus“ klubui. 

Klubo vadovai pasiūlė A. Byčenokui ir toliau dirbti kartu, tad jis lieka Minsko rajono „Islačiaus“ klubo struktūroje.

Statistika 
 A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
  Ekipa žaidė A lygoje;

Pasiekimai 
 Kartu su „Trakais“ dukart tapo Lietuvos vicečempionu, kartą – bronzos medalių laimėtoju.

 Vienas iš penkių „Riterių“ klubo žaidėjų per visą istoriją, kurie sužaidė daugiau nei šimtą rungtynių klube: 
 Justinas Januševskij (180), 
 Valdemar Borovskij (163) (tęsia karjerą; duomenys 2022 m. vasario 22 d.), 
 Valentinas Jeriomenka (117), 
 Deividas Česnauskis (113), 
 Aleksandras Byčenokas (104).

Rinktinės 
Atstovavo savo šalies U-21 jaunimo rinktinei ir nacionalinei rinktinei.

Šaltiniai

Nuorodos 
 fcisloch.by
 news.sportbox.ru
 teams.by
 pressball.by
 footballdatabase.eu
 soccerway
 Transfermarkt
 alyga.lt
 lietuvosfutbolas.lt
 Flashscore
 lfe.lt

Baltarusijos futbolininkai
Užsienio futbolininkai Lietuvos komandose
Skuodo rajono savivaldybės R. Granausko viešoji biblioteka

Skuodo rajono savivaldybės R. Granausko viešoji biblioteka – pagrindinė biblioteka, veikianti Skuodo rajono savivaldybės teritorijoje. 2022 m. duomenimis, pagrindinė Skuodo biblioteka buvo įsikūrusi trijuose pastatuose, užėmė 782 m² plotą:
 Skaitytojų aptarnavimo skyrius ir atsarginis fondas turėjo patalpas Kultūros centre, Gedimino g. 1.
 Vaikų literatūros skyrius įkurtas Meno mokyklos patalpose Gedimino g. 4. 
 Spaudinių komplektavimo ir tvarkymo skyrius bei administracija įsikūrę trečiame pastate – Birutės g. 8.

Veikla 

Veikia skyriai: Ūkio, Dokumentų komplektavimo ir informacinių technologijų, Vaikų literatūros skyrius. Be centro Skuode veikia 15 bibliotekos filialų ir 5 knygų išdavimo punktai rajono kaimuose ir miesteliuose.

Viešoji biblioteka leidžia knygas žemaičių kalba: „Blezdingas prasklēd žėidus“ (2019, 160 p.), „Cīrulielis“ (2015, 109 p.), „Skaituom žemaitėškā“ (2013, 80 p.), „Koram žemaitėškā“ (2011, 52 p.), „So meilė tievėške“ (2008, 189 p.). Kita žemaitiška veikla: konkursai „Skaitome žemaitiškai“ ,  „Kuriame žemaitiškai“, žemaičių kalbos diktantai, pravedami  pagal Juozo Pabrėžos žemaitiškos rašybos taisykles.

Istorija 

Biblioteka Skuode atsidarė 1939 m. sausio 1 d. Pirmasis jos vedėjas – Jeronimas Jankauskas. Fondą sudarė 500 egz. knygų, buvo 93 skaitytojai.

Nuo 1952 m. knygas pradėta klasifikuoti pagal Tropovskio „Dešimtainę klasifikaciją“. 1953 m. įkurtas Vaikų literatūros skyrius. 1954 m. buvo pradėtas naujų knygų katalogavimas. 1959 m. biblioteka įsitraukė į kraštotyrinę veiklą, pradėjo organizuoti kartoteką. 1963 m. biblioteka įsikūrė dabartiniame kultūros centro pastate. Tais metais įvestas laisvas skaitytojų priėjimas prie fondų. Nuo 1966 m. pradėtas komplektuoti gramofono plokštelių fondas (Muzikos skyriaus pradžia).

1992 m., sujungus švietimo ir kultūros skyrius, 8 kaimo bibliotekos tapo mokyklų bibliotekomis. 1999 m. reorganizuota vieša biblioteka ir mokyklų bibliotekos į Skuodo viešąją biblioteką, pavaldžią savivaldybei. 2001 m. bibliotekoje pradėta diegti LIBIS programa, imta pildyti elektroninė straipsnių duomenų bazė. 2005 m. bibliotekos administracija ir komplektavimo skyrius persikėlė į atskiras patalpas Birutės g. 8.

2015 m. bibliotekai buvo suteiktas prozininko, dramaturgo, eseisto Romualdo Granausko (1939–2014) vardas. Žymint šį svarbų įvykį prie bibliotekos pastato taip pat buvo atidengta atminimo lenta. Rašytojas mokėsi, o paskui mokytojavo Skuodo rajono Mosėdžio mokykloje, dirbo Skuodo laikraščio redakcijoje. Bibliotekoje jo atminimui įrengta nuolatinė ekspozicija, kurioje yra artimųjų padovanoti rankraščiai, knygos, žvejybos įrankiai, šachmatai, keletas asmeninių daiktų. 2020 m. buvo vykdomi užsitęsę naujos bibliotekos statybos darbai Dariaus ir Girėno g. 25B, numatyta darbų pabaiga – 2021 m. lapkričio 30 d.

