joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Saladiškės

Saladiškės – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Toliejų.

Istorija 
Minimas 1829 m. Molėtų krikšto metrikų knygoje Nr. 12. XIX a. priklausė Liliškių dvaro Anomislio palivarkui.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Rutonys

Rutonys – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 6 km į vakarus nuo Inturkės, prie Galuonų ežero.

Istorija 
Kaimas minimas 1730 m. Molėtų krikšto metrikų knygoje.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Kęstutis Kudzmanas

Kęstutis Kudzmanas (g. 1964 m. rugsėjo 21 d. Vilniuje) – Lietuvos diplomatas, ambasadorius.

Biografija 
1971–1982 m. mokėsi Vilniaus 31-ojoje vidurinėje mokykloje. 1982–1989 m. studijavo Vilniaus universiteto Fizikos fakultete. 1989–1991 m. VU Fizikos fakulteto laboratorijos vedėjas. 1992–1994 m. studijavo VU Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institute. 

1992–1994 m. Lietuvos užsienio reikalų ministrų Algirdo Saudargo ir Povilo Gylio patarėjas, ministerijos referentas. 1995–1996 m. Lietuvos pramonininkų konfederacijos Inžinerinės ekologijos asociacijos tarptautinių projektų vadovas. 1996–2001 m. Lietuvos pramonininkų konfederacijos Užsienio ryšių departamento direktorius, generalinio direktoriaus pavaduotojas. 2001–2004 m. Lietuvos ambasados Rusijos Federacijoje ministras-patarėjas ekonomikai. 2004 m. kovo 30 d. Rusijos URM reikalavimu, tariamai „už veiklą, nesuderinamą su statusu“, kartu su dar dviem Lietuvos ambasados darbuotojais turėjo palikti šią šalį. 

2004–2006 m. LR URM Administracinio departamento direktorius. 2006–2007 m. Rytų Europos ir Vidurinės Azijos departamento ambasadorius ypatingiesiems pavedimams. 2007–2012 m. pirmasis Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Azerbaidžano Respublikoje ir Turkmėnistanui.  2012 m. rugpjūčio mėn. paskirtas Lietuvos ambasadoriumi Turkijos Respublikoje, 2013 m. balandžio mėn. – ir Pakistano Islamo Respublikai, 2014 m. – Irano Islamo Respublikai. Iš šių pareigų atšauktas 2015 m. kovo 12 d.  2015–2018 m. LR URM Ekonominio saugumo politikos departamento ambasadorius ypatingiems pavedimams, 2018 m. Išorinių ekonominių santykių ir ekonominio saugumo politikos departamento ambasadorius ypatingiems pavedimams, Seimo pirmininko Viktoro Pranckiečio visuomeninis patarėjas užsienio politikos klausimais. Nuo 2018 m. Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Moldovos Respublikoje.

Papildoma informacija 
 K. Kudzmanas turi nepaprastojo ir įgaliotojo ambasadoriaus diplomatinį rangą.
 1989–1992 m. Lietuvos Rytų kovos menų federacijos prezidentas, nuo 2006 m. Lietuvos Ušu federacijos prezidentas.
 1992 m. apdovanotas Sausio 13-osios atminimo medaliu.

Šaltiniai 

|-

|-

Lietuvos diplomatai
Lietuvos ambasadoriai Azerbaidžiane
Lietuvos ambasadoriai Turkijoje
Lietuvos ambasadoriai Moldovoje
Sirvydiškės

Sirvydiškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Eitminiškių. Seniūnaitijos centras. Įsikūręs greta kelio  ir jo atšakos į Kalnabridžius. Šalia teka Nemenčios intakas Vėgėlynė.

Gyventojai

Padėtis

Šaltiniai 

Vilniaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Adomaičiai (Paberžė)

Adomaičiai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 6 km į pietvakarius nuo Sužionių. Seniūnaitijos centras. Įsikūręs miškų ir raistų apsuptyje, šalia kelio .

Gyventojai

Padėtis

Šaltiniai 

Vilniaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Šriubiškės

Šriubiškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, Paberžės seniūnijoje. Seniūnaitijos centras. Yra išlikę Šriubiškių dvaro rūmai ir keli ūkiniai pastatai.

Gyventojai

Šaltiniai 

Vilniaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Minčiškės

Minčiškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje. Seniūnaitijos centras.

Gyventojai

Šaltiniai 

Vilniaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Našiūnai

Našiūnai – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Sužionių. Seniūnaitijos centras. Per kaimą eina kelias , yra pakelės kryžius, autobusų stotelė. Veikia gyvulininkystės ūkis.

Istorija 

1744 m. kaimas užrašytas Vilniaus vyskupijos sinodo nutarimuose. Tada jis priklausė Dubingių parapijai.

Gyventojai

Padėtis

Šaltiniai 

Vilniaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Tugelos krioklys

Tugelos krioklys () – krioklys Pietų Afrikos Respublikoje, Drakeno kalnuose; aukščiausias Afrikoje ir antras pagal aukštį pasaulyje. Sudaro penki laisvo kritimo šuoliai, kurių bendras ilgis 948 m. Krioklys yra Kvazulu-Natalio provincijos vakaruose, susidaręs Tugelos upės ištakoms krentant nuo Montosurso masyvo skardžio. Įeina į Rojal Natalio nacionalinį parką.

Krioklio vandeningumas svyruoja priklausomai nuo metų laiko; vidutinis debitas 1 m³/s.

Nuorodos 
 Pasaulio krioklių registras 

Pietų Afrikos Respublikos geografija
Afrikos kriokliai
Klevinkalnis (Kazlų Rūda)

Klevinkalnis – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybės pietryčiuose, 1,5 km į pietus nuo Plutiškių, šalia Mikalinės miško. Praeina kelias , taip pat keliai į Plutiškes, Mačiuliškes.

Istorija 

Iki XX a. vidurio kaimas minimas kaip Klevakalnis, tačiau vėliau (tikriausiai per klaidą) imtas vartoti Klevinkalnis. 2007 m. rugpjūčio 22 d. savivaldybės taryba nutarimu Nr. TS4-109 pritarė autentiško vardo sugrąžinimui, nors Registrų centre 2021 m. vis dar išlikęs Klevinkalnis.

Gyventojai

Šaltiniai 

Kazlų Rūdos savivaldybės gyvenvietės
Kipu

Kipu ( 'mazgas') – savotiškos atmintinės, naudotos Inkų imperijoje bei ikiinkinėse Senovės Peru kultūrose. Kipu paprastai sudarė spalvingų gijų, padarytų iš lamos ar alpakos vilnos, kuokštas. Dar gamintas ir iš špagato. Gijų skaičius galėjęs siekti iki 2000. Ant jų buvo užrišami mazgai, turėję skaitinę reikšmę. Skaičiai buvo išreiškiami dešimtaine sistema. Reikšmę turi mazgo tipas, padėtis ant gijos ir kt. Dalis mazgų, gijų spalvos turėjo ir kitą reikšmę, tačiau ji nėra iššifruota. Paprastai manoma, kad kipu sistema neturėjo mazgų, reiškiančių fonetinius atitikmenis (garsus). Visgi, neatmetama galimybė, kad kipu galėjo turėti ne tik atmintinę, bet ir žodinę reikšmę. Tokiu atveju pavykus iššifruoti kipu atsivertų daug žinių apie Inkų imperiją, kuri iki ispanų konkistos rašto neturėjo. 

Seniausias kipu variantas, kuris datuojamas apie 3000 m. pr. m. e., rastas Karalio piramidėje, todėl gali būti laikomas viena seniausių pasaulyje komunikavimo priemonių. Inkų imperijoje už kipu buvo atsakingi kipukamajokai (khipu kamayuq). Jie mokėjo šifruoti kipu mazgus, su jais atlikti aritmetinius veiksmus. Jie apskaičiuodavo mitą (viešuosius darbus), mokesčius, pajamas, gyventojų surašymus. Kipu taip pat naudoti sudarinėjant kalendorius. Be kipukamajakų kipu mokėjo naudotis ir istorikai, aukštuomenė.

