joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Troškūnų valsčius

Troškūnų valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Troškūnai.

Istorija

Valsčius įkurtas XIX a.

1947 m. perduotas naujai įsteigtai Anykščių apskričiai. Troškūnų valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Troškūnų rajonui (9 apylinkės).

|-
| 1923 m. || 187 || 5477 || 1145 || ||
|-
| 1949-01-01  || 216 || || || 9 apylinkės  ||
|}

Suskirstymas

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1904 || Žalioji || Jurgis Gilvydis, išeivijos veikėjas Argentinoje || 1978
|-
| 1912 || Umėnai || Steponas Jurgis Gailiušis, pranciškonų vyresnysis || 2002
|-
| 1925 || Latavėnai || Paulius Baltakis, lietuvių išeivijos vyskupas || 2019
|-
| 1930 || Latavėnai || Vytautas Baltakis, geologas ||
|-
| 1942 || Žukauskai || Julija Čepytė, bibliografė, pedagogė ||
|}

Šaltiniai 

Anykščių apskrities valsčiai
Panevėžio apskrities valsčiai
Ukmergės apskrities valsčiai
Jungtinių Valstijų maršalų tarnyba

Jungtinių Valstijų maršalų tarnyba () (sutr. USMS) – Jungtinių Amerikos Valstijų federalinė įstatymų priežiūros agentūra prie Jungtinių Valstijų Teisingumo departamento. 

JAV maršalų tarnyba yra Jungtinių Valstijų federalinių teismų įstatymų vykdymo priemonė. Maršalai saugo teismų pareigūnus ir pastatus, kad būtų užtikrintas efektyvus teisinės sistemos veikimas. Maršalai padeda su teismų apsauga, kalinių gabenimu, pateikia arešto orderius ir ieško pabėgusių kalinių. 

JAV maršalų tarnyba turi savo oro pervežimo agentūrą Justice Prisoner and Alien Transportation System (JPATS), kuri perveža kalinius ir imigracinės tarnybos sulaikytus nelegalius imigrantus. Per metus perveža virš ketvirčio milijono žmonių.

Šaltiniai 

JAV specialiosios tarnybos
Trakų karališkasis rūmų teatras

Trakų karališkasis rūmų teatras - Trakų miesto mėgėjų teatras, nuo 1991 m.  įsteigtas Trakų rajono kultūros rūmuose. Teatrą kartu su bendramintėmis Vilija Babarskiene ir Irena Parnaviene įkūrė  režisierius, Lietuvos teatro, kultūros ir politinis veikėjas Vytautas Mikalauskas. Pirmasis teatro pastatymas 1991 m. buvo poezijos spektaklis „Veriu duris į amžinybę“ pagal B. Brazdžionio eiles. Pirmasis spektaklis, 1991 m. sulaukęs dėmesio ir įvertinimų, buvo P. Pundzevičius-Petliuko "Neatmezgamasis mazgas".

Kartu su pirmosiomis premjeromis gimė ir teatro šventės sumanymas, pradėti ruošti tarptautinės Teatro dienos paminėjimai. 1992 m. teatro iniciatyva Trakuose gimė mėgėjų teatrų festivalis „Kanapė“ , kuris ilgainiui tapo tarptautiniu, kas dveji metai vykstančiu dideliu renginiu. Nuo 2007 m. teatro spektaklius režisuoja Irena Jocienė.

Režisieriai 
Teatre spektaklius statė: Vytautas Mikalauskas, Antanas Naraškevičius, Darius Kairaitis, Robertas Čiuta, Birutė Klevickienė, Stasys Dimbelis, Irena Jocienė.

Aktoriai 
Teatro spektakliuose vaidino: Vytautas Mikalauskas, Vilija Babarskienė, Irena Parnavienė, Giedrius Arbačiauskas, Juozas Jokūbauskas, Rimas Šimonis, Daiva Barkauskaitė, Darius Kairaitis, Edita Kairaitienė, Kęstutis Vilkauskas, Vilius Vaitelis, Irena Jocienė, Vitalijus Klevickas, Birutė Klevickienė, Roma Armonienė, Danutė Juraitienė, Robertas Čiuta, Aleksandras Makejevas.

Ryškiausi pastatymai 
Didžiąją dalį spektaklių teatro repertuare sudaro komedijos.
 P. Pundzevičius-Petliukas „Neatmezgamas mazgas“,
 A. Gurauskis „Šalaputris“,
 Algirdas Kazragis „Žentelis“, 
 Balys Sruoga „Dobilėlis penkialapis“, 
 Borisas Dauguvietis „Žaldokynė“, 
 „Į Europą“ (pagal Augustino Griciaus „Palanga“) - režisierius V. Mikalauskas;
 „Pirkite širdį“ (pagal I. Bukovčaną), 
 „Saldus kelias į pragarą“ (pagal Prosperą Merimė) – režisierius A. Naraškevičius;
 „Vardan meilės“ (pagal Juozo Grušo „Barbora Radvilaitė“) - režisierė B. Klevickienė;
  Deilo Vasermano, Joe Dariono miuziklas „Žmogus iš La Mančos“(2005 m.) – režisierius S. Dimbelis; 
 Pjeras Bomaršė „Figaro vedybos“ (2007 m.),
 „Bankas S“ (pagal Antono Čechovo „Jubiliejus“, (2008 m.)),
 Roberas Toma „Aštuonios mylinčios moterys“ (2010 m.) - režisierė I. Jocienė .

Nuorodos 
„Karališkasis teatras gyvuos net ir su vyžomis“ - „Trakų žemės“ pokalbis su režisiere Irena Jociene apie Karališkojo teatro gyvavimą ir artimiausius planus (2010 m.).
„Krizės ateina ir praeina, o teatras išlieka“ (Dominykas Griežė, „Galvė“)
„Atvažiavau padaryti dar vieną darbelį...“ - „Vorutos“ pokalbis su režisieriumi Antanu Naraškevičiumi
 Apie teatro 20 m. jubiliejų dainavosgidas.lt svetainėje

Šaltiniai

Lietuvos teatrai
Trakų rajono savivaldybė
Dievų miškas

Dievų miškas – memuarinė knyga, parašyta 1945 m. lietuvių rašytojo ir poeto Balio Sruogos (1896–1947).

Jame atsispindi rašytojo išgyvenimai nacių Štuthofo koncentracijos stovykloje, į kurią B. Sruoga buvo išsiųstas 1943 m. kovą. Memuarų knyga kupina ironijos ir pasišaipymo iš lagerių tvarkos, elgesio su kaliniais ir apskritai iš visos esamos situacijos. Kaip teigia literatūrologas Algis Kalėda: „[romane naudojama] sarkastiška ironija ir juodasis humoras (kalinių mušimo, lavonų tampymo scenos) – vienintelis būdas, leidęs bent kiek atsitverti nuo šaltai apgalvotos, racionalizuotos žmonių naikinimo sistemos.“ 

Knygą B. Sruoga parašė vos per kelis mėnesius, tik grįžęs iš koncentracijos stovyklos į Lietuvą 1945 m. vasarą, besigydydamas Birštono sanatorijoje. Jos spausdinimas sovietinės priespaudos laikais buvo uždraustas. Pirmą kartą romanas išleistas 1957 m., jau po autoriaus mirties. 2005 m. pasirodė pagal knygą sukurtas filmas „Dievų miškas“ (rež. Algimantas Puipa).