Filialai 

Bibliotekoje 2022 m. balandį veikė 14 filialų:

Anksčiau buvusios bibliotekos:

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali svetainė
 „Facebook“ paskyra
 Rekvizitai.lt Skuodo rajono savivaldybės R. Granausko viešoji biblioteka

Skuodas
Skuodo rajono savivaldybė
Lietuvos savivaldybių bibliotekos
World Wrestling Entertainment

„World Wrestling Entertainment, Inc.“, paprastai sutrumpintai vadinama WWE – amerikiečių profesionalių imtynių organizacija.

Ši organizacija buvo įkurta 1953 m. kaip „Capitol Wrestling Corporation“. Tai didžiausia pasaulyje profesionalių imtynių organizacija, kurios imtynininkų sąrašas yra suskirstytas į dvi pagrindines WWE laidas – „Smackdown! ir „RAW“.

Kaip ir kitose profesionaliose imtynių organizacijose, WWE laidos yra ne teisėtos varžybos, o pramoginis spektaklis, kuriame vyksta siužeto, scenarijaus ir iš dalies choreografinio pobūdžio rungtynės, tačiau rungtynėse dažnai atliekami judesiai, kurių netinkamas atlikimas gali kelti imtynininkams pavojų susižeisti ar net žūti. 1989 m. WWE savininkas Vince McMahon, siekdamas išvengti sporto komisijų mokesčių, viešai pripažino, kad profesionalios imtynės yra iš anksto surežisuotos. WWE savo produktą vadina sporto pramoga, pripažindama imtynių sporto ir dramos teatro šaknis.

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

JAV įmonės
Sporto organizacijos
Manfred Mayrhofer

Manfredas Mairhoferis (, 1926 m. rugsėjo 26 d. Lincas, Austrija – 2011 m. spalio 31 d. Viena, Austrija) – austrų indoeuropeistas, specializavęsis tirti indoiranėnų kalbas. M. Mairhoferis buvo Vienos universiteto profesorius emeritas. Jis įžymus dėl sanskrito etimologinio žodyno.

M. Mairhoferis gimė Lince, Graco universitete studijavo indoeuropeistiką, semitų kalbotyrą ir filosofiją, Graco universitete 1949 m. tapo mokslų daktaru. 1953–1963 m. dėstė Viurcburgo universitete, o 1963–1966 m. ėjo profesoriaus pareigas Vokietijos Zarlando universitete. 1966 m. grįžo į Austriją ir iki išėjimo į pensiją 1990 m. Vienos universitete dirbo profesoriumi. Mirė Vienoje būdamas 85–erių metų.

Bibliografija 
 Sanskrit-Grammatik (1953 m.)
 Kurzgefasstes etymologisches Wörterbuch des Altindischen (4 t., 1956–1980 m.)
 Die Indo-Arier im alten Vorderasien (1966 m.)
 Die avestischen Namen (1977 m.)
 Sanskrit-Grammatik mit sprachvergleichenden Erläuterungen (1978 m.)
 Die altiranischen Namen (1979 m.)
  Nach hundert Jahren. Ferdinand de Saussures Frühwerk und seine Rezeption durch die heutige Indogermanistik (1981 m.)
 Sanskrit und die Sprachen Alteuropas (1982 m.)
 Indogermanische Grammatik, vol. 1: Lautlehre (1986 m.)
 Etymologisches Wörterbuch des Altindoarischen (3 t., 1982–2001 m.)
 Die Hauptprobleme der indogermanischen Lautlehre seit Bechtel (2004 m.)
  Die Fortsetzung der indogermanischen Laryngale im Indo-Iranischen (2005 m.)
 Einiges zu den Skythen, ihrer Sprache, ihrem Nachleben (2006 m.)
 Indogermanistik: Über Darstellungen und Einführungen von den Anfängen bis zur Gegenwart (2009 m.)

Išnašos 

Kalbininkai
Austrijos mokslininkai
Renee Guion

Reni Gujon (Renee Guion g. 1999 m. spalio 2 d.) – amerikiečių futbolininkė, gynėja. Žaidė ir Lietuvoje. Atstovavo Šiaulių „Gintros“ klubui.

Karjera 
Hiustone gimusi amerikietė rungtyniauja gynėjos pozicijoje.

2021 m. baigė studijas Klemsono universitete. NCAA studenčių futbolo lygoje gynėja, po pastarojo sezono buvo išrinkta į geriausių lygos žaidėjų trisdešimtuką. Klemsono „Tigers“ universiteto ekipos kapitonė visas rungtynes pradėjo startinėje sudėtyje, pasižymėjo vienu įvarčiu.

FC Gintra 
2022 m. persikėlė rungtyniauti į Lietuvą. Atstovavo „Gintros“ klubui.

Statistika 
 A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
  Ekipa žaidė A lygoje;

Pasiekimai 
FC Gintra
 Lietuvos čempionė:

 LMFA Žiemos taurės turnyro nugalėtoja: 2022 m.

