joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Myslovicės

Myslovicės (, ) – miestas-apskritis, Aukštutinės Silezijos pramoninio rajono miestas pietų Lenkijoje, Silezijos vaivadijoje. Įsikūręs Silezijos aukštumose, vienas iš Katovicų aglomeracijoje, kurioje gyvena 2,7 mln. žmonių. Mieste gyvena apie 74,9 tūkst. gyv. (2008 m.),

Istorija 

Miesto istorija skaičiuojama nuo XII a. Gyvenvietė kūrėsi prie svarbaus Vroclavo–Krokuvos prekybos kelio. Po Vokietijos imperijos susikūrimo 1871 m. ši vieta pradėta vadinti Trijų imperijų kampu (), nes čia kirtosi Vokietijos, Austrijos ir Rusijos imperijų sienos. Po I Pasaulinio karo įvykusio plebiscito 1922 m. Myslovicės ir dalis Aukštutinės Silezijos atiteko Antrajai Lenkijos Respublikai.

Miestai partneriai 

  Enckraisas, Vokietija (Enzkreis)
  Sokola Gura, Lenkija (Sokola Góra (powiat radomszczański))
  Frydek Mystekas, Čekija (Frýdek-Místek)

Nuorodos 

 Sąrašas:Lenkijos miestai
 Myslovicių miesto oficiali svetainė (lenkų k.)
 Miesto žydų istorija  (lenkų ir anglų k.)

Lenkijos miestai
Pieno žvaigždžių arena

„Pieno žvaigždžių“ arena – arena Pasvalyje. Joje savo namų rungtynes žaidžia „Pieno žvaigždžių“ komanda, rungtyniaujanti Lietuvos krepšinio lygoje. 

2011 m. Pasvalyje atidarytas rekonstruotas daugiafunkcis kompleksas – sporto mokykla su 1500 žiūrovų talpinančia sale, bėgimo takais, šuoliaduobe, atskira bokso sale, 25 m ilgio trijų takų baseinu ir pirčių kompleksu. 

Europos Sąjungos fondai, valstybė ir Pasvalio savivaldybė šiam projektui skyrė 15,8 milijonų litų. Tarp rėmėjų buvo ir „Pieno žvaigždžių“ bendrovė.

Lietuvos sporto arenos
Pasvalys
Sedlcos

Sedlcos (, ) – miestas-apskritis rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, apie 90 km nuo Varšuvos. 1975–1998 m. priklausė Sedlcų vaivadijai. Gyvena 77,4 tūkst. žmonių (2010 m.).

Istorija 
Gyvenvietė pirmą kartą paminėta 1448 m. Danielis Sedleckis 1503 m. pastatė to paties pavadinimo gyvenvietę ir bažnyčią. 1547 m. Lenkijos karalius Žygimantas Senasis miestui suteikė Magdeburgo teises. Iki patekimo Rusijos valdžion 1809 m. buvo kelių garsių giminių nuosavybe, tarp jų Čartoriskių ir Oginskių. 1866 m. pastatyta Sedlcų geležinkelio stotis.

Sportas 
 MKP Pogoń Siedlce futbolo klubas
 Miesto futbolo stadionas. Talpinantis 2 901 žiūrovą.

Miestai partneriai 

 Berdyčivas, Ukraina
 Dazingas, Vokietija (Dasing)
 Kirovas, Rusija
 Peskantina, Italija (Pescantina)
 Sabinovas, Slovakija
 Valkaviskas, Baltarusija
 Vilniaus rajono savivaldybė, Lietuva
 Neveras, Prancūzija

Nuorodos 

 Sąrašas:Lenkijos miestai
 Miesto oficiali svetainė (lenkų k.)

Lenkijos miestai
Inovroclavas

Inovroclavas () – miestas šiaurės Lenkijoje, Kujavijos Pamario vaivadijoje, administracinis apskrities (Powiat inowrocławski) centras. 1975–1998 m. priklausė Bydgoščiaus vaivadijai. Gyvena 72,561 tūkst. žmonių (2019 m.).

Istorija 

Gyvenvietė pirmą kartą paminėta 1185 m., o 1237 m. suteiktos miesto teisės. Inovroclvas vystėsi ir augo šalia druskos klodų.
1772 m. miestą užėmė Prūsija. 1872 m. nutiestas geležinkelis. 1920 m. po Versalio sutarties grįžo į Lenkijos sudėtį, buvęs Hohensalza tapo Inovroclavu.

Nuorodos 

 Sąrašas:Lenkijos miestai
 Miesto oficiali svetainė
 Inovroclavo istorija
 Senasis Inovroclavas

Lenkijos miestai
Taš Kumyras

Taš Kumyras arba Taškiomiuras () – miestas vakarų Kirgizijoje, Džalal Abado srityje, Ferganos slėnyje, Naryno dešiniajame krante, 129 km į šiaurės vakarus nuo Džalal Abado. Greta miesto eina Ošo–Biškeko plentas, yra geležinkelio atšaka iš Učkurgano. Verčiamasi prekyba. Veikia hidroelektrinė.

Istorija 

1933 m. Taš Kumyro apylinkėse pradėtos kasti akmens anglys, aplink kūrėsi gyvenvietė. 1943 m. jai suteiktas miesto statusas. Nutiestas geležinkelis, veikė cigarečių gamykla, Naryno upė patvenkta keliomis užtvankomis. Po TSRS žlugimo miesto ekonomika patyrė nuosmukį.

Gyventojai 
Didžioji dalis gyventojų kirgizų kilmės, o taip pat esama kazachų, rusų, uzbekų ir totorių. Šių mažumų bendruomenės didžiausios.

Ekonomika 
Netoli miesto pastatytos dvi hidroelektrinės prie Naryno upės — Taš Kumyro HE ir Šamaldy Sajaus HE.

Sportas 
 Talant FC – futbolo klubas. Debiutavo aukščiausioje šalies lygoje 2022 m.
 Šachtior FK () – buvęs futbolo klubas, atkurtas 2012 m. Klubas tokiu pavadinimu žaidė 1993 m. Kirgizijos aukščiausioje lygoje.
 „Šachtioro“ stadionas, kuriame namų rungtynes žaidė vietos futbolo ekipos.

Šaltiniai 

Kirgizijos miestai
Kerbenas

Kerbenas () – miestas vakarų Kirgizijoje, Džalal Abado srityje, 60 km į šiaurės vakarus nuo Taš Kumyro, Uzbekistano pasienyje. Aksu rajono centras. Keliai į Taš Kumyrą, Namanganą, Učkurganą.

Istorija 

Senovėje čia buvęs karavansarajus prie prekybinio kelio. Gyvenvietė įkurta 1930 m. ir vadinta Karavanu (Караван). 2004 m. jai suteiktas miesto statusas ir Kerbeno pavadinimas.

Kirgizijos miestai
Kočkor Ata

Kočkor Ata () – miestas vakarų Kirgizijoje, Džalal Abado srityje, Nokeno rajone, 56 km į šiaurės vakarus nuo Džalal Abado, 16 km nuo Uzbekistano sienos. Pro miestą eina Ošo–Biškeko plentas. Naftos gavyba.

Istorija 

Kočkor Ata įkurta 1952 m., o miesto statusas suteiktas 2003 m.

Sportas 
 Neftči Kočkor-Ata futbolo klubas

Kirgizijos miestai
Miravaljesas

Miravaljesas () – andezitinis stratovulkanas šiaurės vakarų Kosta Rikoje, Gvanakastės provincijoje, aukščiausias visoje Gvanakastės Kordiljeroje. Aukštis – 2028 m. Yra kaldera (15 x 20 km), susidariusi galingų išsiveržimų metu, prieš 1,5-0,6 mln. metų. Ugnikalnis pasižymi dideliu geoterminiu aktyvumu, tačiau vienintelis išsiveržimas istoriniais laikais užfiksuotas 1946 m. – tada pietvakariniame šlaite prasiveržė garai.

Nuorodos 
 Global Volcanism Program

Kosta Rikos ugnikalniai
Rinkon de la Vjecha

Rinkon de la Vjecha () – andezitinis kompleksinis ugnikalnis šiaurės vakarų Kosta Rikoje, Gvanakastės provincijoje, 25 km nuo Liberijos, Gvanakastės Kordiljeroje. Aukštis – 1916 m.

