joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
FK Budućnost Podgorica

Podgoricos „Budućnost“ – Juodkalnijos futbolo klubas iš Podgoricos.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1925 m.

Emblemų kaita

Apranga 
Sportinės aprangos pokyčiai
 Namuose žaidžia mėlyna balta apranga.

Pasiekimai 

Šaltiniai:

Sezonai 

|}

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 Facebook paskyra
 SOCCERWAY
 FLASHSCORE
 SOCCERWAY
 Transfermarkt
 foot.dk archyvas  (danų k.)
 YouTube platforma
 Globalsportsarchive

Juodkalnijos futbolo klubai
Paolo Maldini

Paolas Maldinis (; g. 1968 m. birželio 26 d.) – Italijos futbolininkas, vienas geriausių pasaulyje gynėjų.

Garsaus futbolininko ir trenerio Cesare Maldini sūnus. Nuo pat profesionalo karjeros pradžios 1984 m. žaidžia AC Milan klube. Maldinis yra komandos kapitonas. 1988-2002 m. žaidė Italijos nacionalinėje rinktinėje, su kuria dalyvavo net 4 pasaulio futbolo čempionatuose (1990, 1994, 1998, 2002 m.) ir 3 Europos čempionatuose (1988, 1996, 2000 m.). Sužaidęs 126 rungtynes (iš jų 64 kaip kapitonas) už rinktinę Paolo išlieka daugiausiai kartų žaidusiu už Italijos rinktine žaidėju. Paolo Maldini – vienas tituluočiausių pasaulio futbolininkų, tačiau taip niekad ir netapęs pasaulio čempionu.

2009 m. gegužės 24 d. sužaidė savo paskutines rungtynes AC Milan klube, kurias pralaimėjo 3-2 AS Roma klubui.

Laimėjimai 
 Serie A čempionas (1988, 1992, 1993, 1994, 1996, 1999, 2004)
 Coppa Italia (2003)
 Italijos Supertaurė (1988, 1992, 1993, 1994, 2005)
 UEFA Čempionų lyga (1989, 1990, 1994, 2003, 2007)
 Europos Supertaurė (1989, 1990, 1994, 2003)
 Tarpkontinentinė taurė (1989, 1990)
 1990 m. pasaulio futbolo čempionatas: 3 vieta
 1994 m. pasaulio futbolo čempionatas: 2 vieta
 Euro 2000: 2 vieta
 FIFA 100 (2004)

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Maldini, Paolo
Šv. Elenos kalnas

Šv. Elenos kalnas () – aktyvus ugnikalnis (stratovulkanas) JAV, Vašingtono valstijoje, Skamanijos apskrityje, 85 km į šiaurės rytus nuo Portlando. Aukštis 2550 m. Šv. Elenos kalnas yra Ramiojo vandenyno Ugnies Žiedo dalis, iškilęs Kaskadiniuose kalnuose. Kalnas pavadintas britų diplomato Šv. Elenos lordo Aleino Ficherberto garbei. Ugnikalnio viršūnę dengia ledynai. Krateris 1,5 km pločio, pasagos formos.

Šv. Elenos kalnas garsėja savo galingais išsiveržimais. Jų metu į orą išmetama daugybę pelenų, pasklinda piroklastinių uolienų srautai. Ugnikalnis labai galingai išsiveržė 1980 m. gegužės 18 d. Žuvo 57 žmonės, sugriauta 250 namų, 47 tiltai, 24 km geležinkelių, 300 km greitkelių. Išsiveržimas sukėlė milžinišką sprogimą ir nuošliaužą, kalno aukštis sumažėjo nuo 2950 iki 2550 m.

Nuorodos 
 Ugnikalnių duomenų bazė

JAV ugnikalniai
Daugų herbas

Daugų herbas – Daugų miesto simbolis.

Herbo aprašas 
Sidabriniame skydo lauke ant žalios kalvos (skydo papėdė) stovi mėlynais šarvais apsitaisęs karys, dešinėje rankoje laikantis tokios pačios spalvos alebardą, kairėje – mėlyną apvalų skydą, prie juosmens kabo trumpas kalavijas. Kario plaštaka ir veidas natūralios spalvos, sijonas ir antpečiai žali, jų kraštai ir pagražinimai, taip pat šalmo plunksnos, šalmo ir skydo apvadai, diržas – auksiniai, alebardos kotas juodas.

Istorija 

Daugams laisvojo miesto teises ir herbą – šarvuotą karį su alebarda – 1792 m. balandžio 26 d. suteikė Stanislovas Augustas. Išliko 1792 m. Daugų privilegijos originalas (LVIA, f. 1135, ap. 1, b. 64) ir jos įrašas Lietuvos Metrikoje su perpieštu miesto herbu (LM, kn. 556,l. 104-105v). Tačiau netrukus miesto savivalda buvo panaikinta ir herbas ilgam užmirštas. XX a. pradžioje jį nupiešė Bronius Šaliamoras , vėliau - Marijanas Gumowskis (Marijan Gumowski). Autoriai pakeitė spalvas, be to, B. Šaliamoro piešinyje neliko skydo, o M. Gumowskio – ir kalavijo.

Po 200 metų Daugų istorinis herbas atkurtas. Siekiant lakoniškumo atsisakyta nereikšmingų žemės, sijono spalvų ir atspalvių. Melsva šarvų spalva pakeista į mėlyną, kad geriau derėtų prie sidabrinio herbo lauko.

Daugų herbo (kaip ir Ariogalos) simbolika greičiausiai susijusi su XVIII a. pabaigos politiniais įvykiais. Šarvuotas karys su alebarda, skydu ir kalaviju turėjo saugoti Daugų miestą ir visą kraštą nuo gresiančio pavojaus, ginti miestiečių teises. Manoma, jog kario idėja pasiskolinta iš senosios Trakų kunigaikštystės heraldikos.

Daugų herbas patvirtintas Lietuvos Prezidento 1998 m. rugpjūčio 4 d.  Dailininkas Rolandas Rimkūnas.

Taip pat skaitykite 
 Daugų vėliava

Išnašos 

1998 m. patvirtinti Lietuvos gyvenviečių herbai
Alytaus rajono savivaldybės gyvenviečių herbai
Daugai
OFK Grbalj

Radanovičių „Grbalj“ – Juodkalnijos futbolo klubas iš Radanovičių (Kotoro savivaldybė).

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1970 m.

Pasiekimai

Sezonai 

|}
Šaltiniai:

Išnašos

Nuorodos 
 SOCCERWAY
 FLASHSCORE
 SOFASCORE
 foot.dk archyvas 
 Transfermarkt
 Globalsportsarchive

Juodkalnijos futbolo klubai
FK Jedinstvo Bijelo Polje

Bijelo Polės „Jedinstvo“ – Juodkalnijos futbolo klubas iš Bijelo Polės.

Pasiekimai

Sezonai 

|}
Šaltiniai:

Išnašos

Nuorodos 
 Facebook paskyra
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 foot.dk archyvas 
 Globalsportsarchive

Juodkalnijos futbolo klubai
FK Kom Podgorica

Podgoricos „Kom“ – Juodkalnijos futbolo klubas iš Podgoricos.

Istorija 
Klubo įkūrimo metais laikomi 1958-ieji.

Pasiekimai

Sezonai 

|}
Šaltiniai:

Išnašos

Nuorodos 
 Facebook paskyra
 SOCCERWAY
 FLASHSCORE
 SOFASCORE
 Transfermarkt
 foot.dk archyvas 
 Globalsportsarchive

Juodkalnijos futbolo klubai
OFK Titograd Podgorica

Podgoricos „Titograd“ (buvęs „Mladost“ iki 2018 m.) – Juodkalnijos futbolo klubas iš Podgoricos.

Istorija 
Klubas įkurtas 1951 m. Tuo metu vadinosi OFK Titograd. Nuo 1992 m. vadinosi Mladost Podgorica.

Vienintelį kartą tapo šalies čempionais 2016 m.

2018 m. pasikeitė pavadinimą ir tapo Podgoricos OFK „Titograd“.