Įvertinimai

Asmeninė informacija 
 Tėvai: 
 Du vyresni broliai ir trys jaunesnės seserys

Šaltiniai

Nuorodos 
 [ gintra.lt] (Apie žaidėją)
 [ lietuvosfutbolas.lt] (Gintra 2022 m. sezone)
 [ SOCCERWAY] (Apie žaidėją)
 [ FlashScore]
 [ UEFA] (Apie žaidėją)

JAV futbolininkės
Alois Walde

Aloisas Valdė (, 1869 m. lapkričio 30 d. Insbrukas, Austrijos-Vengrijos imperija – 1924 m. spalio 3 d. Karaliaučius, Laisvosios Prūsijos valstybė, Vokietija) – austrų kalbininkas, indoeuropeistas.

Biografija 
Išsilavinimą įgijo Leipcigo ir Insbruko universitetuose, kur studijavo senąsias kalbas ir lyginamąją kalbotyrą. 1894 m. apgynė daktaro laipsnį. 1895 m. buvo priimtas dirbti į Insbruko universiteto biblioteką. Po metų kalbotyros srityje išėjo habilitaciją ir universiteto istorijoje tapo pirmuoju sėkmingu šios srities habilituotu mokslininku. Nuo 1904 m. ėjo kalbotyros docento pareigas, nuo 1907 m. dirbo neetatiniu profesoriumi. 1909 m., gavęs etatinio profesoriaus pareigas, pradėjo dirbti Gyseno universitete. 1912 m. grįžo Insbrukan ir tapo savo mokytojo Frydricho Štolco įpėdiniu. 1914–1916 m. buvo išrinktas Insbruko universiteto rektoriumi. 1917 m. buvo išrinktas Austrijos mokslų akademijos nariu korespondentu. Nuo 1922 m. dėstė Karaliaučiaus universitete. 1924 m. priėmė pasiūlymą tapti Vroclavo universiteto profesoriumi, tačiau eiti šias pareigas sutrukdė mirtis.

A. Valdė įnešė reikšmingą indėlį į vadinamosios laringalų teorijos sudarymą ir ypač į skirtingų indoeuropiečių kalbų leksikos tyrimus. Jis yra keleto daugiatomių indoeuropiečių kalbų etimologinių žodynų autorius, šie žodynai buvo pakartotinai leidžiami ir papildomi: lotynų žodynas („Lateinisches etymologisches Wörterbuch“, 1906), italų žodynas (1916), tritomis indoeuropiečių žodynas („Vergleichendes Wörterbuch der indogermanischen Sprachen“, šį 1927–1932 m. leistą veikalą baigė Julijus Pòkornas) ir kiti.

Išnašos

Bibliografija 
 A. Valdės bibliografija

Kalbininkai
Austrijos mokslininkai
FA KFA

Futbolo Akademija KFA, Klaipėdos KFA, K. Ivaškevičiaus futbolo akademija – Lietuvos futbolo klubas iš Klaipėdos.

Organizacijai vadovauja buvęs futbolininkas bei Klaipėdos AFF valdybos narys Kęstutis Ivaškevičius.

Akademija artimai bendradarbiauja su „Neptūno“ klubu.

Istorija
Ši akademija įkurta 2018 m. kaip vaikų ir jaunimo futbolo ugdymo akademija. Dalyvavo įvairiose miesto bei respublikinėse vaikų ir jaunimo pirmenybėse bei turnyruose užsienyje.

2020 m. ėmė bendradarbiauti su naujai susikūrusiu FK Neptūnu / Neptūnu B lauko bei salės futbolo pirmenybėse.

2022 m. į Lietuvos U-17 rinktinę buvo pakviestas akademijos auklėtinis Jonas Vaitkus.

Salės futbolas
2021–2022 m. Lietuvos salės futbolo varžybose dalyvavo Klaipėdos miesto futsal pirmenybių II lygoje bendra su FK Neptūnu komanda KFA-FC Neptūnas, ir užėmė pirmąją vietą reguliariajame sezone.

Šaltiniai

Nuorodos 
Akademijos Facebook paskyra
Apie akademiją FC Neptūno svetainėje
Klaipėdos KFA lietuvosfutbolas.lt svetainėje

KFA
Klaipėdos futbolas
Gyvačių salos mūšis

Gyvačių salos mūšis – mūšis, įvykęs 2022 m. vasario 24 d. Gyvačių saloje () per 2022 m. Rusijos invaziją į Ukrainą.

Mūšis 

Apie 18.00 val. Ukrainos valstybės sienos apsaugos tarnyba paskelbė, kad pirmąją 2022 m. Rusijos invazijos į Ukrainą dieną Gyvačių salą užpuolė Rusijos laivai. Atakoje dalyvavo kreiseris „Moskva“ ir patrulinis laivas „Vasily Bykov“, panaudoję savo denio patrankas.

Remiantis garso įrašu, kuriuo pasidalijo „Ukrayinska Pravda“, Rusijos kreiserio vadas nurodė saloje dislokuotiems ukrainiečių kariams pasiduoti arba būti apšaudytiems. Pokalbio įraše girdėti jog pasieniečiai pusbalsiu pasitarė ir nusprendė karinį rusų laivą pasiųsti ant trijų raidžių, ką padarė garsiai. 