Kipu ir jų skaitymo menas sunaikinti ispanams užkariavus Peru. Kipamajokai buvo persekiojami kaip senosios valdžios šalininkai, o kipu naikinti kaip inkų stabai. Iki šių dienų yra išlikę ~600 kipu, o 15-20 kipu buvo konkistos laikais transkribuota (bet manoma, kad nei vienas iš transkribuotų neišlikęs). Dalis istorikų teigia, kad kiekvienas kipu gali būti perskaitytas tik jį kūrusio kipukamajoko. Vietomis Peru aukštikalnėse vietiniai gyventojai atminimui tebenaudoja supaprastintus kipu, tačiau jie gerokai skiriasi nuo imperinių kipu.

Šaltiniai 

Inkai
Komunikacijos priemonės
Policijos kateris

Policijos kateris () – policijai priklausantis kateris, naudojamas patruliavimui vandens telkiniuose. Jie paprastai naudojami didelėse upėse , didelių uostų akvatorijose, poilsiui naudojamuose ežeruose ir panašiose vietose, kur reikalingas policijos patruliavimas. Policijos kateriai naudojami nuo XX a. pradžios. 

Paprastai policijos kateriai turi galingus variklius, kad galėtų pasivyti vandeniu sprunkančius pažeidėjus.

Policijos katerių galerija

Šaltiniai 

Laivai
Policija
La Seiba

La Seiba () – miestas šiaurės Hondūre, uostas Karibų jūros Hondūro įlankos pakrantėje. Atlantidos departamento administracinis centras. Mieste gyvena virš 170 tūkst. gyventojų, tai trečias pagal dydį šalies miestas. Verčiamasi žemės ūkiu (auginami bananai, ananasai), prekyba, vaisių eksportu, turizmu. Ypač daug turistų susirenka į gegužės mėnesį vykstantį San Isidro karnavalą. Veikia Manuel Bonilla institutas, Centro Universitario Regional del Litoral Atlantico universitetas ir kt. Miestą aptarnauja Golsono tarptautinis oro uostas.

Istorija 

1872 m. jūros pakrantėje, greta didelių kapokmedžių (seibų), pastatytas dokas. Pradėtas bananų auginimas, kūrėsi vis daugiau žmonių. Miestas oficialiai įkurtas 1877 m.

Hondūro miestai
Janavičiūtė

Janavičiūtė − lietuviška mergautinė moteriškos giminės pavardė.

Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra Janavičienė (ištekėjusi moteris). Vyriškosios giminės formos - Janavičius.

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

Birutė  Janavičiūtė (g. 1956 m.), teisininkė, Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėja
Ramutė Janavičiūtė-Kantoravičienė (g. 1929 m.), baleto artistė, pedagogė
 Valerija Janavičiūtė, pedagogė, Kintų vidurinės mokyklos direktorė.
Didkepsnis

Didkepsnis, () – mėsos patiekalas (kepsnys), gaunamas kepant mėsos gabalą, išpjautą skersai stuburo. Palyginimui – filė () yra mėsos gabalas be kaulo (ar kepsnys iš jo) išpjautas išilgai stuburo. Tikrasis didkepsnis gaminamas iš jautienos, nors didkepsniais vadinami ir kepsniai iš analogiškai išpjautų kitų rūšių žinduolių (pvz., veršienos ar kiaulienos didkepsnis) ar žuvų (tuno ar lašišos didkepsnis).

Istorija 
Jautienos kepsnius žmonija valgo jau tūkstančius metų. Pasak legendos, pirmą tikrą steiką atsitiktinai pagamino Romos imperijos laikų dvasininkas. Nuo Viduramžių didžioji Šiaurės Europos dalis jautienos didkepsnius vadina tarptautiniu terminu steikas.

Sąvoka 
Daugumoje šalių tas pat patiekalas ir jo atmainos vadinamos anglų kalbos žodžiu steak. Žodis  kildinamas iš vid. , šie iš , iš  'kepti ant iešmo'.
Lietuvoje taip pat paplitusi svetimybė steikas. Valstybinė lietuvių kalbos komisija kaip vartotiną atitikmenį nurodo kepsnys arba didkepsnis.

Jautienos didkepsnio rūšys 
 Limuzinų veislės jautienos didkepsnis, tikrasis klasikinis aukščiausios kokybės didkepsnis, gaminamas iš brandintos (ne marinuotos) limuzinų veislės jautukų mėsos
 Jautienos kepsnys su „T“ formos kaulu
 Porterhauzo didkepsnis (Porterhouse-Steak) paplitęs JAV ir priskiriamas patiems didžiausiams didkepsniams, gali sverti iki 700–1000 g
 Rostbifas (nuo ). Kalbininkai siūlo lietuvišką atitikmenį jautienos pjausnys, tačiau  'plonas muštos ar maltos mėsos kepsnys'.

Steikų galerija

Šaltiniai

Literatūra 

 Grady Spears: The Great Steak Book, Publisher: Ten Speed Press 2000, ISBN-10: 1580082157
 Стейки и другие блюда из мяса, Издательство: Ресторанные ведомости 2007 г., ISBN 978-5-98176-064-8

Nuorodos 

 Apie didkepsnių tradicijas Lietuvoje 
 Didžiausios klaidos kepant didkepsnius
 Tikro steiko ABC
 

Mėsos patiekalai
Puerto Kortesas

Puerto Kortesas () – miestas šiaurės Hondūre, Korteso departamente, Karibų jūros pakrantėje, į šiaurę nuo San Pedro Sulos. Miestas įsikūręs siaurame pusiasalyje, lagūnos pakrantėje. ~90 tūkst. gyventojų. Tai svarbiausias Hondūro ir Centrinės Amerikos jūrų uostas. Vyksta krovinių perkrova, paskirstymas, eksportuojama Hondūro produkcija. Veikia pramonės, logistikos bendrovės. Turizmas.

Istorija 

Uostas 1524 m. įkurtas kapitono Gil González Dávila ir pavadintas Villa de la Natividad de Nuestra Señora. 1526 m. čia į audrą pakliuvo Ernanas Kortesas ir vietovę pavadino Puerto Caballos. Nuo 1869 m. miestas gavo dabartinį pavadinimą. Ilgą laiką tai buvo nedidelis uostas, nustelbtas gretimo Omoa uosto. Tačiau 1933 m. pradėta uosto modernizacija, miestas pradėjo sparčiai augti.

Hondūro miestai
Naujamiestis (Klaipėda)

Naujamiestis – Klaipėdos miesto dalis miesto centre, dešiniajame Danės upės krante. Vakaruose ribojasi su H. Manto, šiaurėje – su S. Daukanto gatvėmis, o rytuose – su Šiaurės prospektu.

Istorija 

Prie Klaipėdos prijungtas 1595 m. Iki XVIII a. buvo žinomas kaip Krūmamiestis (arba Krameistas). Rajono ašis ir didžiausia gatvė – Liepų. (Amžių bėgyje ji kelis kartus keitė pavadinimą. Kai Vokietijos kaizeris Frydrichas Vilhelmas II mieste susitiko su Rusijos imperatoriumi Aleksandru I, ji tapo Aleksanderstrasė. Klaipėdą prijungus prie Lietuvos, 1934 m. rugsėjo 9 d. buvo pavadinta Smetonos alėja.

Šaltiniai 

Klaipėdos miesto dalys
Henry Bacon

Henris Beikonas (, 1866 m. lapkričio 28 d. – 1924 m. vasario 17 d.) buvo amerikiečių architektas, geriausiai žinomas dėl jo suprojektuoto graikų dorėnų stiliaus Linkolno memorialo, pastatyto JAV sostinėje Vašingtone. Šis projektas buvo paskutinis architekto gyvenime.

JAV architektai
San Paulas (valstija)

San Paulas () – valstija Brazilijoje, šalies pietrytinėje dalyje. Ribojasi su Minas Žeraisu šiaurėje, su Rio de Žaneiru šiaurės rytuose, su Parana pietuose ir Pietų Mato Grosu vakaruose. Iš rytų skalauja Atlanto vandenynas. Valstijos sostinė – San Paulas.

