joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Algirdas Gudaitis

Algirdas Gudaitis (g. 1951 m. rugsėjo 3 d. Jurbarke) – Lietuvos ir Jurbarko rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1975 m. baigė Kauno Antano Sniečkaus Politechnikos institutą, įgijo inžinieriaus mechaniko kvalifikaciją. 

UAB „Vilkijos gija“ gamybos vadovas, UAB „Ogiseta“ gamybos vadovas. 2007–2008 m. Jurbarko rajono savivaldybės meras. 2009-2010 m. Jurbarko rajono savivaldybės mero pavaduotojas. Nuo 2010 m. Seimo nario Remigijaus Žemaitaičio padėjėjas-sekretorius.

2001 m. Liberalų demokratų partijos, nuo 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas narys. 1990–1995 m. Jurbarko rajono tarybos deputatas, 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Jurbarko rajono savivaldybės tarybos narys. 

Jurbarko rajono verslininkų organizacijos tarybos narys. Sutuoktinė Genė, vaikai Evelina, Andrius. .

Šaltiniai 

Jurbarko politikai
Jurbarko merai
Lietuvos inžinieriai
Jonas Bučinskas

Jonas Bučinskas (g. 1950 m. lapkričio 7 d. Vainute, Šilutės rajonas) – Lietuvos ir Jurbarko rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1954 m. dėl nesutarimų su okupacine administracija tėvams teko išvykti į Karaliaučiaus kraštą. Į Lietuvą grįžo 1959 m. 1969 m. baigė Vainuto vidurinę mokyklą. 1974 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, miškų ūkio inžinierius.

1974 m. Šilutės miško pramonės ūkio Pagėgių girininkijos girininko pavaduotojas, 1976 m. Kintų girininko pavaduotojas, 1978 m. Švėkšnos girininkas. 1981 m. Jurbarko miško pramonės ūkio Striplaukio medienos perdirbimo cecho dešimtininkas, cecho techninis vadovas, nuo 1990 m. cecho viršininkas. 1995–1997 m. Jurbarko rajono savivaldybės mero pavaduotojas. 1999 m. Jurbarko miškų urėdijos privačių miškų tarnybos viršininkas, Jurbarko miškų urėdijos medelyno viršininkas. 2007–2011 m. Jurbarko rajono savivaldybės administracijos direktorius, 2011–2012 m. Jurbarko rajono savivaldybės mero pavaduotojas.

Partijos Lietuvos krikščionys demokratai, nuo 2008 m. Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai narys, TS-LKD Jurbarko skyriaus pirmininko pavaduotojas. 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Jurbarko rajono savivaldybės tarybos narys. 

Sutuoktinė Eliutė, vaikai Marius, Ingvilė.

Šaltiniai 

Jurbarko politikai
Lietuvos girininkai
Algimantas Janavičius

Algimantas Janavičius (g. 1952 m. liepos 30 d. Vilniuje) – Lietuvos ir Kaišiadorių rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 

1975 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius. 1988–1994 m. AB „Lietuvos dujos“ Kaišiadorių dujų ūkio viršininkas, 1994–2015 m. – AB „Suskystintos dujos“ Kaišiadorių–Jonavos–Prienų dujų ūkio viršininkas.

Tėvynės sąjungos Kaišiadorių rajono skyriaus narys. 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos narys.

2015 m. tapo Kaišiadorių rajono savivaldybės vicemeru. 2018 m. savivaldybės taryba A. Janavičių atleido iš pareigų.

Sutuoktinė Margarita, vaikas Ramūnas.

Išnašos 

Kaišiadorių politikai
Stasys Danius

Stasys Danius (g. 1940 m. rugpjūčio 20 d. Šaukėnuose, Tauragės raj.) – profesorius, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras, Lietuvos ir Kaišiadorių rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1963 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, zootechnikas. 1991 m. žemės ūkio mokslų daktaras.

Nuo 1987 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas, nuo 1993 m. profesorius, akademijos tarybos narys, profesorius-konsultantas. 1967–1972 m. „Vievio paukštyno“, 1972–1982 m. Vilniaus paukštyno vyriausiasis zootechnikas, nuo 1988 m. AB „Girelės paukštynas“ generalinis direktorius.

Sutuoktinė Gražina, vaikai Erika, Edita.

Mokslinė veikla 
Mokslinio darbo sritis – paukščių lesinimo ir broilerių auginimo efektyvių metodų kūrimas. Pasaulinės paukštininkystės mokslo asociacijos Lietuvos skyriaus viceprezidentas, Ūkininkų sąjungos narys.

Politinė veikla 
1995 m. Lietuvos valstiečių partijos, Liberalų demokratų partijos, partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) Kaišiadorių rajono skyriaus narys, Kaišiadorių skyriaus pirmininkas.

1990–1995 m. Kaišiadorių rajono tarybos deputatas. Nuo 2007 m. Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos narys.

Įvertinimas 
 1986 m. ir 1988 m. LTSR valstybinė premija

Nuorodos 
 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai

Šaltiniai 

Lietuvos zootechnikai
Lietuvos žemės ūkio teoretikai
Lietuvos pedagogai
Kaišiadorių politikai
LTSR valstybinės premijos laureatai
Antanas Lukoševičius

Antanas Lukoševičius (g. 1951 m. gegužės 19 d. Kaišiadoryse) – Lietuvos ir Kaišiadorių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1977 m. baigė Kauno A. Sniečkaus politechnikos institutą, inžinierius technologas.

Lietkopsąjungos vyriausias vadybininkas, 2003–2007 m. ir nuo 2018 m. Kaišiadorių rajono savivaldybės administracijos direktorius. 2007–2018 m. Savivaldybės įmonės „Kaišiadorių paslaugos“ komunalinio skyriaus viršininkas.

2000–2003 m. ir 2007–2018 m. Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos narys. 

Lietuvos liberalų sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Kaišiadorių rajono skyriaus narys.

Sutuoktinė Reda, vaikai Paulius, Lina. .

Šaltiniai 

Kaišiadorių politikai
Lietuvos inžinieriai technologai
Ettore Messina

Etorė Mesina (Ettore Messina, g. 1959 m. rugsėjo 30 d. Katanijoje) – Italijos krepšinio treneris, laikomas vienu geriausių krepšinio trenerių Europoje.

Etorė Mesina keturis kartus tapo „Eurolygos“ laimėtoju (du kartus su Bolonijos „Virtus“ ir du kartus su Maskvos CSKA). Treniruodamas Italijos rinktinę pasiekė 1997 m. Europos krepšinio čempionato finalą. Daugiausia treniravo Italijos komandas, Maskvos CSKA, Madrido „Real“. Keletą metų praleido NBA kaip Grego Popovičiaus asistentas.

E. Mesina įtrauktas į „Eurolygos“ kūrėjų 50-tuką, 2009 m. – į Italijos krepšinio šlovės muziejų.

Pasiekimai 

 Italijos krepšinio lyga: 1993, 1998, 2000, 2001, 2002, 2003 m.; 1984 m. – kaip asistentas.
 Italijos krepšinio taurė: 1990, 1999, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2021, 2022 m.; 1984, 1989 m. – kaip asistentas.
 Italijos krepšinio supertaurė: 2002, 2020 m.
 Eurolyga: 1998, 2001, 2006, 2008 m.
 R. Saportos taurė: 1990 m.
 1997 m. Europos krepšinio čempionatas: sidabras
 Viduržemio žaidynės: 1993 m.
 Geros Valios žaidynės: 1994 m.
 Rusijos krepšinio lyga: 2006, 2007, 2008, 2009, 2013, 2014 m.
 VTB lyga: 2008, 2013, 2014 m.
 Rusijos krepšinio taurė: 2006, 2007 m.
 Eurolygos metų treneris: 2006, 2008 m.