22.00 val. Valstybės sienos apsaugos tarnyba paskelbė, kad Rusijos pajėgos užėmė salą po jūrų ir oro bombardavimo, kurio metu buvo sunaikinta visa salos infrastruktūra. Tuo metu manyta, kad per mūšį, atsisakius pasiduoti, žuvo trylika pasieniečių, kurie sudarė visą saloje esančią Ukrainos kariuomenę. Iškart po mūšio prezidentas Volodymyras Zelenskis paskelbė, kad kiekvienam iš jų po mirties bus suteiktas Ukrainos didvyrio vardas. Vėliau Ukrainos atstovai suabejojo  ar tikrai visi žuvo, kas buvo pagalvota staiga nutrūkus radijo ryšiui. Tikėtasi, kad dalis ar ir visi pasieniečiai vietoj to galėjo būti paimti nelaisvėn. Po mėnesio V. Zelenskis paskelbė, kad dalis salos gynėjų žuvo, o dalis išvaduoti Ukrainai ir Rusijai apsikeitus karo belaisviais.

2022 m. balandžio 13 d. dvi Ukrainos pajėgų raketos kliudė kreiserį „Moskva“, kuris dalyvavo Gyvačių salos mūšyje. Rusijos pajėgos bandė atitempti pažeistą laivą į savo uostą, tačiau jis pakeliui nuskendo.

Galerija

Taip pat skaitykite 
 Nuts!
 Russkij vojennyj korabl, idi na chuj!

Išnašos 

2022 m. Rusijos invazija į Ukrainą
Ukrainos mūšiai
Rusijos mūšiai
Černobylio mūšis

Černobylio mūšis – karinis susirėmimas Černobylio zonoje tarp Rusijos ginkluotųjų pajėgų ir Ukrainos ginkluotųjų pajėgų, prasidėjęs 2022 m. vasario 24 d., pirmąją 2022 m. Rusijos invazijos į Ukrainą dieną. Rusijos pajėgoms per dieną pavyko perimti teritorijos kontrolę.

Prieš mūšį 
1986 m. įvykus Černobylio avarijai, iš Černobylio atominės elektrinės į aplinką pateko dideli kiekiai radioaktyviųjų medžiagų. Sovietų valdžia evakavo ir uždarė 30 km spinduliu aplink sprogusį reaktorių esančią teritoriją. Subyrėjus Sovietų Sąjungai, ši teritorija atiteko naujai nepriklausomai Ukrainai.

Mūšis 
Vasario 24 d., pirmąją 2022 m. Rusijos invazijos į Ukrainą dieną, Ukrainos vyriausybė paskelbė, kad Rusijos pajėgos pradėjo puolimą, siekdamos užimti Černobylio zoną. Dienos pabaigoje Ukrainos vyriausybė dar paskelbė, kad Rusijos pajėgos užėmė Černobylį. Buvo pranešta, kad artilerijos apšaudymas pataikė į radioaktyviųjų atliekų saugyklas ir pastebėtas padidėjęs radioaktyvumas.

Rusijai užėmus uždraustąją zoną, Amerikos vyriausybė paskelbė „patikimus pranešimus, kad Rusijos kariai šiuo metu įkaitais laiko Černobylio objektų darbuotojus“.

Reakcijos 
Ukrainos prezidentas Volodymyras Zelenskis Rusijos įvykdytą zonos užėmimą pavadino „karo paskelbimu visai Europai“.

Ukrainos prezidento kanceliarijos vadovo patarėjas Mychaila Podoliakas buvo cituojamas: „Buvusios Černobylio atominės elektrinės, izoliatoriaus ir branduolinių atliekų saugyklų būklė nežinoma“.

Analizė 
Benas Hodžesas, buvęs Jungtinių Amerikos Valstijų kariuomenės Europoje vadas, teigė, kad uždraustoji zona yra „svarbi dėl jos padėties... Jei Rusijos pajėgos pultų Kijevą iš šiaurės, Černobylis yra pakeliui“. Buvusi JAV gynybos sekretoriaus padėjėjo pavaduotoja Rusijos, Ukrainos ir Eurazijos reikalams Evelyn Farkas sakė, kad Rusijos pajėgos „nori apsupti sostinę“ ir kad jos „tikrai nenori, jog Ukrainos sukilimo atveju aplink plūduriuotų palaidos branduolinės medžiagos“.

Černobylio zona svarbi dėl 1986 m. įvykusios Černobylio branduolinės katastrofos padarinių sulaikymo, todėl Ukrainos patarėjas vidaus reikalų klausimais Antonas Heraščenka sakė, kad „jei okupantų artilerijos smūgiai pataikys į branduolinių atliekų saugyklą, radioaktyvios dulkės gali padengti Ukrainos, Baltarusijos ir ES šalių teritorijas“.

Išnašos 

2022 m. Rusijos invazija į Ukrainą
Ukrainos mūšiai
Rusijos mūšiai
Antonovo oro uosto mūšis

Antonovo oro uosto mūšis – buvo 2022 m. vasario 24 d., per 2022 m. Rusijos invaziją į Ukrainą, įvykęs mūšis.