Emblemų kaita

Pasiekimai

Sezonai 

|}
Šaltiniai:

Išnašos

Nuorodos 
 Facebook paskyra
 SOCCERWAY
 FLASHSCORE
 SOFASCORE
 Transfermarkt
 foot.dk archyvas 
 Globalsportsarchive

Juodkalnijos futbolo klubai
OFK Petrovac

Petrovaco OFK – Juodkalnijos futbolo klubas iš Petrovaco.

Istorija 
Klubo įkūrimo metais laikomi 1969-ieji.

Pasiekimai

Sezonai 

|}
Šaltiniai:

Išnašos

Nuorodos 
 SOCCERWAY
 FLASHSCORE
 SOFASCORE
 Transfermarkt
 foot.dk archyvas 
 Globalsportsarchive

Juodkalnijos futbolo klubai
FK Sutjeska Nikšić

Nikšičiaus „Sutjeska“ – Juodkalnijos futbolo klubas iš Nikšičiaus.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1927 m.

Vieningos Jugoslavijos laikais buvo viena stipriausių komandų iš Juodkalnijos, nusileidusi tik Buducnost Podgorica klubui.

Pasiekimai

Sezonai 

|}
Šaltiniai:

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 facebook paskyra
 SOCCERWAY
 FLASHSCORE
 SOFASCORE
 Transfermarkt
 foot.dk archyvas 
 Globalsportsarchive

Juodkalnijos futbolo klubai
FK Rudar Pljevlja

Plevlios „Rudar“ – Juodkalnijos futbolo klubas iš Plevlios.

Istorija 
Klubo įkūrimo metais laikomi 1920-ieji. Nuo 2006–2007 m. žaidė aukščiausioje šalies lygoje.

Pasiekimai

Sezonai 

|}
Šaltiniai:

Išnašos

Nuorodos 
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 foot.dk archyvas
 Globalsportsarchive

Juodkalnijos futbolo klubai
FK Zeta Golubovci

Golubovcų „Zeta“ – Juodkalnijos futbolo klubas iš Golubovcų (prie Podgoricos). Pirmasis Juodkalnijos čempionas.

Istorija 

Iki 1962 m. klubo komanda žaidė Titogrado (dab. Podgorica) miesto lygoje. Vėliau –regioninėje Juodkalnijos lygoje. 

1996 m. pateko į antrąją federacijos lygą. 

2000 m. klubo komanda pirmą kartą pateko į aukščiausią Jugoslavijos FR lygą.

2004-2005 m. sezone „Zeta“ Serbijos ir Juodkalnijos aukščiausioje lygoje užėmė trečią vietą ir tapo pirmu Juodkalnijos klubu, žaidžiančiu UEFA taurės varžybose. UEFA taurėje kovą pradėjo nuo antrojo atrankinio etapo, kur bendru rezultatu 2:5 pralošė  komandai.

2007-2008 m. sezone klubo komanda tapo pirmąja Juodkalnijai UEFA Čempionų lygoje atstovaujančia komanda. Pirmame atrankiniame etape komanda susitiko su FBK Kauno klubo komanda, kurią įveikė bendru rezultatu 5:4. Antrajame etape pralaimėjo  komandai.

Pasiekimai 

 III vieta  (2005 m.)

Sezonai 

|}
Šaltiniai:

Klubo simbolika

Spalvinė gama

Apranga 
 Sportinės aprangos pokyčiai.
 Namuose žaidžia mėlyna apranga.

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 foot.dk archyvas 
 Globalsportsarchive

Juodkalnijos futbolo klubai
Šasta

Šasta () – snaudžiantis ugnikalnis (stratovulkanas) JAV, Kalifornijoje, Siskiju apygardoje, Kaskadiniuose kalnuose. Aukštis 4322 m (5 pagal aukštį Kalifornijoje). Šastą sudaro 4 vulkanų kūgių kompleksas. Greta pagrindinio Šastos kūgio ryškiai matomas Šastinos kūgis. Ugnikalnį dengia 7 didesni ledynai. Viršūnėje yra kelios karos.

Šasta susidarė apytiksliai prieš 590 tūkst. metų. Vienintelis žinomas ugnikalnio išsiveržimas įvyko 1786 m. ir buvo stebimas iš Kalifornijos pakrante plaukusio keliautojo La Perūzo laivo.

Nuorodos 
 Ugnikalnių duomenų bazė

JAV ugnikalniai
Kalifornija
Nešulinis gyvulys

Nešulinys gyvulys () – gyvulys, naudojamas nešti kroviniams, užkrautiems ant nugaros. Nešuliniais gyvuliais vadina tiek konkrečius gyvulius, tiek veisles ar rūšis, naudojamus kroviniams pernešti.

Tradiciniai nešuliniai gyvuliai yra:
 arkliai ir mulai
 asilai 
 kupranugariai (tiek vienkupriai, tiek dvikupriai).  
 drambliai
 jakai
 šiauriniai elniai
 lamos. Jos kažkada buvo tradicinis inkų nešulinis gyvulys. Jas ir dabar naudoja kaip nešulinius gyvulius 

Kartais kaip nešuliniai naudojami ir stambūs šunys ( aukso ieškotojo su nešuliniu šunimi nuotrauka 1900 m., Aliaskos aukso karštligės metu.).

Nešuliniai gyvuliai ir karas 
Nuo senovės nešulinius gyvulius plačiai naudojo karo reikalams. Nešulinių gyvulių vilkstinės sunkiai praeinamose vietovėse gabendavo maistą, pašarą, amuniciją ir pan.

XIX a. pabaigoje, pirmoje XX a. pusėje gana plačiai buvo naudojama nešulinė kalnų artilerija - kalnų pabūklai, kuriuos išardytus pernešdavo nešuliniai gyvuliai .

Nuorodos 

Gyvūnų transportas

fa:چهارپایان
Mango (grupė)

„Mango“ – Lietuvos merginų pop muzikos grupė, kilusi iš Klaipėdos. Susikūrė 1998 m. sausį. Išpopuliarėjo 1998 m. singlu „Pavasariniai žiedai“. 2008 m. kovo 9 d. įvyko paskutinis koncertas Šiaulių arenoje.

2004 m. gruodį Astą Bridikytę pakeitė Lina Kaklytė.

2014 m. liepos mėnesį grupė vėl sugrįžo į lietuviškos muzikos padangę, tačiau kitokia sudėtimi ir kitokiu pavadinimu – „Man-go“. 2016 m. grupę paliko Justina Jančiauskaitė, ją pakeitė narė Justina Dovydenė. Grupė su nauja nare 2016 m. rudenį pristatė singlą „Suskaičiuok“.

2018 m. spalio mėnesį vyko grupės 20-mečio koncertas.

Sudėtis 
 Rima Petrauskytė (nuo 1998)
 Justina Dovydenė (nuo 2016)
 Gabija Sruogiūtė (nuo 2014)
 Viktorija Perminaitė (1998-2008, nuo 2018)

Buvusios

 Asta Bridikytė (1998–2004)
 Lina Kaklytė-Šerpytė (2004–2008)
Justina Jančiauskaitė (2014–2016)

Diskografija

Nuorodos 
 

Lietuvos pop muzikos grupės‎
Merginų grupės‎
Laskaras

Laskaras () – aktyvus ugnikalnis Čilėje, Andų kalnuose, Antofagastos regione, 70 km į pietryčius nuo San Pedro de Atakamos. Aukštis 5154 m. Ugnikalnį supa dar keli ugnikalniai (Akamaračis, Čilikesas) ir Lechijos lagūna. Andezitinis stratovulkanas turi 6 kraterius. Periodiškai vyksta silpnesni ir stipresni išsiveržimai. Pats galingiausias žinomas išsiveržimas įvyko 1993 m., kai piroklastų srautai nusidriekė 8,5 km, o pelenai krito net Buenos Airėse. Laskaras paskutinį kartą išsiveržė 2006 m. balandžio 18 d.