Šaltiniai 

Messina, Ettore
Steve Nash

Stivas Nešas (; g. 1974 m. vasario 7 d.) – buvęs profesionalus kanadiečių krepšininkas, žaidęs įžaidėjo pozicijoje. Nors krepšininkas atstovavo Kanados nacionalinei rinktinei, jis yra gimęs Pietų Afrikos Respublikoje. Vienas iš daugiausiai rezultatyvių perdavimų atlikusių krepšininkų per visą NBA istoriją.

2004 m. liepos viduryje sugrįžo į Finikso „Suns“ komandą ir pasirašė penkerių metų kontraktą. 2009 m. liepos pabaigoje, po derybų, pratęsė sutartį dar dvejiems metams.

2012 m. liepos 5 d. buvo iškeistas Los Andželo „Lakers“ komandai už 2012, 2014, 2015 m. naujokų biržos šaukimus.

2015 m. kovo mėnesio gale paskelbė apie karjeros pabaigą.

2020 m. rugsėjo mėnesį tapo Bruklino „Nets“ vyriausiuoju treneriu.

Pasiekimai 
 2005, 2006, 2007 m. išrinktas į pirmąją geriausių NBA žaidėjų komandą.
 2005, 2006 metais pripažintas NBA naudingiausiu žaidėju.
 Penkis kartus žaidė NBA Visų žvaigždžių rungtynėse

Išnašos

Nuorodos 

 Basketball-Reference.com: Steve Nash 
 Steve Nash Fondas

Kanados krepšininkai
Kanados olimpiečiai
Adolfas Antanas Balutis

Adolfas Antanas Balutis (g. 1942 m. birželio 19 d. Vilniuje) – Lietuvos ir Kauno miesto politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1957–1961 m. mokėsi Kauno politechnikume. 1962–1967 m. studijavo Kauno politechnikos institute, pramoninės ir civilinės statybos inžinierius. 1967–1975 m. Miestų statybos projektavimo instituto Kauno filialo vyresnysis inžinierius, grupės vadovas. 1975–1992 m. Žemės ūkio statybos projektavimo instituto grupės vadovas, skyriaus viršininko pavaduotojas.

1992–1996 m. Lietuvos Respublikos didžiųjų miestų sąjungos pirmininkas. 1996–1997 m. Lietuvos savivaldybių asociacijos viceprezidentas. 1997–2000 m. Kauno miesto savivaldybės mero Henriko Tamulio pirmasis pavaduotojas. 2000–2001 m. UAB „Balticum construction“ statybos direktorius. 2001–2004 m. AB „YIT Kausta“ rinkodaros vadovas, vadybininkas. 2004–2007 m. Kauno miesto savivaldybės mero Arvydo Garbaravičiaus pavaduotojas.

Iki 2008 m. Tėvynės sąjungos narys. 1990–1995 m. Kauno miesto tarybos deputatas, 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m. ir 2007–2008 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys. 2007 m. tarpininkavo Kauno verslininkėms perduodant 100 tūkst. litų grynaisiais Kauno apskrities viršininko pavaduotojui Virginijui Vizbarui. Suimtas STT dėl pagalbos duodant kyšį. 

1992 m. vienas žurnalo „Savivaldybė“ iniciatorių ir redakcinės kolegijos narys. Kauno miesto stalo teniso federacijos pirmininkas, AB „Kauno energija“ stebėtojų tarybos pirmininkas. JAV Kentukio valstijos Boulingo Gryno miesto garbės pilietis, Džefersono grafystės garbės kapitonas. Už Norvegijos karaliaus Haraldo ir karalienės Sonjos vizito Kaune organizavimą apdovanotas Karališkuoju padėkos ženklu.

Sutuoktinė Teresė, duktė Aušrinė.

Šaltiniai 

Kauno politikai
Alfonsas Bukontas

Alfonsas Bukontas (g. 1941 m. rugsėjo 11 d. Dapšiuose, Židikų valsčius) – Lietuvos poetas, vertėjas, publicistas.

Biografija 
1941 m. tėvus nužudė naciai, užaugo lietuvių Bukontų šeimoje.  Baigė Židikų vidurinę mokyklą. 1963–1965 m. mokytojavo. 1964 m. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą. 1966–1976 m. dirbo savaitraščio „Literatūra ir menas“, žurnalo „Jaunimo gretos“ redakcijose, vėliau redagavo žurnalus „Naujoji sąmonė“ ir „Indra“. 

1967 m. išleido pirmąjį poezijos rinkinį „Slenkančios kopos“. Parašė sonetų, baladžių, esė bei straipsnių apie rašytojus. Eilėraščiai išversti į vokiečių, anglų, moldavų, ukrainiečių, gruzinų, latvių, azerbaidžianiečių ir rusų kalbas. Lietuvos kompozitoriai pagal jo eiles sukūrė per 100 dainų. Gyvena Vilniuje. Nuo 1972 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.

Bibliografija 
 Slenkančios kopos: eilėraščiai. – Vilnius: Vaga, 1967. – 50 p.
 Piešiniai ant vandens: eilėraščiai. – Vilnius: Vaga, 1972. – 75 p.
 Mėnulio takas: eilėraščiai. – Vilnius: Vaga, 1977. – 64 p.
 Пока летит стрела: стихи. – Москва: Советский писатель, 1990. – 125 p.: iliustr. – ISBN 5-265-01377-6
 Penktas metų laikas: rinktinė. – Vilnius: Vaga, 1997. – 238 p. – ISBN 5-415-00514-5
 Vilnius – Lietuvos Jeruzalė: 12 atvirukų / dail. Ramūnas Čeponis. – Vilnius: Vaga, 1997.
 Pirštų atspaudai: šimtas eilėraščių / panaudoti Dalios Mažeikytės sukurti Alfonso Bukonto ekslibrisai. – Vilnius: Tyto alba, 2011. – 137 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-16-848-5

Įvertinimas 
 1979 m. S. Šimkaus I laipsnio premija už tekstą A. Martinaičio kūriniui „Salve, Alma Mater“
 1993 m. P. Gaučio premija už geriausią grožinės literatūros vertimą į lietuvių kalbą
 2000 m. Jotvingių premija už eilėraščių rinktinę „Penktas metų laikas“, Bhagavadgytos, L. Karsavino ir M. Kulbako poezijos vertimus
 2001 m. „Poezijos pavasario“ prizas geriausiam metų vertėjui už poezijos vertimus į lietuvių kalbą

Šaltiniai 

Lietuvos poetai
Lietuvos vertėjai
Tennessee Williams

Tomas Lanieris Viljamsas III (Thomas Lanier Williams III, geriau žinomas Tenesio Viljamso,  pseudonimu, 1911 m. kovo 26 d. Kolumbe, JAV – 1983 m. vasario 25 d. Niujorke, JAV) – amerikiečių dramaturgas, garsus tokiomis pjesėmis kaip „Geismų tramvajus“ (1948 m.) ir „Katė ant įkaitusio skardinio stogo“ (1951 m.).

Tenesis Viljamsas yra Pulicerio premijos laureatas.