Daugiau kaip 30 Rusijos sraigtasparnių išlaipino Rusijos oro desanto karius, kad užimtų Antonovo oro uostą Hostomelyje, Kijevo priemiestyje, bandydami sukurti oro tiltą, kuriuo kariai ir įranga galėtų atvykti mažiau nei už 10 km nuo Kijevo. Iš pradžių Rusijos pajėgos po 3 valandas trukusių mūšių užėmė oro uostą, tačiau prasidėjo Ukrainos Nacionalinės gvardijos 4-osios greitojo reagavimo brigados kontrpuolimas, kurio metu oro uostą gynę Rusijos oro desantininkai buvo apsupti ir sunaikinti.

2022 m. vasario 25 d. iš Baltarusijos besiveržiančios Rusijos sausumos pajėgos, pralaužusios Ukrainos gynybą Ivankovo mūšyje, perėmė oro uosto kontrolę. Rusijos gynybos ministerijos duomenimis, užėmimas įvyko po operacijos, kurioje dalyvavo apie 200 sraigtasparnių, ir per mūšį žuvo 200 ukrainiečių karių, o Rusijos kariuomenė aukų nepatyrė.

Antonov An-225 sunaikinimas 
Mūšio metu oro uoste buvo didžiausias pasaulyje lėktuvas Antonov An-225. Nors pirmosios žinios teigė, jog lėktuvas nenukentėjo,  pagal vėlesnius šaltinius, teigiama, kad jis  buvo sunaikintas mūšio metu.

Išnašos 

2022 m. Rusijos invazija į Ukrainą
Ukrainos mūšiai
Rusijos mūšiai
4-oji greitojo reagavimo brigada (Ukraina)

4-oji greitojo reagavimo brigada – Ukrainos nacionalinės gvardijos brigada, įkurta 2015 m. birželio 2 d. Jos apmokymai vyko pagal NATO standartus. Pasak Ukrainos vidaus reikalų ministro Arseno Avakovo, brigados įkūrimas turėtų tapti pirmuoju žingsniu siekiant nacionalinę gvardiją paversti profesionalia kariuomene.

Istorija 
Nors brigada buvo įsteigta 2015 m. birželio 2 d., tačiau realus personalo priėmimas į brigadą prasidėjo 2015 m. spalio mėn.Brigadą pagal NATO standartus rengė užsienio kariniai patarėjai ir veteranai.

2016 m. birželio 2 d. formuotei buvo įteiktos jos karinės spalvos. Prorusiškos interneto svetainės „Essence of Time“ duomenimis, 2016 m. birželio 19 d. Ukrainos prezidentas Petro Porošenka nusprendė pasiųsti brigadą į Donbasą.

Pranešama, kad brigada dalyvavo kovose su Rusijos oro desantininkų pajėgomis mūšyje dėl Antonovo oro uosto 2022 m. vasario 24 d. per Rusijos invaziją į Ukrainą. Po dieną trukusių kovų brigada atkovojo oro uostą iš Rusijos pajėgų.

Struktūra 
Brigadą sudaro šturmo batalionai, tankų batalionas ir artilerijos baterija. Į brigados sudėtį taip pat įeina bepiločių orlaivių, žvalgybos, ryšių ir logistikos padaliniai. Į brigadą buvo priimti ir kovinės patirties turintys kariai, ir naujokai.

Išnašos 

Ukrainos ginkluotosios pajėgos
Toppserien

Toppserien moterų futbolo lyga arba Toppserien – aukščiausias moterų Norvegijos futbolo lygos divizionas.

Istorija 
1984 m. buvo įkurta lyga. LSK ekipa čempionėmis tapo 7 kartus, tai – rekordas.

Formatas 
Ekipos tarpusavyje sužaidžia po dvejas rungtynes. Daugiausiai taškų turinti komanda tampa Norvegijos čempione. 

Čempionės patenka į UEFA moterų čempionų lygos turnyrą.

Dalyviai

2022 m. Toppserien 
 Toppserien – pirmos pakopos, aukščiausioji moterų lyga šalyje.
 2022 m. dalyvavo 10 ekipų.

Informacija 

  (N) Røa Fotball Elite (Røa Idrettslag; Roa IL) – nuoroda @.

Buvę klubai

Nugalėtojos 
Čempionių sąrašas: 1. divisjon	
1984 · 1985 · 1986 · 1987 · 1988 · 1989 · 1990 · 1991 · 1992 · 1993 · 1994 · 1995

1. divisjon 
 1984: Sprint/Jeløy
 1985: Nymark
 1986: Sprint/Jeløy
 1987: Klepp
 1988: Asker
 1989: Asker
 1990: Sprint/Jeløy
 1991: Asker
 1992: Asker
 1993: Sprint/Jeløy
 1994: Trondheims-Ørn
 1995: Trondheims-Ørn

Eliteserien 
 1996: Trondheims-Ørn
 1997: Trondheims-Ørn
 1998: Asker
 1999: Asker