Leidimai 

Nepilnas knygos leidimų sąrašas:

 Dievų miškas Klasikinės lietuvių literatūros antologija
 Dievų miškas / dail. Algirdas Kurauskas. – Chicago, Ill.: Terra, 1957. – 482 p.: portr.
 Dievų miškas: atsiminimai / iliutr. Eduardas Jurėnas. – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1960. – 534 p.: iliustr.
 Dievų miškas. – Vilnius: Vaga, 1971. – 422 p.
 Dievų miškas / dail. Rimantas Dichavičius. – Vilnius: Vaga, 1976. – 427 p.: iliustr.
 Dievų miškas / dail. Telesforas Kulakauskas. – Vilnius: Vaga, 1976. – 426 p.: portr.
 Dievų miškas / iliustr. Arūnas Tarabilda. – Kaunas: Šviesa, 1979. – 334 p.
 Dievų miškas: atsiminimai / iliustr. Edmundas Žiauberis. – Vilnius: Vaga, 1985. – 252 p.: iliustr.
 Dievų miškas: atsiminimai. – Kaunas: Šviesa, 1989. – 319 p. – ISBN 5-430-00477-4
 Dievų miškas: atsiminimų knygos ištraukos / parengė Agnė Iešmantaitė. – Vilnius: Žaltvykslė, 2005. – 171 p. – ISBN 9986-06-079-6
 Dievų miškas: memuarai. – Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2005. – 445 p.: portr. – ISBN 9986-39-416-3
 Dievų miškas: memuarai. – Vilnius: Lietuvos rytas; Madrid: Mediasat Group, 2006. – 286 p. – ISBN 84-9819-670-1
 Dievų miškas: memuarai. – Vilnius: „Baltų lankų“ leidyba, 2013. – 447 p. – ISBN 978-9955-23-699-3

Šaltiniai 

Lietuvių autorių knygos
Holokaustas
Balzaminis actas

Balzaminis actas arba Modenos balzaminis actas () – brandinant statinėse vynuogių misos pagrindu gaminamas actas. Artimos juodai tamsiai rudos spalvos, specifinio intensyvaus saldžiarūgščio skonio bei savito kvapo. Konsistencija priklauso nuo brandinimo laiko – varijuoja nuo skystos iki tirštos. Modenos balzaminis actas laikomas vertingiausia maistinio acto rūšimi, delikatesu ir vertinamas gurmanų.

Pavadinimo kilmė 
Balzaminį actą X amžiuje išrado Italijos provincijoje Modenoje, todėl tradiciškai jis tebevadinamas Modenos balzaminiu actu.

Gamybos technologija 
Gaminamas iš virtos vynuogių misos ir statinėse laikyto vyno acto mišinio, viską daug metų perpylinėjant į skirtingas statines. Brandinimo laikas dažniausiai varijuoja tarp 3–25 metų, gali būti brandinama ir ilgiau. Klasikinė tiršto sirupo konsistencija ir skonio intensyvumas išgaunamas nuo 12 metų. Brandinant ilgiau, konsistencija tirštėja, skonis ir kvapas intensyvėja.

Priklausomai nuo brandinimo laiko ir kokybės, už originalų Modenos balzaminį actą prašoma 60–600€/L, už ilgiausiai brandintą aukščiausios kokybės – nuo 800–1200€/L.

Prekyboje siūloma ir pigesnių jo pakaitalų bei klastočių iš vyno acto, kuris nudažomas amoniakine karamele ar kitais dažikliais, dirbtinai sutirštinamas krakmolu ar kitais tirštikliais.

Naudojimas 
Populiariausias naudojimo būdas: iš balzaminio acto, alyvuogių aliejaus, druskos bei pipirų gaminamas užpilas salotoms. Italijos Modenos regione garsus patiekalas – jautiena su balzaminio acto padažu.

Nuorodos 
 Išsamesnis straipsnis apie balzaminį actą
 Pasakojimas apie balzaminio acto gamyklėlę Modenos mieste

Prieskoniai
Itališka virtuvė
Pirtis (ežeras)

Pirtis arba Pirties ežeras, ( arba ) – ežeras šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Seinų apskrityje, Seinų valsčiuje. 131 m virš jūros lygio. Ežeras pailgas: būdamas vos 0,275 m pločio, ištįsęs net iki 1,05 km. Pavadinimas siejamas su žodžiu pirtis – prie šio vandens telkinio prausdavosi Sengirės kolonistai, sakų smalintojai.

Šaltiniai 
 Pirties ežeras

Seinų apskrities ežerai
Seinų valsčius
Alkantara (upė)

Alkantara (, ) – upė Italijoje, rytų Sicilijoje, Mesinos provincijoje. Prasideda 1250 m aukštyje, Nebrodžio kalno papėdėje. Teka į rytus pagal šiaurinį Etnos ugnikalnio šlaitą. Tekėdama per bazaltinius sluoksnius, upė sudaro vaizdingus kanjonus, vadinamus Gole dell’Alcantara. Vietomis yra susidarę „lavos stulpai“, sustingę karštai lavai susiliejus su šaltu vandeniu. Alkantara įteka į Jonijos jūrą šalia Džiardini Nakso.

Upės pavadinimas arabiškos kilmės: žodis „Alkantara“ () reiškia tiltą. Graikai upę vadino Akesines Potamos, romėnai – Assinus.

Italijos upės
Sicilija
Atlanto pogrupis (NBA)

Atlanto pogrupis yra vienas iš NBA lygos Rytų konferencijos pogrupių. „76ers“, „Knicks“, „Nets“ ir „Celtics“ šiame pogrupyje žaidžia dar nuo tada, kai jį sudarė septynios komandos. Po pogrupių pertvarkymo į Atlanto divizioną atsikėlė „Raptors“ komanda, o „Heat“, „Magic“ ir „Wizards“ ekipos persikėlė į naująjį  Pietvakarių pogrupį. Toks klubų suskirstymas įsigaliojo prieš prasidedant 2004–05 m. sezonui. Dabartininė pogrupio nugalėtoja yra Bostono „Celtics“ komanda.

Atlanto pogrupio komandos
Bostono „Celtics“ 
Filadelfijos „76ers“
Naujojo Džersio „Nets“
Niujorko „Knicks“
Toronto „Raptors“

Buvusios Atlanto pogrupio komandos
Bafalo „Braves“
Majamio „Heat“
Orlando „Magic“
Šarlotės „Hornets“
Vašingtono „Wizards“

Atlanto pogrupio nugalėtojai

 1971: Niujorko „Knicks“
 1972: Bostono „Celtics“
 1973: Bostono „Celtics“
 1974: Bostono „Celtics“
 1975: Bostono „Celtics“
 1976: Bostono „Celtics“
 1977: Filadelfijos „76ers“
 1978: Filadelfijos „76ers“
 1979: Vašingtono „Bullets“
 1980: Bostono „Celtics“

 1981: Bostono „Celtics“
 1982: Bostono „Celtics“
 1983: Filadelfijos „76ers“
 1984: Bostono „Celtics“
 1985: Bostono „Celtics“
 1986: Bostono „Celtics“
 1987: Bostono „Celtics“
 1988: Bostono „Celtics“
 1989: Niujorko „Knicks“
 1990: Filadelfijos „76ers“

 1991: Bostono „Celtics“
 1992: Bostono „Celtics“
 1993: Niujorko „Knicks“
 1994: Niujorko „Knicks“
 1995: Orlando „Magic“
 1996: Orlando „Magic“
 1997: Majamio „Heat“
 1998: Majamio „Heat“
 1999: Majamio „Heat“
 2000: Majamio „Heat“

 2001: Filadelfijos „76ers“
 2002: Naujojo Džersio „Nets“
 2003: Naujojo Džersio „Nets“
 2004: Naujojo Džersio „Nets“
 2005: Bostono „Celtics“
 2006: Naujojo Džersio „Nets“
 2007: Toronto „Raptors“
 2008: Bostono „Celtics“
 2009: Bostono „Celtics“

Atlanto pogrupio nugalėtojų titulai
 18: Bostono „Celtics“
 5: Filadelfijos „76ers“
 4: Majamio „Heat“
 4: Naujojo Džersio „Nets“
 4: Niujorko „Knicks“
 2: Orlando „Magic“
 1: Toronto „Raptors“
 1: Vašingtono „Bullets“

NBA pogrupiai
Pietvakarių pogrupis (NBA)

Pietvakarių pogrupis yra vienas iš NBA lygos Vakarų konferencijos pogrupių. Jis yra bene stipriausias pogrupis visoje lygoje. „Mavericks“, „Rockets“, „Grizzlies“ ir „Spurs“ į Pietvakarių pogrupį atsikėlė iš dabar jau neegzistuojančio Vidurio vakarų pogrupio, o „Hornets“ – iš Rytų konferencijos Vidurio pogrupio („Hornets“ komanda, kada dar žaidė Šarlotės mieste, taip pat praleido vieną sezoną Vidurio vakarų pogrupyje). Dabartinis pogrupių suskirstymas galioja nuo 2004–05 m. sezono pradžios. Tą ir ateinantį sezonus Pietvakarių pogrupio nugalėtojais tapo San Antonijo „Spurs“. Ši komanda yra ir dabartinė diviziono nugalėtoja.