Viljamsas, Tenesis
Vitkauskas

Aleksandras Vitkauskas – aktorius
 Aloyzas Vitkauskas – politikas
 Armantas Vitkauskas – futbolo žaidėjas
 Edvardas Vitkauskas – politikas
 Jonas Vitkauskas – leidėjas, žurnalistas ir redaktorius
 Leonas Vitkauskas – žurnalistas, redaktorius, rašytojas
 Petras Vitkauskas – inžinierius, žemės ūkio komisijos narys, politikas.
 Romas Vitkauskas – Lenkijos lietuvių visuomenės veikėjas
 Vidmantas Vitkauskas – politikas
 Vincas Vitkauskas – karininkas
 Virgilijus Vitkauskas – politikas
 Vytautas Vitkauskas – kalbininkas, redaktorius
 Vladas Vitkauskas (1951) – politikas
 Vladas Vitkauskas (1953) – alpinistas
Valdemaras Sarapinas

Valdemaras Sarapinas (g. 1962 m. birželio 29 d. Ariogaloje, Raseinių rajonas) – lietuvių diplomatas, valstybės tarnautojas. Lietuvos ambasadorius Suomijoje (nuo 2016 m.).

Veikla 
1985-1989 m. Valdemaras Sarapinas buvo Studentų statybos grupės valdybos pirmininko pavaduotojas, Vilniaus savivaldybės Švietimo ir mokslo departamento direktoriaus pavaduotojas (1989-1992 m.), po to
„Lietuvos birža“ skyriaus viršininkas (1992-1993 m.), „Adidas“ kompanijos verslo atstovas Lietuvoje (1993-1994 m.).

Nuo 1994 m. Valdemaras Sarapinas pradėjo dirbti valstybės tarnyboje. Iki 1996 m. buvo Krašto apsaugos ministerijos sekretorius, 1996–1999 m. LR gynybos atašė JAV, vėliau –  ir Kanadoje (1997-1999 m.).

1999-2000 m. paskirtas Civilinės saugos departamento prie Krašto apsaugos ministerijos direktoriaus pavaduotoju, vėliau – Lietuvos Respublikos krašto apsaugos viceministru (2000–2002 m.), Krašto apsaugos ministerijos valstybės sekretoriumi (2002–2006 m.).

2006 m. rugsėjo mėn. – 2009 m. sausio mėn. Valdemaras Sarapinas ėjo Vyriausybės kanclerio pareigas. 2007 m. žurnalo „Veidas“ organizuojamuose rinkimuose V. Sarapinas buvo išrinktas „Metų valstybės tarnautoju“.

Premjeru tapus A. Kubiliui, V. Sarapinas pasitraukė iš Vyriausybės kanclerio pareigų, dirbo URM vyr. patarėju (koordinavo pagalbos Afganistanui klausimus).

2010 m. rugpjūčio mėn. - 2014 m. liepos mėn. – Lietuvos Generalinis konsulas Niujorke.

Po Prezidento rinkimų atnaujindama savo komandą, 2014 m. liepos 24 d.  Dalia Grybauskaitė paskyrė V.Sarapiną vyriausiuoju patarėju bei Valstybės gynimo tarybos sekretoriumi.

Nuo 2016 m. rugpjūčio 23 d. V.Sarapinas - Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Suomijoje. 2020 m. gegužės 12 d. tapo Lietuvos nepaprastuoju ir įgaliotuoju ambasadoriumi Ukrainoje.

Apdovanojimai 

Ordinas „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžius, 2003 m. vasario 19 d., 2064.

Nuorodos 
 LRV informacija 
 LRVK informacija 
 Naujo Vyriausybės kanclerio laukiama iš URM

Šaltiniai 

|-

|-

Lietuvos valstybės tarnautojai
LR Vyriausybės kancleriai
Lietuvos kariniai diplomatai
Gynybos atašė
Metų valstybės tarnautojai
Lietuvos konsulai
Lietuvos ambasadoriai Suomijoje
Boruta

Boruta − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Borutienė (ištekėjusi moteris) ir Borutaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

Jonas Boruta (1915) – inžinierius, rezistentas;
Jonas Boruta (1944) – vyskupas;
Kazys Boruta – rašytojas;
Narsutis Boruta – gydytojas, politikas.

Lietuviškos pavardės
Juška

Juška − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Juškienė (ištekėjusi moteris) ir Juškaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:
 Albertas Juška – pedagogas, Mažosios Lietuvos istorikas
 Antanas Juška (1819) – kunigas, tautosakininkas
 Antanas Juška (1902) – astronomas, mokslo populiarintojas
 Edgaras Juška – politikas
 Egidijus Juška – futbolininkas
 Gytis Juška – fizikas, pedagogas
 Gvidas Juška (1982) – futbolininkas
 Jonas Juška (1815) – kalbininkas, tautosakininkas
 Jonas Juška (1919) – vargonininkas, chorvedys
 Nerijus Juška – baleto artistas
 Rapolas Juška – vargonininkas, chorvedys, dainininkas
 Renatas Juška – diplomatas
 Ričardas Juška – politikas
 Romualdas Juška – futbolininkas, futbolo teisėjas
 Tomas Juška – verslininkas
 Vincas Juška – draudžiamosios lietuviškos spaudos platintojas
Slivovica

Slivovica () – stiprus bespalvis alkoholinis gėrimas, gaminamas iš distiliuotų raugintų slyvų sulčių, nors neretai naudojama ir dalis kitokios žaliavos. Šios gėrimas panašus į brendį, todėl angliškai jį kartais vadina slyviniu brendžiu (). Alkoholio kiekis svyruoja nuo 25 iki 70 tūrio procentų, nors dažniausiai pardavinėjama slivovica turi 40-45 % alkoholio. Rakija ir slivovica paprastai geriamos iš mažų stiklelių (30-50 ml), dažnai – šilta ar net pašildyta.

Slivovicos šalys 
Gėrimas kilo Balkanų pusiasalyje, spėjama – dabartinės Serbijos teritorijoje.

Šis gėrimas Balkanuose priskiriamas rakijoms. Balkanų slaviškose valstybėse slivovica yra nacionalinis gėrimas, šiose šalyse į slivovicą perdirba apie 70 % slyvų derliaus (~424300 tonų/metus pagal MŽŪO 1999-2001 m. duomenis).

Slivovicą daugiausia gamina Albanija, Bosnija ir Hercegovina, Bulgarija, Čekija, Juodkalnija, Kroatija, Lenkija, Šiaurės Makedonija, Rumunija, Serbija, Slovakija, Slovėnija, taip pat šiek tiek jos gamina ir Austrija, Italija, Vengrija, Vokietija.

Rytų Europos žydai (aškenaziai) tradiciškai laiko slivovicą gėrimu, kuris, geriamas baigiant valgyti, gerina virškinimą. Kadangi slivovicoje nebūna grūdų spirito, slivovica paprastai laikoma košerine.

Pavadinimai 
Gėrimas pavadintas pagal pagrindinę žaliavą – slyvas (šljiva arba sliva). 
Slavų ir kitų Balkanų regiono tautų kalbose slivovica vadinama labai panašiai – ; bulg. сливова, slivova, сливовица, slivovitsa; slovėn. slivovka; ; bosn. šljivovica, šljiva; maked. сливовица, slivovitsa, сливова ракија, slivova rakija; , rumun. şliboviţă; slovak slivovica; .

Gamyba 
Iš slyvų ir nedidelio kiekio kauliukų maltų branduolių išspaudžia sultis, į jas prideda krakmolo ir cukraus ir gautą mišinį raugina. Distiliuojant raugintą skystį gaunamas pirminis gėrimas, kuris po to skaidrinamas. Gerosios skoninės savybės gaunamos slivovicą išlaikant. Malonų gardį slivovicai suteikia slyvų kauliukų branduoliai, kuriuose yra gana daug amigdalino (), kuris yra būdingas kartiesiems migdolams.