Toppserien 
 2000: Trondheims-Ørn
 2001: Trondheims-Ørn
 2002: Kolbotn
 2003: Trondheims-Ørn
 2004: Røa
 2005: Kolbotn
 2006: Kolbotn
 2007: Røa
 2008: Røa
 2009: Røa
 2010: Stabæk
 2011: Røa
 2012: LSK Kvinner
 2013: Stabæk
 2014: LSK Kvinner
 2015: LSK Kvinner
 2016: LSK Kvinner
 2017: LSK Kvinner
 2018: LSK Kvinner
 2019: LSK Kvinner
 2020: Vålerenga IF
 2021: IL Sandviken

Taip pat skaitykite 
 Norvegijos aukščiausioji futbolo lyga (vyrai)

Šaltiniai

Nuorodos 
 toppserien.no (Oficiali lygos svetainė)
 resultater.nrk.no (Rezultatai) 
 Soccerway 
 Flashscore
 RSSSF duomenų bazė

Norvegijos futbolo varžybos
Moterų sporto varžybos
Arna-Bjørnar (moterys)

Arnos ir Bergeno „Arna-Bjørnar“ – Norvegijos futbolo klubas iš Arnos ir Bergeno. Šis straipsnis apie klubo moterų ekipą, kuri žaidžia moterų futbolo varžybose.

Istorija 
2000 m. susijungė IL Bjørnar ir Arna T&IL ekipos ir buvo suformtuotas naujas darinys pavadintas Arna-Bjørnar Fotball.

Nuo 2001 m. rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje, išskyrus 2005 m., kai buvo pažemintos ir žaidė 1. divisjon ().

Pasiekimai 
 Norvegijos Toppserien 
 Čempionės (x): 
 Antroji vieta (x): 
 Trečioji vieta (5): 2001, 2012, 2013, 2014, 2018
 Norvegijos Pirmasis divizionas:
 Nugalėtojos (1): 2005
 Norvegijos taurės turnyras 
 Finalininkės (1): 2002

Sezonai

Stadionas 
Namų rungtynes žaidžia Arna Idrettspark stadione, kurio talpa 1 500 žiūrovų.

Ankstesniais metais stadione būta natūralios vejos, bet ji buvo pakeista, o stadionas renovuotas. Arnos sporto parko stadiono žolę pakeitė dirbtine danga.

Renovuotas stadionas atitinka UEFA keliamus reikalavimus.

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Aprangos gamintojai – Nike firma.
 Namuose rungtyniauja raudona juoda apranga.

Sudėtis 
Atnaujinta; 2021 m. lapkričio 4 d.

Žinomesnės žaidėjos

Taip pat skaitykite 
 Arna-Bjørnar Fotball (klubo vyrų futbolo ekipa);

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 Soccerway (Apie ekipą)
 Soccerway (2020 m. Toppserien sezonas)
 RSSSF duomenų bazė (Čempionės ir sezonai)
 worldfootball.net (Apie klubą)
 Flashscore (naujausi rezultatai)
 Globalsportsarchive

Norvegijos moterų futbolo ekipos
IL Sandviken

IL „Sandviken“ – Norvegijos futbolo klubas iš Bergeno. Šis straipsnis apie buvusią klubo moterų ekipą, kuri žaidžia moterų futbolo varžybose.

Istorija 
Ankstesniais metais (1978–2021) ekipa žinoma IL Sandviken pavadinimu. Buvo IL Sandviken klubo sistemos dalis. 

Rungtyniavo Toppserien ir 2021 m. tapo šalies čempionėmis.

Virsmas SK Brann 

2021 m. lapkričio 11 d. klubo metiniame susirinkime buvo nuspręsta, kad taps sporto klubo „Brann“ dalimi. 

Nuo 2022 m. sezono ekipa žinoma SK Brann Kvinner pavadinimu ir priklauso SK Brann sistemai.

Emblema

Apranga

IL Sandviken apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose rungtyniavo balta apranga su raudonais žymenimis.

Pasiekimai 
 Norvegijos Toppserien 
 Čempionės (x): 
 Antroji vieta (x): 
 Norvegijos Pirmasis divizionas:
 Nugalėtojos (x): 
 Trečioji vieta (x): 
 Norvegijos taurės nugalėtojos 
 Finalininkės (x):

Sezonai

IL Sandviken

SK Brann 
 Nuo 2022 m. sezono naudojamas SK Brann pavadinimas.

Stadionas 
Namų rungtynes žaidžia Stemmemyren idrettsplass.

Žinomesnės žaidėjos 
 Melissa Bjånesøy, Nora Gjøen-Gjøsæter ir Ruesha Littlejohn.

Taip pat skaitykite 
 SK Brann Kvinner

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė IL Sandviken 
 Soccerway IL Sandviken
 Soccerway (2020 m. Toppserien sezonas)
 RSSSF duomenų bazė (Čempionės ir sezonai)
 Flashscore  Sandviken W

Norvegijos moterų futbolo ekipos
Davidas Aršakianas

Davidas Aršakianas (; ; g. 1994 m. rugpjūčio 14 d.) – armėnų kilmės futbolininkas, rungtyniaujantis puolėjo pozicijoje.

