joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Daumantas

Daumantas (arba Domantas, m. apie 1285 m.) buvo Lietuvos didysis kunigaikštis, kuris valdė apie 1282–1285 m.. Kai kurių istorikų laikomas Mindaugo sūnumi (anot baltarusių istoriko V. Pašutos, Daumantas gali būti tapatus Daumantui Pskoviškiui). Daumantas šaltiniuose minimas tik vieną kartą ir, nesant jokių kitų duomenų, laikomas trumpai valdžiusiu didžiuoju kunigaikščiu po Traidenio mirties 1281 ar 1282 m. Po Daumanto sekė didysis kunigaikštis Butegeidis. Santykiai tarp Daumanto ir Butegeidžio ar tarp Daumanto ir Traidenio yra nežinomi. Valdydamas persekiojo savo pirmtako Traidenio šalininkus.

Laikotarpis tarp 1281–1282 m. (Traidenio mirties) ir 1289 m. (Butigeidžio valdymo) yra mažiausiai šaltiniuose aprašytas periodas. Vienintelė užfiksuota informacija rašytiniuose šaltiniuose, kur minimas Lietuvos didysis kunigaikštis šiuo laikotarpiu, trumpa pastaba iš 1285 m. Septynios Rusios kronikos mini tą pačią glaustą informaciją, kad 1285 m. kovą ar rugpjūtį didžiojo kunigaikščio Daumanto vadovaujami lietuviai užpuolė Tverės vyskupo Simeono Polockiečio valdas, būtent, jam priklausiusį Olešnios valsčių Tverės kunigaikštystės pietuose. Olešnios valsčiaus lokalizacija yra nežinoma, tačiau istorikų siejama su trimis vietovėmis – Aleševo kaimu Zubcovo apskrityje, teritorija tarp Šešmos ir Vazuzos upių ir teritorija aplink Alešnios upę (Gžatės upės intakas). Daumantas patyrė rimtą karinį pralaimėjimą ir žuvo ar pateko į nelaisvę.

Šaltiniai 

 

Daumantas (Ldk)
Daumantas Pskoviškis

Daumantas (; apie 1240 m. – 1299 m. gegužės mėn. Pskove) – iki 1265 ar 1266 m. − Nalšios, nuo 1266 m. − Pskovo kunigaikštis, stačiatikių šventasis.

Pasak rusų istoriko V. Pašutos, šis Daumantas gali būti tapatus Ldk Daumantui, 1285 m. Olešnios valsčiuje patekusiam į Tverės vyskupo sąjungininkų nelaisvę. Šaltiniuose minimas nuo 1262 m.

~1255(?) – 1265 m. Daumantas valdė Nalšios dalinę kunigaikštystę ar jos dalį. Anot „rusėniškosios“ metraštinės versijos, Daumantas buvo vedęs Mindaugo žmonos seserį, kurią iš jo esą paveržė našliu tapęs Mindaugas; Bychovco kronikoje pateikta „lietuviškoji“ šio įvykio versija tarsi leistų manyti, kad Daumantas buvo vedęs ne Mindaugo, bet „Ldk Narimanto“ (= Vaišelgos?) žmonos seserį, kuriai mirus pats Daumantas trumpam pasigrobė Ldk žmoną.

Anot Volynės metraščio, 1263 m. Daumantas, neva keršydamas jo žmoną paveržusiam valdovui, prisijungė prie Žemaičių kunigaikščio Treniotos surengto sąmokslo ir asmeniškai nužudė Ldk Mindaugą; tiesa, Šiaurės Rytų Rusios metraštinė tradicija Mindaugo žudiku laiko didžiausią Daumanto priešą Lietuvoje − Polocko ir Nalšios kunigaikštį Gerdenį, taigi gali būti, kad Daumantas ne nužudė, o tik oficialiai „pakeitė“ Mindaugą Lietuvos valdovo soste, po savo giminaičio (ar netgi tėvo) žūties apsiskelbdamas nauju Ldk.

1265 m. (tais metais Nalšią užėmė Vaišelgos ir Švarno iš tikrosios Lietuvos atvesta lietuvių bei volynėnų kariuomenė) ar 1266 m. Daumantas (galbūt išvytas 1266(?) m. Nalšioje įsitvirtinusio Gerdenio) kartu su 70 ar 300(?) savo kariauninkų ir kt. rėmėjų šeimų atbėgo į Pskovą, kur buvo pakrikštytas Timofiejumi, vedė Aleksandro Neviškio anūkę ir tapo Pskovo daliniu kunigaikščiu (1270 m. nuo šių pareigų nušalintas, po kelerių metų vėl grįžo į Pskovo kunigaikščio postą).

1266–1267 m. (tikriausiai ir ~1282 m.) Daumanto vadovaujama Pskovo ir kt. rusėnų žemių kariuomenė siaubė Gerdenio valdas, o 1268–1298 m. daugelį kartų susirėmė su Livonijos ordino riteriais ir jų sąjungininkais. Pskovo kunigaikštystė Daumanto valdymo laikotarpiu virto Pskovo respublika ir atsiskyrė nuo Naugardo respublikos).

Šaltiniai 

Daumantas
Pskovo kunigaikščiai
Skritulio kvadratūra

Skritulio kvadratūra – senas geometrijos uždavinys, kurio tikslas duotajam skrituliui nubraižyti lygiaplotį kvadratą. Vienur rašoma, jog uždavinį pirmąkart iškėlė senovės graikai, kitur – jog jį dar prieš du tūkstančius metų žinojo senovės egiptiečiai.

Jei reikalaujama naudotis tik „klasikiniais“ geometrijos įrankiais (skriestuvu ir nesugraduota liniuote), šio uždavinio sprendimas neegzistuoja. Uždavinį galima apytikriai (tačiau bet kuriuo norimu tikslumu) išspręsti naudojant sugraduotą liniuotę (idealią).

Uždavinys reikalauja nubrėžti dvi atkarpas, kurių ilgių santykis būtų . 1882 m. Ferdinand von Lindemann įrodė, jog skriestuvu ir liniuote šito padaryti neįmanoma, nes  yra transcendentinis skaičius.