Ugnikalnis gūbrio formos, turi keletą vulkaninių angų, išsidėsčiusių šiaurės vakarų–pietryčių linija. Aukščiausia iš tų angų viršūnių yra Santa Marija, bet aktyviausia – Fon Zybachas (1895 m). Greta yra prieš kelis tūkstantmečius susidariusi kaldera. Rinkon de la Vjecha yra vienas iš 6 aktyvių Kosta Rikos ugnikalnių. Pirmasis jo išsiveržimas istoriškai užfiksuotas 1765 m., paskutinis – 2011 m. Išsiveržimai buvo Strombolio tipo. Dabar aktyviojo kraterio anga užpildyta rūgštingu ežeru. Didelis geoterminis aktyvumas – rūksta fumarolės, karštosios versmės.

Ugnikalnis ir jo apylinkės įtrauktos į Rinkon de la Vjechos nacionalinį parką ir yra pasaulio paveldo objektas. Kalno pavadinimas ispaniškai reiškia „senolės kampas“ – pasakojama legenda, kad merginos mylimasis jos tėvo įmestas į kraterį; tada mergina apsigyvenusi kalne ir tapusi burtininke.

Nuorodos 
 Global Volcanism Program

Kosta Rikos ugnikalniai
Tenorijus

Tenorijus arba Tenorijo Esta () – andezitinis stratovulkanas šiaurės vakarų Kosta Rikoje, Gvanakastės provincijoje, 6 km nuo Kanjaso, Gvanakastės Kordiljeroje. Aukštis – 1916 m. Turi keletą tankiai susispietusių vulkaninių kūgių.

Veikia fumarolės. Jokių patikimų duomenų apie išsiveržimus istoriniais laikais nėra, šlaitai apaugę džiunglėmis. Pateka į Arenalio saugomą teritoriją.

Nuorodos 
 Global Volcanism Program

Kosta Rikos ugnikalniai
Orosi

Orosi () – užgesęs ugnikalnis šiaurės vakarų Kosta Rikoje, Gvanakastės provincijoje, netoli Nikaragvos sienos ir La Kruso miestelio, Gvanakastės Kordiljeroje. Aukštis – 1659 m.

Istoriniais laikais ugnikalnis nebuvo išsiveržęs, apskaičiuota, kad jis buvo aktyvus 4 tūkstantmetyje pr. m. e. Viršūnė kūginė, šlaitai smarkiai paveikti erozijos. Kompleksą taip pat sudaro Orosilito, Pedregalio ir Kakao kūgiai. Kalnas įeina į Gvanakastės nacionalinį parką, jo papėdėje veikia biologinė ir vandens tyrimų stotys.

Nuorodos 
 Global Volcanism Program

Kosta Rikos ugnikalniai
Liberija (Kosta Rika)

Liberija () – miestas Kosta Rikos šiaurės vakaruose, 215 km nuo San Chosė, prie Liberijos upės. Gvanakastės provincijos ir Liberijos kantono administracinis centras. Veikia Daniel Oduber Quirós tarptautinis oro uostas, pro miestą eina Panamerikos plentas, yra atšaka į Nikoją. Yra bažnyčia, kelios mokyklos. Svarbus turistinis centras – kelionės į Nikojos ir Papagajo pusiasalių kurortus, Rinkon de la Vjechos ugnikalnį ir kt.

Istorija 

Gyvenvietė įkurta 1769 m. ir pavadinta El Poblado de Guanacaste pagal čia augusias tikrąsias rintauses (ispaniškai guanacaste). 1824 m. miesto gyventojai siekė prisijungti prie Nikaragvos, bet 1826 m. Gvanakastė buvo priskirta Kosta Rikai. 1836 m. buvo suteiktas miesto statusas. 1854 m. miestas pervadintas į Liberiją.

Kosta Rikos miestai
Bebrinės dvaras

Bebrinės dvaras () – dvaro rūmai ir parkas Aukštutinės Dauguvos savivaldybės Bebrinės valsčiaus Bebrinės kaime. Dabar rūmuose yra Bebrinės vidurinė mokykla.

Istorija 
Pirmieji dvaro pastatai buvo pastatyti dar Livonijos ordino gyvavimo pradžioje. 1562 m. dvaras atiteko Kasparui Zybergui ir Zybergai dvarą valdė iki XIX a. pradžios. 1803 m. sausio 6 d. grafui Mykolui Pliateriui (1777–1862) vedus baronienę Izabelę Heleną fon Zybergą (1785–1849), dvaras iki 1920 m. priklausė Platerių-Zybergų giminei. 

Dabartinių rūmų pastatą, pagal italų kilmės lenkų architekto L. Markonio (1834–1919, ) projektą pradėjo statyti Mykolo ir Izabelės sūnus Stanislovas Kazimieras Pliateris-Zybergas (1823–1895), o darbus 1896 m. baigė jo sūnus Juozapas Marijus Pliateris-Zybergas (1859–1933)

Pastatyti raudonų plytų rūmai buvo dviejų aukštų su palėpe. Rūmų patalpas puošė krištolo šviestuvai, iš Paryžiaus atvežti antikvariniai baldai. Dvi svetaines ir biblioteką puošė marmuro židiniai, apie ovalų stalą stovėjo Liudviko XV laikų stiliaus kėdės, sienas puošė įvairūs gobelenai.

1921 m. rūmai buvo nacionalizuoti ir perduoti mokyklos reikmėms. 1960 m. vietoj palėpės buvo pastatytas trečias pastato aukštas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Bebrinės dvaras 
 Bebrinės internetinė svetainė

Latvijos dvarai
Aukštutinės Dauguvos savivaldybė
Datulinė paprika

Datulinė paprika (Capsicum chinense) – bulvinių (Solanaceae) šeimos augalas, priklausantis paprikų (Capsicum) genčiai. Tai viena iš čili pipirų rūšių.

Paplitimas 
Nors lotyniškas pavadinimas chinense reiškia „kinišikas“, iš tiesų ši rūšis kilusi iš Amazonės baseino, dabar ji paplitusi visuose Karibuose, Centrinėje ir Pietų Amerikoje, auginama Azijoje.

Auginimas 
Ši tropinė rūšis geriausiai dera drėgname klimate. Labiausiai tinka auginti ten, kur klimatui būdingas ilgas augimo sezonas, nes jų sėkloms reikia ypač daug laiko sudygti.

Kilmė 
Datulinėms paprikoms priklauso daugelis aštriausių pasaulio pipirų, įskaitant habanero, scotch bonnet ir red savina. Patys pipirai, kaip ir jų krūmeliai, yra labai skirtingi, priklausomai nuo varieto. Dažnai sakoma, kad būdingas savitas vaisių aromatas, ypač abrikosų.

Nuorodos 
 www.aštriai.lt

Prieskoniniai augalai
Bulviniai
2012 m. Australijos Grand Prix

2012 m. Australijos Grand Prix buvo pirmosios 2012 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko kovo 16-18 dienomis Albert Park trasoje. Tai buvo 17-tos Formulės 1 lenktynės šioje trasoje.

Daugiausiai pergalių (po 4) Australijos GP pasiekę australas Lex Davison ir vokietis Michael Schumacher. 11 kartų šio GP nugalėtoja tapo McLaren ekipa, viena mažiau yra pasiekusi Scuderia Ferrari.

2011 m. čia nugalėjo du kartus čempionas vokietis Sebastian Vettel.

Šios lenktynės bus pirmosios nuo 1973 m. Vokietijos GP, kuomet Formulės 1 rikiuotėje nebus lenktynininko iš Italijos bei pirmos istorijoje, kai prie starto linijos stos 6 Formulės 1 čempionai.

2011 m. trasoje naudojus tik vieną DRS zoną ir tokiam sprendimui nepasiteisinus, šiemet buvo naudojamos dvi šios sistemos zonos.

Rezultatai

Treniruotės 

Pirmose penktadienio treniruotėse, kurios vyko džiūnant trasai po lietaus, greičiausias buvo britas Jenson Button (laikas 1:27.560). Antras liko J. Button komandos draugas Lewis Hamilton (1:27.805).