Karjera 
Profesionalaus futbolininko karjerą pradėjo 2012 m. Armėnijoje, tuomet atstovavo Jerevano „Mika“ klubui.

2015 m. atvyko į Lietuvą ir rungtyniavo tuomentiniame „Trakų“ klube. A lygoje sužaidė 34 rungtynes bei pelnė 25 įvarčius. Po sezono D. Aršakianas buvo pripažintas geriausiu jaunuoju futbolininku mūsų šalyje. 

Įpusėjus 2016 m. sezonui, išvyko į Čikagos „Fire“. Rungtyniavo vienoje ekipoje su Bastian Schweinsteiger. MLS lygoje sužaidė vos 17 rungtynių ir sugrįžo į Europą. 

Europoje tęsė karjerą „Vejle“ (Danija), HNK Gorica (Kroatija), „Rudeš“ (Kroatija), Voronežo „Fakel“ (Rusija), Jerevano „Ararat“ (Armėnija) bei Omsko „Irtyš“ (Rusija) klubuose.

2022 m. vasarį tapo „Šiaulių“ FA nariu.

2022 m. kovo 6 d. debiutavo Šiaulių FA gretose A lygos rungtynėse prieš „Sūduvos“ klubą, kurios baigėsi nulinėmis lygiosiomis.

2022 m. gegužės mėn. pranešta, kad abipusiu susitarimu nutraukta sutartis.

Statistika 
 A lygos statistika

Spalvų reikšmės: 
 Ekipa žaidė A lygoje;

Rinktinės 
Davidas Aršakianas buvo kviečiamas ir į Armėnijos jaunimo rinktines. 

Debiutavo nacionalinėje Armėnijos vyrų rinktinėje, kurioje iš viso yra sužaidęs vienerias rungtynes. 2016 m. rugsėjo 4 d. debiutavo rungtynėse prieš Danijos rintinę.

Šaltiniai

Nuorodos 
 alyga.lt
 SOCCERWAY
 Transfermarkt
 national-football-teams.com
 smr.worldfootball.net
 footballfacts.ru

Araškianas
Aršakianas
Krymo operacija

Krymo operacija – karinė operacija įvykusi 1918 m. balandį, kai Ukrainos kariuomenė ir Vokietijos imperijos kariuomenė išvalė Krymą nuo bolševikų.

Operacija 
Padedant Vokietijos imperijai, per Krymo puolimą, Tauridės Tarybų Socialistinę Respubliką greitai užėmė Ukrainos Liaudies Respublikos pajėgos, kurioms vadovavo Petro Bolbochanas. Iki 1918 m. balandžio pabaigos dauguma Centrinio vykdomojo komiteto ir Liaudies komisarų tarybos narių, įskaitant tarybos vadovą Antoną Sluckį ir vietos bolševikų vadą Janą Tarvackį, buvo areštuoti ir sušaudyti Aluštoje sukilusių Krymo totorių, kaip atsaku į tai, kad anksčiau, vasario mėn., bolševikai nužudė totorių nepriklausomybės lyderį Nomaną Čelebicihaną. Balandžio 30 d. buvo panaikinta Tauridės SSR.

Ir ukrainiečių, ir vokiečių tikslas buvo kontroliuoti Juodosios jūros laivyną, įtvirtintą Sevastopolyje. 1918 m. balandžio 29 d. buvęs štabo viršininkas Michailas Sablinas iškėlė Ukrainos Liaudies Respublikos spalvas ir perkėlė dalį savo laivyno į Novorosijską, kad išgelbėtų jį nuo vokiečių užgrobimo. Leninas jam įsakė nuplukdyti savo laivus, bet jis atsisakė tai padaryti.

Dauguma laivų grįžo į Sevastopolį, kur juos iš pradžių kontroliavo vokiečiai, kol 1918 m. lapkričio mėn. juos ėmė kontroliuoti sąjungininkai, kurie vėliau laivus atidavė baltagvardiečiams.

Išnašos 

Krymo istorija
Pirmasis pasaulinis karas
Reichskomisariatas

Reichskomisariatas () – civilinis okupacinis administracinis vienetas, sudarytas Trečiojo Reicho teritorijoms, okupuotoms per Antrąjį pasaulinį karą, administruoti. Reichskomisariatų vadovai buvo vyriausybės paskirti pareigūnai, vadinami reichskomisarais (). Nors teisine prasme šie subjektai buvo oficialiai už Vokietijos Reicho ribų, juos tiesiogiai kontroliavo aukščiausios civilinės valdžios institucijos (reichskomisarai).

Vakarų ir Šiaurės Europa 
 Norvegijos reichskomisariatas (Reichskommissariat Norwegen; nacių okupacija Norvegijoje 1940–1945 m.)
 Nyderlandų reichskomisariatas (Reichskommissariat Niederlande; nacių okupacija Nyderlanduose 1940–1945 m.)
 Belgijos ir Šiaurės Prancūzijos reichskomisariatas (Reichskommissariat Belgien-Nordfrankreich; nacių okupacija Belgijoje ir Šiaurės Prancūzijoje, Šiaurė-Pa de Kalė, 1944 m.)