Rašytojai kartais šį terminą naudoja kaip metaforą nusakyti užduočiai, kuri, nors iš pažiūros neatrodo neišsprendžiama, visgi tokia yra.

Senesnėje lietuvių kalba išleistoje literatūroje šis uždavinys vadinamas apskritimo kvadratūra. Pavadinimas yra klaidinantis, kadangi apskritimas neturi ploto.

Euklidinė plokštumos geometrija
Šiaurės karas

Šiaurės karas įvyko tarp Rusijos, Danijos-Norvegijos ir Saksonijos-Abiejų Tautų Respublikos unijos koalicijos (nuo 1715 m. prie jos prisijungė Prūsija ir Hanoveris) ir Švedijos nuo 1700 iki 1721 m.

Karo pasekmės – Švedijos įtaka Baltijos jūroje smarkiai sumažėjo, švedams praradus teritorijas jūros pakrantėje (Livonijoje, Estijoje, Vokietijoje), o Rusija tapo viena iš didžiųjų Europos valstybių.

Ištakos 
Tarp 1560 ir 1660 m. Švedija sukūrė „Baltijos imperiją“, į kurią be pačios Švedijos įėjo Karelija, Ingrija, Estija ir Livonija. Trisdešimtmečio karo metu jai atiteko teritorijos Šiaurės Vokietijoje – Pomeranija, Vismaras, Brėmenas ir Verdenas. Per šį laikotarpį Švedija sukūrė stiprią ir gerai paruoštą kariuomenę. 1700 m. Švedija buvo vyraujanti valstybė Baltijos jūros regione ir viena iš didžiųjų Europos valstybių.

Visos prieš Švediją susikūrusios koalicijos valstybės turėjo savo tikslų. Danija tikėjosi teritorijų Vokietijoje, Abiejų Tautų Respublika – susigrąžinti Livoniją su Ryga. Rusijos svarbiausias užsienio politikos ir ekonominis tikslas buvo įgyti priėjimą prie Baltijos jūros. Pagal 1617 m. Stolbovo taikos sutartį Rusija buvo priversta atiduoti Švedijai teritorijas nuo Ivangorodo iki Ladogos ežero ir taip visiškai prarado priėjimą prie Baltijos jūros.

Karo eiga 
Karo pradžioje Danijos karalius Frederikas IV įsiveržė į Šlėzvigą-Holšteiną. Švedijos karaliui rugpjūčio 8 d. Karoliui XII pavyko sumušti danus prie Kopenhagos, o lapkričio 30 d. rusai pralaimėjo Narvos mūšį.

Tuomet Karolis pradėjo kampaniją prieš Saksoniją ir Abiejų Tautų Respubliką ir 1706–1707 m. nuvertė karalių Augustą II priversdamas bajorus išsirinkti jam palankų karalių.

1708 m. jis pradėjo žygį prieš Rusiją, persikėlęs per Bereziną prie Holovčino sumušė Petrą I-ajį, bei jį persekiodamas nužygiavo į Ukrainą, kur labai sunkiai peržiemojo. Čia jis pralaimėjo Poltavos mūšį, po kurio kariuomenėje smukus kovos dvasiai, paliko ją prie Perevolochnos ir pasitraukė į Osmanų imperiją, kur penkerius metus gyveno turkų sultono globoje, valdydamas Švediją per žygūnus.

Šiuo pralaimėjimu karas nesibaigė. Petras I Ingrijos miestelio Nymeno vietoje įkūrė Sankt Peterburgą. Karolis grįžo iš Turkijos, tačiau 1718 m. žuvo mūšyje Norvegijoje. Per kelis tolimesnius metus švedai patyrė pralaimėjimų nuo į karą įsijungusių Prūsijos ir Hanoverio. 1721 m. Švedija buvo priversta pasirašyti taiką, kuria neteko visų savo valdų už Baltijos jūros, jos tarptautinis vaidmuo sumenko.

Literatūra 
 David Kirby ''Šiaurės Europa ankstyvaisiais naujaisiais amžiais. V., 2000.
1755 m.

1755 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

Lietuvoje

Gimtadieniai 
 Gegužės 16 d. – Jonas Nepomukas Kosakovskis, LDK XVIII a. pabaigos veikėjas, Vilniaus vyskupas, vienuolių trinitorių veiklos rėmėjas Lietuvoje (pritarė vienuolių įkurdinimui Jonavoje 1802 m., juos rėmė). Vilniaus vyskupas ordinaras (1798 rugpjūčio 9 d. – 1808 rugpjūčio 26 d.) (m. 1808 m.).

Nedatuota

 Antanas Milvydas, Lietuvių kilmės Lenkijos kompozitorius, vargonininkas (m. 1837 m.).
 Jonas Nagurskis, Žemaitijos ir Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos politinis, karinis ir visuomenės veikėjas (m. 1796 m.).

Mirtys 

Nedatuota

 Pranciškus Karpis, Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės ir katalikų bažnyčios veikėjas.  (g. 1693 m.).

Pasaulyje

Įvykiai 

 Sausio 25 d. – įkurtas Maskvos universitetas.

Gimtadieniai 
 Balandžio 10 d. – Samuelis Kristianas Frederikas Hanemanas, homeopatijos pradininkas (m. 1843 m.).
 Lapkričio 2 d. – Marija Antuanetė, Prancūzijos karalienė. Prieštaringai vertinama tragiško likimo moteris, į pasaulinę istoriją įėjusi ne tiek dėl savo pasiekimų, kiek dėl nesėkmių. Ji buvo pirmoji mirties bausme nubausta karalienė (m. 1793 m.).
 Lapkričio 17 d. – Liudvikas XVIII, Prancūzijos karalius (1814-1815 ir 1815-1824 m.) (m. 1824 m.).

