Saulė

Saulė (simbolis: ) – artimiausia Žemei pagrindinės sekos geltonoji nykštukė žvaigždė, ryškiausias mūsų dangaus objektas. Žemė ir kitos Saulės sistemos planetos, tiek sudarytos iš kietos medžiagos, tiek dujų milžinai, skrieja aplink Saulę. Kiti kūnai, skriejantys aplink Saulę dėl jos gravitacinės traukos, yra asteroidai, kometos ir kometoidai, transneptūniniai objektai ir dulkės.

Išskyrus nedideles išimtis (branduolinė energija), Saulė yra vienintelis energijos šaltinis Žemei, ir beveik visos gyvybės rūšys priklauso nuo fotosintezės, kuri galima tik dėl Saulės energijos. Žemę pasiekia tik 47 % Saulės energijos, 19 % sulaiko atmosfera, likę 34 % grįžta atgal į kosmosą.

Fizinės ir kitos charakteristikos 
Saulė yra G2 spektrinės klasės pagrindinės sekos žvaigždė. G2 spektrinė klasė yra geltonųjų nykštukių tipas, o tai reiškia, kad ji yra mažesnė ir už vidutines žvaigždes, ir net šimtus kartų mažesnė už žydrąsias ar raudonąsias milžines. Tokio tipo žvaigždžių gyvavimo ciklas yra apie 10 milijardų metų, o Saulei šiuo metu yra apie 4,57 mlrd. metų.

Saulė maždaug 220 km/s greičiu skrieja aplink mūsų (Paukščių Tako) galaktikos centrą, nuo kurio nutolusi maždaug 28 000 šm.

Saulė – nevienalytis karštos plazmos rutulys, kurį sudaro šios dalys:
 šerdis (seniau vadinta branduoliu) – 0,35 , kurios tankis yra 1,5 x 105 kg/m³ vyksta protonų ciklo termobranduolinės reakcijos, kurios vandenilį paverčia heliu. 3,8 × 1038 protonų (vandenilio branduolių) arba 600 milijonų tonų vandenilio yra paverčiami heliu kiekvieną sekundę. Ši reakcija išskiria energiją, kuri Saulės paviršių palieka elektromagnetinio spinduliavimo ir neutrinų forma;
 spinduliavimo sluoksnis – 0,5 , kur energija perduodama spinduliavimo būdu;
 išorinis sluoksnis – 0,15 , kur energija perduodama konvekcijos būdu – dėl to Saulės paviršius atrodo nusėtas įvairaus dydžio granulėmis.

 – tai simbolinis Saulės žymėjimas,  reiškia Saulės spindulį.

Viršutinis Saulės atmosferos sluoksnis vadinamas Saulės vainiku, kuriame galima stebėti įdomius reiškinius – Saulės dėmes, chromosferinius žybsnius, protuberantus, Saulės fakelus ir su jais susijusius chromosferos darinius flokulus.

Spinduliavimo metu Saulė netenka ~4,5 mln. tonų per 1 s, maždaug tiek pat prarandama ir dėl Saulės vėjo veiklos (žr. taip pat Saulės spinduliuotė).

Nuo Saulės sklindanti šviesa Žemę pasiekia per 8,3 min.

Temperatūra 
Žemiausiame Saulės atmosferos sluoksnyje – chromosferoje temperatūra įkaista iki 20 255,3 kelvinų arba 19 982,2 celsijaus, virš jo esančiame pereinamajame sluoksnyje temperatūra dar labiau pakyla nuo 23 588,7 K arba 23 315,5 °C ir iki 278 033,1 K arba 277 760 °C. Saulės vainikas karščiausia Saulės atmosferos dalis, kurio temperatūra įkaitusi iki 1 111 366,4 K arba 1 111 093,3 °C.

Saulės paviršiaus arba fotosferos temperatūra lyginant su branduoliu ir atmosfera yra žemiausia – 5 810,9 K arba 5 537,7 °C.