Rytų Europa 

 Ostlando reichskomisariatas (Reichskommissariat Ostland (RKO); SSRS okupuota Estija, Latvija, Lietuva (išskyrus Klaipėdos kraštą) ir Baltarusijos TSR (išskyrus Gomelį) 1941–1945 m.)
 Ukrainos reichskomisariatas (Reichskommissariat Ukraine (RKU); Ukrainos TSR 1941–1944 m.)
 Don-Volgos reichskomisariatas (Reichskommissariat Don-Wolga; maždaug nuo Azovo jūros iki Pavolgio Vokiečių ATSR, įskaitant Rostovą, Voronežą ir Saratovą); niekada neįkurtas.
 Maskvos reichskomisariatas (Reichskommissariat Moskowien (RKM); Europinė Rusija, išskyrus Kareliją ir Kolos pusiasalį); niekada pilnai neįkurtas.
 Kaukazo reichskomisariatas (Reichskommissariat Kaukasien (RKK); Pietų Rusija ir Kaukazas, išskyrus vakarinę Gruzijos dalį ir visą Armėniją); niekada pilnai neįkurtas.
 Turkestano reichskomisariatas (Reichskommissariat Turkestan (RKT); Centrinės Azijos respublikos ir teritorijos); niekada neįkurtas.

Šaltiniai 

Trečiojo Reicho administraciniai vienetai
Administraciniai vienetai pagal valstybes
Pirmasis Marnos mūšis

Pirmasis Marnos mūšis – Pirmojo pasaulinio karo mūšis, vykęs 1914 m. rugsėjo 6–12 d. Jis baigėsi sąjungininkų pergale prieš Vokietijos kariuomenę vakaruose. 

Britų ekspedicinių pajėgų vadas ir feldmaršalas Džonas Frenčas pradėjo planuoti visišką britų atsitraukimą į uostamiesčius prie Lamanšo sąsiaurio, kad būtų galima nedelsiant evakuotis. Paryžiaus karinis gubernatorius Žozefas Galjeni norėjo, kad prancūzų ir britų daliniai kontratakuotų vokiečius palei Marnos upę ir sustabdytų vokiečių puolimą. Sąjungininkų rezervai papildė gretas ir puolė vokiečių flangus. Rugsėjo 5 d. prasidėjo šešių prancūzų armijų ir britų ekspedicinių pajėgų (BEP) kontrpuolimas.

Rugsėjo 9 d. dėl sėkmingo Prancūzijos ir Didžiosios Britanijos kontrpuolimo 1-oji ir 2-oji vokiečių armijos atsidūrė apsuptyje, todėl joms buvo įsakyta trauktis prie Enos upės. Besitraukiančias armijas persekiojo prancūzai ir britai, nors sąjungininkų žygio tempas buvo lėtas – 19 km per vieną dieną. Vokiečių kariuomenės nutraukė atsitraukimą po 65 km ties linija į šiaurę nuo Enos upės, kur jos įsitvirtino aukštumose ir dalyvavo pirmajame Enos mūšyje.

Rugsėjo 9 – 13 d. Vokietijos atsitraukimas reiškė, kad baigėsi bandymas nugalėti Prancūziją sutriuškinant prancūzų kariuomenę invazija iš šiaurės per Belgiją ir iš pietų per bendrą sieną. Abi pusės pradėjo abipuses operacijas, siekdamos apsupti šiaurinį savo priešininko sparną, vadinamosiose lenktynėse prie jūros, kurios baigėsi pirmajame Ypro mūšyje.

Išnašos

Šaltiniai 
 

Pirmojo pasaulinio karo mūšiai
Prancūzijos mūšiai
Šiaulių rajono savivaldybės viešoji biblioteka

Šiaulių rajono savivaldybės viešoji biblioteka – pagrindinė biblioteka Šiaulių rajono savivaldybėje. Įsikūrusi adresu Vytauto g. 1, Kuršėnai, miesto centre.

Istorija 

Šiaulių rajono biblioteka įkurta 1951 m. vasarį Šiauliuose, Taikos g. 16. 1957 m. perkelta į naujas patalpas Kapsuko g. 25a (dabar Aušros alėja). 1976 m. sukūrus centralizuotą sistemą, biblioteka tapo centrine su 39 filialais, ji perkelta į naujas patalpas Kapsuko g. 21 (dabar Aušros alėja 21). 1995 m. tapo savivaldybės viešąja biblioteka. 2020 m. rugsėjo 1 d. biblioteka išsikraustė iš Aušros g. 21 (Šiauliai) ir įsikūrė Kuršėnuose, J. Basanavičiaus g. 6. Išsikelti biblioteka turėjo, kadangi savivaldybė pastatą pardavė. Buvęs triaukštis bibliotekos pastatas – kultūros paveldas, modernistinės tarpukario architektūros pavyzdys (jį projektavo tarpukario architektas, inžinierius Vladas Bitė).

Filialai 

2022 m. gegužę bibliotekai priklausė 26 padaliniai:

Uždaryti padaliniai:

Šaltiniai

Nuorodos 
 Bibliotekos svetainė

Kuršėnai
Šiaulių rajono savivaldybė
Lietuvos savivaldybių bibliotekos