Slivovicą kaip ir kitas rakijas laiko medinėse (ąžuolinėse ar šilkmedinėse) statinėse, todėl slivovica įgauna papildomą aromatą ir spalvą (auksinę rudą). Pramoniniai gamintojai, kurie išlaiko slivovicą stiklinėse ar nerūdyjančio plieno talpyklėse, į ją deda ąžuolo ar šilkmedžio skiedrų, kad pagerintų skonį ir spalvą.

Rūšys 
Slivovica skirstoma į tris grupes:
 Medinėse statinėse laikyta slivovica.
 Stiklo ir pan. induose laikyta slivovica.
 Saldi slivovica (gaunama mirkinant vaisius distiliuotoje slivovicoje).

Kartais gaminama ir surogatinė slivovica, kai į spiritą pila slyvų sulčių ir karčiųjų migdolų aliejaus.

Brendis
Balkanų virtuvė
Rimas Antanas Ručys

Rimas Antanas Ručys (g. 1954 m. gegužės 26 d. Balbieriškyje, Prienų rajonas) – Lietuvos ir Kauno miesto politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1973 m. baigė Balbieriškio vidurinę mokyklą. 1973–1978 m. studijavo Lietuvos kūno kultūros institute, fizinio auklėjimo dėstytojas.

1978–1981 m. Savanoriškos sporto draugijos „Nemunas“ dziudo imtynių treneris. 1981 m. SSD „Nemunas“ Prienų rajono tarybos pirmininkas. 1987 m., sujungus sporto draugijas, išrinktas Prienų rajono SSD „Žalgiris“ tarybos pirmininku, šias pareigas ėjo iki 1996 m. 1994–1998 m. krepšinio klubo Prienų „Taupomasis bankas“ prezidentas. 1995–2008 m. UAB „Ručenta“ direktorius. 2008 m. LR Seimo nario Valentino Mazuronio padėjėjas-sekretorius.

2003–2007 m. Prienų rajono savivaldybės tarybos ir 2007–2008 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys. 2008–2012 m. ir 2014–2016 m. LR Seimo narys. 
Nuo 2002 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys, partijos valdybos narys, Kauno miesto koordinatorius.

Sutuoktinė Aušra, advokatė, vaikai Dovilė ir Deimantė.

Šaltiniai 

Lietuvos dziudo imtynininkai
Lietuvos imtynių treneriai
Seimo nariai
Kauno politikai
Prienų politikai
Loreta Kekienė

Loreta Kekienė (g. 1963 m. vasario 1 d. Marijampolėje) – Lietuvos ir Kauno miesto savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija 
1986 m. baigė Vilniaus Valstybinio universiteto Ekonominės kibernetikos ir finansų fakultetą, ekonominės kibernetikos specialybės kursą ir įgijo ekonomisto matematiko kvalifikaciją. 2000–2001 m. mokėsi Pedagogų profesinės raidos centro Perkvalifikavimo studijų skyriuje, baigė pedagogikos ir psichologijos specialybės kursą, įgijo pedagogo psichologo kvalifikaciją.

1986–1989 m. Kauno prekybos organizacijų valdybos skaičiavimo centro ekonomistė, 1989–1992 m. inžinierė technologė. Nuo 1998 m. Kauno Maironio universitetinės gimnazijos, Kauno Suaugusiųjų mokymo centro matematikos ir ekonomikos mokytoja.

Nuo 2002 m. Liberalų demokratų partijos narė, Liberalų demokratų partijos Švietimo ir mokslo komiteto pirmininkė, Liberalų demokratų partijos Moterų klubo Kauno filialo pirmininkė. 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narė. 

Sutuoktinis Rimantas, vaikai Tadas, Dovydas. .

Šaltiniai 

Kauno politikai
Lietuvos pedagogai
Rimantas Mikaitis

Rimantas Mikaitis (g. 1959 m. liepos 10 d. Kuršėnuose) – Lietuvos ir Kauno miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, buvęs Kauno miesto meras.

Biografija 
1983 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius statybininkas.

2007–2011 m. Kauno miesto mero pavaduotojas, 2011 m. Kauno miesto savivaldybės meras.

Lietuvos liberalų sąjungos, Liberalų ir centro sąjungos, 2006 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys, partijos valdybos narys, Kauno m. skyriaus pirmininkas.

2003–2007 m., 2007–2011 m., 2011-2015 m., 2015-2019 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys. 

Lietuvos sporto federacijų sąjungos viceprezidentas. Lietuvos Orientavimosi sporto federacijos generalinis sekretorius. Nuo 2017 m. Lietuvos lengvosios atletikos federacijos direktorius.

Žmona Giedrė. Dukra Rasa. Sūnus Marijonas.

Šaltiniai 

|-

Lietuvos orientacininkai
Lietuvos inžinieriai
Kauno miesto merai
Kauno vicemerai
Gediminas Budnikas

Gediminas Budnikas (g. 1944 m. vasario 11 d. Paužuoliuose, Ukmergės raj.) – krepšininkas, Lietuvos ir Kauno miesto politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 

Abu tėvai partizanai žuvo 1945 m. liepos 26 d. kovodami už Lietuvos laisvę. Gediminą ir jo brolius Juozą ir Antaną priglaudė giminės. 1959 m. baigė Kauno IV vidurinės mokyklos 8 klases, baigė Kauno Maisto pramonės technikumą, technologas. 1979 m. baigė Vilniaus Valstybinio universiteto Kauno fakultetą, materialinio techninio aprūpinimo ir organizavimo ekonomistas. 2005 m. baigė viešojo administravimo magistro studijas Kauno technologijos universitete.

Sutuoktinė Vanda, vaikai Gediminas, Justinas.

Sportinė karjera 

1962 m. pakviestas į Kauno „Žalgirio“ krepšinio komandą. 1962–1974 m. Lietuvos rinktinės narys. 1971 m. ir 1973 m. tapo TSRS krepšinio čempionato prizininkas, aštuonis kartus Lietuvos čempionas. 1997 m. Helsinkyje, 1998 m. Montevidėjuje, 2001 m. Liublianoje tapo Pasaulio senjorų krepšinio čempionu, 2000 m. Europos senjorų krepšinio čempionato Rygoje nugalėtojas.

Kauno krepšinio klubo „Žalgiris“ valdybos narys.

Profesinė veikla 
Kauno verpimo fabriko „Drobė“ šaltkalvis, ekonomistas, vyriausiasis ekonomistas, Tiekimo skyriaus viršininkas, direktoriaus pavaduotojas. 2005 m. UAB „Automobilių stovėjimo aikštelės“ rinkliavos vadovas, direktoriaus pavaduotojas.

Politinė veikla 

1994-2000 m. Lietuvos laisvės sąjungos narys , 2000-2007 m. Lietuvos centro sąjungos narys, nuo 2008 m. Tėvynės sąjungos - Lietuvos krikščionių demokratų narys.

1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys. 

2000 m. Kauno miesto savivaldybės meras, nuo 2001 m. vasario 9 d. iki kadencijos pabaigos 2003 m. pirmasis mero pavaduotojas, 2003–2007 m. Kultūros, švietimo ir sporto komiteto pirmininkas.

AB „Kauno energija“ stebėtojų tarybos narys, Kauno miesto neįgaliųjų tarybos narys, saugaus eismo komisijos tarybos narys, pavadinimų sumanymo ir atminimo įamžinimo komisijos narys.

Įvertinimas 
2004 m. Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu įteiktas ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius. Lietuvos tautinis olimpinis komitetas apdovanojo „Olimpine žvaigžde“, o Kūno kultūros ir sporto departamentas prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės apdovanojo sporto garbės komandoro ženklu „Už nuopelnus Lietuvos sportui“.