Antrose penktadienio treniruotėse, kurios vyko šlapioje trasoje, greičiausią ratą nuvažiavo Mercedes GP lenktynininkas vokietis Michael Schumacher (1:29.183).

Paskutinėse treniruotėse, kurios vyko sausu oru, greičiausias buvo britas L. Hamilton (1:25.681). Jis aplenkė prancūzą Romain Grosjean su Lotus ir Mark Webber, kuris liko trečias (1:25.900).

Kvalifikacija 

Pastabos
 – Pedro de la Rosa ir Narain Karthikeyan neparodė rezultato geresnio už 107 % geriausio kvalifikacijos laiko. Po kvalifikacijos komanda pareiškė oficialų prašymą leisti jiems startuoti lenktynėse. Vėliau teisėjai pranešė, kad komandai nebus leista startuotui lenktynėse.
 – Sergio Pérez dėl pavarų dėžės keitimo gavo 5 starto pozicijų baudą ir startuos 22 vietoje.

Lenktynės

Čempionato įskaitos 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

 Pastabos: pateikti tik penki geriausi rezultatai.

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2012 sporte
Jonas Žutautas

Jonas Žutautas (slap. Ramūnas, Šatkus Rokas, 1921 m. lapkričio 9d. Rudaičių k., Gargždų vls., Kretingos apskr. – 1946 m. birželio 6 d., Budrių k., Kartenos vls., Kretingos apskr.) – Lietuvos partizanas, LLA Kardo rinktinės štabo narys, Kadugio kuopos vadas.

Biografija 
Gimė gausioje vidutinio ūkininko šeimoje, kurioje augo 9 vaikai. Mokėsi Vėžaičių pradžios mokykloje ir Kretingos gimnazijoje, kurioje vadovavo nacių okupacijos metais slapta veikusiam ateitininkų būreliui. Baigęs gimnaziją, 1943 m. įstojo į Telšių kunigų seminariją. Po I kurso mokslus metė, 1944 m. įstojo į Povilo Plechavičiaus Vietinę rinktinę. Ją 1944m. gegužės mėn. paleidus, 1944 m. įsidarbino Platelių pradžios mokyklos mokytoju, užmezgė ryšius su LLA Žemaičių legiono Kretingos apylinkės vadovybe, 1944 m. rugpjūčio mėn. buvo išsiųstas į Neuhofo žvalgybos mokyklą netoli Karaliaučiaus, kurią baigė 1944m. lapkričio mėn. Turėjo slapyvardį "Benjaminas Ramūnas". Kartu su bendramoksliu Juozu Gubista, vėliau tapusiu partizanu "Šalna" lapkričio–gruodžio mėn. valtele per Kuršių marias perkeltas per fronto liniją netoli Klaipėdos, grįžo į Platelius, mokytojavo, tapo Salantų–Platelių apylinkėje veikusios Maumedžio partizanų kuopos nariu, paskirtas kuopos štabo ryšininku su Žemaičių legiono vadovybe, organizavo Vanagų būrius Platelių valsčiuje. Juo susidomėjus enkavedistams, slapstėsi prie Platelių ežero, o 1945 m. vasarą atvyko į Kartenos valsčių, subūrė Kadugio partizanų kuopą, buvo paskirtas jos vadu ir Kardo rinktinės štabo inspektoriumi, spaudos, propagandos ir informacijos skyriaus viršininku.

1946 m. birželio 6 d. kelyje Kartena–Mikoliškiai šalia Budrių pakliuvo į Kartenos stribų pasalą, kautynių metu buvo sunkiai sužeistas ir nenorėdamas pasiduoti gyvas, nusišovė. Kūnas parvežtas į Karteną, pamestas turgaus aikštėje prie bažnyčios, o vėliau nežinia kur užkastas.

Įamžinimas 

 2000m. lapkričio 15d. pripažintas Kariu Savanoriu.
 2000m. gruodžio 18d. suteiktas leitenanto laipsnis (po mirties)

Šaltiniai 
 Lietuvos ypatingasis archyvas, f. K-1, ap. 3, b. 1235, l. 256.
 Laisvės kovų archyvas. – Kaunas, 1993. – T.7. – P. 18.
 Hitleriniai parašiutininkai. – Vilnius, 1967. – P. 79, 87, 89.
Knyga "Lietuvos kariuomenės karininkai 1918-1953" t.VIII, psl.377.

Literatūra 
 Kęstutis Kasparas. Lietuvos karas: Antroji Sovietų Sąjungos agresija. Pasipriešinimas. Ofenzyvinės gynybos tarpsnis. 1944 m. vasara – 1946 m. pavasaris. – Kaunas, Lietuvos istorijos institutas, 1999.
 Vytautas Rimgaila. Fragmentai ir faktai apie LLA ŽL Kardo rinktinę. – Vakarų ekspresas, 1994, geg. 19
 Juozapas Antanas Viluckas. Jo atminimas gyvas. – Švyturys, 1996, birž. 1

Nuorodos 
 Lietuvos karas (1944–1946) 

Lietuvos rezistentai
Čiževo geležinkelio stotis

Čiževo geležinkelio stotis () – geležinkelio stotis Čiževo mieste, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Mazovijos Vysokio apskrityje. Per stotį eina Zelonkos-Kužnica Bialostockos geležinkelio linija. Nuo stoties iki Šulbože Kotų geležinkelio stotelės yra 8,8 km ir iki Kitų geležinkelio stotelės 6,2 km.

Nuorodos 

 Aprašymas apie stotį (lenk.).

Čiževas
Mazovijos Vysokio apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Kitų geležinkelio stotelė

Kitų geležinkelio stotelė () – geležinkelio stotelė Dombrova Kitų kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Čiževo valsčiuje. Per stotelę eina Zelonkos-Kužnica Bialostockos geležinkelio linija. Nuo stotelės iki Čiževo geležinkelio stoties yra 6,2 km ir iki Dombrova Lazų geležinkelio stotelės 2,7 km.

Nuorodos 

 Aprašymas apie stotelę (lenk.).

Čiževo valsčius
Mazovijos Vysokio apskrities geležinkelio stotys ir stotelės
Čiževo miesto herbas

Čiževo miesto herbas () – Čiževo miesto heraldinis simbolis.

Aprašas 
Žydrame skydo lauke balta karališkoji lelija, iš viršaus apgaubta sidabrinės pasagos, ant pasagos auksinis geležinis kryžius.

 Lelija – simbolizuoja Godlevų šeimą.
 Pasaga – simbolizuoja Čiževų šeimą.

Šaltiniai 

 Aprašymas apie herbą (lenk.);
 Aprašymas apie herbą (lenk.).

Čiževas
Palenkės vaivadijos miestų herbai
Čižev Zlote Jablkas

Čižev Zlote Jablkas () – buvęs kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Čiževo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo 2011 m. sausio 1 d. kaimas prijungtas prie Čiževo miesto.

Šaltiniai

 Kaimo prijungimo prie miesto įstatymas (lenk.) ;
 Aprašymas apie Čiževo valsčiaus reformas (lenk.).

Čiževas
Čiževo valsčius
Čižev Stacja

Čižev Stacja () – buvęs kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Čiževo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo 2011 m. sausio 1 d. kaimas prijungtas prie Čiževo miesto. Kaime yra į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą įtrauktos I pasaulinio karo kareivių kapinės ir XIX a. pastatyta Čiževo geležinkelio stotis.

Šaltiniai

 Kaimo prijungimo prie miesto įstatymas (lenk.) ;
 Aprašymas apie Čiževo valsčiaus reformas (lenk.);
 Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.).

Čiževas
Čiževo valsčius
Čiževo Naujosios žydų kapinės

Čiževo Naujosios žydų kapinės () – žydų kapinės, įkurtos apie 1820 m. Čiževo mieste, ul. Cichej gatvėje. Anksčiau buvo naudojamos Čiževo Senosios žydų kapinės. Kapinių teritorija 1,3 ha, kurioje išlikę 2 antkapiai. Kapinės buvo suniokotos per II pasaulinį karą. 1860 m. kaiminystėje buvo įkurtos katalikų kapinės.

Literatūra

 Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990, s. 66.

Nuorodos

 Aprašymas apie kapines I (lenk.) 
 Aprašymas apie kapines II (lenk.).