Geografija 

Valstija yra Brazilijos plokščiakalnyje, ją kerta Mantekeiros, Sera do Maro kalnagūbriai. Aukščiausia viršukalnė – Pedra da Mina (2798 m). Dėl intensyvios urbanizacijos ir žemdirbystės natūralių gamtos plotų valstijoje išliko nedaug. Vandenyno pakrantėje yra mangrovių sąžalynų, pakrantės kalnuose – drėgnųjų Atlanto miškų, giliau link žemyno yra subtropinių miškų, Serado pievų, araukarijų miškų. Dauguma San Paulo valstijos upių priklauso Paranos baseinui: Parana, Tjetė, Paranapanema, Grandė, Pirasikaba, Moži Guasu ir kt. Tiesiai link vandenyno teka Pietų Paraiba. Ant daugelio upių įrengtos hidroelektrinių kaskados.

Gyventojai 

Etninė sudėtis:
 baltieji – 67,9 %
 pardo – 24,7 %
 juodaodžiai – 5,8 %
 azijiečiai – 1,3 %
 indėnai – 0,3 %

Didžiausi miestai 
 San Paulas – 11316 tūkst. gyv. (2011 m.)
 Guaruljosas – 1233,4
 Kampinasas – 1008,6
 San Bernardo do Kampas – 770,2
 Osaskas – 667,4
 Santo Andrė – 678,4
 San Žozė dos Kamposas – 615,8
 Sorokaba – 593,7
 Ribeiran Pretas – 612,3
 San Žozė do Rio Pretas – 412
 Maua – 421,1
 Santosas – 419,5
 Diadema – 388,6
 Karapikuiba – 371,5
 Moži das Kruzesas – 392,2
 Pirasikaba – 367,3
 Bauru – 346
 Itakuakesetuba – 325,5

Brazilijos valstijos
Kipras Mažeika

Kipras Stasys Aras Mažeika (, g. 1944 m. kovo 8 d. Kaune) – lietuvių kilmės sovietinis bei Rusijos žurnalistas, politikos apžvalgininkas.

Biografija 
Senelis – knygnešys Jonas Mažeika, tėvas – operos dainininkas Juozas Mažeika, sesuo – estrados dainininkė Džilda Mažeikaitė.

Baigė Maskvos universiteto Žurnalistikos fakultetą. 1967 m. pradėjo dirbti televizijoje. 1976–1981 m. SSRS Centrinės televizijos korespondentų punkto vadovas Šiaurės Afrikos valstybėse (Alžyras). 1985–1997 m. vadovavo SSRS Centrinės televizijos Vakarų Europos korespondentų punktui Briuselyje, išgarsėjo rengdamas dažnai ideologizuotus reportažus plačiai Sovietų Sąjungos žiūrovų auditorijai.

1993 m. išimties tvarka suteikta Lietuvos pilietybė.  1997–2001 m. laikraščių ir žurnalų bendrovės „Воскресение“ generalinio direktoriaus pavaduotojas, Maskvos srities vyriausybės spaudos ir informacijos ministro pavaduotojas. 2001–2003 m. „Achemos“ grupės komunikacijos departamento direktorius. 2004–2006 m. agentūros „Интермедиа-М“ generalinio direktoriaus pavaduotojas. Šiuo metu yra Rusijos žurnalo „Наша власть: дела и лица“ vyr. redaktoriaus pavaduotojas.

Nuo 2012 m. – Maskvos Tarptautinių santykių instituto (МГИМО) Interneto ir radijo žurnalistikos katedros vedėjas.

2009 m. vadovavo Maskvos lietuvių kultūros bendrijai, nuo 2009 m. vadovauja „Lietuvių sąjungai“.

Šaltiniai

Nuorodos 

 K. Mažeikos biografija (rusų k.) 

Rusijos žurnalistai
Lietuvos žurnalistai
Lietuvių kilmės asmenybės
Mindaugas Karbauskis

Mindaugas Karbauskis (g. 1972 m. sausio 28 d. Naisiai, Šiaulių rajonas) – lietuvių teatro režisierius, kuriantis Maskvoje. Brolis – Ramūnas Karbauskis.

Biografija 
Baigė Lietuvos muzikos ir teatro akademijos teatro meno fakultetą. 2001 m. baigė Rusijos teatro meno akademijos (РАТИ) režisūros fakultetą (P. Fomenkos studiją).

Sukūrė virš dešimties spektaklių įvairiuose Maskvos teatruose: O.Tabakovo teatre-studijoje, A. Čechovo dailės teatre, P. Fomenkos teatre-studijoje ir kt.

Laikomas vienu įdomiausių Maskvos teatrų režisierių, apdovanotas įvairiomis teatro premijomis:
 2001 – Jaunimo premijos „Triumfas“ laureatas
 2004 – K.Stanislavskio režisūros premija, „Sidabrinės Turandot“ premija
 2005 – Rusijos nacionalinė teatro premija „Auksinė kaukė“ (nominacija Dramos režisūra)
 2006 – „Krištolinės Turandot“ premija
 2007 – Rusijos nacionalinė teatro premija „Auksinė kaukė“ (teatro žurnalistų ir kritikų nominacija).
 2011 – Maskvos Majakovskio teatro meno vadovas..

2009–2011 m. M. Karbauskis dirbo Rusijos akademiniame jaunimo teatre. 2011–2022 m. Maskvos akademinio Majakovskio teatro meno vadovas.

Šaltiniai

Nuorodos 

 M. Karbauskio režisuoti spektakliai
 Apie M. Karbauskio kūrybą

Lietuvos teatro režisieriai
Rusijos teatro režisieriai
Skineikiai

Skineikiai – kaimas Zarasų rajono savivaldybės vakarinėje dalyje, 3 km į pietryčius nuo Dusetų, kairėje plento į Antaliepę pusėje. Kaimo rytinėje dalyje yra Skineikių piliakalnis (respublikinės reikšmės archeologinis paminklas), senkapiai ir kapinės.

Istorija 

Skineikų vietovė minima 1607 m. Padustėlio dvaro inventoriuje. 1836 m. kaime gimė kunigas Jurgis Pranckūnas-Pranckevičius, kurio tėvelius carinė valdžia 1864 m. ištrėmė į Samaros guberniją, o į sodybą atkėlė rusų kolonistą.

Manoma, kad kaimo pavadinimas atsirado nuo žodžio „išskinti“ (iškirsti) mišką.

Gyventojai 

1923 m. buvo 10 ūkių ir 51 gyventojas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Vytautas Indrašius. Svaitutėlės čiurlenimas. 2001, psl. 186–203.

Zarasų rajono savivaldybės gyvenvietės
Kęstutis Bakutis

Kęstutis Bakutis (g. 1962 m. vasario 20 d. Ariogaloje) – Lietuvos pedagogas.

Biografija 
1969–1980 m. mokėsi Ariogalos vidurinėje mokykloje. 1984 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 

Raseinių Prezidento Jono Žemaičio gimnazijos technologijų mokytojas. 1999 m. birželio 28 d. suteikta darbų ir buities kultūros (technologijų) mokytojo-eksperto kvalifikacija. 2006 m. tapo Pasaulinės technologijų mokytojų asociacijos nariu. 2006 m. mokytojo paruoštas gimnazistas Gedas Dukauskas tapo respublikinės technologijų olimpiados laureatu (nugalėtoju). 

2009 m. vasario 16 d. įteiktas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medalis už etninės kultūros puoselėjimą. 2010 m. kovo 17 d. vienam iš penkių geriausių šalies mokytojų, pelniusių Metų mokytojo vardą, įteikta premija. 

Žmona Violeta – fizikos ir mate­ma­tikos mokytoja, sūnus Gediminas.