Nuorodos 
 Anketa ;
 Apie G. Budniką .

Šaltiniai 

|-

Kauno miesto merai
Lietuvos krepšininkai
Lietuvos sporto veikėjai
Apdovanotieji Olimpine žvaigžde
Apdovanotieji medaliu Už nuopelnus Lietuvos sportui
Lietuvos ekonomistai
Rakija

Rakija (, , bulg. ракия, серб. ракија) – stiprus alkoholinis gėrimas, panašus į brendį ir degtinę, gaminamas distiliuojant raugintas vaisių sultis, populiarus Balkanuose. Įprastinis stiprumas – 40 %, bet naminės rakijos siekia iki 60 %. Dukart distiliuota rakija vadinama prepečenica, jos stiprumas kartais viršija ir 60 %.

Rakijos – tradicinis nacionalinis pietų slavų gėrimas, jos populiarios Bosnijoje ir Hercegovinoje, Bulgarijoje, Kroatijoje, Juodkalnijoje, Makedonijoje ir Serbijoje. Labiausiai paplitusi rakija – iš slyvų gaminama slivovica. Taip pat rakijas gamina iš vynuogių, persikų, abrikosų, obuolių, figų, svarainių. Slyvinę ir vynuoginę rakijas kartais maišo su kitokios kilmės ingredientais (žolelėmis, medumi, riešutais).

Paprastai rakija yra bespalvė, nebent įdedama žolelių ar kitų priedų. Kai kurias rakijas išlaiko ąžuolo ar šilkmedžio statinėse, todėl jos įgauna papildomą gardį (aromatą ir skonį) bei auksinį atspalvį.

Rakija paprastai geriama iš mažų stikliukų (30-50 ml talpos). Bulgarijoje ir Makedonijoje rakiją paprastai patiekia su salotomis, raugintomis ar marinuotomis daržovėmis.

Rakiją primena anyžinis turkų rakis.

Išnašos

Nuorodos 
 Крепкая ракия – для крепких людей – Stipri rakija – stipriems žmonėms  (rusų kalba)
 Vynuoginės bulgariškos rakijos etiketė (nuotrauka)
 Viena iš bulgariškų rakijų (nuotrauka)
 Katalogas su įvairiomis bulgariškomis rakijomis 

Distiliuoti alkoholiniai gėrimai
Balkanų virtuvė
Palinka

Palinka (, rumun. pălincă, slovak. palenka) – tradicinis 60-80 % stiprumo brendis, gaminamas Vengrijoje ir Transilvanijoje. Pavadinimas kilęs iš slovakiško žodžio páliť 'distiliuoti'.

Palinka gaminama dukart distiliuojant iš slyvų, obuolių, kriaušių, abrikosų, vyšnių. Silpnesnis (~40 %) variantas Rumunijoje vadinamas ţuică. Stipriausia palinka Vengrijoje vadinama kerítésszaggató 'tvoralaužė', kas reikštų, kad išgėręs griuvinėdamas turi ramstytis į tvoras.

Palinkos pagal regioną, žaliavas ir gamybą labai primena rakijas.

2004 m. Vengrija ir keturios Austrijos žemės iš Europos Sąjungos gavo išskirtinę teisę naudoti prekinį ženklą pálinka alkoholiniams gėrimams iš vaisių. Palinkos gamybą visada griežtai prižiūrėjo valstybė, palinką leidžiama gaminti tik licenziją turinčioms įmonėms. Nelegalus palinkos varymas iki šiol gana paplitęs, tokia palinka tiek nelegaliai pardavinėjama, tiek geriama gamintojo namuose. Kaip ir daugelis stipriųjų prastai pagamintų gėrimų palinka gali turėti metanolio, kuris gali sukelti aklumą ar mirtį.

Įvedus europinį reguliavimą Vengrijoje kilo tam tikra sumaištis. Europinis standartas, apibrėždamas palinkas, neapėmė tradicinių palinkų su medumi, kurias vidinėje rinkoje imta vadinti parlatais (párlat). Vengrijoje yra laikoma, kad tikra pálinka turi būti stipresnė kaip 37 % ir turi būti pagaminta iš Karpatų regionui būdingų vaisių bei žolelių.

Palinka tradiciškai buvo svarbi kaimo žmonių mitybos dalis. Sunkiai fiziškai dirbantys ir daugiausia duona, lašiniais, riebia mėsa ir svogūnais mintantys žmonės manė, kad stikliukas stiprios palinkos padeda geriau virškinti. Dažnas reiškinys buvo girtuokliavimas. Šiais laikais palinką gamina ir toliau, tačiau girtuokliai perėjo prie pigiausių vynų.

Nuorodos 
 National rights in a postnationalist Europe. Palinka/palinca

Brendis
Balkanų virtuvė
Gintaras Jonas Furmanavičius

Gintaras Jonas Furmanavičius (g. 1961 m. liepos 5 d. Kaune) – Lietuvos ir Kauno miesto savivaldybės politinis veikėjas.

Biografija 
1984 m. baigė Kauno politechnikos institutą, įgijo civilinės statybos inžinieriaus specialybę. 1997 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto verslo ir vadybos administravimo magistrantūros studijas.

1984–1991 m. valstybinės projektavimo įmonės „Kauno komprojektas“ inžinierius. 1991–1992 m. UAB „Tricon“ komercijos direktorius. 1992–1996 m. AB „Žemprojektas“ generalinis direktorius. 1997–1998 m. Kauno technologijos universiteto Biznio mokymo centro konsultantas. 1998–1999 m. Arvydo Sabonio krepšinio centro marketingo direktorius, atsakingas už ryšius su visuomene. 1999 m. „Lietuvos telekomo“ Verslo plėtros skyriaus vyresnysis konsultantas, 1999–2004 m. „Lietuvos telekomo“ Ryšių su visuomene departamento direktorius.

2004 m. Darbo partijos informacinio centro vadovas. 2004–2006 m. tryliktosios Vyriausybės vidaus reikalų ministras. 2006 m. Darbo partijos rinkimų štabo vadovas. 2007–2015 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys. 2015–2016 m. Nacionalinės žemės tarnybos direktoriaus patarėjas.

2016 m. balandžio 7 d. pareikšti įtarimai prekyba poveikiu, teisėsaugai tiriant duomenis, kad jis už kyšį siekė paveikti Nacionalinės žemės tarnybos darbuotojus, jog būtų leista Vilniuje suformuoti žemės sklypą, prisijungiant prie Vilniaus miesto savivaldybės valdomos bendrovės UAB Start Vilnius sklypo valstybei priklausančią žemę.. 

2021 m vasario 19 d. nuteistas dėl prekybos poveikiu. Skirta trejų metų laisvės atėmimo bausmę ją atidedant dvejiems metams.  

Lietuvos automobilių sporto federacijos prezidentas. Žmona Jūratė, sūnus Gytis.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Anketa ;
 Apie G. Furmanavičių.
 .

|-

Lietuvos vidaus reikalų ministrai
Kauno politikai
Pranas Paškevičius

Pranas Paškevičius (g. 1956 m. lapkričio 14 d. Intoje, Komija) – inžinierius, Lietuvos ir Kauno miesto politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1972 m. su tėvais politkaliniais grįžo į Lietuvą. 1974 m. baigė Karmėlavos vidurinę mokyklą. 1975–1977 m. atliko karo tarnybą Užbaikalės karinėje apygardoje. 1977 m. pradėjo dirbti Kauno radijo gamykloje. 1981 m. baigė Kauno politechnikos instituto Radioelektronikos fakultetą, įgijo radijo inžinieriaus specialybę.