Pietvakarių pogrupio nugalėtojai 
 2005: San Antonijo „Spurs“
 2006: San Antonijo „Spurs“
 2007: Dalaso „Mavericks“
 2008: Naujojo Orleano „Hornets“
 2009: San Antonijo „Spurs“

Pogrupio nugalėtojai, kartais 
 3: San Antonijo „Spurs“
 1: Dalaso „Mavericks“
 1: Naujojo Orleano „Hornets“

NBA pogrupiai

he:מבנה ה-NBA#הבית הדרום מערבי
Džordžas Meloris

Džordžas Meloris (George Herbert Leigh Mallory, 1886 m. birželio 18 – 1924 m. birželio 8/birželio 9) – anglų alpinistas, trijų pirmųjų britų ekspedicijų į Everestą dalyvis. Trečiosios ekspredicijos metu, 1924 m. birželio mėnesį Meloris ir jo porininkas Endriu Irvainas (Andrew Irvine) kopdami į viršūnę dingo Everesto šiaurės rytų šlaite. 1999 m. Melorio kūnas buvo aptikas 8160 m aukštyje. Iki šiol nėra aišku, ar Meloriui bei Irvainui pavyko pasiekti Everesto viršūnę.

Mallory
Anglijos asmenybės
Penelopė (nimfa)

Penelopė arba Penelopėja graikų mitologijoje - driadė, Driopso duktė. Ji gyveno Kilenės kalne Arkadijoje. Pagal vieną iš versijų ji nuo Hermio pagimdžiusi Paną (arba Nomijo kito Pano vardo). 

Šios Penelopės nederėtų sumaišyti su Odisėjo žmona Penelope.

Nimfos
Valdajaus aukštuma

Valdajaus aukštuma () – aukštuma Rytų Europos lygumos šiaurės vakaruose, į šiaurės vakarus nuo Maskvos. Dažniausiai prie Valdajaus aukštumos priskiriama Tichvino ir Megros kalnagūbriai, Vepsų aukštuma ir kt. Ilgis (iš šiaurės į pietus) apie 600 km. Paviršius moreninis, kalvotas. Vidutinis aukštis 150–250 m, didžiausias 346,9 m. Valdajaus aukštuma skiria Volgos, Dauguvos, Lovatės upių baseinus. Daug ežerų (didžiausias Seligeras, 212 km²), pelkių.

Šaltiniai 

Aukštumos
Rusijos reljefas
Raigardas (reikšmės)

Žodis Raigardas gali reikšti:

 Raigardas – miestelis šiaurės rytų Lenkijoje, Grajevo apskrityje;
 Raigardas – slėnis 5 km į pietus nuo Druskininkų, Nemuno dešiniame krante;
 Raigardas – Druskininkų futbolo klubas;
 Raigardas – dailininko M. K. Čiurlionio nutapytas triptikas;
 Raigardas – retas lietuviškas vyriškas vardas, kuriuo vadinami šie asmenys:
 Raigardas Musnickas – televizijos ir radijo žurnalistas;
 Raigardas Tautkus – muzikos prodiuseris, pop grupės N.E.O. lyderis.
Valdemaras Šimėnas

Valdemaras Šimėnas (g. 1954 m. spalio 3 d. Vilniuje) – Lietuvos archeologas, pedagogas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija 
1972 m. baigė Vilniaus 33-ąją profesinę vidurinę mokyklą. 1983 m. baigė Vilniaus universitetą, įgydamas istoriko, istorijos ir visuomenės mokslo dėstytojo specialybę. 1994 m. sausio 19 d. apgynė daktaro disertaciją „Etnokultūriniai procesai Vakarų Lietuvoje I m. e. tūkst. viduryje“.

1983–1994 m. ir nuo 2006 m. Lietuvos istorijos instituto mokslo darbuotojas. 2006–2010 m. Lietuvos istorijos instituto Archeologijos skyriaus vedėjas, Lietuvos istorijos instituto Mokslo tarybos narys. 1993–2006 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto Archeologijos katedros asistentas lektorius, nuo 2001 m. docentas, nuo 2006 m. dėstytojas valandininkas, Klaipėdos universiteto dėstytojas.

2003–2007 m. Valstybinės kultūros paveldo komisijos narys.  1995–2005 m. Lietuvos archeologijos draugijos Tarybos narys, 2003–2005 m. Tarybos pirmininkas. Kultūros paveldo departamento Mokslinės archeologinės komisijos narys. Lietuvos keliautojų sąjungos narys.

Mokslinė veikla 
Mokslinių interesų kryptys: baltų genčių istorija, etnogenezė, tautų kraustymosi periodas, prūsų archeologija, archeologinių tyrinėjimų istorija. Tyrė archeologijos paminklus Lietuvos pajūryje, Nemuno žemupyje, Rytų Lietuvoje. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių autorius.

Tirti objektai: Dvyliškio pilkapynas, Jašiūnų pilkapynas, Kiauleikių kapinynai, Kreivėnų piliakalnis, Pryšmančiai ir kiti.

Bibliografija 
 Užmirštieji prūsai. Archeologija, istorija, padavimai ir turistiniai maršrutai, Vilnius, Mintis, 1999 m., 365 p., Monografija, bendraautoris prof. habil. dr. Vladimiras Kulakovas.
 Etnokultūriniai procesai Vakarų Lietuvoje I m. e. tūkstantmečio viduryje. Monografija, Vilniaus universiteto leidykla, 2006 m.

 Legenda apie Videvutį ir Brutenį (legendos šaltinių klausimu), Prūsijos kultūra, Vilnius, 1994, p. 18-63.
 Prūsų kilmės beieškant. Prūsų gentys I m. e. tūkstantmečio pradžioje ir viduryje – aistiškasis periodas (I–VII a.), Baltų archeologija, 1998, nr. 1-2 (11-12), p. 2-16.
 The Vidgiriai Cemetery, Lithuanian Archaeology: Investigation and Findings, Vilnius, 1998, p. 19. (ir viso leidinio sudarytojas)
 Perpetės baltų kraštuose I m. e. tūkstantmečio viduryje, Archaeologia Lituana, Vilnius, 1999, p. 119–144 (Bendraautoriai: A. Astrauskas, G. Gleiznienė).
 Lietuvos pajūris viduriniajame ir vėlyvajame geležies amžiuje, Kretingos senovė, Kretinga, 1999, p. 21-22.
 Gilded items in the Middle Iron Age in Lithuania, Acta Academiae Artium Vilnensis. Vilniaus dailės akademijos darbai. Dailė, nr. 20, Prehistoric Art in the Baltic Region, Vilnius, 2000, p. 143–145.
 Prūsų kilmės beieškant. Prūsų gentys I tūkstantmečio pabaigoje ir II tūkstantmečio pradžioje – prūsiškasis periodas (IX–XIII a.), Baltų archeologija, Vilnius, 2002, nr. 1 (13), p. 2-8.

Šaltiniai 

Lietuvos archeologai
Lietuvos enciklopedininkai
Lietuvos pedagogai
KU dėstytojai
Valdaika

Valdaika () – upė Rusijoje, Novgorodo ir Tverės srityse, Valdajaus aukštumoje. Priklauso Mstos baseinui. Valdaika išteka iš Užino ežero, prie Valdajaus miesto, teka šiaurės rytų kryptimi ir įteka į Piroso ežerą.

Rusijos upės
Čekai

Čekai () – Europos tauta, pagrindiniai Čekijos gyventojai.

Arealas 
Pačioje Čekijoje gyvena apie 9 246 000 čekų, 2007 m.), taip pat jų gyvena Slovakijoje (apie 53 000 žm.) – JAV (apie 550 000 žm.), Kanadoje (apie 55 000 žm.), Vokietijoje (apie 27 000 žm.), Austrijoje ir kitur. Iš viso apie 10,4 mln. žmonių. Priklauso vakarų slavų arealui.

Kultūra 
Kalba čekų kalba. Tikinčiųjų dauguma katalikai, yra evangelikų liuteronų, čekų brolių. Pagrindiniai tradiciniai verslai: žemdirbystė (javai, cukriniai runkeliai, apyniai, daržovės), gyvulininkystė (galvijai, avys, ožkos, kiaulės, paukščiai), sodininkystė. Amatai: stiklo, keramikos, fajanso dirbinių gamyba, pynimas, siuvinėjimas. Garsėja čekų aludariai. XX a. pabaigoje dauguma čekų dirbo pramonės ir prekybos įmonėse, paslaugų sferoje, tarnautojais.