Šaltiniai 

Lietuvos pedagogai
Panpan

Panpan () – induizuota valstybė Malakos pusiasalio rytinėje pakrantėje, viena seniausių Malajų salyne. Ji žinoma tik iš kinų šaltinių, ir dėl jos vietos yra ginčijamasi. Galimos valstybės lokalizacijos yra dabartinės Kelantano arba Terenganu valstijos Malaizijoje. Yra hipotezė dėl jos tapatybės su vėlesne Pattani. Labiausiai įsigalėjusi teorija sieja Panpan su Terenganu.

Istorija 
Karalystės pradžia sietina su I m. e. tūkst. stiprėjančia Transmalakinės prekybos reikšme tarp Indijos ir Kinijos.

Kinų šaltiniai mini šios valstybės pasiuntinius 529, 533, 534, 535, 571, 616 ir 637 m.

Tikėtina, kad I tūkst. viduryje valstybė pripažino stipresnės Langkasukos hegemoniją. VIII a. pabaigoje Langkasuką nukariavo Šrividžaja, ir ši tapo jos vasale. Nuo tada bet kokios žinios apie šią valstybę nutrūksta.

Transmalakinė prekyba
2006 m. Europos lengvosios atletikos čempionatas

2006 m. Europos lengvosios atletikos čempionatas – 19-asis Europos šalių lengvosios atletikos čempionatas, įvykęs Geteborge, Švedijoje. Tai buvo trečiasis Europos čempionatas surengtas šioje šalyje. varžybos vyko nuo rugpjūčio 7 d. iki rugpjūčio 13 d. Ullevi stadione.Čempionatą rengė Europos lengvosios atletikos asociacija.

Lietuvos dalyvavimas

Rezultatai

Vyrai

Moterys

Medalių lentelė

Nuorodos 
Oficiali svetainė 
EAA oficiali svetainė

Europos lengvosios atletikos čempionatai
2006 sporte
Titivangsos kalnai

Titivangsos kalnai () – kalnų sistema Pietryčių Azijoje, Malaizijoje ir pietiniame Tailande. Suformuoja pagrindinę kalnų grandinę Malakos pusiasalyje. Vietinių dar vadinama Banjaran Besar, t. y. "Pagrindiniais kalnais".

Sudaro piečiausiai nutolusią Tenaserimo kalnagūbrio atšaką ir iš šiaurės į pietus driekiasi apie 480 km. Piečiausias jo taškas yra Negeri Sembilano valstijoje. Kalnagūbris dalija Malakos pusiasalį į rytinį ir vakarinį, iš jo į abi puses teka nedidelės upės, pasiekiančios Tailando įlanką ir Malakos sąsiaurį

Kalnynas tankiai apaugęs miškais, kai kur dirbamos žemės, naudojamos arbatos plantacijoms. Dėl ypač vaizdingų vietų atskiros kalnyno dalys išnaudojamos turizmui. Gyventojų tankumas retas, čia vis dar išlikę seniausi pusiasalio gyventojai orang aisli. 

Azijos kalnų sistemos
Malaizijos geografija
Tailando geografija
LKP Motor Lublin

Liublino „Motor“ – Lenkijos futbolo klubas iš Liublino.

Istorija
Klubo ištakos siekia 1950 m. gruodžio mėn.

Pasiekimai

 Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

Aprangos ir jų pokyčiai 
Sportinių aprangų gamos pokyčiai
 Namuose žaidžia geltonos ir baltos spalvos aprangomis.

Lietuviai 
 Marius Stanaitis, saugas 2014–20??

Šaltiniai

Nuorodos 
 [ Oficiali klubo svetainė]
 SOCCERWAY
 RSSSF duomenų bazė (čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (taurės finalai)

Motor
Liublinas
Grūšlaukės valsčius

Grūšlaukės valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje. Centras – Grūšlaukė.

Istorija

Valsčius įkurtas 1861 m. steigiant luominę valstiečių savivaldą. Apie 1880 m. prijungtas prie naujai įkurto Salantų valsčiaus. Atkurtas 1915 m., panaikintas 1919 m., gyvenvietės išskirstytos Darbėnų valsčiui ir Salantų valsčiui.

Seniūnijos 

1871 m. buvo 4 seniūnijos: Grūšlaukės seniūnija, Kalnalio seniūnija, Erlėnų seniūnija, Juodupėnų seniūnija (10 kaimo bendruomenių).

Šaltiniai 

Kretingos apskrities valsčiai
Telšių apskrities valsčiai
Akademijos tvenkinys

Akademijos tvenkinys – tvenkinys Kėdainių rajone, Dotnuvos seniūnijoje, Dotnuvėlės upės slėnyje. Susidaręs ties Vainotiškiais, 1968 m. patvenkus upės vagą (23,6 km nuo upės žiočių). Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 3,36 km, plotis iki 0,19 km. Yra 2 mažos salelės. Altitudė 66,2 m. Krantai aukštoki, ypač šiaurvakarinėje dalyje, daugiausia apaugę medžiais. Aplinkui plyti dirbami laukai. Tvenkinio šiaurinį trečdalį skersai kerta kelias , rytine pakrante eina kelias . Vakarinėje tvenkinio pakrantėje įsikūrę Vainotiškiai, Siponiai, rytinėje – Akademija, Bokštai.

Šaltiniai 

 Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998

Kėdainių rajono tvenkiniai
Akademija (Kėdainiai)
Rudasprindis

Rudasprindis (Ematurga atomaria) – sprindžių (Geometridae) šeimos drugių rūšis. Paplitusi Europoje ir Artimuosiuose Rytuose.

Išskleistų sparnų plotis 24-34 cm. Susidaro tik viena suaugėlių generacija, ji skraido gegužės-birželio mėnesiais. Lervos minta viržiais, erikomis, dobilais.

Sprindžiai
Teletabiai

Teletabiai () – vaikams skirta laida, kuri buvo rodoma nuo 1997 m. iki 2001 m. per BBC kanalą. Šou greitai tapo populiarus visame pasaulyje ir 2001 m. laimėjo prestižinį BAFTA apdovanojimą. Nors laida yra orientuota į 1-4 metų vaikus, tačiau dažnai ją žiūri ir suaugę, ypač tie, kurie tiria laidos poveikį vaikams. Filmą mielai žiūri ir jaunesni nei metų amžiaus kūdikiai.

Siužetas 
Iš viso buvo sukurta 365 šio serialo serijų. Teletabiai yra orientuoti į ikimokyklinio amžiaus vaikus. Laidos pagrindiniai veikėjai juda nerangiai, tarsi maži vaikai. Teletabių kalba taip pat panaši į kūdikių, neištariamos žodžių galūnės. Saulė su kūdikio veidu nekalba, išreiškia tik emocijas. Taisyklingai (taip pat ritmiškai, daug sykių pakartodami) laidoje prabyla tik kartkartėmis iš žemės iškylantys vamzdžiai. Šie vamzdžiai – sumanymas mokyti vaikus ne tik žiūrėti, bet ir klausytis. Teletabiai dėvi kostiumus su įmontuotais televizoriais, kurie tarnauja „teletabiams pažvelgti į realų pasaulį“ – jais rodomi trumpi tikro, žmonių pasaulio videosiužetai. 

Seriale yra 4 pagrindiniai veikėjai:
 Tinkis-Vinkis – padengtas violetiniu kailiu. 
 Dipsis – žalios spalvos. Pasak laidos kūrėjų, yra juodaodis.
 Lialia – geltonos spalvos.
 Pou – raudonos spalvos. Pasak laidos kūrėjų, yra kantonietė.

Skandalas 
1999 m. JAV konservatyvus pastorius Džeris Folvelas pareiškė, kad „Teletabių“ laida nerodo jokio gero pavyzdžio vaikams, motyvuodamas tuo, kad teletabis Tinkis-Vinkis yra gėjus, nes jis nešioja raudoną rankinę, yra violetinės spalvos bei turi trikampio formos anteną ant galvos. Pastorius greitai gavo atsakymą iš BBC televizijos, kuriame buvo parašyta „Tinkis-Vinkis yra mielas, technologinis vaikas su stebuklinga rankine“.