Nedatuota

 Aleksandras Hamiltonas, pirmasis Jungtinių Amerikos Valstijų iždo sekretorius, vienas JAV Tėvų-įkūrėjų, ekonomistas, politikos filosofas. JAV nepriklausomybės kare buvo generolo Džordžo Vašingtono adjutantas. Hamiltonas, nacionalistų, reikalavusių naujos Konstitucijos, lyderis, buvo vienas iš pirmųjų Amerikoje konstitucinės teisės specialistų. Hamiltonas parašė didžiąją dalį Federalisto užrašų - pagrindinio Konstitucijos interpretavimo šaltinio. Hamiltonas buvo pagrindinis daugelio Federalistų partijos palaikomų politinių principų autorius (m. 1804 m.).

Neaprašyti 

 Balandžio 11 d. – Džeimsas Parkinsonas (James Parkinson), britų gydytojas, aprašęs Parkinsono ligą.

Mirtys 
 Vasario 10 d. – Šarlis Monteskjė, prancūzų filosofas, rašytojas, teisininkas, geografinės sociologijos mokyklos pradininkas (g. 1689 m.).

Nuorodos 

1755 m.
Pilkoji gervė

Pilkoji gervė arba gervė (Grus grus) – gervinių paukščių (Gruiformes) būrio, gervinių (Gruidae) šeimos, paprastųjų gervių (Grus) genties, didelių paukščių rūšis.

Paplitimas 
Gervės arealas Eurazijoje driekiasi nuo Skandinavijos ir Elbės slėnio vakaruose iki Indigirkos slėnio rytuose. Šiaurinė riba eina Kolos pusiasaliu, Pečioros vidurupiu, Obės žemupiu, Jenisiejaus vidurupiu, Janos slėniu, pietinė riba – Argūnės slėniu, pietiniu Altajumi, Syrdarjos, Volgos žemupiais, pietų Ukraina. Tačiau pietinė arealo riba labai sąlyginė ir kintanti.

Pilkosios gervės žiemoja Afrikoje, Artimuosiuose Rytuose, Indijoje, Kinijos pietryčiuose.

Lietuvoje XX a. pradžioje buvo gausi, tačiau prasidėjus masinei melioracijai, pelkių sausinimui šių paukščių peraviečių sumažėjo. 7-8 dešimtmetyje lizdai buvo randami tik Lekėčių miškuose ir Čepkelių raiste. 1976 m. buvo įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Apie 1990 m. pastebėtas staigus populiacijos gausėjimas.. 2019 m. išbraukta iš Lietuvos raudonosios knygos. 2008–2012 m. vertinimo duomenimis Lietuvoje perinčių porų yra nuo 5000 iki 10500.

Išvaizda 
Pilkoji gervė tai už gandrą didesnis, ilgesnio kaklo ir ilgesnių kojų paukštis. Kūnas šviesiai pilkos spalvos. Kakta, snapo pamatas, pagurklis, sprandas ir sparnų galai juodi. Skruostai ir kaklo šonai balti. Ant pečių auga lenktos ir garbanotos plunksnos, kurios uždengia uodegą. Pakaušyje plika oda ryškiai raudona. Snapas rusvas. Kojos juodos. Jaunikliai pilkai rusvi.

Suaugę patinai sveria iki 5,1—6,1 kg, retai iki 7 kg, suaugusios patelės 4,5—5,9 kg. Paukščių kūno aukštis 110-130 cm. Išskėstų abiejų sparnų skersmuo 180-245 cm. Pilkųjų gervių patinai šiek tiek stambesni ir didesni už pateles.

Elgsena 
Gyvena pelkėse, miškų raistuose, tankiuose beržynuose, juodalksnynuose, šlapiose viksvinėse pievose, apleistuose durpynuose.

Gervė – labai baikštus, atsargus paukštis, įsikuria atokiose vietose, toli nuo žmonių. Balsas žemas, primena trimito garsą. Labai gerai girdimas net kelių kilometrų spinduliu ir yra būdingas pelkynų, atokių vietų garsas. Skrisdamos gervės skleidžia griežtus tonus. Išgąsdinta gervė garsiai kurkia.

Lizdą krauna ant žemės, ant sausesnio kupsto, toliau nuo žmonių, paslepia jį tarp nendrių ir krūmokšnių. Jį suka iš juodalksnio, beržo šakelių, paparčių, viksvų. Lizdo skersmuo 45-60 cm, gylis iki 3 cm. Deda du kiaušinius, kurie pilkai žalsvos spalvos ir su didelėmis neryškiomis dėmėmis (masė 160–170 g). Patelė peri apie 30 dienų, tuo metu patinas ją saugo, jei reikia – gina lizdą. Jaunikliai išsirita gegužės pradžioje. Nuo pat mažumės gerai plaukioja, apsiplunksnuoja per 40-45 dienas. Pradeda skraidyti rugpjūčio pradžioje.

Lietuvoje gervės pasirodo kovo pabaigoje bei balandžio pradžioje, o išskrenda spalio antroje pusėje. Prieš išskrisdamos telkiasi į gausius būrius. Migruojant skrenda ir dieną, ir naktį.

Mityba 
Maistas – sėklos, vabzdžiai, moliuskai, sliekai, varlės, pelės. Taip pat lesa pelkių uogas, laukuose minta grūdais.

Šaltiniai 

Gerviniai
Kotletai

Kotletai (, iš  'šonkaulis') – mėsos ar maltos mėsos patiekalas. Formuojamas plokščias apvalios ar ovalo formos. Kotletais galima vadinti panašia technologija gaminamus patiekalus iš kitų produktų (žuvies, paukštienos, ryžių, grybų, bulvių ir kt.).

Istorija 
Iš pradžių kotletu buvo vadinamas tiesiog gabalas mėsos su šonkauliu (). Nuo XIX a. pabaigos Rusijoje kotletais vis dažniau imta vadinti faršo gaminius, o grynos mėsos patiekalus – muštiniais, eskalopais.

Europos virtuvėse kotletu vadinamas plonas mėsos ar paukštienos gabalėlis su kaulu, taip pat kepinys iš žuvies file. Vieni iš žinomiausių yra Milano kotletai (Cotoletta alla milanese) – gruzdintuvėje apskrudintas duonos džiūvėsėliuose apvoliotas veršienos gabalėlis. Šio patiekalo receptas labai panašus į Vienos šnicelį (Scaloppina alla viennese), skirtumas tik tas, kad milaniškas kotletas kepamas su kauliuku.