Čiževas
Žydų kapinės Palenkės vaivadijoje
Čiževo Senosios žydų kapinės

Čiževo Senosios žydų kapinės () – žydų kapinės, įkurtos XVIII a. Čiževo mieste. Kapinių teritorija 0,4 ha. Antakpių neišliko. Nuo 1820 m. kapinės buvo nebenaudojamos, vietoje jų įkurtos Čiževo Naujosios žydų kapinės.

Literatūra

 Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990, s. 66.

Nuorodos

 Aprašymas apie kapines I (lenk.) 
 Aprašymas apie kapines II (lenk.).

Čiževas
Žydų kapinės Palenkės vaivadijoje
Supraslė

Apie miestą tokiu pačiu pavadinimu žr. Supraslė (miestas).
Supraslė (, ) – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje; dešinysis Narevo upės intakas. Upė išteka šalia Topolanų kaimo 151 m aukštyje virš jūros lygio. Toliau upė teka per Michalovo miestą, Knišino girią ir Grudeko kaimą. Toliau teka per Pilatovščiznos kaimą, kur vėliau sudaro naturalią sieną tarp Sokulkos ir Balstogės apskričių. Toliau teka per Supraslio ir Vasilkuvo miestus. Upė įteka į Narevo upę, jos 299,8 km, prie Zlotorios kaimo 108 m aukštyje virš jūros lygio. Į upę įteka Sokoldos, Ploskos ir Bialos upės. Upės vanduo yra vienas iš Balstogės miesto geriamo vandens šaltinių.

Šaltiniai

Lenkijos upės
2012 m. Malaizijos Grand Prix

2012 m. Malaizijos Grand Prix buvo antrosios 2012 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko kovo 23-25 dienomis Sepango trasoje. Tai buvo 14 GP šioje trasoje.

2010 ir 2011 m. čia nugalėjo vokietis Sebastian Vettel.

Kaip ir 2011 m., šiose lenktynėse buvo naudojama viena DRS zona.

Rezultatai

Treniruotės 
Pirmose treniruotėse greičiausias buvo McLaren komandos narys Lewis Hamilton, kuris pirmas buvo abejose treniruotėse, parodęs atitinkamai 1:38.021 ir 1:38.172 min. 

Šeštadienio treniruotėse greičiausią ratą nuvažiavo vokietis Nico Rosberg (1:36.877), antras liko Sebastian Vettel (1:37.320), trečias - Mark Webber (1:37.338).

Kvalifikacija 

Pastabos
 – Kimi Raikkonen buvo nubaustas 5 starto vietų bauda už pavarų dėžės keitimą per treniruotes.
 – Heikki Kovalainen buvo nubaustas 5 starto vietų bauda už lenkimą geltonų vėliavų fazės metu Australijos GP.

Lenktynės 

Pastabos
 Narain Karthikeyan finišavo 21 vietoje, tačiau po lenktynių gavo 20 s baudą už susidūrimą su S. Vettel.

Čempionato įskaitos 

Lenktynininkų įskaita

Komandų įskaita

 Pastabos: pateikti tik penki geriausi rezultatai.

Šaltiniai 

Formulės 1 Grand Prix
2012 sporte
Laura Chinchilla

Laura Činčilja Miranda (, g. 1959 m. kovo 28 d. San Chosė) – Kosta Rikos politinė veikėja. Ji tapo pirmąja moterimi, išrinkta į Kosta Rikos prezidento postą.

Ši populiari politikė pasižymėjo kovos su korupcija srityje − dar 1990−1993 metais ji kūrė kovos su korupcija programas, vėliau kurį laiką užėmė vidaus reikalų ministro pavaduotojos ir vidaus reikalų ministrės pareigas. 

2010 m. vasario 7 d. Laura Činčilja buvo išrinkta Kosta Rikos prezidente. Remiantis rinkimų duomenimis, gautais suskaičiavus 60 % balsų, ji gavo 49 % balsų − dvigubai daugiau nei du artimiausi jos varžovai ir gerokai daugiau nei reikia pergalei jau pirmajame rinkimų rate iškovoti.

Viena pirmųjų Lauros Činčiljos iniciatyvų, tapus prezidente, buvo pasiūlymas, moterims vietoje dviejų išeiginių per savaitę, įteisinti tris išeigines.

Kosta Rikos prezidentė Laura Činčilja 50 procentų savo atlyginimo aukoja labdarai.

Nuorodos 
Laura Činčilja Miranda (ispanų k.)

Kosta Rikos ministrai
Kosta Rikos prezidentai
Tokmakas

Apie Ukrainos miestą žr. Tokmakas (Ukraina).

Tokmakas () – miestas šiaurės Kirgizijoje, Ču srityje, Ču slėnyje, Ču upės kairiajame krante, Kazachstano pasienyje, į rytus nuo Biškeko. Pro miestą eina Biškeko–Balykči plentas ir geležinkelis. Metalo apdirbimo, maisto (konservų, cukraus), lengvoji (vilnos apdirbimo ir kt.), stiklo pramonė. Veikia Vidurinės Azijos tarptautinis universitetas.

Istorija 

Tokmako apylinkės gyvenamos nuo seno – netoliese yra senovinių Sujabo ir Balasaguno miestų liekanos. Apie 1830 m. čia buvo įkurtas Kokando chanato šiaurinio pasienio fortas. Po trisdešimties metų jį užėmė ir sugriovė rusų kariuomenė. 1864 m. senovinės Tokmako tvirtovės griuvėsių vietoje pastatyta rusų tvirtovė. 1867 m. suteiktas miesto ir apskrities centro statusas, tačiau 1878 m. miestą sunaikino Ču upės potvynis, apskrities centras perkeltas į Biškeką. 1927 m. Tokmakui vėl suteiktas miesto statusas. 2003–2007 m. Tokmakas buvo srities centru.

Šaltiniai 

Kirgizijos miestai
Šopokovas

Šopokovas () – miestas šiaurės Kirgizijoje, Ču srityje, Sokuluko rajone, 20 km į vakarus nuo Biškeko. Yra geležinkelio stotis, greta eina Biškeko–Ošo plentas. Veikia cukraus fabrikas.

Istorija 

XX a. pr. gyvenvietė buvo žinoma Novotroickojės (Новотроицкое) vardu. 1930 m. jai suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas ir Krasnooktiabrskio (Краснооктябрьский) pavadinimas. 1985 m. suteiktas miesto statusas, miestas pervadintas kirgizų tarybinio didvyrio Duišenkulo Šopokovo garbei.

Kirgizijos miestai
Pelomedūzos

Pelomedūzos - vėžlių būrio šeima priklausanti šonakaklių pobūriui. Šeimoje yra 2 gentys, 19 rūšių. Paplitę Pietų Amerikoje ir Afrikoje bei Madagaskare.

Gentys ir rūšys:
 Pelomedusa
 Pelomedusa subrufa
 Pelusios
Pelusios adansonii
Pelusios bechuanicus
Pelusios broadleyi
Pelusios carinatus
Pelusios castaneus
Pelusios castanoides
Pelusios chapini
Pelusios cupulatta
Pelusios gabonensis
Pelusios marani
Pelusios nanus
Pelusios niger
Pelusios rhodesianus
Pelusios seychellensis (išnykusi)
Pelusios sinuatus
Pelusios subniger
Pelusios upembae
Pelusios williamsi

Vėžliai
Sulaiman To

Sulaiman To () arba Suleimano kalnas, Tachte Suleimanas – šventasis kalnas Kirgizijoje, Ošo miesto apylinkėse. Tai penkiaviršūnis klintinis atlikuonis, išsitęsęs iš vakarų į rytus daugiau nei 1140 m, jo plotis 560 m.

Šis kalnas nuo senovės buvo šventa vieta, tą rodo čia aptikti petroglifai. Pašlaitėje įsikūręs kalno istorijos muziejus. Iki XVI a. kalnas vadintas Bara Kuchu, iki XIX a. – Tachte Suleimanu („Saliamono sostu“). Sulaiman To viršūnėje yra pastatyta Tacht Suleimano mečetė, datuojama Babūro valdymo laikotarpiu (XV–XVI a.). 1963 m. ji buvo susprogdinta, bet 1991 m. atstatyta. Taip pat stovi kita XVI a. Ravat Abdulachano mečetė, bei pastatas, vadinamas Babūro namu. Kalne yra Čaka Tamaro ir Tepeunkuro olos. Rytinėje pusėje yra XI–XIV a. pirtis.