Išsiskiria tradicinė Moravijos istorinės srities kaimo kultūra. Išliko palyginti daug viduramžiais susikūrusių mažų miestų, turinčių iki 20 000 gyventojų. Iki XVIII a. kaime gyvenamieji namai buvo mediniai restiniai, virtuvės su duonkepe krosnimi ir kaminu. Dabartiniai tradiciniai kaimo trobesiai susideda iš trobos, virtuvės ir kamaros. 

Šeima – mažoji. Ūkių žemė nedaloma, išlikęs majorato paprotys, tėvai ūkį perduoda vyriausiajam sūnui, kuris dalijasi su šeima pinigais ar dalimi derliaus. Garsėja vestuvių papročiais – vestuvinės kalbos spausdinamos jau nuo XVII a. Gausus folkloras – istorijos dainos ir padavimai, pasakos, baladės, dainos, šokiai – paplitusi čekų polka.

Istorija 
VI a.-VII a. slavų, daugiausia čekų, gentys asimiliavo dabartinės Čekijos teritorijoje gyvenusius keltus (bojus) ir germanus. Čekų tautai pradžią davė (Prahos) Čekijos kunigaikštystėje X a.-XI a. susiliejusios čekų ir moravų gentys. Nuo XIII a. plintanti vokiečių kultūra, nuo XVII a. pr. prievartinė germanizacija padarė didelę įtaką čekų dvasinės ir materialinės kultūros raidai. Čekų tautinė savimonė aktyviau pradėjo formuotis XVIII a. pab. – XIX a. pirmojoje pusėje.

Šaltiniai 

Vakarų slavai
Čekija
Pabaisko valsčius

Pabaisko valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Pabaiskas, vėliau – Pašilė.

Istorija 

Valsčius įkurtas 1919 m., po kelerių metų jam atiteko dalis Lyduokių valsčiaus. Pabaisko valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Smėlių rajonui (7 apylinkės) ir Ukmergės rajonui (1 apylinkė).

|-
| 1923 || 169 || 6349 || 1278 || ||
|-
| 1949-01-01  || 194 || || || 8 apylinkės  ||
|}

Suskirstymas

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1920 || Valerijonava || Jonas Čepaitis, aktorius, režisierius || 2003
|-
| 1925 || Nuotekai || Jonas Balžekas, bitininkas || 2012
|-
| 1931 || Juodausiai || Ona Kondratienė, geologė ||
|-
| 1939 || Slabada || Vladas Katinas, geologas ||
|}

Šaltiniai 

Ukmergės apskrities valsčiai
Pagirių valsčius

Pagirių valsčius (arba Pagirio valsčius, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Pagiriai.

Istorija 

Valsčius įkurtas XIX a. 2-ojoje pusėje, panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Ramygalos rajonui (4 apylinkės) ir Ukmergės rajonui (2 apylinkės).

|-
| 1923 || 164 || 4938 || 1008 || ||
|-
| 1949-01-01  || 166 || || || 6 apylinkės  ||
|}

Vadovai 
 A. Bičkovas, vykdomojo komiteto pirmininkas ~1945 m.

Suskirstymas

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1860 || Kuronys || Adomas Dambrauskas-Jakštas, kunigas || 1938
|-
| 1902 || Pagiriai || Vincas Katelė, veterinaras || 1967
|-
| 1905 || Leliūnai || Jonas Danyla, kunigas jėzuitas || 2000
|-
| 1906 || Žižmiai || Leonardas Dambriūnas, kalbininkas || 1976
|-
| 1922 || Mauliai || Edvardas Armolaitis, agronomas || 1995
|-
| 1926 || Išlaužai || Kazimieras Kisielis, skulptorius ||
|}

Šaltiniai 

Ukmergės apskrities valsčiai
Panoterių valsčius

Panoterių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Panoteriai.

Istorija 

Valsčius įkurtas 1919 m., panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Jonavos rajonui (2 apylinkės) ir Ukmergės rajonui (2 apylinkės).

|-
| 1923 || 117 || 3790 || 788 || || 87 gyvenvietės        
|-
| 1932 m. || 113 || 4100 ||  || 7 seniūnijos ||
|-
| 1949-01-01  || 119 || || || 4 apylinkės  ||
|}

Vadovai 

1932 m.:
 Viršaitis: Stasys Švegžda;
 Viršaičio padėjėjas: Ignas Razumas;
 Tarybos nariai: Bronius Abrasonis, Adomas Čičinskas, Pranas Minkštimas, Jokūbas Mačiulis, Vacys Žagūnis.

Suskirstymas

Gyvenvietės 

1923 m. valsčiuje buvo 87 gyvenvietės:
 Antanuvkos vnk., Bagušių vnk., Balėnų vnk., Biržulių km., Boreišių k., Bukonių bžntk., Bukonių dv., Dembavos dv., Dembniako vnk., Devyngailių vnk., Dovidonių k., Egipto vnk., Gailionių k., Gailionių dv., Gedgaudų k., Gervių vnk., Gudonių k., Janiškių (Joniškių) vnk., Jasūdų k., Jeruzolimo vnk., Juozapavo vnk., Justinuvkos vnk., Kalničių vnk., Kančiškių k., Kaušankos k., Klymiškių vnk., Konstantinuvkos k., Koronžyškio vnk., Krasnapolio plv., Lakėnų, Aukštųjų k., Lakėnų, Žemujų k., Liesničuvkos vnk., Liudmilovkos vnk., Liudvinavos vnk., Lokelkos vnk., Malinavos vnk., Mankūnų k., Marčių vnk., Margių vnk., Mariampolio plv., Milagainių dv., Mimainių dv., Mimainių k., Mimainių vnk., Moginių k., Nendzos vnk., Paeziorkos vnk., Palokės vnk., Pareniūnų vnk., Paliesės plv., Paliesės vnk., Palazdynės plv., Pamankūnų vnk., Panoterių k., Panoterių (Koplyčių) dv., Panoterių mstl., Pasodos k., Pasriaučių k., Pasriaučių plv., Pavliškių vnk., Pazaliesės (Pamiškės) vnk., Pažiedupės vnk., Petrašiūnų k., Piliakalnių (1) k., Piliakalnių (2) k., Pupkūlių k., Reiniūnų k., Reštkos vnk., Rudziankos vnk., Rukuižių k., Salotų vnk., Satkūnų k., Stašiūnų k., Šemetiškių k., Tabalos k., Tarakėlių plv., Taukadažių plv., Ulankos plv., Ustronės vnk., Vasiliškio vnk., Vidnapolio vnk., Vitartų plv., Votėnų k., Zacišės (1) vnk., Zacišės (2) vnk., Zeliankos vnk.

Šaltiniai 

Ukmergės apskrities valsčiai
Daugų valsčius

Daugų valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietų Lietuvos teritorijoje. Centras – Daugai.

Istorija

Minimas nuo 1422 m., vėliau atkurtas po I pasaulinio karo.

Nuo 1945 m. Daugų valsčiuje veikė didelis Lietuvos partizanų dalinys, vėliau sudaręs Dainavos apygardos Geležinio Vilko rinktinės branduolį, veikė Kazimieraičių rinktinė (1949–1952). Iki 1949 m. valsčiaus Kalesninkų miške buvo Pietų Lietuvos srities partizanų štabas.

Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Daugų rajonui (8 apylinkės).

|-
| 1923 m. || 150 || 5748 || 1155 || ||
|-
| 1949-01-01  || 188 || || || 8 apylinkės  ||
|}

Suskirstymas

Gyvenvietės
 Andriūnai
 Bukaučiškės
 Daugai
 Griciūnai
 Užukalniai ir kt.

Gyventojai

Tautinė sudėtis 

1923 m. gyveno 5 748 žmonės:

 Lietuviai - 91,37% (5252);
 Žydai - 6,31% (363);
 Lenkai - 1,46% (84);
 Kiti - 0,85% (49).