1986 m. perėjo dirbti į Kauno namų statybos kombinatą. Po 1986 m. įvykusios Černobylio atominės elektrinės avarijos 1987 m. pradžioje nusiųstas statyti Slavutyčiaus miesto, ėjo įvairias pareigas. Po žemės drebėjimo Armėnijoje dalyvavo atstatant Artiko miestą. 1989 m. kartu su bendraminčiais įkūrė vieną pirmųjų Kaune akcinių bendrovių AB „Nida“. 1994 m. įkūrė UAB „Siroma“ ir UAB „Neogena“, pastarojoje iki 2000 m. ėjo direktoriaus, o nuo 2006 m. eina direktoriaus pavaduotojo pareigas.

1998–2002 m. Naujosios sąjungos (socialliberalų) narys ir vienas partijos steigėjų. 2004–2009 m. Darbo partijos steigėjas ir narys. 2011 m. perėjo į Liberalų ir centro sąjungą. 

2000–2003 m. ir 2007–2011 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys, 2000–2002 m. mero pavaduotojas, 2000–2003 m. miesto valdybos narys, Miesto plėtros ir ekologijos komiteto pirmininkas. 2005–2006 m. LR Vidaus reikalų ministro Gintaro Furmanavičiaus patarėjas regioninei plėtrai.

Nuo 2008 m. Lietuvos judėjimo „Černobylis“ pirmininkas. 

Kauno vyrų rankinio klubo „Granitas“ prezidentas.

Šaltiniai 

Kauno politikai
Algimantas Kurlavičius

Algimantas Kurlavičius (g. 1944 m. rugsėjo 13 d. Rokiškio raj.) – technikos mokslų daktaras, Lietuvos ir Kauno miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Baigęs Obelių vidurinę mokyklą 1967 m. baigė Kauno politechnikos institutą, ir įgijo inžinieriaus radiotechniko specialybę. Aspirantūrą baigė Kauno politechnikos institute. 1975 m. Techninės kibernetikos ir informacijos teorijos mokslo taryboje apgynė technikos mokslų daktaro disertaciją.

1967 m. paskirtas į Kauno medicinos instituto Biofizikos laboratoriją. Vėliau Kauno politechnikos instituto, Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas. 1991 m. laimėjęs konkursą pradėjo dirbti Lietuvos žemės ūkio universiteto Informatikos katedros vedėju. 1997–2000 m. ir 2007–2011 m. Kauno miesto savivaldybės mero pavaduotojas. Nuo 2000 m. Lietuvos žemės ūkio universiteto Informatikos katedros vedėjas, docentas. Lietuvoje ir užsienio šalyse paskelbė daugiau kaip 30 mokslinių straipsnių, skaitė pranešimus mokslinėse konferencijose.

Dalyvavo Atgimimo Sąjūdžio veikloje. Nuo 1991 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys, LKDP Kauno skyriaus pirmininkas, nuo 2008 m. partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai narys, tarybos narys, LKD bendrijos valdybos narys. 1997–2000 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys. 

Sutuoktinė Laima, vaikai Giedrius, Jūratė.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Anketa .

Lietuvos technologai
Kauno politikai
Lietuvos informatikai
Lietuvos Respublikos prezidentūra

Lietuvos Respublikos Prezidentūra – LR prezidento rezidencija ir darbo vieta, esanti Vilniaus senamiestyje, prie Vilniaus universiteto, S. Daukanto a. 3.

Prezidentūra yra įsikūrusi XIX a. vėlyvojo klasicizmo stiliaus dviaukščiuose rūmuose. Pritaikant rūmus Prezidento rezidencijai, nuspręsta atkurti istorinį interjerą. Viduje yra klasicizmo epochos stiliaus salės. Baltoji – pagrindinė, kurioje teikiami apdovanojimai, Prezidentas susitinka su visuomene; Mėlynoji skirta prezidento konfidencialiems pokalbiams; Žaliojoje Prezidentas posėdžiauja su vyriausiais patarėjais; taip pat čia – Žemėlapių, Delegacijų, Derybų, Pasitarimų salės. 

Tarpukariu LR prezidentūra buvo Kaune, XIX a. vidurio pastate. Ji vadinama Istorine prezidentūra.

Istorija 

 Rūmai minimi nuo XIV a. kaip didikų Goštautų rezidencija.
 1543 m. atiteko Vilniaus vyskupams, kurie rezidavo iki 1794 m.
 1800–1801 ir 1809–1811 m. čia gyveno tuometinis generalgubernatorius Michailas Kutuzovas, o 1812 m. – Napoleonas Bonapartas.
 1824–1832 m. rūmus pagal žymaus rusų architekto Vasilijaus Stasovo sumanymą rekonstravo Karolis Podčašinskis.
 Rūmams užtvėrus Universiteto gatvę, buvo nugriauta dalis prie gatvės buvusių universiteto pastatų.
 Rūmai visada buvo reprezentaciniai, juose apsistodavo atvykę į Vilnių valdovai.
 1939 m. kai Vilnius grįžo Lietuvai, buvo planuojama, kad čia bus prezidentūra.
 Sovietmečiu buvo vadinami Karininkų, Menininkų rūmais.
 1997 m. į rūmus įsikėlė prezidentūra (1990–1997 m. pastatu naudojosi Prancūzijos ambasada).
Prezidentas čia eina savo pareigas ir priima užsienio dignitorius. Rūmų fasadas papuoštas Vyčiu. Kai Prezidentas yra rūmuose, virš Vyčio iškeliama Prezidento vėliava. Rūmai yra vėlyvojo klasicizmo (ampyro) stiliaus.

Prezidentūros rūmų parko ąžuolai – savivaldybės saugomas gamtos paveldo objektas.

Galerija

Taip pat skaitykite 
 Lietuvos istorinė prezidentūra Kaune

Nuorodos 
 Oficiali Prezidentūros tinklavietė 

Ampyro architektūra Lietuvoje
Lietuvos Respublikos Prezidentas
Vilniaus pastatai
Vilniaus senamiestis

Klasicizmo architektūra Lietuvoje
Arūnas Keserauskas

Arūnas Keserauskas (g. 1956 m. rugpjūčio 26 d. Kaune) – Lietuvos ir Kauno miesto politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 

1982 m. baigė Kauno politechnikos institutą, ekonomistas. 1995 m. BĮ Terra Optima direktorius, 1998 m. SP UAB „Kauno vandenys“ valdybos pirmininkas. 2000 m. AB „Lietuvos energija“ generalinis direktorius.

1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys, 2007 m. vykdomasis sekretorius. 1997–2000 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys. Nuo 2006 m. vasario 13 d. Kauno miesto savivaldybės administracijos direktorius. 2007 m. balandžio 19 d. miesto mero Andriaus Kupčinsko siūlymu vėl išrinktas Kauno miesto savivaldybės administracijos direktoriumi. Tais pat metais turėjo trauktis iš posto dėl pareikšto bendrapartiečių nepasitikėjimo, buvo kaltinamas asmeninės naudos siekimu. Nuo 2009 m. lapkričio – AB „Vilniaus šilumos tinklai“ direktorius.

Vaikai Vytis, Adas, Arnas, Lina, Emilis ir Nora.

Išnašos

Nuorodos 

Kauno politikai
Regina Lukoševičienė

Regina Lukoševičienė (g. 1958 m. kovo 24 d. Kauno raj.) – Lietuvos ir Kauno rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija 
1981 m. baigė Kauno politechnikos institutą, chemikė. 2003 m. Kauno technologijos universitete baigė švietimo vadybą.