Nuorodos 
 Ugnikalnių duomenų bazė

Čilės ugnikalniai
Tachumulkas

Tachumulkas () – užgesęs ugnikalnis (stratovulkanas) Gvatemaloje, San Markoso departamente, Kordiljerose, Siera Madrės kalnagūbryje. Aukštis 4220 m (aukščiausias ugnikalnis Gvatemaloje ir Centrinėje Amerikoje). Paskutiniai išsiveržimai vyko XIX a. (tačiau nė vienas pranešimas nepatvirtintas).

Nuorodos 
 Ugnikalnių duomenų bazė

Gvatemalos ugnikalniai
Sero Asulis

Sero Asulis () – aktyvus ugnikalnis (stratovulkanas) centrinėje Čilėje, Anduose, Maulės regione, į pietus nuo Deskabesado Grandės ugnikalnio. Aukštis 3788 m. Krateris 0,5 km skersmens. Ugnikalnis galingai išsiveržė 1932 m., išmesdamas 9,5 km³ piroklastų. Paskutinis išsiveržimas įvyko 1967 m.

Nuorodos 
 Ugnikalnių duomenų bazė

Čilės ugnikalniai
Tupungatitas

Tupungatitas () – aktyvus ugnikalnis (stratovulkanas) Čilės (Santjago regionas) ir Argentinos (Mendosos provincija) pasienyje, Andų kalnuose, 8 km į pietus nuo Tupungato ugnikalnio. Aukštis 5913 m. Paskutiniai išsiveržimai vyko: 1959, 1960, 1964, 1980, 1986 m.

Nuorodos 
 Ugnikalnių duomenų bazė

Argentinos ugnikalniai
Čilės ugnikalniai
Kolimos ugnikalnis

Kolima () – aktyvus ugnikalnis pietų Meksikoje, Kolimos ir Chalisko valstijose, Meksikos vulkanų ašyje, 125 km į pietus nuo Guadalacharos. Aukštis 4330 m. Kolima – vulkanų kompleksas, sudarytas iš aukščiausios, seniausios bet nebeaktyvios Nevado de Colima viršukalnės, aktyvaus 3860 m aukščio Volcán de Fuego de Colima kūgio ir dar keleto kraterių. Kolima nuo 1576 m. išsiveržė daugiau negu 40 kartų. Paskutiniai išsiveržimai vyko 1991, 1998-99 m. ir nuo 2001 m. tęsiasi iki šiol. Iš ugnikalnio veržiasi lava, galingų išsiveržimų metu paskleidžiami piroklastai, išmetami vulkaniniai pelenai. 2005 m. Kolima 5 km spinduliu mėtė vulkanines bombas.

Nuorodos 

 Ugnikanių duomenų bazė

Meksikos ugnikalniai
Aurunkai

Aurunkai (, ) – italikų gentis, prieš įsigalint Romai gyvenusi į pietryčius nuo Romos. Maždaug IV a. pr. m. e. nukariauta ir sunaikinta romėnų.

Aurunkai priklausė oskų etninei ir kalbinei grupei. Aurunkai gyveno į pietus nuo volskų, Lacijaus ir Kampanijos sandūroje, tarp Liri ir Volturno upių. Jų sostinė buvo Suessa Aurunca Priešistoriniais laikais kol aurunkai nebuvo išstumti iš Kampanijos samnitų ir sidicinų, jų gyvenama teritorija buvo žymiai platesnė ir tęsėsi iki pat Kampanijos lygumos.

Šaltiniai 

Italikai
Šilo tiltas

Šilo tiltas – tiltas per Nerį Vilniuje, jungiantis Antakalnį ir Žirmūnus. Ilgis apie 100 m.

Istorija 

Pirmasis tiltas (buvo žinomas kaip Antakalnio tiltas) šioje vietoje pastatytas tarpukariu, lenkų okupacijos laikais, skirtas siauruoju geležinkeliu gabenti karinę amuniciją į Šilo gatvėje esančius bunkerius, bei pėstiesiems. Antrojo pasaulinio karo metais tiltu vaikščioti civiliams buvo uždrausta. 1944 m. liepos 7 d. SS bataliono vokiečiai, vadovaujami pulkininko leitenanto Valterio Titelio, traukdamiesi iš Vilniaus tiltą susprogdino. Naujasis tiltas pastatytas 1999 m., darbus atliko UAB „Tilsta“.

Šaltiniai 

Vilniaus tiltai
tiltai per Nerį
Antakalnis
Bambergo Brose

Bambergo Brose Baskets – Vokietijos krepšinio klubas, žaidžiantis šalies pirmenybėse bei Eurolygoje

Po 2005 m. pergalės Vokietijos čempionate klubas kitą sezoną dalyvavo Eurolygos varžybose, kuriose iškrito po antrojo etapo.
2006–2007 m. sezone klubas dalyvaudamas ULEB taurės turnyre dukart susitiko su Vilniaus „Lietuvos ryto“ ekipa, bei pasidalino po pergalę, tačiau grupėje likęs 5-oje vietoje į atkrintamąsias varžybas nepateko.
Po 2007 m. triumfo nacionalinėse pirmenybėse, „Brose Baskets“ 2007–2008 m. sezone sugrįžo į Eurolygą.

Anksčiau kurį laiką klubas geriau buvo žinomas Bambergo GHP – generalinio remėjo vardu.

2007-2008 m. komanda

Nuorodos 
 www.brosebaskets.de (Brose Baskets tinklalapis)
 www.jako - arena.com (Brose Baskets žaidimo vieta)

Vokietijos krepšinio klubai
Bambergas
Chimki (krepšinio klubas)

Maskvos srities „Chimki“ – Rusijos krepšinio klubas, įsikūręs Maskvos priemiestyje Chimkuose. Klubas rungtyniauja 2-oje Rusijos lygoje

Istorija 
Chimkų klubas įkurtas 1997 m., pirmajame sezone debiutavo regioninėje Rusijos krepšinio lygoje. Joje užėmusi pirmąją vietą, krepšinio komanda pateko į Rusijos krepšinio superlygą ir jau pirmajame sezone pakliuvo į geriausių komandų dešimtuką. Vėliau komanda varžėsi Koračo taurės turnyre.

2002–2003 m. komanda sustiprėjo ir Rusijos superlygoje užėmė 3 vietą. Tarptautinėje arenoje „Chimki“ pradėjo rungtyniauti FIBA Iššūkio taurėje bei ULEB Europos taurėje, kur nesyk pateko tarp pajėgiausių komandų. 2006 m. „Chimki“ pasiekė Rusijos krepšinio lygos ir Rusijos taurės finalus, tačiau abiejuose iš jų krito prieš Maskvos „CSKA“. 2009–2010 m. „Chimki“ debiutavo „Eurolygoje“. Vėliau vėl grįžo į Europos lygą, kurią laimėjo du kartus. 2016–2017 m. Aleksejus Švedas paskelbtas „7DAYS EuroCup“ naudingiausiu žaidėju, o „Chimki“ pasiekė Europos taurės ketvirtfinalį ir VTB finalą. Nuo 2017–2018 m. vėl rungtyniauja „Eurolygoje“.

Titulai 
 Rusijos taurės laimėtojai: 2008 m., 2 vieta – 2006 m.
 ULEB Europos taurės laimėtojai: 2012, 2015 m., 2 vieta – 2009 m.
 Rusijos krepšinio čempionatas (Superlyga, VTB lyga): 2 vieta – 2006, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2015, 2017, 2018, 2019 m.
 FIBA Iššūkio taurė: 2 vieta – 2006 m.
 VTB lyga (kaip gretutinė): 2011 m.

Lietuviai 
Žaidėjai:
 Robertas Javtokas (2009–2010 m.)
 Paulius Jankūnas (2009–2010 m.)
Treneriai:
 Kęstutis Kemzūra (2007–2008 m.)
 Rimas Kurtinaitis (2011–2016, 2019–2021 m.)