2009 m. Sulaiman To įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą kaip geriausias šventojo kalno pavyzdys visoje Vidurinėje Azijoje, garbinamas jau kelis tūkstantmečius.

Pasaulio paveldo objektai Kirgizijoje
Kirgizijos kalnai
Linkuvos herbas

Linkuvos herbas – Linkuvos miesto ir seniūnijos heraldinis atributas.

Aprašas 
Aukščiau perkirsto skydo viršutiniame mėlyne lauke sidabrinė bažnyčia, apatiniame auksiniame lauke mėlyna suapvalinta gegnė ir trys dobilo lapai, du gegnės šonuose, vienas po gegne.

Simbolika 
 Mėlyna gegnė – upės linkis, simbolizuojantis miesto geografinę padėtį, vardo kilmę,
 Dobilo lapai – vietovės žemdirbiškas pobūdis,
 Auksinis apatinis laukas – krašto turtingumas.
 Sidabrinė bažnyčia – Linkuvos Švč. Mergelės Marijos Škaplierinės bažnyčia, reikšmingas XVI a. architektūros paminklas.

Istorija 
Herbas patvirtintas 1995 m. kovo 17 d. Prezidento dekretu. Etalono autorius – Juozas Galkus.

Šaltiniai 

Linkuva
1995 m. patvirtinti Lietuvos gyvenviečių herbai
Pakruojo rajono savivaldybės gyvenviečių herbai
Klovainių herbas

Klovainių herbas – Klovainių miestelio ir seniūnijos heraldinis atributas.

Aprašas

Herbo skydo auksiniame lauke šėlstantis mėlynas žirgas su raudonais pakinktais. 

Žirgas – saulės ir dangaus, visų išmintingųjų jėgų džiaugsmo ir pergalės simbolis, įkūnijantis jaunystę, jėgą ir vyriškumą.

Istorija

Istorinio herbo miestelis neturėjo. Heraldikos komisijoje svarstant herbo simboliką, buvo atsižvelgta į vietinių gyventojų pasakojimą apie miestelio vardo kilmės legendą: esą miestelio vardas kilęs nuo žirgo „kloniojimosi“ einant per laukus. Žirgai buvo mėgstami ir Karpio dvare, garsėjusiame didžiulėmis arklidėmis. Žmonių pasakojimai apie žirgo viziją tekant saulei, prisiminimai apie kadaise pro Klovainius ėjusį Kauno-Rygos traktą, kai Klovainiuose buvo keičiami pašto karietų ir prekybos diližanų arkliai, lėmė, kad heraldikos ženklo simboliu tapo žirgas. 

Herbas patvirtinas 1997 m. kovo 19 d. Prezidento dekretu. Etalono autorius – Juozas Galkus.

Šaltiniai

1997 m. patvirtinti Lietuvos gyvenviečių herbai
Pakruojo rajono savivaldybės gyvenviečių herbai
Klovainiai
Krekenavos herbas

Krekenavos herbas – Krekenavos miestelio ir seniūnijos heraldinis atributas.

Aprašas

Raudoname lauke auksinės kanklės, mėlynoje skydo galvoje trys sidabrinės heraldinės lelijos.

Simbolika 
 Sidabrinės lelijos – simbolizuoja Švč. Mergelę Mariją. Krekenavos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia pastatyta daugiau kaip prieš 100 metų. Jos altoriuje esantis Dievo Motinos paveikslas vietos gyventojų laikomas turinčiu stebuklingų galių išgydyti žmones ir juos apsaugoti nuo nelaimių.
 Auksinės kalnklės – vietos meistrų gamintos kanklės.  Tai Krekenavos įžymybė. Iki šiol minimas muzikantas, kanklių meistras, jų gamintojas Stasys Rudis (1880–1949).

Istorija

Herbas patvirtintas 2006 m. kovo 21 d. Prezidento dekretu. Etalono autorius – Henrikas Mazūras.

Šaltiniai

Krekenava
2006 m. patvirtinti Lietuvos gyvenviečių herbai
Panevėžio rajono savivaldybės gyvenviečių herbai
Vandeninis dėžinis vėžlys

Vandeninis dėžinis vėžlys (Terrapene coahuila; ) – balinių vėžlių šeimos (Emydidae) rūšis, endeminė Meksikoje.

Rūšis aprašyta 1944 m. Schmidt'o ir Owens'o. Ji žinoma tik vienoje teritorijoje, kur ji gyvena nedideliame kiekyje plotelių su tinkamomis sąlygomis. Arealas nuo 1960 m. iki 2002 m. susitraukė nuo 1600 km² iki 930 km². Likusiame areale rūšis gyvena tik specifiškuose pelkių plotuose, dalis kurių prarasti dėl džiūvimo bei augalijos kaitos. Šių vėžlių buveinių nykimas tęsiasi. 

Rūšies genetinė struktūra rodo, kad skirtingų vietovių populiacijos yra labai izoliuotos, tad rūšis yra fragmentuota. XX a. 7-tą dešimtmetį tinkamose buveinėse būdavo apie 148 vėžliai hektare, Kadangi vietove su tinkamu buveinės tipu būdavo kelių šimtų hektarų ploto, tokioje vietovėje gyvendavo virš 10 tūkst. suaugusių vėžlių. Dabar panašioje vietovėje gyvena tik apie 2,5 tūkst. 

Paskaičiuota kartos trukmė yra 15 metų (pagal nelaisvėje augintų vėžlių duomenis), todėl per tris kartas šios rūšies suaugusių vėžlių skaičius sumažėjo daugiau kaip 70% indivių.

Nuorodos 

Vėžliai
Gintaras Rumšas

Gintaras Rumšas (1959 m. kovo 31 d. Gataučiuose, Pakruojo raj. – 2020 m. lapkričio 29 d.) – Lietuvos geodezininkas, kartografas, tinklaraštininkas.

Biografija 

Gintaras Rumšas gimė žemaičių tėvų, kilusių iš Švėkšnos, šeimoje. Nuo ankstyvos vaikystės persikėlė su tėvais gyventi Vilniuje. 1966–1977 m. mokėsi Vilniaus Gerosios Vilties vidurinėje mokykloje. 1982 m. baigė taikomosios geodezijos studijas Vilniaus inžineriniame statybos institute, 1988 m. – informacinių technologijų diegimo studijas Maskvos žemėtvarkos inžinierių institute MIIZ, 1986 m. – kontrpropagandos studijas Marksizmo–leninizmo universitete Vilniuje.

Gintaras Rumšas buvo vedęs, turėjo šeimą, suaugusi duktė gyvena užsienyje. Pomėgiai: internetas, istorija, karyba, fantastika, citroenų markės automobiliai, fotografija, Lietuvos dvarai, Lego ir kt.

Veikla 

Po mokslų baigimo apsigyveno Kaune, įsidarbino Aerogeodezijos institute, kur ėjo technikos ir plėtros direktoriaus pareigas. Vienas iš Baltijos šalių geografinių pavadinimų ekspertų, lietuviškų vietovardžių duomenų bazės kūrėjų, mokslinių draugijų narys. 

Nuo 2007 iki 2020 m. rašė asmeninį internetinį tinklaraštį Grumlino palėpė . Buvo aktyvus keliuose socialiniuose tinkluose.

Įvertinimas 

 Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino 1-ojo laipsnio medalis (2001 m., už nuopelnus vystant modernią Lietuvos kartografinių duomenų bazę ir jos kūrimo technologiją)

Šaltiniai

Nuorodos 

 Gintaro Rumšo asmeninis tinklaraštis 
 Gintaro Rumšo grumlt.citrina.lt portalas citroenų mylėtojams 
 Gintaro Rumšo politikos portalas grumlinas.popo.lt
 Gintaro Rumšo lietuvosdvarai

Tinklaraštininkai
Lietuvos geodezininkai
Išlaužo herbas

Išlaužo herbas – Išlaužo kaimo ir seniūnijos heraldinis atributas.