Žymūs žmonės 

|-
| 1935 || Užukalniai || Jonas Dobrovolskas, istorikas || 1982
|-
| 1944 || Griciūnai || Stanislovas Kalanta, statybos inžinierius ||
|}

Šaltiniai

LDK valsčiai
Alytaus apskrities valsčiai
Akmenės valsčius

Akmenės valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Akmenė.

Istorija 

Minimas nuo XVII a. Caro laikais valsčius atkurtas 1861 m. 1947 m. dalis teritorijos perduota naujam Klykolių valsčiui. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Akmenės rajonui (9 apylinkės).

|-
| 1923 || 381 || 8403 || 1752 || ||
|-
| 1929 m. || || 8651 || || 11 seniūnijų || 
|-
| 1949-01-01  || 245 || || || 9 apylinkės  ||
|}

Suskirstymas

Gyventojai

Tautinė sudėtis 

1923 m. gyveno 8403 žmonės:

 Lietuviai - 76,72% (6447);
 Latviai - 15,6% (1311);
 Žydai - 4,28% (360);
 Rusai - 2,26% (187);
 Vokiečiai - 0,32% (27);
 Kiti - 0,84% (71).

Žymūs žmonės 

|-
| 1864 || Alkiškiai || Janis Buivydas, latvių karininkas || 1937
|-
| 1898 || Klyšiai || Steponas Jankauskas, zoologas || 1984
|-
| 1923 || Klykoliai || Kazimieras Stanislovas Butkus, inžinierius technologas ||
|-
| 1925 || Kivyliai || Jonas Januitis, LTSR veikėjas || 2003
|-
| 1933 || Pelkelė || Algimantas Knašas, dviratininkas, pedagogas ||
|-
| 1937 || Pipiriai || Reinis Bertulis, latvių kalbininkas || 1994
|-
| 1938 || Purviai || Anupras Gauronskas, kunigas ||
|-
| 1942 || Žiogaičiai || Konstancija Jankauskienė, gydytoja || 
|}

Šaltiniai 

LDK valsčiai
Mažeikių apskrities valsčiai
Šiaulių apskrities valsčiai
Dusalis

Dusalis ( arba Dusajek Duży) – ežeras šiaurės rytų Lenkijoje: Palenkės vaivadijoje, Seinų apskrityje, Seinų valsčiuje; prie Žagarių kaimo, šalia kelių Žagariai-Aradnykai ir Žagariai-Dusnyčia. 133,5 m virš jūros lygio. Ežeras pailgos formos, pietinėje dalyje – pusiasalis. Rytinė dalis apaugusi krūmais. Netoliese tyvuliuojantis didelis Galadusio ežeras, ypač pietinė jo dalis, vietinių gyventojų neretai vadinamas moterišku vardu Galadusė arba Dusia. Šalia esantys du ežeriukai Dusalis ir Dusaitis yra vadinami Galadusės vaikais. Galadusį su Dusaliu jungė upelis, kurį tiesdami kelią statybininkai užvertė. 

Prie Dusalio pokaryje buvo surengtas Lenkijos lietuvių saviveiklininkų susitikimas – Sąskrydis.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Vaizdas iš palydovo

Seinų apskrities ežerai
Seinų valsčius
Subačiaus valsčius

Subačiaus valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Senasis Subačius (iki XX a. pradžios), vėliau – Naujasis Subačius.

Istorija 

Įkurtas XIX a. 1919 m. prijungtas Surdegio valsčius. 1947 m. dalis teritorijos perduota naujam Geležių valsčiui. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., valsčiaus teritorija perduota Kupiškio rajonui (4 apylinkės), Panevėžio rajonui (2 apylinkės) ir Troškūnų rajonui (4 apylinkės).

|-
| 1923 || 356 || 10.658 || 2282 || ||
|-
| 1949-01-01  || 233 || || || 10 apylinkių  ||
|}

Suskirstymas 

Carmečiu buvo Bogojavlenskojės, Levaniškio, Paviešintų, Surdegio, Terpeikių ir kitos seniūnijos.

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1877 || Pamarnakiai || Pranas Jackevičius, karininkas || 1938
|-
| 1894 || Žviliūnai || Jonas Jackus, karininkas || 1977
|-
| 1895 || Lopiniai || Pranas Brazdžius, keramikas || 1980
|-
| 1897 || Lopiniai || Vytautas Brazdžius, dailininkas keramikas || 1969
|-
| 1908 || Lukonys || Povilas Šilas, teisininkas || 1993
|-
| 1926 || Nevetiškis || Antanas Gaidys, filosofas || 2018
|-
| 1930 || Akmeniai || Algimantas Ažusienis, astrofizikas || 2021
|-
| 1930 || Terpeikiai || Stasys Karazija, miškininkas ||
|-
| 1934 || Radžiūnai || Vanda Kašauskienė, istorikė ||
|-
| 1942 || Subačius || Romualdas Karazija, fizikas ||
|}

Šaltiniai 

Kupiškio apskrities valsčiai
Panevėžio apskrities valsčiai
Ukmergės apskrities valsčiai
Šimonių valsčius

Šimonių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Šimonys.

Istorija 

Valsčius įkurtas po I pasaulinio karo. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., valsčiaus teritorija perduota Anykščių rajonui (1 apylinkė) ir Kupiškio rajonui (9 apylinkės).

|-
| 1923 || 251 || 6394 || 1351 || ||
|-
| 1949-01-01  || 262 || || || 10 apylinkių  ||
|}

Suskirstymas

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1909 || Kinderiai || Juozas Kaributas, žurnalistas, režisierius, kritikas || 2000 
|-
| 1910 || Miškinėliai || Vitas Manelis, agronomas || 1965
|-
| 1911 || Punkiškiai || Jonas Mikulionis, agronomas ||
|-
| 1931 || Pelyšiai || Jonas Kastytis Matulionis, kunigas jėzuitas ||
|-
| 1933 || Jurgeliškiai || Irena Kavoliūnaitė, agronomė ||
|-
| 1934 || Inkliuzai || Algimantas Gradeckas, miškininkas ||
|-
| 1934 || Margės || Bronislovas Kurkulis, filologas, vertėjas ||
|-
| 1938 || Ruzgai || Vytas Mašauskas, agronomas ||
|}

Šaltiniai 

Kupiškio apskrities valsčiai
Panevėžio apskrities valsčiai
Rokiškio apskrities valsčiai
Puponių valsčius

Puponių valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje. Centras – Puponys dabartinėje Noriūnų seniūnijoje (arba Puponys I Skapiškio seniūnijoje ar Puponys II Šimonių seniūnijoje). XX a. pradžioje centras buvo Šimonys.

Istorija

Valsčius įkurtas 1861 metais. Jo centras carmečiu buvo Puponių dvare.

Suskirstymas 

Seniūnijos:
 Bogorodickojės
 Juodpėnų
 Voskresensko ir kt.

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1883 || Juodžiūnai || Peliksas Bugailiškis, teisininkas, politikas || 1965
|-
| 1889 || Juodžiūnai || Jonas Murka, pedagogas || 1945
|}

Šaltiniai

Ukmergės apskrities valsčiai
Žemaitkiemio valsčius (Ukmergė)

Žemaitkiemio valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio rytų Lietuvos teritorijoje, į rytus nuo Ukmergės. Centras – Žemaitkiemis.

Istorija 

Įkurtas XIX a. Po I pasaulinio karo jam atiteko dalis Lyduokių valsčiaus. Žemaitkiemio valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Kavarsko rajonui (2 apylinkės) ir Ukmergės rajonui (4 apylinkės).

|-
| 1923 || 124 || 6426 || 1261 || ||
|-
| 1949-01-01  || 137 || || || 6 apylinkės  ||
|}

Suskirstymas

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1895 || Valtūnai || Feliksas Kapočius, kunigas || 1971
|-
| 1907 || Antatilčiai || Juozas Kapočius, leidėjas, spaustuvininkas || 1996
|-
| 1925 || Juodžiūnai || Uršulė Čapienė, agronomė ||
|-
| 1930 || Brazgiai || Vytautas Aleksandras Butkus, botanikas ||
|}

Šaltiniai 

Ukmergės apskrities valsčiai
Šiaulių valsčius

Šiaulių valsčius (, taip pat Sutkūnų valsčius) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje. Centras – Šiauliai (carmečiu – Vinkšnėnai ir Sutkūnai).