Treneriai 
  Sergejus Jelevičius (1997–2007 m.)
  Kęstutis Kemzūra (2007–2008 m.)
  Serdžas Skarijola (2008–2010 m.)
  Olegas Meleščenka (2010–2011 m.)
  Rimas Kurtinaitis (2011–2016, 2019–2021 m.)
  Duško Ivanovičius (2016–2017 m.)
  Giorgas Barcokas (2017–2019 m.)
  Andrejus Malcevas (2021–)

Šaltiniai 

Rusijos krepšinio klubai
Bydgoščiaus Astoria

Bydgoščiaus Astoria (lenk. Astoria Bydgoszcz) – Lenkijos krepšinio klubas iš Bydgoščiaus (lenk. Bydgoszcz), 2009–2010 m. sezone žaidęs stiprumą Lenkijos lygoje bei ją laimėjęs. 2010–2011 m. sezone klubas dalyvauja pirmoje Lenkijos lygoje.

Pasiekimai 
 2003–2004: 8 vieta trečioje Lenkijos lygoje
 2004–2005: 6 vieta trečioje Lenkijos lygoje
 2005–2006: 9 vieta trečioje Lenkijos lygoje
 2006–2007: 1 vieta trečioje Lenkijos lygoje
 2007–2008: 4 vieta antroje Lenkijos lygoje
 2008–2009: 3 vieta antroje Lenkijos lygoje
 2009–2010: 1 vieta antroje Lenkijos lygoje
 2010–2011: 13 vieta pirmoje Lenkijos lygoje

 1991–1992: Koračo taurė

Pavadinimų kaita 
Astoria (-1990), Weltinex (1990–1991), Polfrost Astoria (1991–1992), Domar Astoria(1994–1997), Samsung (1994–1995), BFM (1995–1996), Kujawiak-Astoria (1997-20000), Astoria (2000–2002), Wody Mineralne Ostromecko / Astoria (2002–2007), KPSW Astoria (2007-)

Lietuvos krepšininkai rungtyniavę klube 
 Arvydas Čepulis
 Andrius Jurkūnas
 Aivaras Kiaušas
 Kęstutis Marčiulionis
 Tomas Gaidamavičius
 Augenijus Vaškys
 Tomas Venskūnas

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Lenkijos krepšinio klubai
Bydgoščius

Bydgoščius (, , ) – vienas iš didžiausių Lenkijos miestų, miestas-apskritis, Lenkijos šiaurinėje dalyje, prie Brda ir Vyslos upės. Kujavijos Pamario vaivadijos sostinė. 366 tūkst. gyventojų (2004 m. su priemiesčiais 460 tūkst.). Veikia Kazimiero Didžiojo universitetas, Muzikos Akademija (konservatorija), žymus operos teatras Opera Nova, filharmonija Filharmonia Pomorska, Ignaco Paderevskio oro uostas.

Sportas

Futbolas 
 SP Zawisza Bydgoszcz (futbolas)

Lengvoji atletika 
2008 m. mieste vyko pasaulio jaunimo lengvosios atletikos čempionatas, 1999 m. vyko pasaulio jaunučių čempionatas, 2003 m. vyko Europos iki 23 metų čempionatas, 1979 m. vyko Europos jaunimo čempionatas.

Krepšinis 
 Bydgoščiaus Astoria

Šaltiniai 

Lenkijos miestai
Moteraitis

Didžiųjų Burbiškių piliakalnis, Moteraitis, Mažieji Burbiškiai, Burbiškiai (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A1377, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1201) – piliakalnis Telšių rajono savivaldybės teritorijoje, 1,05 km nuo Pavandenės kaimo, Varnių seniūnija, Varnių regioninis parkas, Pavandenės kraštovaizdžio draustinis. Pasiekiamas nuo Pavandenės važiuojant į plentą Užventis – Varniai kairesniu keliu iki trikampės sankryžos rytinio kampo, nuo jos pasukus į kairę rytų kryptimi, yra priekyje už 300 m.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas didelės netaisyklingos kalvos netoli Gludo ežero aukščiausioje centrinėje dalyje (altitudė 218,8 m). Aikštelė ovali, pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 60x35 m dydžio, per 6 m iškiliu viduriu. Joje rasta lipdytos keramikos. 3 m žemiau jos šiaurinio krašto yra 25x9 m dydžio terasa iškiliu viduriu, pietiniame šlaite yra 3 m pločio terasa. Vakarinis šlaitas viršuje, 1 m aukštyje statintas. Šlaitai statūs, 12-30 m aukščio. 

Piliakalnis apardytas arimų, aikštelės viduryje stovi kryžius, įrengtas trianguliacijos reperis. Jis dirvonuoja, vakarinis šlaitas nukirstas, rytinis šlaitas apaugęs lapuočiais.

Tyrimai 
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1949 m. ir 1964 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Kalno terasoje esančiame kultūriniame sluoksnyje rasta I tūkstantmečio lipdytinės keramikos. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.

Manoma, kad pavadinimas kilęs iš piliakalnio silueto, primenančio  gulinčios moters figūrą. Kita versija, neva kad ant šio kalno moterys susirinkdavo palydėti savo vyrus į karą. Taip pat spėjama ir kita pavadinimo kilmė – piliakalnyje buvo įrengti rūsiai, kuriuose užpuolus priešams slėpdavosi moterys ir vaikai.

Šaltiniai 

 Lietuvos kultūros ir gamtos paminklų atlasas. Enciklopedijų leidykla, Vilnius, 1991 m., p 78.
 Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.189
 Krzywicki L. Żmudz starożytna. Dawni Żmudzini i ich warownie. Warszawa, 1906. p. 24, 55.
 Покровский Ф. В. Археологическая карта Ковенской губернии. Вильна, 1899.
 Motiejus Valančius. Pasakojimas Antano Tretininko // Raštai. V., 1972. T. I, p. 319–402.

Nuorodos 
 Lietuvos piliakalniai

Piliakalniai Telšių rajone
Žalieji ežerai

Žalieji ežerai – šeši ežerai Vilniaus miesto šiaurės rytinėje dalyje, Verkių regioniniame parke:
 Balsys
 Gulbinas
 Mažasis Gulbinas
 Akis
 Raistelis
 Baraukos akis

Kraštovaizdžio draustinis. Ežerai telkšo labai giliuose stačiašlaičiuose rininės kilmės dubakloniuose. Ežerai išsiskiria ryškiai žalia spalva, kuri susidarė dėl didelio karbonatų kiekio požeminiame vandenyje, kuriuo maitinami Žalieji ežerai. Balsio ežero statūs, miškingi šlaitai iškilę virš vandens iki 40 m, beveik tiek pat nusileidžia po vandeniu, tiesiog smigdami žemyn. Jų dubaklonius – rinas – išgraužė tekantys tirpstančio ledyno vandenys maždaug prieš 18 tūkst. metų.

Išnašos 

Vilniaus miesto ežerai
Kalvarijos

Kalvarijos – Vilniaus miesto dalis, esanti Vilniaus Jeruzalės pietuose, dešiniajame Neries krante, Verkių regioniniame parke. Į Kalvarijas iš sostinės centro veda Kalvarijų gatvė. Netoliese teka Baltupis (Cedronas); dešinysis Neries intakas).

Iškilusi Kalvarijų Šv. Kryžiaus atradimo bažnyčia ir Europoje neturintis analogų kryžiaus kelias – Verkių Kalvarijos. Veikia Vilniaus Šv. Juozapo kunigų seminarija. Katalikiškos piligrimystės vieta Vilniaus arkivyskupijoje.

Istorija 

XVII a. 2-ojoje pusėje Verkių valdose sumanyta įrengti Kristaus kančios kelio stotis, iš kurių vėliau susiformavo Verkių kalvarijos. Apylinkių kalneliai buvo pervadinti Golgotos, Marijos, Siono ir Alyvų kalno vardais, o Baltupio upeliui suteiktas Cedrono vardas. XVIII a. pastatyta dabartinė Kalvarijų bažnyčia.

1905 m. Riešės valsčiaus Kalvarijų gyvenvietėje (vienuolyne) gyveno 9 žmonės.

1962–1963 m. sovietai išsprogdino ir nugriovė kalvarijas, 1990–2002 m. koplyčios buvo atstatytos.