Kotletai kepami Australijoje, Naujojoje Zelandijoje, Turkijoje, Amerikoje.

Gaminimo būdai 
Lietuvoje kotletų supratimas ir gaminimas panašesnės į rusiškos virtuvės gaminius. Tradiciškai naudojamas mėsos faršas.

Į faršą dedami žali kiaušiniai, piene mirkytas batonas arba džiūvėsėliai, smulkinti svogūnai, kartais česnakas, bulvės, sūris, pagardinama prieskoniais, druska. Dėl patiekalo sultingumo į faršą galima įdėti nedidelį kiekį majonezo.

Iš faršo suformuoti kotletai apkepami keptuvėje didelėje ugnyje iš abiejų pusių, neuždengus. Vėliau pabaigiama gaminti uždengus dangčiu, ant silpnos ugnies. Galima troškinti užpilus juos padažu, grietine ar sultiniu. Dar vienas kotletų gaminimo būdas – troškinimas garuose orkaitėje arba garpuodyje.

Kotletų rūšys 
 Panašūs patiekalai iš mėsos gabalo:
 Bifšteksas
 Entrekotas (Entrecôte)
 Eskalopas
 Karbonadas
 Kijevo kotletas
 Muštinis
 Pjausnys
 Šnicelis

 Panašūs patiekalai iš mėsos faršo:
 Frikadelės
 Kroketai
 Liulia-kebabas
 Studentų kotletas
 Tefteliai
 Totoriškas bifšteksas

Mėsos patiekalai
Upsala

Upsala – centrinės Švedijos miestas, esantis apie 70 km į šiaurę nuo Stokholmo. Tai ketvirtasis pagal dydį šalies miestas su 130 000 gyventojų (su priemiesčiais – 180 000 gyv.), Upsalos lėno sostinė.

Istorija 

Senasis Upsalos miesto centras buvo įsikūręs maždaug 5 km į šiaurę nuo dabartinio, vietovėje, šiuo metu vadinamoje Senąja Upsala (Gamla Uppsala). Maždaug XIII a. dėl patogesnės vietos prekybai dabartinės Upsalos centro vietoje įsikūrusi Östra Aros gyvenvietė savo reikšme pranoko Senąją Upsalą. Gaisrui sunaikinus Senosios Upsalos katedrą, buvo priimtas sprendimas naują statyti dabartinėje vietoje.

Nuo 1164 m. Upsala yra Švedijos arkivyskupijos centras. Miesto katedroje 1594 m. Švedijos karaliumi buvo vainikuotas Lietuvos-Lenkijos valdovas Zigmantas Vaza, Vazų dinastijos ATR pradininkas. Čia ilsisi ir jo motina Kotryna, kurios garbei katedros koplyčia vadinama Jogailaičių vardu, o sarkofagą puošia Lietuvos ir Švedijos herbai.

1477 m. įkurtas Upsalos universitetas, seniausioji aukštoji mokykla Skandinavijoje.

XVI a. Upsaloje pastatyta pilis.

Geografija 

Upsala įsikūrusi maždaug 70 km į šiaurės vakarus nuo Švedijos sostinės Stokholmo, istorinėje Uplando provincijoje, abipus Fyris upės. Pietiniai priemiesčiai prieina iki trečio pagal dydį Švedijoje Melareno ežero krantų. Vakariniame Fyris upės krante yra maždaug 30 m aukščio ledyninės kilmės ozas.

Susisiekimas 
Pro Upsalą eina pagrindinė Švediją šiaurės – pietų kryptimi jungianti magistralė – Europos kelias E4. Švedijos nacionaliniais keliais miestas taip pat sujungtas su Noršiopingu bei Sala. Geležinkeliu miestas sujungtas su sostine Stokholmu pietuose, taip pat šiaurinės ir centrinės Švedijos miestais.

Už 40 km į pietus nuo Upsalos įsikūręs didžiausias Švedijoje Stokholmo-Arlandos oro uostas.

Žymūs žmonės 
 Karlas Linėjus
 Andersas Celsijus
 Ingmaras Bergmanas
 Vilius Pėteraitis
 Dag Hammarskjöld

Sportas 
 IK Sirius
 IFK Uppsala
 Studenternas IP, futbolo ir bandžio stadionas, kurio talpa 6 500.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Oficialus miesto tinklalapis (švedų k.)

Švedijos miestai
Joga

Joga () – indų filosofijos mokymas, apimantis įvairius fizinius ir mentalinius pratimus kaip asanas, pranajama, meditaciją arba askezę. 

Jogos teorinis pagrindas – Samkhja, o joga – praktinis išsivadavimo metodas. Kitaip nei samkhja, joga išpažįsta asmenišką aukščiausiąjį Dievą. Joga grindžiama idėja, kad koncentracija, meditacija bei askeze žmogus gali nuraminti dvasią, pasiekti gilesnę įžvalgą ir išsivaduoti iš materialiosios prakriti.

Pavadinimas kilęs iš (sanskrito kalbos, योग, yoga, nuo yuga (jungas), yuj reiškia: „surišti, įtempti“ ir gali būti suprantamas kaip „susijungimas, jungtis“.

Istorija 

Seniausi archeologiniai jogos egzistavimo įrodymai – maždaug 3000 metų pr. m. e. senumo akmeninės figūrėlės, vaizduojančios, kaip spėjama, žmones jogos pozomis (Pašupačio antspaudas).

Manoma, jog kažkur tarp II a. pr. m. e. ir III a., Patandžalis remdamasis ortodoksalios sankhjos mokyklos dualistine metafizika apibendrino ir susistemino nuo seniausių laikų Indijoje žinomus įvairias jogos šakas (Joga sūtra).