Kauno kolegijos Kraštotvarkos fakulteto Kaimo plėtros centro vedėja. 2010–2011 m. Kauno rajono savivaldybės mero pirmoji pavaduotoja.

Tėvynės sąjungos narė, skyriaus pirmininkės pavaduotoja. 1997–2000 m., 2007 m. bei 2010–2011 m. ir nuo 2011 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narė. 

Vaikai Indrė, Giedrė. .

Šaltiniai 

Kauno rajono politikai
Lietuvos inžinieriai
Liveta Kazlauskienė

Liveta Paulauskaitė-Kazlauskienė (g. 1964 m. rugsėjo 20 d. Tauragėje) – estrados dainininkė, Lietuvos ir Kauno rajono politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija 
Augo Taurų kariniame miestelyje. 1971–1979 m. mokėsi Tauragės 1-ojoje vidurinėje mokykloje. 1984 m. Tauragės politechnikume baigė žemės ūkio elektrifikaciją. 1983–1985 m. Tauragės skaičiavimo mašinų elementų gamyklos kontrolierė.

1991–1994 m. Kauno koncertinės agentūros „Litart“ solistė. Nuo 1994 m. estrados dainininkė, šeimyninio Livetos ir Petro Kazlauskų dueto vadybininkė, koncertų ir labdaros renginių organizatorė. 1994 m. konkurso „Dainuoju Motinai Tėvynei“ laureatė.

2000–2004 m. Kauno rajono Karmėlavos seniūnijos tarybos narė, 2004–2007 m. tarybos pirmininkė. Nuo 2002 m. Karmėlavos bendruomenės „Židinys“ tarybos ir valdybos narė. Labdaros ir paramos fondo „Algojimas“ valdybos narė.

2007–2010 m. Tėvynės sąjungos-Lietuvos krikščionių demokratų partijos narė. 2007–2011 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narė. Nuo 2012 m. politinės partijos Tvarka ir teisingumas narė, partijos Kauno rajono skyriaus pirmininko pavaduotoja. 

Sutuoktinis Petras Kazlauskas (g. 1956), duktė iš pirmos santuokos Ingrida Kazlauskaitė (g. 1983).

Šaltiniai

Nuorodos 
 L. Kazlauskienę dainuoti suviliojo vyras, 2006-07-14

Lietuvos dainininkai
Lietuvos renginių vedėjai
Kauno rajono politikai
Zigmas Kalesinskas

Zigmas Kalesinskas (g. 1961 m. liepos 3 d. Kalvarija, Kapsuko rajonas) – Lietuvos ir Kauno rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1984 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, veterinarijos gydytojas. 1984 m. „Vilkijos ūkis“ veterinarijos gydytojas. 1991 m. Dalios ir Zigmo Kalesinskų liaudies amatų mokyklos direktorius.
2016 m. baigė Vilniaus dailės akademiją, kultūros vadyba ir kultūros politika.
2007–2011 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narys, Tėvynės sąjungos sąraše, mero patarėjas.

Etninės globos tarybos prie LR Seimo tarybos narys, Sūduvos krašto etninės globos tarybos pirmininkas, Kultūros rėmimo fondo tarybos narys, Tautinio kostiumo globos tarybos narys prie LR kultūros ministerijos, Vilkijos bendruomenės centro pirmininkas.

Nuo 2014 m. balandžio 1 d.  Kauno rajono muziejaus direktorius.

Moka vokiečių, lenkų, anglų, rusų, čekų kalbas.

Įvertinimas 
 1999 m. Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino 1-ojo laipsnio medalis
 2001 m. LR Kultūros ministerijos premija už lietuvių etninės kultūros puoselėjimą

Nuorodos 
 Jūratė Kuzmickaitė. Zigmo Paryžius: ko labiausiai trūksta lietuviams.

Lietuvos mokyklų direktoriai
Kauno politikai
Lietuvos muziejų direktoriai
Gvidas Rutkauskas

Gvidas Rutkauskas (g. 1954 m. rugsėjo 24 d. Tomsko srityje, Rusija) – Lietuvos ir Kauno rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1978 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius energetikas. Technikos mokslų daktaras.

Lietuvos žemės ūkio universiteto Žemės ūkio inžinerijos instituto direktorius. 2008-2010 m. Kauno apskrities viršininko pavaduotojas.

Nuo 1991 m. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos, nuo 2004 m. Tėvynės sąjungos narys. 2007–2008 m. ir nuo 2011 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narys. . Nuo 2014 m. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos LPKTS pirmininkas.

Raudondvario bendruomenės tarybos narys. Sutuoktinė Danguolė Rutkauskienė, vaikai Paulius, Vaidotas. .

Šaltiniai 

Kauno rajono politikai
Lietuvos pedagogai
Lietuvos inžinieriai energetikai
Mantvydiškis

Mantvydiškis (arba Muntvydiškis, Montvydiškis, Variakojai) – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Gajūnų. Šalia yra kaimo kapinaitės ir Linksmagirės poilsiavietė, prie tvenkinio. Į šiaurę nuo kaimo prasideda Biržų giria, šiaurės vakaruose prateka upelis Molina. Kaime nuo seno gyvena Variakojų giminė. Vietos žmonių pasakojimu kaimas senovėje galėjo vadintis Striužais.

Gyventojai

Šaltiniai 

Biržų rajono savivaldybės gyvenvietės
Aleksandras Bosas

Aleksandras Bosas (1951 m. gegužės 18 d. Pervazninkuose, Šakių rajonas – 2014 m. liepos 21 d.) – pedagogas, Lietuvos ir Kauno rajono partinis, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
Mokėsi Šakių vidurinėje mokykloje, 1972 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą, rusų kalbos ir literatūros mokytojas.

Nuo 1972 m. dirbo mokytoju Garliavos vidurinėje mokykloje, DOSAAF organizacijoje, ėjo Vandžiogalos kolūkio partijos sekretoriaus pareigas, dirbo Kauno rajono Vykdomajame komitete. Baigė Vilniaus aukštąją partinę mokyklą. Dalyvavo įvairiuose karinio pasirengimo kursuose, 1989 m. jam suteiktas majoro laipsnis. 1991–1999 m. dirbo Lietuvos konsulate Kaliningrade. 2000–2014 m. Garliavos vidurinės mokyklos direktoriaus pavaduotojas ūkio reikalams. 

1999 m. Naujosios sąjungos narys, Kauno skyriaus pirmininko pavaduotojas. 2005 m. Darbo partijos narys. 2007–2011 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narys.

Profesinės sąjungos „Sandrauga“ komiteto narys, Lietuvos senovinės automototechnikos mėgėjų klubo narys, asociacijos „Lietuva be nacizmo“ narys, mokyklos tarybos narys. Sutuoktinė Natalija, vaikai Nerijus, Mindaugas, Vladislovas, Evelina.  Palaidotas Sudargo (Šakių r.) kapinėse.

Bibliografija 
 Epigramos / iliustr. Edmundas Unguraitis. – Kaunas: Gabija, 2003. – 116 p.: iliustr. – ISBN 9955-440-30-9
 Sofogramos: epigramos. – Garliava, 2011. – 127 p.: iliustr. – ISBN 978-609-408-205-4
 Iš ten sugrįžtantiems: apie Šoa rimtai ir su ironija: poezija / iliustr. Vladimiras Beresniovas. – Kaunas: Arx reklama, 2014. – 135 p.: iliustr. – ISBN 978-609-8081-11-4

Šaltiniai 

Kauno rajono politikai
Kermadeko salos

Kermadeko salos () – tai 7 vulkaninių salų grupė Ramiajame vandenyne. Salos nuo 1887 m. priklauso Naujajai Zelandijai. Plotas apie 33 km². Jas nuo Šiaurės salos šiaurrytinės dalies skiria apie 900 kilometrų.