Aprašas

Sidabriniame lauke ant žalios papėdės vaizduojamas juodas lokys su raudonais nagais ir liežuviu laužiantis žalią ąžuolą. Simbolių kalboje lokys reiškia vyrišką drąsą, jėgą, geraširdiškumą, globą, tėvišką meilę.  Ąžuolas heraldikoje simbolizuoja tvirtumą, jėgą, grožį, garbę, nepriklausomybę. Sidabrinė skydo spalva heraldikoje reiškia dorumą, skaistumą ir nekaltybę.

Istorija

Išlaužas istorinio herbo niekada neturėjo. Heraldikos komisijos posėdyje kartu su seniūnijos atstovais svarstant naujo herbo idėjas buvo nuspręsta herbe pavaizduoti miestelio vardo kilmės legendą. Juolab, kad „Dabartinės lietuvių kalbos žodyne“ nurodoma, jog išlauža – vieta miške, kur daug išlaužyta medžių. Išlaužo herbe buvo nuspręsta pavaizduoti belaužiantį medį lokį. 

Herbas patvirtintas 2005 m. gegužės 3 d. Prezidento dekretu. Etalono autorius – Rolandas Rimkūnas.

Šaltiniai

2005 m. patvirtinti Lietuvos gyvenviečių herbai
Prienų rajono savivaldybės gyvenviečių herbai
Išlaužas
Centrinės Amerikos dumblavėžlis

Centrinės Amerikos dumblavėžlis (Kinosternon angustipons; ) – dumblavėžlių (Kinosternidae) šeimos rūšis, gyvenanti Centrinėje Amerikoje (Kosta Rika, Nikaragva, Panama).

Šie vėžliai pusiau vandeniniai, gėlavandeniai, gyvena sekliose pelkėse.
Rūšis aprašyta 1965 m., Leglerio.

Nuorodos 

Vėžliai
Siemianovskių ežeras

Siemianovskių ežeras, Siemianuvkos marios () – ežeras šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Michalovo ir Narevkos valsčiuose. Vakarinėje Belovežo girios dalyje. Ežeras susidarė 1977-1990 m. užtvenkus Narevo upę. Šalia ežero įsikūrę Bondarų ir Nova Lukos kaimai.

Augalija ir gyvūnija

Paukščiai

Pempė, Baltasis gandras, Didžioji antis, Sėjikiniai, Garniniai, Laukys, Didysis baublys, Javinė lingė, Pievinė lingė, Stulgys, Šaukštasnapė antis, Tetervinas, Meldinė nendrinukė, Nendrinė starta, Ežerinė nendrinukė, Mažoji krakšlė, Pilkoji gervė, Kalninė kielė, Geltongalvė kielė, Ereliai, Kiriniai, Žuvėdriniai, Pilkasis garnys, Kraginiai, Erelis žuvininkas, Pelėdiniai paukščiai, Geniniai, Kregždiniai, Geltonoji starta ir Sakaliniai.

Žinduoliai

Europinė audinė, Usūrinis šuo, Ūdra, Kiaunės, Barsukas, Pilkasis vilkas, Stirna, Stumbras, Briedis, Kiškiniai ir Šernas.

Žuvys

Europinė lydeka, Ešerys, Paprastasis karpis, Paprastieji karosai, Paprastoji meknė, Lynai, Paprastoji kuoja, Pūgžlys, Paprastasis karšis, Ungurys ir Paprastasis šamas.

Augalija

Ąžuolas, Beržas, Pušis, Eglė, Paprastoji kiaulpienė ir Plukė.

Grybai ir uogos

Tikrinis baravykas, Valgomoji voveraitė, Lepšė, Tikrasis raudonviršis, Kelmutis, Skėtinė žvynabudė, Pušyninė rudmėsė, Mėlynė, Avietė, Paprastoji žemuogė ir Paprastoji spanguolė.

Nuorodos

 Aprašymas apie ežerą I (lenk.) ;
 Aprašymas apie ežerą II (lenk.).
 Aprašymas apie ežerą ir ežero nuotraukos (lenk.);
 Aprašymas apie ežerą III (lenk.) .

Palenkės vaivadijos ežerai
Michalovo valsčius
Narevkos valsčius
Arnas Butkevičius

Arnas Butkevičius (g. 1992 m. spalio 22 d. Klaipėdoje) – Lietuvos krepšininkas, žaidžiantis Kauno „Žalgirio“ komandoje, lengvojo krašto pozicijoje.
 
Profesionalo karjerą pradėjo 2009 m. sezone Neringos „Kuršių“ komandoje, kuri rungtyniavo Regionų krepšinio lygoje (RKL). 2010 m. jaunasis Lietuvos krepšinio talentas perėjo į Vilniaus „Sakalų“ komandą. 2016 m. gegužės pabaigoje, atstovaudamas Klaipėdos „Neptūnui“ patyrė blauzdos traumą. 2016 m. rugsėjo pabaigoje Klaipėdos klubas nutraukė sutartį su žaidėju, dėl sutarties sąlygų nesilaikymo, motyvuodamas tuo, kad žaidėjas tinkamai neatliko reabilitacijos proceso.
 
2017 m. gruodžio 10 dieną iškilus „Klaipėdos Neptūno“ finansinėms problemoms, A.Butkevičiaus kontraktas buvo išpirktas Vilniaus „Lietuvos ryto“ 2022 m. liepos pradžioje pasirašė dvejų metų sutartį su Kauno „Žalgirio“ klubu.
 
2011 m. liepą Pasaulio jaunimo (U-19) čempionate Latvijoje su Lietuvos devyniolikmečių rinktine tapo pasaulio čempionu. Viso turnyro metu Lietuvos jaunimo rinktinės gynėjas vidutiniškai rinkdavo po 7,11 taškus, atkovodavo po 3,00 kamuolio, perimdavo po 0,89 kamuolio ir padarydavo po 1,56 rezultatyvaus perdavimo.

Pasiekimai 
 2022 m. LKL čempionas
 2014 m., 2016, 2018, 2019, 2021 m. LKL antros vietos laimėtojas
 2019 m. Karaliaus Mindaugo taurės laimėtojas.

Dalyvavimas čempionatuose 

|}

Šaltiniai 

Lietuvos krepšininkai
Siemianuvkos-Svisločiaus pasienio punktas

Siemianuvkos-Svisločiaus pasienio punktas () - Baltarusijos-Lenkijos valstybinės sienos pasienio punktas, šalia Semianuvkos kaimo, Narevkos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje iš Lenkijos pusės ir šalia Svisločiaus miesto iš Gudijos pusės. Tai traukinių transportui skirtas pasienio patikros punktas. Pasienio punktas priklauso Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linijai ir Valstybės siena-Chrizanuvas geležinkelio linijai.

Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija

Iki Cisuvkos geležinkelio stotelės yra 3 km.

Valstybės siena-Chrizanuvas geležinkelio linija

Iki Siemianuvkos geležinkelio stoties yra 8,2 km.

Semianuvka
Lenkijos ir Baltarusijos pasienio punktai
Pandėlio herbas

Pandėlio herbas – Pandėlio miesto ir seniūnijos heraldinis atributas.

Aprašas
Skydo laukas žalias auksine galva. Žaliame lauke ant auksinės ąžuolo šakos auksiniais lapais kylantis sidabrinis sakalas su auksiniais snapu ir kojomis su sparnais virš nugaros. Kairysis sparnas sužeistas, su raudona kraujo dėme. Auksinėje galvoje 7 raudonos septynkampės žvaigždės, kur antroji iš heraldinės dešinės pakeista žydru pusmėnuliu.

Istorija

Herbas patvirtintas 1997 m. rugsėjo 18 d. Prezidento dekretu. Etalono autorius – Arvydas Každailis.

Pandėlys
1997 m. patvirtinti Lietuvos gyvenviečių herbai
Rokiškio rajono savivaldybės gyvenviečių herbai
Kamajų herbas

Kamajų herbas – Kamajų miestelio ir seniūnijos heraldinis atributas.

Aprašas
Sidabrinis kryžius raudoname lauke su sidabriniu kvadratu centre, o kvadrate tupintis atgal žvelgiantis (trussant regardant) juodas strazdas.

Istorija

Istorinio herbo Kamajai neturėjo. Dabartinis patvirtintas 2005 m. birželio 23 d. Prezidento dekretu.