Šaltiniai 

 

Vilniaus miesto dalys
Katalikų piligrimystės vietos Lietuvoje
Baltijos oro policija

Baltijos oro policija (dažn. NATO oro   policijos misija Baltijos šalyse) – NATO misija, skirta kontroliuoti oro erdvę virš Baltijos šalių. 2014 m. išplėsta į Malborko (Lenkija) aviacijos bazę.

Istorija 
2004 m. kovo 29 d. Baltijos šalys tapo NATO narėmis. Nutarta, kad jų oro erdvę pasikeisdamos kontroliuos (atliks oro policijos vaidmenį) NATO karinės oro pajėgos: keturių naikintuvų grandis, dislokuota Šiaulių Aviacijos bazėje.

2008 m. spalio 21 d. vyko bendros NATO oro policijos misiją Baltijos šalyse vykdančio JAV karinio kontingento, Karmėlavoje dislokuoto Valdymo ir pranešimų centro bei kitų NATO šalių karinių vienetų pratybos. Pratybose, kurios vyko Lietuvos, Latvijos ir Estijos oro erdvėje, dalyvavo Danijos, Čekijos, JAV ir Lenkijos naikintuvai. Pratybų tikslas - stiprinti sąveiką tarp trijų Baltijos valstybių nacionalinių centrų ir oro navigaciją koordinuojančių institucijų, Lietuvoje dislokuotų ir oro policijos funkcijas vykdančių NATO karinių vienetų bei kitų NATO šalių.

2012 m. vasarį NATO pratęsė oro policijos misiją, kuriai mandatas iki tol buvo suteiktas iki 2014 m. Ambasadoriai Briuselyje patvirtino, kad tai bus ilgalaikė misija su periodinėmis peržiūromis, o Baltijos šalys savo ruožtu įsipareigojo didinti savo indėlį.

Oro policijos misijos pratęsimas patvirtintas ir Čikagos viršūnių susitikime (2012 m., Čikaga). NATO generalinis sekretorius Andersas Foghas Rasmussenas paskelbė, kad Aljanso šalių vadovai nusprendė oro policijos misijos Baltijos šalyse nesusieti su konkrečiomis datomis, tačiau pridūrė, kad šis susitarimas gali būti peržiūrėtas.

Išplėtimas 
2014 m. kovo 6 d., dėl įtemptos politinės padėties Ukrainoje ir vykstant Krymo aneksijai, tuometinę JAV vykdytą 4 naikintuvų misiją papildė šeši JAV KOP McDonnell Douglas F-15 Eagle naikintuvai ir du kuro papildymo ore lėktuvai Boeing KC-135 Stratotanker. Tuo būdu siekta sustiprinti NATO oro policijos misiją Baltijos šalyse. Nuo 2014 m. gegužės 1 d. oro policijos misija sustiprinta dalį jos pajėgų dislokuojant ne tik Šiaulių aviacijos bazėje, bet ir Emari bei Malborko aviacijos bazėse. Nuo 2015 m. rugsėjo 1 d. oro policijos misiją atlieka aštuoni NATO šalių naikintuvai (po keturis Šiaulių ir Emari bazėse).

Grafikas

Incidentai 
 2011 m. rugpjūčio 30 d. prieš 11 val. per pratybas Šiaulių raj. Prancūzijos KOP Mirage 2000C susidūrė su Lietuvos KOP L-39. Avarija ore įvyko virš Rėkyvos ežero. Abu L-39 pilotai sėkmingai katapultavosi, L-39 nukrito į netoliese esantį mišką. Tai buvo vienas iš dviejų veikiančių Lietuvos KOP lengvųjų atakos lėktuvų. Prancūzų Mirage 2000C grįžo į Šiaulių aviacijos bazę.

Avarijos metu buvo didelis debesuotumas. Liudytojų teigimu, Mirage 2000C netikėtai išniro iš debesies ir sparnu kliudė Lietuvos L-39.

 2013 m. balandžio 29 d. Danijos KOP F-16AM leisdamasis Talino oro uoste susidūrė su paukščiu. Lakūnas sėkmingai nutupdė orlaivį, varikliui padaryta menkavertė žala.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 
 NATO oro policijos misija (Lietuvo kariuomenės tinklapis) 

Karinė aviacija
NATO
Lietuvos kariuomenės Karinės oro pajėgos
Baru

Baru (), Čirikė (Volcán de Chiriqui) – aukščiausias vulkanas Panamoje, kurio aukštis 3474 metrų. Šis neveikiantis ugnikalnis yra Kordiljerose (Talamankos Kordiljeroje), Čirikės provincijos vakaruose ir yra apsuptas derlingų plotų, kuriuos drėkina Čirikės ir Kalderos upės. Į vakarus nuo ugnikalnio yra miestai Vulkanas ir Sero Punta, o į rytus Boketė. Ugnikalnio viršūnė dažnai sauso sezono metu padengiama sniegu, o minimali oro temperatūra dažnai nukrenta žemiau 0 °C. Nuo Baru ugnikalnio matomas tiek Ramusis vandenynas, tiek Karibų jūra.

Nuorodos 
 Ugnikalnių duomenų bazė

Šiaurės Amerikos ugnikalniai
Panamos geografija
Žavari

Žavari (, ) – upė Amazonijoje, Brazilijoje ir Peru; Amazonės dešinysis intakas. Prasideda Peru, Andų kalnuose, La Montanjos vietovėje. Aukštupyje vadinama Žakirina (Yaquirina). Teka į šiaurę Amazonės žemuma, beveik per visą savo ilgį sudaro sieną tarp Peru (Loreto reg.) ir Brazilijos (Amazonės valst.). Įteka į Amazonę ties Solimonoešo miestu.

Žavari laivuojama nedideliais laivais 500 km nuo žiočių.

Prie upės įsikūrę miestai: Pelotoneš de Froteira, Estiran du Ekvadoras, Atalaja du Nortė, Benžamin Konstantas.

Šaltiniai 

Brazilijos upės
Peru upės
Stambulo Beşiktaş (krepšinio klubas)

Stambulo Beşiktaş – Turkijos krepšinio klubas, žaidžiantis Turkijos krepšinio lygoje.

Klubo pasiekimai 

 Turkijos krepšinio čempionato nugalėtojai - 1974, 2012
 Turkijos taurės laimėtojai - 2012

Turkijos krepšinio klubai
Stambulas
Žekitinjonja

Žekitinjonja () – upė rytų Brazilijoje. Prasideda netoli Diamantinos miesto, Espinjaso kalnuose, 1200 m aukštyje. Teka Minas Žeraiso valstija, Brazilijos plokščiakalniu šiaurės, šiaurės rytų kryptimi. Ties Salto du Divisa upę perkerta 43 m aukščio Salto Grandės krioklys. Žemupyje teka žemuma, kerta Bahijos valstiją ir įteka į Atlanto vandenyną ties Belmonte. Vaga slenkstėta.

Svarbiausi intakai: Arasuajus, Piaui, San Migelis, Itakanbirasu, Salinašas, San Pedras ir San Fransiskas.

Upė dažnai smarkiai patvinsta ir nusiaubia slėnį. Svarbiausias slėnio miestas – Almenara. Žekitinjonjos žemupys (~100 km) laivuojamas. Ant upės įrengtos dvi hidroelektrinės: Itapebi ir Irapė.

Kolonistiniu laikotarpiu Žekitinjonja vadinta Rio das Virgens („Mergelių upė“).

Šaltiniai 

Brazilijos upės
Gintaras Žilėnas

Gintaras Žilėnas (g. 1959 m. birželio 2 d. Radviliškyje) – ūkininkas, Lietuvos ir Radviliškio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Baigė Sidabravo vidurinę mokyklą, 1983 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, veterinarijos gydytojas. Žemės ūkio kooperatyvo „Dobilas“ įkūrėjas.

Tėvynės sąjungos Radviliškio rajono skyriaus narys.

2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Radviliškio rajono savivaldybės tarybos narys. 

1998 m. Sidabravo Metų žmogus, 2008 m. – Sidabravo miestelio Garbės pilietis. 2011 m. gruodžio mėn. sulaikytas kartu su kitais, susijusiais su AB „Panevėžio energija“ vykdytais galimai neskaidriais viešaisiais pirkimais. 