Istorija 

Nuo XV a. Šiaulių valsčius (pavietas) priklausė Lietuvos didžiajam kunigaikščiui. 1522 m. minimas LDK Šiaulių valsčius, įsikūręs buvusios Šiaulių žemės teritorijoje. 1524 m. birželio 11 d. Ldk Žygimanto Senojo raštu Šiaulių valsčius (pavietas) perduotas valdyti Vilniaus vyskupui Jonui. 1531 m. minimas Šiaulių vaitas Laurynas. 1667 m. paviete buvo 75 bajorų dūmai. Iki XVIII a. valsčius priklausė Šiaulių ekonomijai.

XVIII a. pabaigoje valsčius panaikintas. Atkurtas 1861 m. panaikinus baudžiavą, faktiškai pradėjo veikti 1864 m. Valsčiui priklausė Bridai, Kėbliai, Sutkūnai, Vinkšnėnai, Jurgeliškė, Mėsmedis, Smilgiai, Stirvaičiai, Aukštrakiai, Pakarčiūnai, Masiuliškės, Vijoliai ir Balių vienkiemis. Sutkūnų kaime caro valdžia įkūrė valsčiaus centrą, kuris administravo visą Gubernijos dvaro teritoriją. Valsčiaus reikalams 1864–1865 m. pastatytas ilgas medinis namas, kurio vienoje pusėje įsikūrė valsčiaus administracija. Dirbo 5 aukštesnės valdžios skirti žmonės viršaitis, raštininkas, policininkas, taikos teisėjas ir mokytojas. Visi tarnautojai buvo iš kitur atvykę rusai. Draudė kalbėti lietuviškai. Dvarininkai ir bajorai valsčiui nebuvo pavaldūs. Valsčius veikė visu XX a. tarpukariu, galutinai panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Šiaulių rajonui (13 apylinkių).

|-
| 1923 || 437 || 11 497 || 2408 || ||
|-
| 1949-01-01  || 407 || || || 13 apylinkių  ||
|}

Suskirstymas

Gyventojai

Tautinė sudėtis 

1923 m. gyveno 11 497 žmonės:

 Lietuviai - 97,31% (11188);
 Rusai - 1,6% (185);
 Latviai - 0,43% (49);
 Žydai - 0,19% (22);
 Vokiečiai - 0,16% (18);
 Lenkai - 0,1% (12);
 Baltarusiai - 0,03% (4);
 Kiti - 0,17% (19).

Žymūs žmonės 

|-
| 1863 || Juodžiai || Naftalis Fridmanas, žydų politikas ir advokatas || 1921
|-
| 1903 || Vaišnoriai || Stasys Lūšys, ekonomistas || 1980
|-
| 1908 || Juodinkiai || Antanas Lešinskas, agronomas || 1976
|-
| 1917 || Žeimiai || Anastazas Janulis, pasipriešinimo dalyvis || 1989
|-
| 1920 || Voveriškiai || Vaclovas Dargužas, veterinaras || 2009
|-
| 1942 || Pykuoliai || Jurgis Juozapaitis, kompozitorius ||
|}

Šaltiniai 

LDK valsčiai
Šiaulių apskrities valsčiai
Platelių valsčius

Platelių valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Plateliai.

Istorija 

1451–1485 m. Platelių valda (valsčius), siekęs tuometinę sieną su Livonija, Baltijos jūrą ir Minijos upę, atiteko Jonui Kęsgailai. 1511 m. spalio 2 d. Ldk Žygimantas Senasis dovanojo Platelių valsčių ir ežerą Žemaičių seniūnui Stanislovui Kęsgailai. XVI a. 1-ojoje pusėje valsčius buvo sparčiai kolonizuojamas. XV–XVI a. valsčius (pavietas) buvo administruojamas seniūno. 1667 m. paviete buvo 12 bajorų dūmų.

Valsčius gyvavo XIX a. imperijos laikais. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Plungės rajonui (2 apylinkės) ir Salantų rajonui (7 apylinkės).

|-
| 1923 || 248 || 8533 || 1746 || ||
|-
| 1949-01-01  || 252 || || || 9 apylinkės  ||
|}

Suskirstymas

Gyvenvietės 

1923 m. surašytos gyvenvietės:

 Atlaužų k.
 Babrungėnų k.
 Beržoro k.
 Cypinų k.
 Dovainių k.
 Dvarviečių k.
 Getaučių k.
 Gilaičių k.
 Gintališkės k.
 Godelių k.
 Grigaičių k.
 Jockių k.
 Kadaičių k.
 Kadžių k.
 Kentų k.
 Laumalinkos k.
 Lygių k.
 Mačiūkių k.
 Margių k.
 Medininkų k.
 Medsėdžių k.
 Mikytų k.
 Notėnų k.
 Pamedinčių (Pamedlinčių) k.
 Panotėnių k.
 Paplatelio k.
 Platelių mstl.
 Plokščių k.
 Pučkorių k.
 Rėžgalių k.
 Rudaičių (Paež.) k.
 Rūdaičių k.
 Stribaičių k.
 Šateikių dv.
 Šateikių k.
 Šlamų k.
 Unsienių k.
 Uogučių k.
 Užpelkių k.
 Virkšų k.
 Visvainių k.
 Zobelių k.
 Liepkalnių k.
 Šateikių-Rūdaičių k.
 Zobielų k.
 Stirbaičių k.
 Bukantės vns.
 Antsienių k.
</div>

Gyventojai

Tautinė sudėtis 

1923 m. gyveno 8533 žmonės:

 Lietuviai – 97,41% (8312);
 Žydai – 1,76% (150);
 Rusai – 0,56% (48);
 Kiti – 0,27% (23).

Žymūs žmonės 

|-
| 1894 || Gegrėnai || Pranas Mantvydas, filosofas || 1960
|-
| 1900 || Mačiūkiai || Juozas Mickevičius, pedagogas, muziejininkas || 1984
|-
| 1907 || Getaučiai || Kazys Almenas, veterinaras, agronomas || 1980
|-
| 1925 || Beržoras || Adolfas Kikilas, irklavimo treneris, karys savanoris || 2001
|-
| 1927 || Medsėdžiai || Juozas Grišmanauskas, jūrininkas, rezistentas || 1983
|-
| 1936 || Gintališkė || Donatas Butkus, geofizikas ||
|-
| 1941 || Plokščiai || Benediktas Jankauskas, agrochemikas ||
|}

Šaltiniai 

LDK valsčiai
Kretingos apskrities valsčiai
Plungės apskrities valsčiai
Šiaulių apskrities valsčiai
Telšių apskrities valsčiai
Šeduvos valsčius

Šeduvos valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje. Centras – Šeduva.

Istorija 

Valsčius minimas XVI a. 2-ojoje pusėje. Atkurtas po I pasaulinio karo. 1947 m. dalis teritorijos perduota naujam Sidabravo valsčiui. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Šeduvos rajonui (14 apylinkių).

|-
| 1923 || 266 || 6033 || 1106 || ||
|-
| 1949-01-01  || 268 || || || 14 apylinkių  ||
|}

Suskirstymas

Gyvenvietės 

1923 m. surašytos gyvenvietės:

Šeduvos miestas:
 Baltosios k.
 Navidaičių vs.
 Padauguvės vs.
 Pavartyčių vs.
 Šeduvos miest.
 Šeduvos glž. st.
 Šklagų vs.
 Užusienio vs.