2005 m. patvirtinti Lietuvos gyvenviečių herbai
Rokiškio rajono savivaldybės gyvenviečių herbai
Kamajai
Notėnų herbas

Notėnų herbas – Notėnų kaimo ir seniūnijos heraldinis atributas. 2011 m. herbą patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-711. Herbo etaloną sukūrė dailininkas Rolandas Rimkūnas.

Aprašas 
Sidabriniame lauke raudoni trigubi vartai su penkiais bokšteliais ir penkiais kryžiais, stovintys ant juodos papėdės, kuriame trys auksiniai obuoliai. Obuolys simbolizuoja įvairias, kartais ir prieštaringas reikšmes – vaisingumo, taikos, nesantaikos, žinių, pažangos ir kt. Vartų raudona spalva reiškia meilę tautinėms ir moralinėms vertybėms, narsą jas ginant. Sidabrinė skydo spalva atspindi Notėnų lokalizaciją prie Notės upelio, vietovardžio hidroniminę kilmę.

Istorija
Notėnai herbo anksčiau neturėjo. Kuriant pirmąjį herbą, Notėnų Šv. kankinės Kotrynos bažnyčios šventoriaus vartai buvo pasirinkti kaip pagrindinis simbolis. Puošnūs raudoni vartai simbolizuoja vietos žmonių religingumą, už šių vartų esančią bažnyčią – dvasinės stiprybės šaltinį. Herbo juodoje skydo papėdėje nuspręsta pavaizduoti jau nuo neolito laikų žinomą vaisių – obuolį.  Notėnai garsėja pirmą sekmadienį po Švč. Mergelės Marijos ėmimo į dangų (Žolinių) švenčiamais Obuoliniais atlaidais, tradicinėmis derliaus šventėmis. Atlaidai surengiami būtent tada, kai uždera pirmasis obuolių derlius. Renkantis herbo skydo spalvą, buvo įvertintos notėniškių sąsajos su vandenimis – pratekančią Notę, sudarytus tvenkinius, buvusį vandens malūną. Lietuvos heraldikos komisija herbą aprobavo 2011 m. gegužės 19 d. (posėdžio protokolas Nr. 6K–8 (424)).

Šaltiniai

Nuorodos 
 Sąrašas:Lietuvos herbai

2011 m. patvirtinti Lietuvos gyvenviečių herbai
Skuodo rajono savivaldybės gyvenviečių herbai
Notėnai
Turgelių herbas

Turgelių herbas – Turgelių kaimo ir seniūnijos heraldinis atributas.

Aprašas
Sidabriniame lauke raudonos lūžusios kolonos apatinė dalis, apvyta auksiniais vynuogienojais su auksinėmis kekėmis.

Simbolika
 Kolona – teisingumas, geranoriškumas, humanizmas, išmintis ir triumfas. Tai P. K. Bžostovskio idėjų simbolis.
 Vynuogienojai – atgimimas, vaisingumas, gyvybė.
 Sidabrinis skydo laukas – Merkys, tekantis pro Turgelius. 
 Raudona lūžusi kolona su aplink ją apsivijusiomis auksinėmis vynuogėmis – istorinio paveldo atgaivinimas ir įprasminimas. S

Istorija

Svarstant galimus Turgelių herbo motyvus, buvo nuspręsta juos susieti su Paulavos Respublika, gyvavusia Turgelių apylinkėse XVIII a. antrojoje pusėje. Žymi visoje Europoje Pavlovo Respublika užėmė vos 3000 ha žemės, tačiau turėjo nuosavą konstituciją, herbą, vėliavą, pinigus, iždą, mokyklą. Pavlovo Respublikos prezidentas Povilas Ksaveras Bžostovskis, veikiamas liberalių idėjų, savo valstiečius baudžiauninkus paleido į laisvę ir išnuomojo jiems žemę už mokestį. Jis rūpinosi valstiečių išsilavinimu, kultūriniu išprusimu, sveikata. P. K. Bžostovskis išleido daugelį knygų ir brošiūrų, buvo geras vertėjas. Pavlovo Respublika gyvavo 30 metų. 

Herbą 2012 m. sausio 16 d. patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-928, nors dar 2011 m. gruodžio 29 d. herbas buvo patvirtintas Šalčininkų rajono savivaldybės tarybos sprendimu.  Etalono autorius – Juozas Galkus.

Šaltiniai

2012 m. patvirtinti Lietuvos gyvenviečių herbai
Šalčininkų rajono savivaldybės gyvenviečių herbai
Turgeliai
Donatas Kazlauskas (1994)

Donatas Kazlauskas (g. 1994 m. kovo 31 d.) – Lietuvos futbolininkas, puolėjas.

Karjera 
Futbolininko karjerą pradėjo Kretingoje. Būdamas 14 metų išvyko į Kauną ir treniravosi Nacionalinėje futbolo akademijoje. 

2011 m. sezoną baigė Kauno „Atleto“ komandoje I Lietuvos lygoje.

2012 m. pasirašė kontraktą su Vilniaus „Žalgiriu“. Puolėjas debiutavo A lygoje jau pirmose rungtynėse būdamas 17 metų, o antrose rungtynėse prieš Klaipėdos „Atlantą“ įmušė savo pirmąjį įvartį. 

Prieš 2013 m. sezoną pasirašė kontraktą su Klaipėdos „Atlantu“. Po 2013 m. sezono geriausio jauno Lietuvos futbolininko rinkimuose užėmė antrą vietą, nusileisdamas tik Gratui Sirgėdui.

2015 m. sausio pradžioje sudarė 3,5 m. kontraktą su Lenkijos Gdansko „Lechia“ klubu.

Nuo 2016 m. žaidė Klaipėdos „Atlante“.

2018 m. per vasaros transferus išvyko į FK Trakai. 2018 m. A lygoje sužaidė 13 rungtynių ir pelnė devynis įvarčius. 2019 m. žaidė 29 kartus ir pelnė dvylika įvarčių.

2020 m. rugpjūčio 25 d. žaidė UEFA Europos lyga 2020–2021 m. rungtynėse prieš Derry City FC. Pratęsimo metu pelnė lemiamą įvartį ir FK Riteriai šventė pergalę rezultatu 3-2.

2020 m. rugsėjo 8 d. žaidė prieš Albanijos rinktinę UEFA Tautų lygos rungtynėse ir pasižymėjo įvarčiu. 51 minutę pelnytas įvartis buvo vienintelis tose rungtynėse ir garantavo lietuviams pergalę. Ši pergalė svarbi tuo, kad buvo iškovota oficialiose varžybose po ketverių metų pertraukos.

2020 m. rugsėjo 25 d. pranešta, kad keliasi į Ukrainą ir žais FK Lviv. Debiutavo rungtynėse prieš Luhansko „Zorios“ ekipą. Aikštėje pasirodė 58 min., kai rezultatas buvo 5-0 varžovų naudai.

2021 m. birželio mėn. pasirodė pranešimai, kad žaidėjas palieka klubą.

2021 m. liepą pranešta, kad atstovaus Klinkėnų „Academica“ futbolo klubui. Pasirašyta dvejų metų sutartis.

2022 m. sausio mėn. pranešta, kad pasirašyta sutartis su FK Žalgiris.

Debiutavo „Žalgirio“ sudėtyje A lygoje 2022 m. kovo 4 d. rungtynėse prieš „Jonavos“ klubą. Šiose rungtynėse pasižymėjo įvarčiu.

Statistika 
 A lygos statistika

Spalvų reikšmės: 
 Ekipa žaidė A lygoje;

Žaidimas rinktinėje 
Puolėjas sužaidė 25 rungtynes ir pelnė 3 įvarčius Lietuvos U-17 rinktinėje, U-18 per 10 rungtynių taip pat pelnė 3 įvarčius. U-19 rinktinėje sužaidė 18 rungtynių ir pelnė 3 įvarčius. 2013 m. debiutavo Lietuvos jaunimo iki 21 rinktinėje Sandraugos taurės rungtynėse su Ukrainos bendraamžiais. Tame pačiame turnyre pelnė ir savo pirmąjį įvartį atstovaudamas jaunimo rinktinei rungtynėse su Moldova.