Vakaruose joga pradėjo plisti tik XIX amžiaus pradžioje ir iš pradžių buvo studijuojama kaip dalis rytų filosofijos. Nuo 1980 metų joga išpopuliarėjo vakaruose, kaip hatha jogos atmaina. Šiuo metu susidomėjimas joga neblėsta, atsiranda naujų atmainų, tokių kaip akrojoga. 2015 m. birželio 21 d. visame pasaulyje (taip pat ir Lietuvoje) pirmą kartą buvo paminėta Tarptautinė jogos diena.

Jogos kryptys 

Bhagavadgitoje minimi trys jogos keliai:
 Karma joga – veikimo joga. Ši joga moko pasiaukojimo, nesitikint jokio atpildo ar naudos. Veikimas, neprisirišant prie savo veiklos vaisių, išugdo tauresnius jausmus.
 Bhakti joga – dvasinio pasišventimo (atsidavimo) kelias. Maldomis, garbinimu ir ritualais jie paskiria save Dievui, keisdami savo emocijas ir leisdami joms tekėti į besąlyginę meilę ir dvasinį atsidavimą.
 Džnana joga – žinojimo ir išminties joga – sunkiausias kelias, reikalaujantis begalinės valios ir intelekto. Pagal Vedantos filosofiją, gjana jogai naudoja savo protą tam, kad ištirtų savo tikrąją prigimtį.

Joga ir kitos religijos 

Daugelis jogos mokytojų Vakaruose stengiasi nebrukti Hinduizmo mokymų kartu su jogos kūno lavinimo ir proto nuraminimo pratimais, tačiau yra ir tokių, kurie siekia jogos praktikus privesti prie samadhi meditacinės būsenos.

Krikščionybės ir Islamo dvasininkams joga kelia prieštaringus jausmus. Vieni draudžia visiškai praktikuota jogą, kiti į tai žiūri kiek atlaidžiau ir leidžia savo pasekėjams daryti fizinius pratimus, bet laikytis krikščioniško, islamiško tikėjimo žodžio.

Vilius Rudra Dundzila, vienas iš Romuvos vaidilų, neatmeta galimybės baltų tikėjimą papildyti tam tikrais hinduizmo filosofiniais ir religiniais elementais, įvesti tokias dvasines praktikas kaip meditacija ir joga.

Šaltiniai
1775 m.

1775 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

Lietuvoje

Įvykiai 
 Įkurta ATR Nuolatinė taryba.

Gimtadieniai 
 Birželio 13 d. – Antanas Henrikas Radvila, didikas, kompozitorius, violončelininkas, Poznanės Didžiosios kunigaikštystės valstybės ir karinis veikėjas (m. 1833 m.).
 Spalio 9 d. – Vladimiras Gadonas, Lietuvos 1794 m. ir 1831 m. sukilimų veikėjas (m. 1842 m.).

Nedatuota

 Liudvikas Augustas Pliateris, Abiejų Tautų Respublikos, vėliau Varšuvos kunigaikštystės politinis ir visuomenės veikėjas, Lenkijos miškininkystės organizatorius, kilęs iš garsios Pliaterių giminės (m. 1846 m.).

Mirtys 
 Rugpjūčio 13 d. – Mykolas Frederikas Čartoriskis, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras didikas, kunigaikštis, Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinis veikėjas.  (g. 1696 m.).

Nedatuota

 Aleksandras Tiškevičius, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Lelijos herbo grafas, Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinis veikėjas (g. 1748 m.).
 Ignotas Oginskis, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (LDK) karinis ir politinis veikėjas (g. 1698 m.).

Pasaulyje

Įvykiai 

 Vasario 15 d. – Popiežiumi išrinktas Pijus VI (g. 1717 m. - m. 1799 m. rugpjūčio 29 d.), popiežiaus pareigas ėjo iki 1799 m. rugpjūčio 29 d.
 JAV prasideda JAV nepriklausomybės karas

Gimtadieniai 
 Sausio 20 d. – A. M. Amperas, prancūzų fizikas ir chemikas (m. 1836 m.).
 Sausio 27 d. – Frydrichas Vilhelmas Jozefas fon Šelingas, vokiečių filosofas (m. 1854 m.).
 Lapkričio 14 d. – Paulas Johanas Anzelmas Riteris fon Fojerbachas, vokiečių teisėtyrininkas penalistas, baudžiamosios teisės teoretikas, šiuolaikinės Vokietijos baudžiamosios teisės (ir jos teorijos) pradininkas, atgrasinimo teorijos pagrindėjas, Bavarijos baudžiamojo kodekso (1813 m.) rengėjas (m. 1833 m.).
 Gruodžio 16 d. – Džeinė Ostin, anglų rašytoja romanistė, pasižymėjusi savo moterų personažių portretais, romano formos įvaldymu, ironija (m. 1817 m.).

Nedatuota

 Alemdaras Mustafa Paša, turkų karo vadas ir politikas, nuo 1806 m. - Ruščiuko paša (m. 1808 m.).

Mirtys 

 Lapkričio 21 d. – Džonas Hilas, anglų rašytojas (g. ~1716).

Nuorodos 

1775 m.
Tuopa

Apie viensėdį Kupiškio rajone žr. Topolis (Kupiškis).

Tuopa (Populus) – gluosniažiedžių (Salicales) eilės gluosninių (Salicaceae) šeimos augalų gentis.

Priklauso stambūs medžiai su stora ir giliai suaižėjusia žieve. Žydi lapams skleidžiantis. Žiedai sukrauti žirginiuose ir apdulkinami vėjo.

Gentyje yra apie 110 rūšių, žinoma daug hibridų, kultūrinių veislių.

Lietuvoje 
Lietuvoje savaime auga:
 Populus nigra - Juodoji tuopa; labai reta savaiminė rūšis
 Populus tremula - Drebulė; savaiminė rūšis.
Lietuvoje introdukuotos: 
 Populus alba - Baltoji tuopa; auginama kaip dekoratyvinis medis. Arčiausiai nuo Lietuvos jos arealo šiaurinis pakraštys yra šiek tiek į pietus nuo Gardino (š.v. Gudija) ir pietus nuo Augustavo (š.r. Lenkija). Klimatui šylant, jos natūralus arealas juda šiaurės ir rytų kryptimi. Pav.
 Populus balsamifera - Balzaminė tuopa; dažnai auginama.
 Populus x canescens - Pilkoji tuopa; auginama.
ir kt.