Koordinatės: 

Sudaro šios salos:
Raulas (Raoul) – plotas 29,38 km², aukštis 516 m (Moumoukai k.)
Makaulis (Macauley) – plotas 3,06 km², aukštis 238 m
Kurtis (Curtis) – plotas 0,59 km², aukštis 137 m
L'Esperance uola – plotas 0,05 km², aukštis 70 m
Makdonaldo uola (Macdonald Rock)
Havro uola (Havre Rock)
Bengalų žvaigždės banka

Salos negyvenamos, išskyrus Raulo salą, kurioje stovi vyriausybinė meteorologinė ir radijo stotis. Kermadeko salų klimatas subtropinis. Vidutinė mėnesio temperatūra apie 22,4 °C. Tik vasarį ir rugpjūtį temperatūra nukrenta iki 16 °C. Per metus prilyja apie 1500 mm. Nuo spalio iki sausio kritulių iškrinta mažiau.

Naujosios Zelandijos salos
Obelių herbas

Obelių herbas – Obelių miesto simbolis.

Aprašas 
Sidabriniame lauke mėlynas dešinysis kaspinas su trimis sidabriniais penkių vainiklapių žiedais su raudonais viduriukais.

Simbolika
 mėlyna juosta - Kriaunos upė, 
 sidabrinis laukas - Obelių ežeras
 obelų žiedai - pats Obelių miestas.

Istorija

Obeliai ilgą laiką neturėjo jokio herbo, jis buvo patvirtintas 1993 m. rugsėjo 8 d.

1993 m. patvirtinti Lietuvos gyvenviečių herbai
Rokiškio rajono savivaldybės gyvenviečių herbai
Obeliai
Vampire: The Masquerade – Bloodlines

Vampire: The Masquerade – Bloodlines, kitaip – tiesiog Bloodlines ar VTMB – kompiuterinis vaidmenų žaidimas, sukurtas kompanijos „Troika Games“ pagal „White Wolf“ leidžiamą garsų vaidmenų žaidimą „Vampire: the Masquerade“. Šis žaidimas, kartu su tą pačią dieną išėjusiu „Half-Life 2“, pirmasis naudojo „Valve“ kompanijos Source variklį. Taip pat, tai yra trečiasis ir paskutinis „Troika“ išleistas darbas prieš kompanijos uždarymą 2005 m. vasarį. Prie jo dirbo tokie žinomi kūrėjai, kaip Tim Cain, Leonard Boyarsky ir Jason Anderson, išgarsėję kultiniu žaidimu „Fallout“.

Žaidime naudojama į Storytelling panaši sistema su nedideliais pakeitimais. Žaidėjas gali rinktis tik vieną iš septynių vampyrų klanų, priklausančių Camarillai. Žaidime kaip NPC dar sutinkami Giovanni, Tzimisce bei šiaip neįvardintų klanų Sabbato atstovai.

Veiksmas vyksta Los Andžele, ir žaidime 3D grafikos pagalba daugiau mažiau tikroviškai atvaizduotos tikros Los Andželo vietovės – centras, Santa Monika, Kinų kvartalas, Holivudas ir kitos.

Nors kompanijos nebėra, fanai iki dabar šiam žaidimui kuria atnaujinimus ir klaidų taisymus.

Kaip ir kiti „Troika“ žaidimai, „Bloodlines“ susilaukė daug kritikos dėl techninių klaidų.

2004 kompiuteriniai žaidimai
Kompiuteriniai vaidmenų žaidimai
Veiksmo žaidimai
Tamsos pasaulis
Kauno Švč. M. Marijos Rožančiaus Karalienės bažnyčia

Kauno Švč. Mergelės Marijos Rožančiaus Karalienės bažnyčia stovi Kauno miesto šiaurės rytinėje dalyje, Palemone.

Parapijos teritorijos ribos apima Palemoną ir Neveronis. Čia gyvena apie 10 000 gyventojų. Kiekvieną sekmadienį į šv. Mišias ateina nuo 600 iki 800 tikinčiųjų. Bažnyčios šventoriuje įsikūrę seserų saleziečių (Marijos Krikščionių pagalbos dukterų) namai.

Švenčiami šie kasmetiniai atlaidai:
 šv. J. Bosko – sausio 31 d.
 Švč. M. Marijos Krikščionių Pagalbos – gegužės 24 d.
 Švč. M. Marijos Rožinio Karalienės – spalio 7 d.

Istorija 

1991 m. birželio 4 d. prasidėjo bažnyčios statybos. 1991 m. spalio mėn. arkivyskupas Sigitas Tamkevičius pašventino bažnyčios kertinį akmenį. Bažnyčios statyba ir parapijos kūrimu rūpinosi klebonas salezietis kun. Krizantas Juknevičius SDB, 1993 m. tai buvo pavesta Šv. Jono Bosko saleziečių draugijai.

1993 m. šv. Mišios jau vyko naujai statomos bažnyčios rūsyje. Šioje laikinoje koplyčioje buvo pastatytos Marijos Krikščionių Pagalbos ir Šv. kun. Jono Bosko statulos. Vidaus statybos darbai galutinai baigti 1996 m. pavasarį, o bažnyčia pašventinta tų pačių metų rugpjūčio 15 d.

Seserų saleziečių bendruomenė 

Seserų saleziečių bendruomenės atgimimas Lietuvoje prasidėjo 1981 m. Joms padėjo seserys salezietės iš Lenkijos. 1986 m. seserys pradėjo bendruomeninį gyvenimą mažame namelyje Baranausko gatvėje, Kaune. 1992 m. saleziečiai persikėlė į Palemoną ir pradėjo auklėjamąją jaunimo ir vaikų veiklą parapijoje.

1993 m. Palemono bažnyčios šventoriaus teritorijoje, pietvakarių pusėje nuo bažnyčios, pradėtas statyti Marijos Krikščionių Pagalbos Dukterų Instituto (seserų saleziečių) namas. 1994 m. rugpjūčio mėnesį Marijos Krikščionių Pagalbos Dukterų Instituto generalinė Motina S. Marinella Castagno oficialiai patvirtina pirmąją seserų saleziečių bendruomenę Lietuvoje. 1997 m. kovo 31 d. vyskupas Vladas Michelevičius pašventino seserų saleziečių bendruomenės namą bažnyčios šventoriuje.

Architektūra 

Bažnyčios architektas Gediminas Jurevičius. Bažnyčios vidų puošia liaudies meistro Henriko Ratauto medžio drožiniai „Šviesos kelias“, pasakojantys Švento Rašto įvykius po Jėzaus prisikėlimo. Altorius, krikštykla, tabernakulis, sakykla, vėliau ir tradiciniai „Kryžiaus keliai“ sukurti to paties menininko. Bažnyčioje sumontuoti iš Anglijos atvežti 1939 m. gamybos vargonai. 2001 m. į bažnyčios varpinę įkelti Lenkijoje nulieti varpai. Didžiausias varpas pavadintas Švč. M. Marijos ir šv. J. Bosko garbei, antrasis šv. Antano – Lietuvos saleziečių pradininko kun. Antano Skelčio šventojo globėjo garbei, trečiasis – lietuvaitės kankinės Elenos Spirgevičiūtės (pradėta jos beatifikacijos byla) garbei.

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

 Parapijos svetainė
 Palemono bažnyčia (palemonas.info) 
 Palemono parapija (facebook.com)
 Palemono parapija (kaunoarkivyskupija.lt)

Kauno bažnyčios
Postmodernistinė architektūra Lietuvoje