Sutuoktinė Laimutė, vaikai Aistė, Mantas.

Šaltiniai 

Radviliškio politikai
Lietuvos veterinarijos gydytojai
Ringiai

Ringiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, prie pat Pagramančio, dešiniajame Jūros upės krante. Per upę veda transporto Ringių–Gudlaukio tiltas ir kabantis pėsčiųjų tiltas. Ringiuose įsikūrusi Pagramančio regioninio parko direkcija. Visai šalia kaimo yra tauragiškių pamėgta stovyklavietė „13-tas kilometras“, kadangi nuo Tauragės iki Ringių yra būtent 13 km. Aptiktas senovės pilkapynas.

Istorija 

Čia buvusiame kapinyne rasta III–V a. dirbinių, tai įrodo jog Ringiai – labai sena gyvenvietė. Pirmą kartą Ringiai (Ringelauken) minimi 1395 m. kryžiuočių sudaryto kelio į Žemaitiją aprašyme kaip tarpinis punktas pakeliui iš Greižėnų į Kaltinėnų apylinkes . 1561 m. kaime buvo 5 ūkiai, gyveno 7 gyventojai. Ilgainiui Ringiuose susidarė stambi privati valda – dvaras. XIX–XX a. pradžioje jį valdė Volmeriai. 1846 m. dvarui priklausė Ringių, Gudlaukio, Kuturių ir Pakuturių kaimai, iš viso net 1300 dešimtinių (1420 ha) žemės. 1927 m., vykdant žemės reformą, jau gerokai sumažėjęs dvaras panaikintas, jo valdos išdalytos naujakuriams bei girininkijai.

1956–1961 m., nepaisant jokių gamtosauginių normų, prie pat Jūros ir Akmenos santakos pastatytas gyvulininkystės kompleksas. Kelios jo kiaulidės, buvusi karvidė teberiogso iki šiol.

Iš šiaurinės Ringių dalies – Antringio – kilęs kalbininkas Petras Jonikas (1906–1996). 1944 m. jis pasitraukė į Vakarus, tačiau dar 1939 m. spėjo pagarsinti gimtąjį kraštą išleisdamas knygą „Pagramančio tarmė“. Vartojant šiuolaikinius terminus joje aprašyta raseiniškių patarmės šnekta, kuria kalba šių apylinkių žmonės. Kalbininko gimtoji sodyba išlikusi, pažymėta koplytstulpiu.

Gyventojai

Galerija

Šaltiniai 

Tauragės rajono savivaldybės gyvenvietės
Antšunijai

Antšunijai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, apie 2 km nuo Mažonų ir apie 5 km nuo Tauragės. Kaimas išsidėstęs kairiajame Šunijos ir, kartu, Jūros krante. Neretai juos painioja su Papušyne, kurioje yra naujosios Tauragės miesto kapinės. Kaime gyvena 7 žmonės. Kaimo miške stovi žydų genocido aukų kapavietė ir paminklas. Juos galima pamatyt važiuojant nuo Tauragės prieš pat Šuniją, kairiojoje pusėje. Yra vietos sustoti, taip pat pakelėje auga keletas ąžuolų. Ant Šunijos upelio kranto, miškelyje yra nedidelės evangelikų liuteronų kaimo kapinės, kuriose pradėta laidoti XIX a., XX a. devintą dešimtmetį jis buvo uždarytos, o nuo 1990 metų jose vėl leista laidoti.

Istorija 

1923 metais kaime gyveno 40, 1991 – 1 žmogus. Per Antrąjį pasaulinį karą, pirmaisiais vokiečių okupacijos mėnesiais Tauragės ir apylinkių žydai buvo suvaryti į 7-ojo pėstininkų pulko kareivines (Tauragė, Vytauto g.). 1941 metais rugsėjo 6 d. apskrities policijos viršininkas Vl. Mylimas išleido žydų izoliavimo ir pilietinių teisių netekties nurodymus. Po pirmojo vasaros kruvino genocido prasidėjo rudens žudynės. Rugsėjo 12 d. vokiečiai žiedu apsupo mišką, Tauragės – Šilalės plentą ir tiltą per Šunijos upelį. Nuo ryto iki pietų mašinomis žmones vežė į Antšunijų kaimo miško pakraštį, čia moterys, vaikai buvo sušaudyti ir užkasti dviejose duobėse. Kruviname genocide dalyvavo ir vietiniai fašistų pagalbininkai. Antšunijų kaime sušaudyta apie 3000 žydų.

1965 metais prie abiejų žydų šaudymo duobių pastatyti betoniniai paminklai. 1991 metais pastatytas gražus ir prasmingas paminklas, taip tauragiškiai pagerbė genocido aukas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Tauragės rajono savivaldybės gyvenvietės
Jonas Povilaitis

Jonas Povilaitis (g. 1948 m. sausio 14 d. Šakaliuose, Kelmės rajonas) – Lietuvos ir Radviliškio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Baigė Mešklydžių pradžios, Liolių aštuonmetę, Kelmės vidurinę mokyklą mokyklas. 1970 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius mechanikas.

Pagal paskyrimą 1970 m. pradėjo dirbti Radviliškio rajono melioracijos statybos valdyboje, 1979 m. Radviliškio rajono žemės ūkio valdybos vyr. inžinierius mechanikas, 1997 m. rajono Žemės ūkio skyriaus vyr. žemės ūkio technikos valstybinės priežiūros inžinierius inspektorius, 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Radviliškio rajono savivaldybės mero pavaduotojas.

Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys, 1999 m. Radviliškio raj. skyriaus pirmininkas.

1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Radviliškio rajono savivaldybės tarybos narys. 

Lietuvai pagražinti draugijos Radviliškio skyriaus pirmininkas.

Sutuoktinė Laimutė, vaikai Renata, Ieva.

Šaltiniai 

Radviliškio politikai
Lietuvos melioratoriai
Lietuvos inžinieriai
Bona Sforza

Apie Vokietijos miestą žr. Bona.

Bona Sforza d’Aragona (1494 m. vasario 2 d. Vidževanas, Milano hercogystė – 1557 m. lapkričio 19 d. Baris, Neapolio karalystė) – Lenkijos karalienė ir Didžioji Lietuvos kunigaikštienė (nuo 1518 m.). Žygimanto Senojo žmona, Žygimanto Augusto motina.

Biografija 

Karalienė Bona kilusi iš galingos italų hercogų Sforzų giminės. Ji buvo šeštojo Milano hercogo Gian Galeazzo Sforza duktė ir Bianca Maria Sforza, kuri 1493 m. ištekėjo už Šventosios Romos Imperijos Imperatoriaus Maksimiljano I, dukterėčia. Bona, imperatorienės dukterėčia, buvo Renesanso kultūros globėja, ji taip pat laikoma šiuolaikinės Lenkijos ir Lietuvos virtuvės motina, iš Italijos į Lenkiją ir Lietuvą atvežusia pomidorus, bulves ir agurkus.

Po savo vyro mirties 1548 m. ji palaikė Katalikiškos Lenkijos ir Lietuvos daugumą, priešindamasi savo sūnaus, Žygimanto Augusto vedyboms su Barbora Radvilaite, manoma, nors įrodymų ir nėra, kad būtent ji nunuodijo naująją karalienę, mirusią praėjus trumpam laikui po karūnavimo.

Su Žygimantu Augustu susipykusi Bona Sforca 1556 m. su pinigais ir brangenybėmis išvyko į Bario kunigaikštystę. Mirė apvogta tarnų, daugiausia savo įgaliotinio G. L. Pappacoda, kuris nuodais pasunkino jos ligą.