Įvarčiai

Pasiekimai

Pasiekimai 
 su FK Žalgiris
 A lygos čempionas: 2022 m.
 LFF taurės laimėtojas: 2011–2012, 2022 m.

 asmeniniai
 2014 m. Geriausias jaunasis Lietuvoje žaidžiantis futbolininkas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 alyga.lt svetainė
 SOCCERWAY
 lietuvosfutbolas.lt
 Statistika 90minut.pl
 Globalsportsarchive
 national-football-teams
 futbolinis.lt

Lietuvos futbolininkai
Bijotų herbas

Bijotų herbas – Bijotų kaimo ir seniūnijos heraldinis atributas.

Aprašas
Žaliame lauke auksinis Baublys atverta juoda durų anga.

Simbolika 
 Žalia spalva reiškia gražią gamtą ir kadaise netoli buvusį ąžuolyną (galbūt ir šventvietę), taip pat viltį, kad vietovė atgis ir vėl taps svarbiu Žemaitijos kultūriniu centru. 
 Juoda durų anga rodo, jog šiame statinyje slypi mūsų krašto švietimui ir mokslui svarbios vertybės (heraldikoje juoda spalva paprastai žymi mokslą, išsilavinimą), o atvira durų anga – kad čia laukiami visi Baublio lankytojai, kuriems nesvetima šio krašto kultūra ir tradicijos. 

Spalvų gama artimai siejasi su baltiškąja, pirmiausia žemaičių ir lietuvių etnine spalvų sistema.

Istorija
Istorinio herbo Bijotai neturėjo. Svarstant Bijotų herbo motyvus, niekam nekilo abejonių, jog naujame herbe turi būti pavaizduotas bemaž prieš 200 metų Dionizo Poškos pastatytas Baublys. 

Herbą 2010 m. birželio 3 d. patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-383. Etalono autorius – Rolandas Rimkūnas.

Šaltiniai

2010 m. patvirtinti Lietuvos gyvenviečių herbai
Šilalės rajono savivaldybės gyvenviečių herbai
Bijotai
Kintų herbas

Kintų herbas – Kintų miestelio ir seniūnijos heraldinis atributas.

Aprašas 
Sidabriniame skydo lauke trys raudoni buriniai laivai (viršuje du, apačioje vienas), priekinės burės trikampės, galinės – stačiakampės.

Istorija 

Herbą patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-902. 2011 m. gruodžio 15 d.

Išnašos 

2011 m. patvirtinti Lietuvos gyvenviečių herbai
Šilutės rajono savivaldybės gyvenviečių herbai
Kintai
Kaltanėnų herbas

Kaltanėnų herbas – Kaltanėnų miestelio ir seniūnijos heraldinis atributas.

Aprašas
Žaliame lauke auksinis medžioklės ragas su sidabrine virvute, sidabrinėje galvoje trys ežerinės lobelijos žiedai mėlynais vainiklapiais į heraldinę dešinę, auksinėmis taurelėmis į kairę.

Simbolika 
 ežerinė lobelija – į Raudonąją knygą įtrauktas augalas auga tik Kaltanėnų seniūnijos Keruočio ir Seniškio ežeruose,
 medžioklio ragas – aliuzija į Narbutų giminę, kurios herbe taip pat naudojamas šis simbolis, ir dabarties aktualija, kadangi Kaltanėnai garsėja miškingumu ir medžioklės plotais.

Istorija
Herbą patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-967. Etalono autorius – Rolandas Rimkūnas.

Šaltiniai

2012 m. patvirtinti Lietuvos gyvenviečių herbai
Švenčionių rajono savivaldybės gyvenviečių herbai
Kaltanėnai
Valstybinė saugomų teritorijų tarnyba

Valstybinė saugomų teritorijų tarnyba prie Aplinkos ministerijos – viešojo administravimo įstaiga, atsakinga už valstybės saugomų teritorijų priežiūrą ir plėtrą.

Istorija 
1945 m. LTSR įsteigti pirmieji 8 gamtiniai draustiniai – jie buvo sukurti medžiojamosios faunos atkūrimo tikslu. 1948 m. draustiniai transformuoti į medžioklės rezervatus arba panaikinti.
 
1959 m. priimtame pirmajame Gamtos apsaugos įstatyme įteisintos pagrindinės LTSR saugomų teritorijų kategorijos ir jų režimai. 1960 m. atsirado pirmieji konservacinių tikslų siekiantys gamtiniai ir kompleksiniai draustiniai (apie 100, 2% šalies ploto). Išplėstas gamtinių rezervatų tinklas, suformuluota gamtinio karkaso idėja, kompleksinių saugomų teritorijų samprata bei jų teritorinės plėtros koncepcija, įteisinta gamtos paminklų kategorija.
 
Atkūrus nepriklausomybę priimtas Saugomų teritorijų įstatymas (1993, 2001), pradėjęs iš esmės naują etapą saugomų teritorijų raidoje. Sukurta saugomų teritorijų administravimo sistema, įsteigtos visų nacionalinių ir regioninių parkų direkcijos. Užbaigtas formuoti Lietuvos nacionalinių parkų tinklas (1991), įteisinta regioninių parkų sistema bei iš esmės išplėstas valstybinių draustinių tinklas (1992), įsteigtas pirmasis biosferos rezervatas (2002), pradėtas formuoti NATURA 2000 teritorijų tinklas.

Šaltiniai ir nuorodos 

 Tarnybos interneto svetainė 

Lietuvos institucijos
Lietuvos Respublikos aplinkos ministerija
Aplinkos projektų valdymo agentūra

Aplinkos projektų valdymo agentūra (APVA) – biudžetinė įstaiga, administruojanti aplinkosaugos projektus, finansuojamus iš Europos Sąjungos fondų.

Veikla 
2002 m. prie Lietuvos Respublikos aplinkos ministerijos įkurta ISPA programos įgyvendinimo agentūra, kuri prižiūrėjo ISPA lėšų panaudojimą ir programų įgyvendinimą. 2004 m. agentūra pervadinta į Aplinkos projektų valdymo agentūrą

Lietuvai įstojus į Europos Sąjungą, APVA administruoja aplinkosaugos projektus finansuojamus iš ES Sanglaudos fondo ir struktūrinių fondų, taip pat toliau prižiūri, kaip vykdomi ISPA fondo finansuojami projektai.

Šaltiniai ir nuorodos 

Aplinkos projektų valdymo agentūros tinklalapis

Lietuvos ekonominės organizacijos
Lietuvos viešosios įstaigos
Aplinkos
Korkovado nacionalinis parkas (Kosta Rika)

Korkovado nacionalinis parkas () – nacionalinis parkas pietvakarių Kosta Rikoje, Osos pusiasalyje, Puntarenaso provincijoje. Įsteigtas 1975 m. ir skirtas apsaugoti unikalius, savo didele bioįvairove pasižyminčius tropinius miškus.

Parkas apima lygumų džiunglių ir kalnų rūko miškų plotus, pasižyminčius labai didele bioįvaiove. Čia gyvena ~140 žinduolių rūšių (Centrinės Amerikos tapyras, jaguaras, ocelotas, ilgauodegė katė, jaguarundis, puma, raudonnugaris saimiris, paprastasis kapucinas, Žofrua koata, nykštukinė skruzdėda, Meksikos skruzdėda ir kt.), taip pat yra ~400 paukščių rūšių (tarp jų reta raudonoji ara, harpija), didelė vabzdžių, varliagyvių, roplių įvairovė (įvairios stiklavarlės, medlaipės, amerikinis krokodilas, krokodilinis kaimanas).

Parke taip pat yra Salsipuedeso urvas, kuriame Anglijos keliautojas ir korsaras Frensis Dreikas buvo paslėpęs savo lobius. Jo ekspedicija buvo apsistojusi 1579 m. Seniau parko teritorijoje veikė aukso kasykla.

Kosta Rikos nacionaliniai parkai
Budzisko miškų draustinis

Budzisko miškų draustinis () – draustinis, esantis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Supraslio ir Čarna Bialostockos valsčiuose. Draustinio plotas 328,51 ha. Draustinis įkurtas 1970 metais Knišino girioje. Draustinyje saugoma čia esančių miškų ir pelkių ekosistema.

Supraslio valsčius
Čarna Bialostockos valsčius
Gamtos draustiniai Knišino girioje