Vaistinės žaliavos rinkimas 

Vasario-kovo mėnesiais geriausias laikas rinkti tuopų pumpurus.

Vaistinei žaliavai tinka tik vegetatyviniai (ne žiediniai) pumpurai. Vegetatyviniai pumpurai yra mažesni už žiedinius, pailgi, minkštesni, stipriau laikosi prie šakelių. Ant šakučių dažnai būna keletas žiedinių, o tarp jų, viršūnėje vienas lapinis pumpuras, kurį perlaužus, matyti gelsvi lapeliai su gelsva, kvapia, dervinga medžiaga tarp jų. Perlaužus žiedinį pumpurą, jis atrodo sausas, turi žiedyno užuomazgą, užimančią visą pumpuro vidų, lipnių dervingų medžiagų jame nėra.

Tuopų pumpurai džiovinami paskleidus juos plonu sluoksniu šaltoje palėpėje. Išdžiūsta per 1-2 mėnesius. Baigti džiovinti būtų geriau apšildomoje patalpoje 30-37 °C temperatūroje. Tokioje temperatūroje galima džiovinti ir šviežiai surinktus pumpurus. Iš 1,5-2,0 kg šviežių pumpurų gaunama 1 kg sausos žaliavos.

Gerai išdžiovinti pumpurai spaudžiant tarp pirštų traška, bet nesubyra. Spaudžiami subyra tik žiediniai arba perdžiovinti pumpurai. Išdžiuvę pumpurai yra gelsvai rudi, su lipnia, kvapia medžiaga viduje.

Nuorodos 
 Dalickų tuopa 

Gluosniniai
Medžiai ir krūmai
Vaistiniai augalai
Gate 13

Gate 13 () – populiariausia ir didžiausia Graikijos sporto klubo Panathinaikos fanų grupuotė. Pavadinimas kilęs nuo Panathinaikos futbolo stadiono (Apostolo Nikolaidžio stadionas) sektoriaus Gate 13 pavadinimo, kuriame rinkdavosi patys aistringiausi gerbėjai. Šis, pirmasis Graikijoje sporto komandos fanklubas, buvo įkurtas 1966 metais.

Futbolo sirgalių kultūra
Pasikorimas

Pasikorimas – savižudybės forma, mirtis dėl kvėpavimo ir širdies veiklos išnykimo kilpa užveržus kaklą. Jei kartis pradėta neseniai, įmanoma žmogui neleisti numirti – savižudį išimti iš kilpos, daryti dirbtinį kvėpavimą, išorinį širdies masažą, iškviesti greitąją medicininę pagalbą. Dar žr. – uždusimas.

Pasikorimas yra dažniausia savižudybės forma Lietuvoje, mažiau populiari kitose šalyse.

Savižudis pasikarti gali tiek krisdamas iš tam tikro aukščio (kėdės, stalo) arba bando užsismaugti naudodamas tik savo jėgą nekrentant (horizontalioje padėtyje, pririšus kilpą ant durų rankenos, vonios vamzdžio ir stumiantis nuo jos taip, kad ji užspaustų kaklą). Šiuo būdu užtrunka kur kas ilgiau, kol ištinka mirtis: ant kūno įvyksta pakitimai, tokie, kaip kraujo išsiliejimas į akies obuolius, dar iki mirties. Dar vienas, rečiau pasitaikantis būdas – šokti iš didelio aukščio su kilpa, siekiant sulaužyti kaklą, tačiau šis būdas sunkiai suorganizuojamas, be to sprandas ne visada lūžta, jei neparinktas tinkamas aukštis.

Apie mirties priežastis ir kitus susijusius su pasikorimu dalykus, žiūrėkite straipsnį korimas.

Savižudybė
Afrikinis šventasis ibis

Afrikinis šventasis ibis (Threskiornis aethiopicus) – irklakojinių paukščių (Pelecaniformes) būrio, ibinių (Threskiornithidae) šeimos, ibių (Threskiornithinae) pošeimio, juodgalvių ibių (Threskiornis) genties paukščių rūšis.

Senovės Egipte buvo laikomas šventuoju paukščiu, išminties ir teisingumo dievo Toto simboliu. Pats Totas vaizduotas su ibio galva. Toto šventykloje laikyta gausybė ibių, o jų kūnai būdavo balzamuojami. Senovės Egipte ibių buvo daug ir jie netrukdomi veisėsi net ir miestuose, tačiau dabartiniame Egipte jų sutinkama labai retai.

Išvaizda
Afrikinis šventasis ibis yra mažesnis už baltąjį gandrą. Patinas ir patelė baltos spalvos, plasnojamųjų plunksnų galai juodi, su violetiniu atspalviu. Vidinės mažosios plasnojamosios plunksnos ilgos, jų galai išsidraikę, raityti. Nukarusios jos dengia net uodegą. Snapas ir kojos juodi. Rainelė tamsiai ruda su rausvu išoriniu žiedu. Nesubrendusių individų galvą ir kaklą dengia trumpos juodos ir baltos plunksnelės. Puošniosios plunksnos silpnai išsivysčiusios. Jaunikliai pilkšvai balti. Vidinės mažosios plasnojamosios plunksnos pailgėjusios, tačiau jų galai lygūs, neraityti. Galvą ir kaklą dengia balsvos plunksnelės. Galvos ir kaklo šonai tamsiai rudi, tačiau plunksnų pamatinė dalis balta. Snapas storas, trumpas, truputį lenktas, rausvas.

Paplitimas 

Afrikinis šventasis ibis paplitęs Afrikoje į pietus nuo Sacharos, pietų Arabijoje iki Persijos įlankos krantų, Tigro ir Eufrato upių aukštupyje.

Į Lietuvą užskrenda pavieniai paukščiai migracijos laikotarpiu.