Galerija

Vaikai

Šaltiniai

Nuorodos 
 Bonos Sforzos genealogija

|-

|-

Sforcos
Lenkijos karalienės
Lietuvos didžiosios kunigaikštienės
Andrius Kardišauskas

Andrius Kardišauskas (1893 m. balandžio 15 d. Kelminė, Sasnavos valsčius, Marijampolės apskritis, Rusijos imperija – 1974 m. lapkričio 27 d. Marijampolėje) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 

Mokėsi privačiai. 1914 m. įstojo į Marijampolės „Žiburio“ gimnaziją, bet po metų, Marijampolę užėmus vokiečiams, mokslai nutrūko.

1919 m. vienas Lietuvos darbo federacijos kūrėjų. Kandidatavo į Steigiamąjį Seimą Marijampolės rinkiminėje apygardoje. Į Steigiamąjį Seimą pateko 1921 m. balandžio 5 d. vietoj atsistatydinusio Vinco Katiliaus. Buvo Lietuvos darbo federacijos frakcijos, įėjusios į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką, narys. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo, 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo atstovas. 

1926 m. ėmė ūkininkauti Rūdžiuose. 1946 m. už atsisakymą stoti į kolūkį ištremtas į Kazachstaną. Po metų paleistas, grįžo į Lietuvą. 1949 m. išrinktas Černiachovskio kolūkio (centras – Mokolai) pirmininku, bet jam neleista eiti šių pareigų, surengti nauji rinkimai. Vėliau dirbo šio kolūkio brigadininku, paukščių fermos vedėju.

Literatūra 
 Kardišauskas Andrius, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 28.
 Kardišauskas Andrius, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1957, t. 10, p. 536.
 Veilentienė A., Kardišauskas Andrius, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 183–184.
 Veilentienė A., Kardišauskas Andrius, Lietuvos Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, sud. Aivas Ragauskas, Mindaugas Tamošaitis, Vilnius, 2007, p. 310–311.
 Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sudarytojai A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, Vilniaus pedagoginio universiteto leidykla, 2006, ISBN 978-9955-20-146-5.

Šaltiniai 

Seimo atstovai
Vilniaus Viešpaties Dangun Žengimo bažnyčia

Vilniaus Viešpaties Dangun Žengimo bažnyčia, plačiau žinoma kaip Vilniaus Misionierių bažnyčia, yra Vilniaus senamiestyje.

Bokštų paaukštinimo ir tambūro projektą sukūrė Kristupas Glaubicas.

Nuorodos 
 Vienuolynas ir bažnyčia

Vilniaus bažnyčios
Kazachstano Premjer lyga

Kazachstano Premjer lyga () – Kazachstanas aukščiausioji futbolo lyga, kuri įkurta 1992 m.

Lygos pavadinimų kaita 
 Aukščiausiasis divizionas (Top Division) (1992–2001 m.)
 Superlyga (Super League) (2002–2007 m.)
 Premjer lyga (Premier League) (2008 m.–iki šiol)

Komandos

Dalyviai 
 2021 m. sezone

Dalyviai 
 2020 m. sezone

2019 m. sezone

Nugalėtojai (1992—2021 m.) 
 Tituluočiausia ekipa – „Astanos“ klubas. Čempionais tapo šešis kartus.

Taip pat skaitykite

Šaltiniai

Nuorodos 
 SOCCERWAY
 SOFASCORE
 The-sports.org
 Foot.dk archyvas
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)
 RSSSF duomenų bazė (Pirmos lygos sezonai)

Superlyga
UEFA šalių pirmenybės
Judita Simonavičienė

Judita Simonavičienė (g. 1973 m. gegužės 16 d., Prienų raj.) – Lietuvos ir Kazlų Rūdos savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija 
1991 m. baigė Veiverių Tomo Žilinsko vidurinę mokyklą, 1991 - 1993 m. mokėsi Kauno kalbų ir vadybos kolegijoje, 1997 m. Vytauto Didžiojo universiteto Humanitariniame fakultetete baigė vokiečių kalbą ir literatūrą, 2006 m. rugsėjis -2007 m. birželis Vilniaus universiteto Filosofijos fakulteto Bendruomenių veiklos organizatoriaus – kaimo plėtros vadybininko kvalifikacijos nenuosekliosios studijos; 2008 m. Mykolo Romerio universiteto Viešojo administravimo fakulteto Savivaldos institucijų administravimo magistrė.

1997 m. AB „Audėjas“ sekretorė – referentė, 2004 m. Kazlų Rūdos savivaldybės mero patarėja ryšiams su visuomene ir užsieniu. 2007 m. VšĮ "Kazlų Rūdos verslo inkubatorius" l. e.p. direktorė, projektų vadybininkė. Nuo 2012 m. Kazlų Rūdos savivaldybės administracijos Socialinės paramos ir sveikatos priežiūros skyriaus vedėja.

1999 m. Lietuvos teisingumo partijos, 2004 m. Naujosios Sąjungos (socialliberalų) narė, Kazlų Rūdos skyriaus pirmininko pavaduotoja.

2007–2011 m.  Kazlų Rūdos savivaldybės tarybos narė. 

Nuo 2004 m. asociacijos „Žinių ekonomikos forumas“ ambasadorė Kazlų Rūdos savivaldybėje,  2006 - 2011 m. Sūduvos vietos veiklos grupės narė, nuo 2009 m. kaimo bendruomenės "Mauručia" valdybos narė.  

Vyras Dainius, vaikai Paulina, Faustė, Laurynas. .

Šaltiniai 

Kazlų Rūdos politikai
Kazys Lozoraitis

Kazys Lozoraitis (1929 m. liepos 23 d. Berlyne, Vokietija – 2007 m. rugpjūčio 13 d. Romoje, Italija) – Lietuvos diplomatas, išeivijos veikėjas, pirmasis LR nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius prie Šventojo Sosto ir Maltos ordino.

Biografija 
Gimė 1929 m. Berlyne, diplomato Stasio Lozoraičio, kuris tuo metu dirbo Lietuvos pasiuntinybėje, ir žymios visuomenės veikėjos bei pedagogės Vincentos Matulaitytės-Lozoraitienės šeimoje. Brolis Stasys Lozoraitis

1932 m. su šeima grįžo į Lietuvą. 1939 m. birželio mėn. tėvas paskirtas Lietuvos atstovu Italijos Karalystėje.

Baigęs Romos Lycée Chateaubriand studijavo Romos universitete žurnalistiką. 1958–1972 m. dirbo Italijos radijuje. 1960 m. formaliai pradėjo dirbti Lietuvos atstovybėje, eidamas ministro Stasio Girdavainio asmeninio sekretoriaus pareigas. Tuo pat metu aktyviai dalyvavo Italijos lietuvių bendruomenės veikloje, talkino rengiant Italijos radijo laidas lietuvių kalba. 1972 m. įsidarbino Vatikano radijo lietuvių redakcijoje.  Nuo 1980 m. Lietuvių bendruomenės Italijoje vicepirmininkas. 1985–1992 m. Lietuvos atstovybės prie Šventojo Sosto kanceliarijos vedėjas.

1992 m. gegužės 6 d. paskirtas LR ambasadoriumi prie Šventojo Sosto. 1994 m. sausio 5 d. paskirtas nepaprastuoju ir įgaliotuoju ambasadoriumi prie Maltos ordino. Šias pareigas ėjo iki 2004 m. lapkričio 15 d. Nuo 2004 m. iki pat mirties dirbo Lietuvos ambasados Italijoje neatlyginamu konsultantu, atsidėjo Lozoraičių šeimos archyvo ir bibliotekos tvarkymui.

Mirė nuo vėžio. Palaidotas Romoje, Santa Maria dei Monti bažnyčioje. 2007 m. rugsėjo 20 d. perlaidotas Kauno Petrašiūnų kapinėse.

Apdovanotas Didžiojo Lietuvos Kunigaikščio Gedimino 2-ojo laipsnio ordinu (1999 m.) , ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Didžiuoju kryžiumi, Silvestro ordino kavalierius.