Transliacija Lietuvoje 
Pirmą kartą „Teletabiai“ Lietuvoje pasirodė 1999 metais, kai juos pradėjo rodyti LRT televizija. Serialą įgarsino aktoriai Andrius Žebrauskas, Irmantas Bačelis, Rasa Samuolytė, Neringa Čereškevičienė. Vėliau „Teletabius“ rodė 5 kanalas (nuo 2004 iki 2008 m.) ir „Lietuvos ryto“ televizija (nuo 2009 m. spalio iki 2011 m.) su tuo pačiu įgarsinimu iš LRT.

Šaltiniai 

Televizijos laidos
Viva la Vida or Death and All His Friends

Viva la Vida or Death and All His Friends – ketvirtasis grupės Coldplay albumas, išleistas 2008 m. Albumas pavadintas pagal ispanišką frazę „Viva la Vida“ ,kuri išvertus reiškia „tegyvuoja gyvenimas“. Albumas jau pirmąją pardavimų savaitę tapo populiarus.

Dainos 

2008 albumai
Michailas Bojarskis

Michailas Sergejevičius Bojarskis (Михаил Сергеевич Боярский; g. 1949 m. gruodžio 26 d. TSRS) – Rusijos kino ir teatro aktorius, dainininkas, televizijos laidų vedėjas. Pelnęs keletą apdovanojimų, tokių kaip: 1984 m. – Tarybų sąjungos liaudies atlikėjas, 1990 m. – Rusijos liaudies artistas.

Šeima

 Tėvai – Sergejus Bojarskis ir Jekaterina Melentjova.
 Žmona – Aktorė Larisa Lupian.
 Dukra – Aktorė Jelizaveta Bojarskaja.
 Sūnus – Sergejus Bojarskis, dainininkas, verslininkas.

Bojarskis
Sonia Sotomayor

Sonija Sotomajor (Sonia Sotomayor; g. 1954 m. birželio 25 d. Niujorke, JAV) – amerikiečių teisininkė, JAV Aukščiausiojo Teismo teisėja; pirmoji ispanų kilmės (Hispanics) ir trečia teisėja moteris JAV Aukščiausiame Teisme per visą jo istoriją.

Biografija 
Tėvai iš Puerto Rico. Užaugo Bronxe. Nuo 8 metų serga diabetu. Sulaukus 9 m., mirė tėvas. Studijavo „Affirmative Action“ dėka. 1976 m. Princeton universitete baigė bakalaurą, po to iki 1979 m. Jeilio teisės mokykloje baigė teisę.

Baigusi studijas, buvo New York County prokurorė, nuo 1984 m. advokatė, nuo 1998 m. United States Court of Appeals for the Second Circuit teisėja (1997 m. nominavo JAV Prezidentas Bill Clinton). Nuo 1998 m. teisės dėstytoja, Adjunct Professor Niujorko universitete, nuo 2009 m. JAV AT teisėja (nominavo Barakas Obama).

Įvairių universitetų garbės daktarė.

Išsiskyrusi; vaikų neturi.

Šaltiniai 

JAV Aukščiausiojo Teismo teisėjai
JAV apeliacinio teismo teisėjai
JAV teisės mokslininkai
JAV advokatai
Garbės daktarai
Arūnas Vinčiūnas

Arūnas Vinčiūnas (g. 1967 m. birželio 8 d. Rudnios kaime, Varėnos rajone) – lietuvių diplomatas.

Biografija 
1985 m. baigė Biržų rajono Vabalninko vidurinę mokyklą, 1992 m. – Vilniaus universitetą.

1991–1992 m. buvo Lietuvos užsienio reikalų ministerijos Ekonominės analizės skyriaus III sekretorius, 1992–1996 m. – Lietuvos ambasados Latvijoje I sekretorius, patarėjas.

1996–2000 m. dirbo URM Ekonomikos departamento Regioninės ekonominės analizės skyriaus vedėjas, 2000–2003 m. – Lietuvos ambasados Ispanijoje patarėjas. 2004–2006 m. vadovavo URM Rusijos skyriui, vėliau iki 2008 m. – URM Rytų kaimynystės politikos departamentui..

2008 m. liepos mėn. paskirtas nepaprastastuoju ir įgaliotuoju ambasadoriumi Bulgarijos Respublikoje. 2009 m. spalio mėn. atšauktas ir paskirtas ambasadoriumi ypatingiems pavedimams Lietuvos nuolatinėje atstovybėje prie ES. Nuo 2010 metų spalio Lietuvos atstovas ES Nuolatinių Atstovų komitete (COREPER I). .

Šaltiniai 

Lietuvos ambasadoriai
Audra Plepytė-Jara

Audra Plepytė (Audra Plepytė, g. 1971 m. spalio 30 d. Vilniuje) – Lietuvos Respublikos diplomatė.

Biografija 
1993 m. Vilniaus universitete įgijo filosofijos studijų bakalauro laipsnį, o 1995 m. tapo filosofijos magistre. 1992–1994 m. studijavo Vilniaus universiteto Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institute ir įgijo tarptautinių santykių diplomą.

Diplomatinę tarnybą Lietuvos užsienio reikalų ministerijoje pradėjo 1994 m., buvo Daugiašalių santykių skyriaus III, II, I sekretorė. 1996–1998 m. dirbo URM Amerikos šalių skyriaus I sekretore, ėjo skyriaus vedėjo pareigas. 1998–1999 m. vadovavo URM Šiaurės Europos šalių skyriui, o 1999 m. buvo URM sekretoriaus patarėja.

1999 m. dirbo Lietuvos ambasados JAV patarėja, 1999–2002 m. buvo Lietuvos nuolatinės misijos Jungtinėse Tautose Niujorke vadovo pavaduotoja.

2002–2003 m. dirbo URM valstybės sekretoriaus patarėja, 2003–2004 m. vadovavo URM Žmogaus teisių ir NVO skyriui. Iki 2008 m. dirbo Lietuvos nuolatinėje atstovybėje prie Europos Sąjungos, kur ėjo atstovo Politikos ir saugumo komitete pavaduotojos pareigas.

2009–2010 m. buvo URM Personalo departamento direktorė.

2010–2014 m. – Lietuvos ambasadorė Ispanijoje. .

2014–2017 m. URM Europos Sąjungos departamento direktorė.

2017–2021 m. Lietuvos Respublikos nuolatine atstovė Jungtinėse Tautose. 2021 m. gegužės viduryje taps Lietuvos Respublikos ambasadore JAV.

Šaltiniai 

|-

|-

Lietuvos diplomatai
Lietuvos ambasadoriai Ispanijoje
El Progresas

El Progresas – miestas šiaurės Hondūre, Joro departamente. Miestas yra kelių kryžkelėje, todėl turistai vienaip ar kitaip dažniausiai aplanko jį. Dėl šios priežasties jis yra vienas iš svarbiausių šalies miestų. Dauguma keliautojų, kurie keliauja į San Pedro Sulą, Telą ar kitus miestus, vis tiek apsilanko El Progreso mieste. Miesto teritorija užima 547,5 km², pats miestas yra padalintas į tris geografinės zonas.

Ekonomika 
Pagrindinis miesto pragyvenimo šaltinis – žemės ūkio pasėliai. Šalia miesto yra daug augalų plantacijų, auga bananai, alyvmedžiai ir daržovės. Be dirbamos žemės, El Progreso gyventojai taip pat augina gyvulius. Dėl unikalaus miesto išsidėstymo, jame pilna greito maisto užkandinių turistams, pavyzdžiui, „Pizza Hut“, „Popeye’s“, „Burger King“, „KFC“, „Applebees“, „Wendy's“, „Baskin Robins“, „Dunkin' Donuts“ ir kiti. Išaugus paklausai, 2007 m. buvo atidarytas modernus prekybos centras, pavadintas „Megaplaza“, kuriame yra daug hondūriškų ir amerikietiškų parduotuvių, restoranų bei kino teatras.

Mico Quemado 
Kalnynas pavadinimu Mico Quemado yra viena iš pagrindinių miesto pramogų. Į rytus nuo miesto driekiasi daugiau nei 280 km² kalnyno, kuris yra saugomas Hondūro vyriausybės. Šis kalnynas yra turtingas savo egzotiškomis gyvūnų rūšimis.