Šeduvos valsčius:

 Alksnupių (Elsnupių) k.
 Amalijos dv.
 Arimaičių dv.
 Baltosios k.
 Baukų k.
 Bebrujėlių k.
 Bebrujų k.
 Birjagalos dv.
 Butėnų k.
 Dargužių k.
 Daugelaičių dv.
 Daugėlaičių k.
 Daukšų vs.
 Džiugonių k.
 Gimbogalos k.
 Girkalio vs.
 Jukiškio k.
 Juodupių k.
 Juodžemio vs.
 Kapančiškio vs.
 Karaliūniškio dv.
 Kaulališkių k.
 Kleboniškių k.
 Kurklaičių dv.
 Kurklių dv.
 Kurklių k.
 Kurklių vs.
 Liaudiškių dv.
 Liaudiškių k.
 Marčių k.
 Margavonių dv.
 Margių k.
 Marijampolės (Juozapavos) vs.
 Miškelių vs.
 Naujasodžio k.
 Nemaniūnų k.
 Paberželių k.
 Paežerių k.
 Pagalalių vs.
 Pagirelės vs.
 Pajulių k.
 Pakalniškių dv.
 Pakalniškių k.
 Papiškio vs.
 Pavartyčių k.
 Praslavonių k.
 Prastavonių k.
 Puipių dv.
 Puipių k.
 Radvilonių k.
 Radvilonių k.
 Raginėnų k.
 Raubų dv.
 Raudondvario dv.
 Raudondvario k.
 Rupliškių vs.
 Sliekių k.
 Smališkio vs.
 Stanciškių k.
 Šarkiškių vs.
 Šileikonių k.
 Šilų vs.
 Šklagų vs.
 Šniukonių k.
 Užuožerių dv.
 Užuožerių k.
 Vaidulonių k.
 Vaižgų k.
 Valdeikių k.
 Vardukšnių k.
 Velekiemių k.
 Velžių k.
 Vėriškių k.
 Žardelių k.
 Žybartų k.
 Žilionių k.
</div>

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1889 || Šileikoniai || Petras Dočkus, karininkas || 1982
|-
| 1896 || Raginėnai || Ignas Urbaitis, teisininkas ir politikas || 1952
|-
| 1909 || Paežeriai || Izidorius Jonaitis, architektas, išeivijos veikėjas || 1995
|-
| 1930 || Juodupiai || Vaclovas Bliznikas, matematikas || 1997
|-
| 1935 || Baukai || Albinas Jonas Marcinkevičius, inžinierius ||
|-
| 1939 || Kurkliai || Roma Grinbergienė, rankininkė, žurnalistė || 2003
|}

Šaltiniai 

Panevėžio apskrities valsčiai
Radviliškio apskrities valsčiai
Tauragnų valsčius

Tauragnų valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Tauragnai.

Istorija 

Valsčius minimas nuo 1387 m., kai jis buvo priskirtas Vilniaus vyskupijai. Carinėje Rusijoje valsčius atkurtas 1861 m. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Utenos rajonui (10 apylinkių).

|-
| 1923 || 238 || 7435 || 1534 || ||
|-
| 1949-01-01  || 240 || || || 10 apylinkių  ||
|}

Suskirstymas

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1889 || Stučiai || Juozas Musteikis, karininkas || 1956
|-
| 1894 || Stučiai || Kazys Musteikis, karininkas || 1977
|-
| 1904 || Gaidžiai || Teofilis Tilvytis, poetas || 1969
|-
| 1907 || Gaidžiai || Pulgis Andriušis, rašytojas, vertėjas || 1970
|-
| 1908 || Gaidžiai || Viktoras Andriušis, dailininkas, scenografas || 1967
|-
| 1932 || Pilkeniai || Danielius Eidukas, radiotechnikas ||
|-
| 1934 || Grašiai || Algirdas Grašys, aktorius ||
|-
| 1935 || Musteikiai || Ema Mikulėnaitė, rašytoja || 
|-
| 1939 || Antabaltė || Gediminas Davulis, ekonomistas ||
|-
| 1941 || Kuolališkiai || Feliksas Žalnierius, politikas ||
|-
| 1943 || Šeimatis || Nijolė Meškauskaitė, grafikė || 1990
|-
| 1944 || Šeimatis || Juozas Bivainis, ekonomistas ||
|}

Šaltiniai 

LDK valsčiai
Saldutiškio apskrities valsčiai
Utenos apskrities valsčiai
Zarasų apskrities valsčiai
Lazdijų valsčius

Lazdijų valsčius (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietvakarių Lietuvos teritorijoje. Centras – Lazdijai.

Istorija

Valsčius buvo įkurtas XIX a. 1870 m. jam priskirti Lazdijai, netekę miesto teisių. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Lazdijų rajonui (11 apylinkių) ir Veisiejų rajonui (1 apylinkė).

|-
| 1923 || 151 || 6698 || 1298 || ||
|-
| 1949-01-01  || 219 || || || 12 apylinkių  ||
|}

Suskirstymas

Gyventojai

Tautinė sudėtis 

1923 m. gyveno 6698 žmonės:

 Lietuviai - 73,6% (4930);
 Žydai - 17,03% (1141);
 Rusai - 5,04% (338);
 Lenkai - 3,43% (230);
 Vokiečiai - 0,49% (33);
 Kiti - 0,38% (26).

Žymūs žmonės 

|-
| 1864 || Ramanavas || Mykolas Ksaveras Mockus, pastorius || 1939
|-
| 1887 || Guobiniai || Stasys Čiurlionis, inžinierius, politikas || 1944
|-
| 1904 || Giraitėliai || Antanas Bendorius, geografas, enciklopedininkas || 1969
|-
| 1921 || Krosnėnai || Vincas Jakubauskas, inžinierius || 1994
|-
| 1924 || Buniškiai || Kęstutis Jonas Lynikas, chemikas, pinigų gamybos ekspertas || 1997
|-
| 1937 || Gilbietis || Matas Vytautas Gutauskas, inžinierius ||
|}

Šaltiniai 

Lazdijų apskrities valsčiai
Seinų apskrities valsčiai
Buvę Suvalkų gubernijos valsčiai
Danutė Jočienė

Danutė Jočienė (Sadauskaitė, g. 1970 m. lapkričio 10 d. Tučiuose, Mažeikių rajone) – lietuvių teisininkė, teisėtyrininkė tarptautininkė, Vilniaus universiteto (VU) docentė, buvusi EŽTT teisėja, žmogaus teisių ekspertė, Konstitucinio Teismo teisėja.

Biografija 
1986 m. Danutė Sadauskaitė baigė aštuonmetę mokyklą Tučiuose, o 1989 m. – Viekšnių vidurinę mokyklą (sidabro medaliu). Planavo studijuoti lietuvių kalbą bei literatūrą, tačiau sprendimą pakeitė po VU Teisės fakultete studijavusios draugės įkalbinėjimų stoti studijuoti teisės.

1994 m. baigė VU Teisės fakultetą (su pagyrimu), įstojo į doktorontūrą bei dirbo dėstytoja, apgynė teisės mokslų disertaciją. Greta pedagoginės veiklos universitete ji vadovavo kursiniams bei baigiamiesiems darbams, koordinavo akademinius projektus žmogaus teisių srityje su užsienio universitetais bei tyrimo įstaigomis.

2002 m. gruodžio 18 d. LR Vyriausybė Danutę Jočienę paskyrė Vyriausybės atstove Europos Žmogaus Teisių Teisme. 2003 m. sausio 1 d. ji perėmė pareigas iš Teisingumo viceministro Gintaro Švedo, turimą bylų prieš Lietuvą medžiagą ir kitus su atstovavimu susijusius dokumentus, pasirašiusi reikalų perdavimo ir priėmimo aktą. Šias pareigas Jočienė ėjo iki 2004 m. lapkričio mėn. 1 d.

2004 m. sausio mėnesį LR Prezidentas Rolandas Paksas savo dekretu greta kitų 2 kandidatūrų į Europos žmogaus teisių teismo teisėjus (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas Egidijus Bieliūnas, Lietuvos Vyriausiojo administracinio teismo pirmininkas Virgilijus Valančius) pateikė D. Jočienės kandidatūrą, atsižvelgiant į EŽTK Konvencijoje nustatytus aukštus reikalavimus teisėjams (aukšta moralė, kvalifikacija ir kiti).

2004 m. balandžio pabaigoje Europos Tarybos Parlamentinė Asamblėja iš pateiktų 3 kandidatų sąrašo išrinko D. Jočienę EŽTT teisėja 6 metams su galimybe būti vėliau perrinkti. Į EŽTT teismo įstoriją D. Jočienė įėjo kaip jauniausia teisėja, einančia šias pareigas. Ji pakeitė akademiką Praną Kūrį, nuo 2004 m. gegužės 1 d. pradėjusį eiti Europos Bendrijų Teisingumo Teismo teisėjo pareigas. Teisme D. Jočienė prisiekė lapkričio 2 dieną, sekančią dieną jau gavo šūsnį bylų: apie 30 „lietuviškų" ir apie 15 „ukrainietiškų". Ką su tomis bylomis daryti, jaunajai teisėjai niekas nepaaiškino (šaltinis: Lietuvos žinios, 2004 m.) .