Šaltiniai

Literatūra 
 Diplomatas par excellence: Kazys Lozoraitis, 1929–2007 (sud. Giedrė Jankevičiūtė). – Kaunas: Artuma, 2008. – 280 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-461-56-2

Lietuvos ambasadoriai prie Šventojo Sosto
Lietuvos visuomenės veikėjai
Italijos lietuviai
Pedro de Mendoza

Pedras de Mendosa (Pedro de Mendoza y Luján; g. 1487? m. Guadikse, Andalūsijoje – m. 1537 m. birželio 24 d. Atlanto vandenyne) – ispanų keliautojas ir konkistadoras, pirmasis La Platos adelantadas.

Biografija 
Pedras de Mendosa gimė kilmingoje, imperatoriaus Karolio V malonę turėjusioje šeimoje. 1529 m. pasiūlė kolonizacinę kelionę į Pietų Amerikos pietus. Mendosai suteiktas generolo laipsnis, dovanotos teritorijos tarp La Platos ir Magelano sąsiaurio. Imperatorius jam davė 2000 dukatų ir pažadėjo dar tiek pat, jei Mendosa nugabens į koloniją 1000 kolonistų, ten pastatys kelią iki Ramiojo vandenyno ir 3 tvirtoves. 1534 m. Mendosa išvyko į kelionę, tačiau dėl labai blogų oro sąlygų buvo priverstas išsilaipinti Brazilijoje. Čia dėl nesutarimų Mendosos paliepimu buvo nužudytas jo leitenantas Osorijas. Vėliau Mendosos ekspedicija pasiekė La Platą ir 1536 m. vasario 2 d. įkūrė Buenos Aires. Tačiau ispanams teko susidurti su nuožmiu vietinių gyventojų pasipriešiniu. Indėnai nužudė Pedro brolį Diegą. Netrukus indėnai sugriovė Buenos Airių fortą. Sušlubavus sveikatai, Mendosa išplaukė atgal į Ispaniją, bet kelionės metu mirė.

Mendoza, Pedro de
Konkistadorai
Darius Brazys

Darius Brazys (g. 1968 m. gruodžio 2 d. Šeduvoje) – Lietuvos ir Radviliškio rajono politinis bei visuomenės veikėjas.  – 2022 m. gegužės 3 d.)

Biografija 

2006 m. baigė Kauno technologijos universitetą, viešojo administravimo magistras.

1995 m. Šeduvos globos namų direktorius, 2003 m. Radviliškio raj. savivaldybės administracijos Socialinės paramos skyriaus vedėjas.

Nuo 1992 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos, Lietuvos krikščionys demokratai narys, 2008 m. Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Radviliškio rajono skyriaus narys.

2000–2003 m., 2007 m., 2011 m. (mandato atsisakė) ir 2015 m. (mandato atsisakė) Radviliškio rajono savivaldybės tarybos narys. 

2012–2015 m. – Radviliškio rajono savivaldybės meras.

Žmona Egita, vaikai Salomėja, Ona.

Šaltiniai 

Radviliškio politikai
Radviliškio merai
Cartoon Network

Cartoon Network (CN) – JAV televizijos kanalas, skirtas vaikams. Kanalą įkūrė „Turner Broadcasting“ kompanija. Transliacijos pradėtos 1992 m. spalio 1 d. Šis transliuotojas rodė tokius populiarius animacinius serialus, kaip „Deksterio laboratorija“, „Karvė ir viščiukas“, „Džonis Bravo“, „Supermergaitės“, „Bailusis šuo vardu Drąsa“, „Edas, Edis ir Edys“, iš naujesnių – „Nuotykių metas“, „Įprastas šou“.

„Cartoon Network“ transliuojamas įvairiuose pasaulio regionuose: Europoje, Šiaurės Amerikoje, Brazilijoje, Japonijoje ir kitose šalyse.

Išnašos 

JAV televizijos kanalai
Vaikų televizija
Atsuktuvas

Atsuktuvas – instrumentas, kuris yra skirtas medvaržčių, varžtų ir kitų detalių su įpjovomis atsukimui ir užsukimui (įsukimui). Paprasčiausias atsuktuvas turi antgalį, kurio vienas galas įstatomas į varžto ar medvaržčio įpjovą, o kitas galas paprastai turi medinę ar plastmasinę rankeną.

Sudėtingesni atsuktuvai turi specialų mechanizmą, kuris leidžia antgaliui laisvai judėti rankenėlėje viena kryptimi. Tokios konstrukcijos atsuktuvas leidžia dirbti atsuktuvu neatitraukiant rankos nuo rankenėlės ir neištraukiant atsuktuvo antgalio iš įpjovos. Priklausomai nuo to koks veiksmas atliekamas (atsukimas ar įsukimas) specialiu jungtuku keičiama laisvo sukimosi kryptis.

Priklausomai nuo įpjovos ant sukamos detalės galvutės tipo naudojami skirtingo tipo antgaliai:
 plokšti
 kryžminiai
 specializuoti antgaliai retai naudojamų įpjovų tipams (žvaigždutės, kvadrato, trikampio, šešiakampio ir kitokios formos)

Taip pat būna ir "universalių" atsuktuvų, kurie susideda iš rankenos (pvz., "T" formos), prie kurios galima prijungti (pvz., per magnetinį šešiakampį įdubimą) visą rinkinį skirtingų tipų ir dydžių antgalių.

Naudojami ir mechaniniai atsuktuvai, kurie įstatomi į elektrinio gręžtuvo patroną arba specialūs akumuliatoriniai elektriniai atsuktuvai.

Įrankiai
Darius Ulickas

Darius Ulickas (g. 1971 m. balandžio 21 d. Prienuose) – Lietuvos ir Raseinių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1994 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, ekonomistas.

1998 m. bendros Lietuvos ir Rusijos įmonės „Litmos“ generalinis direktorius. 2002 m. Raseinių rajono savivaldybės meras. 2003–2007 m. ir 2009–2012 m. AB „Grąžtai“ generalinis direktorius, 2007–2009 m. Raseinių rajono savivaldybės administracijos direktorius.

2000–2007 m., 2009–2012 m. ir nuo 2018 m. Raseinių rajono savivaldybės tarybos narys. 

2012–2016 m. Seimo narys.  

Iki 2011 m. Naujosios sąjungos Raseinių rajono skyriaus narys. 

Sutuoktinė Rūta, vaikas Dominykas. .

Šaltiniai 

Lietuvos ekonomistai
Raseinių merai
Raseinių politikai
Grąžtas

Grąžtas – pjovimo įrankis, skirtas cilindrinėms skylėms išgręžti. Grąžtai įstatomi į specialų įrankį, vadinamą gręžtuvu, kuris suka grąžtą ir suteikia jam ašinę jėgą skylei išgręžti. Grąžtai gaminami standartinių dydžių. Būna ir specialių grąžtų, kurie skirti necilindrinėms skylėms gręžti.

Metalo ir lydinių grąžtai

Spiraliniai grąžtai 

Spiraliniai grąžtai yra dažniausiai gaminamas grąžtų tipas. Jais galima gręžti skyles metale, plastike, medyje ir akmenyje.

Spiralinį grąžtą išrado Stephen Ambrose Morse 1861 m. Savo išradimui jis 1863 m. balandžio 7 d. JAV gavo patentą.

Spiraliniai grąžtai gaminami įvairaus skersmens – nuo 0,05 mm iki 100 mm. Tokių grąžtų ilgis gali siekti iki 1000 mm.

Esminę įtaką grąžto darbui turi pjaunančiųjų plokštumų geometrija ir aštrumas. Buityje naudojami grąžtai paprastai negalandami, nes tai sudėtinga, o grąžtų kaina nėra didelė. Didesnių grąžtų galandimui naudojami specialūs prietaisai.

Gali būti gaminami specialios geometrijos grąžtai bei naudojamos įvairios medžiagos grąžto gamybai, jei tai būtina specifinei įrangai arba medžiagoms, tačiau tiek buitiniams, tiek pramoniniams tikslams paprastai naudojami greitapjovio plieno grąžtai.

Grąžtų viršūnė galandama skirtingu kampu, priklausomai nuo to kokioms medžiagoms grąžtas yra skirtas.

Betono, plytų, akmens grąžtai 
Šioms medžiagoms gręžti skirti grąžtai turi specialų kietlydinio antgalį.

Šaltiniai 

Įrankiai