El Progresas kai kada vadinamas „dviračių miestu“, nes dauguma žmonių naudoja juos vietoje kitų transporto priemonių. Tai ypač išryškėja tarp vidutinės klasės žmonių.

Ulua upė 

Ši upė yra viena ilgiausių visoje šalyje. Ji teka pro Santa Barbaros departamentą, Korteso, Joro bei Atlantidos departamentą. Iš viso jos ilgis siekia per 400 kilometrų. Ši upė taip pat yra viena pavojingiausių Hondūre. Dėl audrų bei ciklonų upė dažnai patvinsta.

Hondūro miestai
Rokiškio psichiatrijos ligoninė

Rokiškio psichiatrijos ligoninė – psichiatrijos paslaugų ligoninė Rokiškyje.
Įkurta 1974 m.

Vadovė laikinai einanti direktoriaus pareigas direktoriaus pavaduotoja gydymui Nijolė Rupeikienė

Adresas: Vytauto g. 47, LT-42100, Rokiškis.

Istorija 
Iki Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo Lietuvos gyventojai, padarę visuomenei pavojingą veiką ir pripažinti nepakaltinamais, buvo gydomi Černiachvsko mieste, Rusijoje. Atgavus nepriklausomybę, Lietuvos Respublikos Vyriausybė 1991 m. gruodžio 17 d. nutarimu Nr.566 „Dėl specialiojo psichiatrijos skyriaus įsteigimo“, nutarė tokius ligonius gydyti Lietuvos respublikos teritorijoje. Šiuo tikslu Rokiškio psichiatrijos ligoninėje įkurtas specialaus režimo psichiatrijos skyrius. Šiame skyriuje nuo to laiko buvo gydomi nusikaltimus padarę psichikos ligoniai sustiprinto ir griežto stebėjimo sąlygomis. Tuo tarpu bendro stebėjimo sąlygomis ligoniai buvo gydomi paprastose bendro tipo psichiatrijos ligoninėse pagal gyvenamąją vietą. Pirmuoju jos vyriausiuoju gydytoju dirbo A. Judickas (1974–1978 m.). Po to šias pareigas ėjo K. Maselis (1978–1991) ir K. Mikučionis (1991–1996).

Daugėjant pacientų, 1993 m. įsteigtas priverstinio gydymo skyrius nebepatenkino šalies reikalavimų. 1997 m. ligoninę vizitavę Tarptautinės kalėjimų medicinos tarnybos ekspertai rekomendavo reorganizuoti priverstinai gydomų pacientų skyriaus veiklą.

2002 m. nutarta Rokiškio psichiatrijos ligoninėje sutelkti visus priverstinai gydomus respublikos pacientus, šiuo tikslu sudarytas ligoninės rekonstrukcijos investicinis projektas, kuris leis įrengti 270 vietų modernią priverstinai gydomų pacientų įstaigą. Nuo 2003 m. prasidėjo ligoninės rekonstrukcijos darbai.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficiali ligoninės svetainė

Rokiškis
Lietuvos ligoninės
Psichiatrijos ligoninės
1974 metai
Anatolijus Baranovas

Anatolijus Baranovas (g. 1952 m. balandžio 19 d. Vilniuje) – teisininkas, buvęs Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo (LVAT) teisėjas, buvęs Lietuvos Aukščiausiojo Teismo (LAT) teisėjas, partinis veikėjas.

Biografija 
1969 m. baigė Vilniaus miesto 6-ąją vidurinę mokyklą. 1971–1972 m. Hidrometeorologijos tarnybos val­dybos sandėlio vedėjas. 1972–1973 m. Chemijos ir cheminės technologijos instituto technikas. 1973–1974 m. Vilniaus statybos tresto darbininkas.  1974–1979 m. VU Teisės fakultete baigė vientisąsias teisės studijas, įgijo teisininko kvalifikaciją.

Nuo 1979 m. rugpjūčio mėn. Vilniaus miesto Tarybų rajono teismo teisėjo stažuotojas, nuo 1980 m. vasario mėn. iki 1984 m. rugsėjo mėn. Vilniaus miesto Lenino rajono teismo, nuo 1984 m. spalio mėn. LAT narys (teisėjas). Nuo 1987 m. sausio mėn. LKP valstybės ir teisės skyriaus instruktorius, vedėjo pavaduotojas. Nuo 1990 m. sausio mėn. iki 1995 m. sausio mėn. LAT teisėjas, nuo 1995 m. kovo mėn. A. Baranovo ir R. Valiulytės advokatų kontoros advokatas. Nuo 2001 m. vasario mėn. iki 2017 m. balandžio mėn. LVAT teisėjas.

Moka anglų ir rusų kalbas.

Šaltiniai 

Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjai
Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo teisėjai
Lietuvos TSR teisininkai
Juodaičių valsčius

Juodaičių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje. Centras – Juodaičiai.

Istorija

Valsčius gyvavo trumpai po I pasaulinio karo. Jis minimas 1919 m. Lietuvos apskričių sienų ir centrų įstatyme, bet jau 1923 m. Juodaičiai buvo Girkalnio valsčiuje.

Šaltiniai

Raseinių apskrities valsčiai
Ilguvos valsčius

Ilguvos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje, kairiajame Nemuno krante. Centras – Ilguva.

Istorija

Valsčius gyvavo trumpai, iškart po I pasaulinio karo. Jis minimas 1919 m. Lietuvos apskričių sienų ir centrų įstatyme, bet jau 1923 m. Ilguva priklausė Paežerėlių valsčiui.

Šaltiniai

Šakių apskrities valsčiai
Juknaičių valsčius

Juknaičių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Juknaičiai.

Istorija 

Įkurtas po II pasaulinio karo, 1945 m. sausio 28 d. priskirtas Lietuvos TSR. 1947 m. prijungti Andrulių valsčius, Paleičių valsčius, Pašyšių valsčius ir Sausgalvių valsčius. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Šilutės rajonui (8 apylinkės).

|-
| 1949-01-01  || 196 || || || 8 apylinkės  ||
|}

Suskirstymas

Šaltiniai 

Šilutės apskrities valsčiai
Velinas (Rusija)

Velinas – kaimas Rusijoje, Smolensko srityje, Smolensko rajone, 31 km į vakarus nuo Smolensko. Įeina į Smetanino apylinkę. Kaimas yra 1 km į pietus nuo nuo Minsko plento (M1), prie Radovkos upės. Pietuose praeina geležinkelis Maskva-Minskas. Prie jo yra Velino Geležinkelio Stotis.

Veline 2007 m. gyveno 3, o Velino GS – 4 gyventojai.

Smolensko srities gyvenvietės
Gniozdovo kurganai

Gniozdovo kurganai () – archeologinis paminklas, kurganinių kapinynų grupė ir piliakalnis Rusijoje, Smolensko srityje, 12 km į vakarus nuo Smolensko, Dniepro pakrantėje. Ta vienas svarbiausių Rusijos archeologinių paminklų.

Kompleksas atrastas 1867 m. kai tiesiant Maskvos-Varšuvos geležinkelį darbininkai atkasė vario, sidabro papuošalų, geležinio kalavijo liekanų, X a. arabiškų monetų. Nuo 1874 m. vykdomi kapinyno archeologiniai tyrimai.

Manoma, kad Gniozdovo gyvenvietė įkurta X a. pradžioje, nors dažnai kalbama ir apie IX a. Tai buvo svarbus prekybinis ir amatų centras kelyje iš variagų pas graikus. Miestas buvo krivičių žemėje, prie laivų pervalkos iš Kasplios į Dnieprą. Gniozdovo iškilimas buvo susijęs su prekybinio kelio į Konstantinopolį pradžia. XI a. nutrūkus prekybiniam maršrutui sumenko ir miesto reikšmė. Vėliau iškilo Smolenskas.