Biologija
Perėjimo laikotarpiu afrikinis šventasis ibis aptinkamas upių, ežerų slėniuose, klajojančių ibių dažnai pastebima ryžių laukuose, vandens telkinių pakraščiuose. Aktyvus dieną, nakvoja medžiuose. Nebijo žmogaus, nes nuo seno yra globojamas. Maisto ieško vaikščiodamas ir savo ilgu lenktu snapu krapštydamas žemę. Dažnai laikosi grupėmis. Pabaidymas šventasis ibis dažnai tupia į medį.

Lizdus krauna medžiuose iš šakų, vidų iškloja sausomis žolėmis, plunksnomis. Dėtyje paprastai būna 3–4 kiaušiniai, perimi maždaug mėnesį. 6–7 savaičių jaunikliai jau moka skraidyti ir palieka lizdą.

Minta bestuburiais:: kirmėlėmis, vabzdžiais, vėžiagyviais ir jų lervomis, moliuskais, žuvytėmis, varliagyviais.

Šaltiniai
 Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga. Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.

Ibiniai
Atakama

Atakama () – dykuma Pietų Amerikoje, Čilės ir Peru teritorijoje, besidriekianti tarp Andų ir Ramiojo vandenyno. Rytų – vakarų kryptimi tęsiasi apie 150-160 km, šiaurės – pietų kryptimi apie 1000 km. Rytuose ribojasi su Domeikos kalnagūbriu. Dėl Atakamos sausringumo šalia stūksančių kalnų ledynai yra palyginti menki. Vidutinis metinis kritulių kiekis - vos 0,5 mm.

Pietiniame Atakamos pakraštyje driekiasi Domeikos kalnagūbris, šį vardą gavęs iš Lietuvos kilusio geologo ir etnologo Igno Domeikos garbei.

Kadangi Atakamos dykumą iš visų pusių supa kalnai, ji yra sausiausia Žemės vieta (greta kai kurių teritorijų Antarktidoje). Vidutinis metinis kritulių kiekis Antofagastos regione (Čilė) siekia tik 3 mm, nelietingi laikotarpiai gali tęstis 40 m. Vienintelis drėgmės šaltinis yra rūkas, todėl gyvybė šiame regione visai negausi. 2003 metais Science žurnalas paskelbė straipsnį, aprašantį Atakamos dirvos tyrimus, taikant Marso palydovų „Viking 1“ ir „Viking 2“ gyvybės paieškos metodiką, pagal kurią gyvybės Atakamos dirvoje neaptikta.

Atakamoje neįprastai vėsu. Vasarą temperatūra paprastai būna 18 °C, tik vidurdienį žemė gali įkaisti net iki 51 °C. Naktį vos daugiau nei per valandą temperatūra gali nukristi net 40 °C. Todėl nuo staigių temperatūros pokyčių intensyvus fizinis dūlėjimas.

Sausus Atakamos orus nulemia jos geografinė padėtis ir Ramiojo vandenyno srovės. Atlanto vandenyno oro masės negali pasiekti dykumos, nes visi rytų krypties vėjų genami debesys įstringa rytiniuose Andų šlaituose. Vakaruose, Ramiojo vandenyno pakrantėje, šaltoji Humbolto srovė teka į šiaurę nuo pat Antarkties. Nors link žemyno pučiantys vėjai neša drėgnas ir šiltas oro mases, tačiau, šalta srovė jas atvėsina, todėl virš vandenyno formuojasi debesys, iškrenta krituliai. Tuo tarpu pakrantę pasiekia atvėsusios ir nusausėjusios oro masės, todėl čia susidaro tik rūkas. Šis rūkas, vietinių gyventojų vadinamas kamančaku, laikosi prie žemės ir būna iki 300 m aukščio.

Atakamoje gausu vario ir kitų mineralų, čia glūdi didžiausi planetoje natrio salietros klodai (dideliais kiekiais kasta iki XX a. penktojo dešimtmečio pradžios)

Atakama apgyvendinta, nors ir itin retai. Pirmuosius dykumos gyventojus atakamenjus, prieš pat atvykstant ispanams XVI a., užkariavo inkai iš Peru. Vėliau šiuos kraštus užplūdo aukso ir sidabro ieškotojai.

Atakamoje yra Čukikamatos () ir Eskondidos () vario kasyklos, oazėje nuo priešistorinių laikų įsikūręs San Pedro de Atakama miestelis. Pastarasis, archeologinių tyrinėjimų duomenimis, buvo paleolito civilizacijos centras, 1577 m. ispanai jame pastatė bažnyčią.

Atakamos klimatas tinkamas astronominiams stebėjimams, joje veikia Paranalio observatorija (ant Paranalio kalno, ) ir La Silla observatorija.

Dykumos pavadinimas kildinamas iš kečujų kalbos žodžio takama 'juodoji antis', bet tai gali būti tik liaudies etimologija.

Nuorodos 
 Atakamos dykuma vėlyvuoju kvartero laikotarpiu. Studija anglų k. 
 Atakamos ir Marso dirvų palyginimas 
 National Geographic apie Atakamos klimatą 
 Turistams skirtas Interneto tinklalapis apie Atakamą

Pietų Amerikos dykumos
Čilės geografija
Peru geografija
Didmeistris

Didmeistris (sutr. DM; , GM) – šachmatų kvalifikacinis sporto vardas (titulas), suteikiamas stipriems žaidėjams. Tai pats aukščiausias kvalifikacinis šachmatininko titulas. Tarptautinio didmeistrio titulą (vardą) suteikia FIDE už varžybose pasiektus rezultatus.

Istorija 
Pirmą kartą didmeistrio titulą 1914 m. suteikė Rusijos caras Nikolajus II penkiems Sankt Peterburgo turnyro finalistams: Emanueliui Laskeriui, Chosė Rauliui Kapablankai, Aleksandrui Aliochinui, Zigbertui Tarašui ir Frankui Maršalui. 

Vėliau šis titulas buvo naudojamas neformaliai, kol 1950 metais FIDE  jį suteikė 27 šachmatininkams. Vėliau tarptautinio didmeistrio titulas buvo teikiamas pagal FIDE priimtas taisykles. Šiuo metu didmeistrio titulas suteikiamas žaidėjui, pasiekusiam 2500 Elo reitingą ir du kartus išpildžiusiam didmeistrio normą (esama ir kitų galimybių, pavyzdžiui, laimėti pasaulio jaunimo čempionatą ar pan.).