Nuo 2014 m. kovo mėn. Danutė Jočienė paskirta Konstitucinio Teismo teisėja. Taip pat nuo 2014 m. dėsto Mykolo Romerio universiteto Teisės fakultete.

Išnašos 

Jočienė
Jočienė
Jočienė
Ramygalos valsčius

Ramygalos valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje. Centras – Ramygala.

Istorija 

Minimas nuo 1525 m. Caro laikais XIX a. atkurtas. 1947 m. dalis teritorijos perduota naujam Truskavos valsčiui. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Ramygalos rajonui (11 apylinkių).

|-
| 1923 || 315 || 10.970 || 2298 || ||
|-
| 1949-01-01  || 227 || || || 11 apylinkių  ||
|}

Suskirstymas

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1870 || Gudeliai I || Antanas Kaupas, kunigas || 1913
|-
| 1880 || Gudeliai I || Marija Kazimiera Kaupaitė, vienuolė || 1940
|-
| 1887 || Barklainiai || Aleksandras Jakaitis, karininkas || 1933
|-
| 1899 || Gabulai || Jonas Masiliūnas, ekonomistas, politikas || 1942
|-
| 1908 || Užkalniai || Karolis Garuckas, kunigas, disidentas || 1979
|-
| 1909 || Daniūnai || Juozas Kunskas, agronomas || 1980
|-
| 1920 || Praperša || Vytautas Barauskas, agronomas || 2003
|-
| 1924 || Butkiškiai || Antanas Mikėnas, sportininkas, pedagogas || 1994
|-
| 1944 || Repšiškiai || Vaclovas Miškinis, energetikas, elektrikas || 
|-
| 1946 || Glebauskai || Jeronimas Laucius, rašytojas ||
|-
| 1946 || Mėtytiniai || Vytautas Miškinis (1946), energetikas, elektrikas||
|}

Šaltiniai 

LDK valsčiai
Panevėžio apskrities valsčiai
Fribūro universitetas

Šis straipsnis apie Šveicarijos universitetą, apie Vokietijos universitetą Breisgau Freiburge skaitykite Freiburgo universitetas

Fribūro universitetas (, ) – Šveicarijos aukštoji mokykla, 1889 m. įkurta Fribūre, Fribūro kantonas. Dėstoma prancūzų ir vokiečių kalbomis. Apie 10 000 studentų.

Fakultetai 
 Teologijos fakultetas,
 Teisės fakultetas,
 Ekonomikos ir socialinių mokslų fakultetas,
 Filologijos fakultetas,
 Gamtos mokslų fakultetas.

Lietuviai 
Nuo 1895 m. universitete studijavo lietuvių, iki Pirmojo pasaulinio karo – be Rusijos imperijos valdžios sutikimo, ne savo vardais. Iš pradžių lietuvių studentai priklausė lenkų studentų būreliui, bet 1899 m. visi lietuviai išstojo. 1899 m. J. Petrulio (slapyvardis Benediktas Audra) iniciatyva įkurta lietuvių jaunimo draugija „Rūta“, per Pirmąjį pasaulinį karą pervadinta „Lithuania“. 1927 m. iš Berno į Fribūrą perkeltas Šveicarijos lietuvių studentų sąjungos centras. 

1895–1935 m. universitete studijavo apie l10 lietuvių studentų, daugelis jų čia įgijo mokslų daktaro laipsnį, vėliau tapo žymiais Lietuvos politikais, daugiausia krikščionių demokratų srovės veikėjais, kultūrininkais, mokslininkais. Į Fribūrą studijuoti vyko ir lietuviai iš JAV (tarp jų – I. Albavičius, A. Milukas). Studentus rėmė JAV lietuvių šalpos organizacijos.

Universitete dėstė
Jonas Čepinskis, 

Universitete studijavo 
Kazimieras Ambrozaitis, Pranas Augustaitis, Mikelis Ašmys, Pijus Bielskus, Leonas Bistras, Vincentas Borisevičius, Pranciškus Būčys, Antanas Civinskas, Juozapas Čepėnas, Ignas Česaitis, Blažiejus Česnys, Ignas Čižiauskas, Antanas Dailidė, Vladas Daumantas, Aleksandras Grigaitis, Konstantinas Jasiukaitis, Stanislovas Jokūbauskis, Pranas Jucaitis, Antanas Jusaitis, Juozas Kaškelis, Julius Kaupas, Juozas Leimonas, Antanas Maliauskis, Kazys Pakštas, Juozas Purickis, Vincas Mykolaitis-Putinas, Henrikas Nagys, Jurgis Narjauskas, Alfonsas Nyka-Niliūnas, Antanas Staniukynas, Stasys Šalkauskis, Jonas Totoraitis, Vincentas Vizgirda, Juozas Vailokaitis ir kiti.

Šaltiniai 

Šveicarijos universitetai
Fribūras
Freiburgo universitetas

Šis straipsnis apie Vokietijos universitetą Breisgau Freiburge, apie Šveicarijos universitetą skaitykite Fribūro universitetas

Freiburgo Alberto ir Liudvigo universitetas () – universitetas Breisgau Freiburge, vienas seniausių Vokietijos universitetų. Studijuoja per 21 000 studentų (2006/2007 m.m. žiemos semestro metu – daugiau nei 22 000 studentų). Dirba 2 000 dėstytojų.

Istorija 
Freiburgo universitetas įkurtas popiežiaus Kaliksto III iniciatyva 1457 m. kaip Albertina. Steigėjas – Vakarų Austrijos erchercogas Albertas VI. 1820 m. pavadintas Alberto ir Liudvigo vardu, Badeno didysis kunigaikštis Liudvigas garantavo universiteto finansavimą ir laikomas antruoju universiteto steigėju. Pirmasis Vokietijos universitetas, kuriame nuo 1900 m. galėjo studijuoti ir moterys. 1933–1934 m. universiteto rektoriumi buvo vokiečių filosofas Martinas Heidegeris.

Struktūra 
Fakultetai
 Aplinkos mokslų ir miškininkystės fakultetas
 Biologijos fakultetas (su Botanikos sodu)
 Chemijos, farmacijos ir žemės mokslų fakultetas
 Ekonomikos ir vadybos fakultetas
 Filologijos fakultetas
 Filosofijos fakultetas
 Matematikos ir fizikos fakultetas
 Medicinos fakultetas (su universitetine klinika)
 Technikos fakultetas (informatika ir mikrosistemų technika)
 Teisės fakultetas
 Teologijos fakultetas.

Freiburgo universitetui priklauso 7 mokslo tyrimų institutai ir moksliniai centrai, universitetinė klinika, įkurta 1931 m., biblioteka (3,5 mln. t., 38 000 skaitytojų). Leidžia „Freiburger Universitätsblätter“, „Uni-Aktuelt“.

Žmonės 
Universitete dėstė
 Alfredas Bamesbergeris, vokiečių kalbininkas, baltistas
 Frydrichas fon Hajekas, laisvosios rinkos teoretikas
 Gediminas Merkys, edukologas ir sociologas
 Erazmas Roterdamietis, filosofas

Universitete studijavo
Konradas Adenaueris, Jozefas Gebelsas, Konstantinas Grevinkas, Karlas Jaspersas, Herbertas Markuzė,

Lietuviai 
XVI–XVII a. universitete studijavo lietuvių didikų vaikų. 1575 m. į universitetą atvyko Mikalojus Dorohostaiskis, Stanislovas Zaremba ir Jeronimas Isakovičius su 4 palydovais, 1612 m. – Stanislovas, Venceslavas ir Mykolas Vaina su palyda. 1631 m. čia studijavo Jonas Karolis Chodkevičius. 1944–1948 m. bibliotekoje dirbo Konstantinas Avižonis. Po Antrojo pasaulinio karo universitete studijavo karo pabėgėlių lietuvių, 1948 m. – 168 lietuviai.

Universitete studijavo
Pranas Gaida-Gaidamavičius, Vytautas Steponas Janavičius, Zinaida Nagytė–Katiliškienė, Emanuelis Levinas, Izolda Poželaitė-Davis,

Šaltiniai 

Vokietijos universitetai
Breisgau Freiburgas
Badeno-Viurtembergo aukštosios mokyklos