Gniozdovas yra didžiausias kurganų kapinynas Rytų ir Šiaurės Europoje. Vietovė užima 16 ha, ir yra tiek laukuose, tiek miške. Išlikę ~1500 kurganų ir keletas slavų gyvenviečių. Archeologų nuomone, čia būta ~4000 kurganų. Pagal plotą Gniozdovas turėjęs būti vienu didžiausių miestų regione ankstyvaisiais viduramžiais. Tik švedų Hedebiu (24 ha) buvo didesnis.

Archeologiniais tyrimais nustatyta, kad gyvenvietės centre buvo įtvirtintas piliakalnis, aplink gyvenvietės centras (posadas) ir kapinės (kurganai). Juose buvo palaidoti turtingi kariai su gausiomis įkapėmis (ginklais, papuošalais) bei paprasti miestiečiai (su buities reikmenimis, papuošalais). Rasta daug skandinaviškų religinių amuletų, Toro kūjo ženklų ir kt. Skandinavai sudarė atskirą gyventojų dalį Gniozdove. Pagal radinius ir laidojimo būdą matosi, kad vikingų laidojimo papročiai susimaišę su slavų.

Mieste klestėjo amatai, todėl rasta daug įvairių dirbinių: amfora iš Kerčės, peiliai, žirklės, pjautuvai, skandinaviškos segės, pakabukai, slaviški ir baltiški antsmilkiniai, pagoniški amuletai. Rasta daug IX–XI a. dirbinių, atkeliavusių iš Šiaurės ir Vakarų Europos – kirviai, kalavijai, strėlės, šalmai. Rasta daug arabiškų dirhamų monetų. Įvairūs dirbiniai iškasami ligi šiol.

Sutariama, kad Gniozdovo gyvenvietė buvo daugiatautė, tačiau kokia tauta ten dominavo – slavai ar skandinavai, nėra žinoma. Pavadinimas Gniozdovas (kilęs nuo Гнёзд 'lizdas') sutinkamas tik nuo XVII a. Taigi senovės miesto pavadinimas buvo arba Smolenskas (jei manyti, kad jis kilo iš Gniozdovo), arba kitas nežinomas. Yra versijų, kad vietovė vadinta Svinečesku, pagal Svineco („kiaulių“) upelį. Tai grindžiama vienos iš 7-8 Gardariko gyvenviečių pavadinimu Sýrnes (sen. skand. 'kiaulių ragas').

Rusijos archeologinės vietos
Alfonsas Randakevičius

Alfonsas Randakevičius (1919 m. gegužės 1 d. Dovainonyse, Rumšiškių valsčius – 1978 m. gruodžio 7 d. Druskininkuose) – sovietinis teisininkas, politinis veikėjas, LSSR KGB pirmininkas, generolas majoras.

Biografija 
1937–1940 m. darbininkas-dailidė Kauno ir Trakų apskrityse. 1940 m. birželio 1 d. – 1940 m. rugsėjo 1 d. – Kruonio valsčiaus LLKJS komiteto sekretorius. 1940 m. rugsėjo 1 d. – 1941 m. birželio 1 d. – Kauno apskrities LLKJS komiteto instruktorius. 1941–1942 m. Marių ASSR Volžsko rajono rąstų plukdymo kontoros brigadininkas. 1942–1943 m. 16-osios lietuviškosios divizijos 167-ojo šaulių pulko eilinis, 1943 m. balandžio 26 d. vyresnysis leitenantas. 1943 m. gegužės 1 d. – 1946 m. gegužės 28 d. – 16-osios lietuviškosios divizijos politinio skyriaus viršininko padėjėjas. 1944 m. kapitonas, 1945 m. majoras.

1946 m. gegužės 28 d. – 1949 m. rugsėjo 1 d. – LLKJS CK sekretorius propagandai ir agitacijai Vilniuje. 1949–1952 m. Aukštosios partinės mokyklos prie VKP(b) CK klausytojas. 1952 m. gegužės 12 d. pulkininkas. 1952 m. birželio 14 d. – 1956 m. liepos 20 d. – 16-osios lietuviškosios divizijos vado pavaduotojas politiniams reikalams Vilniuje. 1956 m. liepos 13 d. – 1959 m. rugsėjo 5 d. – LSSR KGB pirmininko pavaduotojas kadrams. 1959 m. rugsėjo 5 d. – 1959 m. spalio 30 d. – priklausė SSRS KGB kadrų valdybai. 1959 m. spalio 30 d. – 1967 m. sausio 26 d. – LSSR KGB pirmininkas, į KGB pirmininkus atėjo rekomendavus LLKJS CK.  1964 m. gruodžio 10 d. generolas majoras. 1967 m. sausio 26 d. – 1970 m. – SSRS KGB PGU viršininko pirmasis pavaduotojas. 

1952–1960 m. kandidatas į LKP CK narius, 1960–1967 m. ir 1971–1978 m. LKP CK narys, 1961–1962 m. kandidatas į LKP CK biuro narius. 1970–1977 m. LSSR teisingumo ministras (1977 m. ministru paskirtas Pranas Kūris).  1955–1959 m. ir 1971–1978 m. LSSR AT deputatas, 1955–1959 m. LSSR AT prezidiumo narys. 1962–1970 m. SSRS AT deputatas.

Šaltiniai 

|-

KGB tarnautojai
TSRS generolai
Lietuvos TSR teisingumo ministrai
Lietuvos TSR politiniai veikėjai
1934 m. Europos lengvosios atletikos čempionatas

1934 m. Europos lengvosios atletikos čempionatas – pirmasis Europos šalių lengvosios atletikos čempionatas, vykęs Turine, Italijoje. Varžybose galėjo dalyvauti tik vyrai. Lietuvai čempionate atstovavo trys sportininkai.

Lietuvos dalyvavimas

Rezultatai

Medalių lentelė

Nuorodos 
EAA oficiali svetainė

Europos lengvosios atletikos čempionatai
Sodai (Šiauliai)

Sodai – Šiaulių miesto dalis, esanti į pietryčius nuo miesto centro. Antra geležinkelio stotelė nuo Šiaulių, iki Šiaulių stotelės nutolę 7 km, iki Zoknių – 4, iki Šilėnų – 2,2 km.

Stotelė dar priklauso miesto riboms. Pavadinimas „Sodai“ kilęs nuo greta esančių kolektyvinių sodų, kurie išsidėstę išilgai Vyturių gatvės. Stotele naudojasi greta esančių sodų bendrijų „Pumpuras“, „Aušrinė“ ir „Berželis“ gyventojai. Atklysta ir labiau nutolę – „Eglės“ sodų bendrijos gyventojai, nes šis sodas už miesto ribų, todėl neturi alternatyvaus viešojo transporto.

Miesto kolektyvinių sodų savininkams tai gyvybiškai svarbi susisiekimo priemonė, nes čia retokai kursuoja vienintelis miesto maršrutinis 11 autobusas. Traukiniu atvyksta centro ir šiaurinės Šiaulių dalies gyventojai, o 11 miesto maršrutiniu autobusu – visa pietinė Šaulių dalis.

Nuorodos 

Šiaulių miesto dalys
Karmelitai (Kaunas)

Karmelitai – buvusi Kauno miesto dalis dabartinio Naujamiesčio pietryčiuose. Stovi Kauno Šv. Kryžiaus (Karmelitų) bažnyčia (pagal ją ir pavadintas rajonas). Pietuose buvo Karmelitų sala, dabar vadinama Nemuno sala. Karmelitus ir Nemuno salą jungia per senvagę pastatyti tiltai:
 Pėsčiųjų tiltas (1977 m., prie Maironio g.) 
 Simono Daukanto tiltas (1988 m., S. Daukanto pėsčiųjų g. tąsa)
 Tiltas link Žalgirio arenos (2008 m., A. Mickevičiaus g. tąsa)
 Karmelitų tiltas (2011 m., Kaunakiemio g. tąsa)

Istorija

Iki XVIII a. vietovė vadinta Kaunakiemiu. Prie Kauno miesto prijungti apie 1866–1871 m. XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje susijungė su Kauno Naujamiesčiu.

Gyventojai
 1923 m. – 6330 gyv.