Vidutinė Saulės branduolio temperatūra apie 15 000 255,3 K arba 14 999 982,2 °C, o maksimali 16 666 922,0 K arba 16 666 648,8 °C.

Saulės judėjimas žiūrint iš Žemės 
Nors Žemė skrieja aplink Saulę, stebėtojas, esantis Žemėje, mato priešingą vaizdą – dangaus skliaute Saulė juda iš vieno žvaigždyno į kitą ir taip per metus apeina 13 žvaigždynų (Žuvys, Avinas, Tauras, Dvyniai, Vėžys, Liūtas, Mergelė, Svarstyklės, Skorpionas, Gyvatnešis, Šaulys, Ožiaragis, Vandenis), iš kurių 12 vadinami Zodiako žvaigždynais (Gyvatnešis – ne Zodiako žvaigždynas). Kadangi Žemės pusiaujas yra pasviręs į orbitos aplink Saulę plokštumą 23° 27′ kampu, šis Saulės kelias dangaus skliautu nesutampa su dangaus pusiauju ir yra pasviręs lygiai tokiu pačiu kampu. Šis Saulės kelias vadinamas ekliptika. Ekliptika kerta dangaus pusiaują dviejuose taškuose: pavasario lygiadienio taške (kovo 21 d.) ir rudens lygiadienio taške (rugsėjo 23 d.) – kai Saulė patenka į tuos taškus, dienos ilgumas yra lygus nakties ilgumui, visur Žemėje.

Dėl Žemės susiplojimo svyruoja jos sukimosi ašis – du jos sankirtos su dangaus sfera taškai (dangaus poliai) keliauja dangaus skliautu, vienas, matomas Šiaurės pusrutulyje – prieš laikrodžio rodyklę, kitas, matomas Pietų pusrutulyje – pagal laikrodžio rodyklę, ir per 26000 metų kiekvienas iš jų nubrėžia 23,5° spindulio apskritimą su centru ekliptikos poliuje, kuris yra Slibino žvaigždyne ir Aukso Žuvies žvaigždyne atitinkamai. Šis svyravimas vadinamas precesija. Dėl šio reiškinio nuolat reikia patikslinti žvaigždžių koordinates, kinta ekliptika.

Kartais, judėdami savomis orbitomis, trys dangaus kūnai – Saulė, Mėnulis ir Žemė, – išsirikiuoja vienoje linijoje. Tuomet stebėtojas iš Žemės mato reiškinį, vadinamą Saulės užtemimu. Mėnulis uždengia Saulės diską, o tuo metu Žemė patenka į Mėnulio šešėlį. Per metus įvairiose Žemės vietose būna 2-5 Saulės užtemimai: daliniai arba visiški.

Saulė kultūros istorijoje 

Kadangi nuo Saulės priklauso visa Žemės gyvybė, nuo seno žmonija teikė jai ypatingą reikšmę. Daugelis ankstyvųjų kultūrų Saulę garbino kaip dievybę. Reguliarus kasdienis ir kasmetinis Saulės sugrįžimas buvo laukiamas su baime arba bandomas užsitikrinti įvairiais kultiniais ir maginiais ritualais. Ypatingą baimę keldavo Saulės užtemimai.

Literatūra 
 A. Ažusienis, A. Pučinskas, V. Straižys Astronomija, Vilnius, 2003, 608 p., ISBN 9986-435-10-2

Šaltiniai

Nuorodos 
 scientificamerican.com / I read that the sun’s surface temperature is about 6,000 degrees Celsius but that the corona--the sun’s atmosphere--is much hotter, millions of degrees. How does all that energy get into the corona without heating up the surface? | October 21, 1999 (astronomų paaiškinimas, kodėl Saulės vainikas gerokai daugiau įkaitęs, nei jos paviršius)
 Astronet.ru straipsnis (rus.)
 Astronomijos enciklopedinis žodynas 

 
Žvaigždės