Šaltiniai

Nuorodos 
 
 

Panaikintos Kauno miesto savivaldybės gyvenvietės
Richard Dunne

Ričardas Patrikas Danas (, ; g. 1979 m. rugsėjo 21 d.) – Airijos buvęs futbolininkas, žaidęs Birmingemo „Aston Villa“ klube. 2007 m. išrinktas Airijos metų futbolininku. Su Airijos rinktine žaidė 2002 metų pasaulio čempionate.

2009 m. rugpjūčio 27 d. perėjo į „Aston Villa“ komandą ir pasirašė ketverių metų sutartį.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Nuorodos 

Dunne, Richard
Chutikalpa

Chutikalpa () – miestas rytų Hondūre, Olančo departamento sostinė. Miestas driekiasi per Gujapės upės slenį. Chutikalpa yra labai svarbus departamento prekybinis centras, nes artimiausias didesnis miestas yra tik už 50 kilometrų į rytus.

Klimatas 
Chutikalpos klimatas yra daug šiltesnis nei šalies sostinės Tegusigalpos dėl aukštai pastatyto paties miesto. Stiprios vėtros dažnai praūžia pro miestą nuo gegužės iki rugsėjo. Spalį, lapkritį ir gruodį orai būna šaltesni ir dažnai darganoti. Nuo sausio iki balandžio regione kai kada lyja.

Miestas 
Pats miestas padalintas į 12 rajonų: Barrio La Calona, Barrio Belen, Barrio La Mozzarella, Barrio el Centro, Barrio de Jesus, Barrio La Hoya, Barrio el Portillo, Barrio el Campo, Campo Uno, Campo Dos, Barrio el Chicle ir Barrio de la Cruz. Taip pat miestą supa nedideli priemiesčiai. Chutikalpoje taip pat yra du viešieji parkai.

Ekonomika 
Pagrindinis miestiečių užsiėmimas yra žemės ūkis. Dėl agrikultūrinio darbo, miestas kenčia dėl didelio nedarbingumo. Dauguma miestiečių kuria mažas parduotuvės kuriose parduoda namų apyvokos reikmenis bei maistą. Chutikalpoje taip yra keli restoranai, ligoninė, kelios klinikos, kino teatras bei privati ir vieša mokykla.

Hondūro miestai
Naujosios Vilnios geležinkelio stotis

Naujosios Vilnios geležinkelio stotis – geležinkelių transporto taškas Lietuvos sostinės Vilniaus šiaurės rytuose; geležinkelio stotis. Valdo AB „Lietuvos geležinkeliai". Rajonas – Naujoji Vilnia, Naujosios Vilnios seniūnija. Yra daug įvairių atšakų į pramonės ir verslo objektus (anksčiau čia veikusius fabrikus, sandėlius, kitus statinius). Yra požeminė perėja. Virš A. Kojelavičiaus gatvės yra laiptuota perėja (laiptai).

Adresas: A. Kojelavičiaus g. 147, LT-11101, Vilnius.

Istorija 
XIX a. antroje pusėje, nutiesus (1860) Sankt Peterburgo – Varšuvos geležinkelį ir įsteigus geležinkelio stotį, miestelyje apsigyveno geležinkelininkai. Naujoji Vilnia tapo miesteliu. Jame kūrėsi medžio apdirbimo, odų, mielių, dalgių, peilių ir pasagvinių fabrikai. XX a pradžioje Naujoji Vilnia tapo trečiu miestu Lietuvoje pagal pramonės koncentraciją.

1940-1941 m. iš Naujosios Vilnios geležinkelio stoties į Sibirą tremtin buvo vežami pirmieji lietuvių, lenkų ir kitų tautybių žmonės.

Po Lietuvos Nepriklausomybės Atkūrimo Naujosios Vilnios geležinkelio stoties memoriale kasmet (birželio 14 d.) vyksta Trėmimo minėjimo renginiai. 2009 m. vyko Tarptautinės istorinio teisingumo komisijos organizuojamas teatralizuotas Gedulo ir vilties dienos minėjimas „Vilties paukštė”.

2013 m. Naujosios Vilnios geležinkelio stoties memoriale, virš traukinio fragmento, prie kurio kasmet vyksta Trėmimo minėjimo renginiai, įrengta plieno ir stiklo konstrukcija, kuri apsaugo traukinį nuo lietaus ir sniego.

Šaltiniai

Nuorodos 

Vilniaus geležinkelio stotys
Naujoji Vilnia
Grasjasas

Grasjasas () – miestelis pietvakarių Hondūre, aukštikalnių slėnyje, aukščiausios šalies viršūnės – Las Minaso – papėdėje. Lempiros departamento centras. ~12 tūkst. gyventojų (visoje savivaldybėje 32 tūkst.). Miestas keliais pasiekiamas iš La Esperansos ir Santa Rosa de Kopano.

Grasjasas yra svarbus turistinis šalies objektas. Miestas išsaugojęs senąją kolonijinę architektūrą. Yra trys kolonijinių laikų bažnyčios: Šv. Sebastijono, Šv. Marcelijaus ir Malonės. Yra San Kristobalio tvirtovė su prezidento Chuano Lindo palaikais. Apylinkėse gausu senovinių vaizdingų indėnų miestelių, drėgnųjų miškų, karštųjų versmių. Netoliese yra Selakės nacionalinis parkas.

Istorija 

Vietovė, pavadinimu Gracias a Dios („ačiū Dievui“) įkurta 1536 m. konkistadoro Gonzalo de Alvarado y Chávez. Kolonijinių laikų pradžioje tai buvo svarbus ispanų miestas, bet vėliau užgožtas Antigvos ir Komajagvos. 1543-1549 m. buvo Gvatemalos audiencijos sostine.

Hondūro miestai
Valstybinė teismo medicinos tarnyba prie Lietuvos Respublikos teisingumo ministerijos

Valstybinė teismo medicinos tarnyba prie Lietuvos Respublikos teisingumo ministerijos – įstaiga prie Lietuvos Respublikos teisingumo ministerijos. Steigėjas – Lietuvos Respublikos Vyriausybė. Paskirtis – atlikti teismo medicinos ekspertizes (pagal teismų nutartis ir tyrimus pagal prokurorų ir ikiteisminio tyrimo įstaigų pareigūnų užduotis bei fizinių ir juridinių asmenų prašymus), diegti naujus tyrimo metodus ekspertinėje praktikoje, vykdyti mokslo tiriamąją ir taikomąją bei metodinę veiklą teismo medicinos srityje.

Adresas: Didlaukio g. 86E, LT – 08303 Vilnius.

Struktūra 
Institutą sudaro administracija (vadovybė) ir struktūriniai padaliniai (skyriai ir poskyriai, įvairios šakinės laboratorijos):
 Tarnybos vadovybė
 Mokslo, plėtros ir analizės skyrius
 Finansų skyrius
 Personalo skyrius ir kanceliarija
 Archyvo skyrius
 Vidaus audito tarnyba
 Ūkio skyrius
 Informacinių technologijų skyrius
 Serologijos ir DNR laboratorija
 Toksikologijos laboratorija
 Medicinos kriminalistikos laboratorija
 Histologijos laboratorija
 Skyriai: Vilniaus, Kauno, Klaipėdos, Šiaulių, Panevėžio
 Poskyriai: Jurbarko, Kėdainių, Marijampolės, Mažeikių, Telšių, Tauragės, Alytaus, Ukmergės, Utenos.

Vadovybė 
 Direktorius doc. Alvydas Rimantas Pauliukevičius
 Direktoriaus pavaduotojas ekspertizėms dr. Romas Raudys
 Direktoriaus pavaduotoja mokslui ir plėtrai dr. Marija Čaplinskienė
 Direktoriaus pavaduotojas ūkio reikalams Antanas Puodžius

Šaltiniai 

Teismo medicina
Lietuvos medicina
Teisės mokslai Lietuvoje
teisės mokslinių tyrimų institutai
Lietuvos teisinės organizacijos
Lietuvos sveikatos organizacijos
Kandelarija

Kandelarija reiškia:

 Kandelarija – miestas Hondūre;
 Kandelarija – miestas Meksikoje;