Gruzinė Nona Gaprindašvili  (g. 1941 m.) buvo pirmoji moteris, kuriai buvo suteiktas didmeistrės titulas (1978 m.). Pirmoji šachmatininkė, teisę į titulą iškovojusi žaisdama turnyruose, buvo vengrė Zsuzsa Polgár (g. 1969 m.), 1991 metų sausio mėnesį  įvykdžiusi normą trijuose vyrų turnyruose ir pasiekusi Elo reitingą, viršijantį 2500. 2010 metais 20 šachmatininkių buvo didmeistrės (GM).

Platesnis vartojimas 

Atskiras didmeistrio titulas suteikiamas ir   korespondencinių šachmatų žaidėjams, šachmatų kompozicijų kūrėjams bei sprendėjams,  o taip pat, ir šaškių žaidėjams.

Tarptautinė korespondencinių šachmatų federacija suteikia tarptautinio korespondencinių šachmatų didmeistrio titulą.

WFCC  nuo 2010 m. - atskirus   šachmatų kompozicijų sprendimo ir kompozicijų kūrybos didmeistrio titulus. Iki tol juos suteikdavo FIDE. 

Tarptautinė šaškių federacija (FMDJ), šaškininkams, taip pat, suteikia  didmeistrio titulą.

Lietuvos didmeistriai 
 1984 m. Viktor Gavrikov (g. 1957 m.)
 1991 m. Eduardas Rozentalis (g. 1963 m.)
 1992 m. Aloyzas Kveinys (g. 1962 m.)
 1993 m. Vidmantas Mališauskas (g. 1963 m.)
 1996 m. Darius Ruželė (g. 1968 m.)
 1996 m. Šarūnas Šulskis (g. 1972 m.)
2007 m. Algimantas Butnorius (g. 1946 m.)
 2010 m. Viktorija Čmilytė (g. 1983 m.)
 2013 m. Darius Zagorskis (g. 1969 m.)
 2019 m. Paulius Pultinevičius (g. 2001 m.)
 2020 m. Titas Stremavičius (g. 1998 m.)
 2021 m. Tomas Laurušas (g. [[1996] m.)

Šaltiniai 

Šachmatų vardai
Portadaunas

Portadaunas – miestas Šiaurės Airijoje, prie Bano upės, šiaurinėje Armos grafystės dalyje. Gyventojų maždaug 1/3 katalikų ir 2/3 protestantų.

Istorija

Nors miesto įkūrimo pėdsakus galima atsekti iki XVII amžiaus, jis išaugo tik Viktorijos eros metu, pro jį nutiesus geležinkelį.

Portadaune kiekvienų metų liepą buvo rengiami Oranžinio ordino žygiai, o 1997 juos uždraudus rengiami protesto prieš draudimą žygiai.

Sportas
 Portadown FC (futbolas)

Šiaurės Airijos miestai
Club Atlético Boca Juniors

Club Atlético Boca Juniors, arba Boca Juniors (tariama „Boka Džunijors“) – Argentinos futbolo klubas, įsikūres Buenos Airių La Boka rajone. Namų rungtynes žaidžia Bombonera stadione.

Istorija 
Boca Juniors klubas buvo įkurtas italų imigrantų La Bokos rajone 1905 m. balandžio 3 d.

Laimėjimai 
Vietiniai (23)
 Argentinos Primera divizionas (25)
 1931, 1934, 1935, 1940, 1943, 1944, 1954, 1962, 1964, 1965, 1969N, 1970N, 1976M, 1976N, 1981M, 1992A, 1998A, 1999C, 2000A, 2003A, 2005A, 2006C, 2008A, 2011A, 2015 SL, 2016/2017SL, 2017/2018SL
 Legenda: M – Metropolitano, N – Nacional, A – Apertura, C – Clausura - SL Superliga
 Argentinos taurė (2)
 1969, 2012, 2015

Tarptautiniai (15)
 Copa Libertadores (6)
 1977, 1978, 2000, 2001, 2003, 2007
 Tarpkontinentinė taurė (3)
 1977, 2000, 2003
 Kitos taurės (9)
 Supercopa 1989, Recopa 1990, Copa Masters 1992, Copa de Oro 1993, Copa Sudamericana 2004, Recopa 2005, Copa Sudamericana 2005, Recopa 2006, Recopa 2008

Dabartinė sudėtis 
Atnaujinta: 2019 m. liepos 25 d.

Garsiausi žaidėjai 
 Francisco Varallo (1931-1939)
 Antonio Rattín (1956-1970)
 Silvio Marzolini (1960-1972) 
 Antonio Roma (1960-1972)
 Alfredo El Tanque Rojas (1964-1968)
 Marcelo Antonio Trobbiani (1973-1976, 1981-1982)
 Vicente Pernía (1973-1981)
 Jorge José Chino Benítez (1973-1983)
 Diego Armando Maradona (1981-1982, 1995-1997) 
 Gabriel Omar Batistuta (1990)
 Cristian Kily González (1995-1996) 
 Juan Sebastián Verón (1996) 
 Claudio Paul Caniggia (1995-1998) 
 Nolberto Solano (1997-1998) 
 Walter Adrián Samuel (1997-2000)   
 Juan Román Riquelme (1996-2002, 2007-)
 Carlos Alberto Carlitos Tévez (2001-04)
 Martín Palermo (1997-2000, 2004-) 
 Roberto El Pato Abbondanzieri (1997-2006)

Nuorodos 
 Oficiali svetainė
 Klubo statistika

Argentinos futbolo klubai
Devonas

Apie grafystę Pietvakarių Anglijoje žr. Devonas (grafystė).

Devonas – paleozojaus eros geologinis Žemės vystymosi periodas. Tarptautinis periodo žymėjimas D. Pavadinimas kilo iš Devono vietovės Anglijoje. 

Per šį periodą žuvims išsivystė kojos ir jos įžengė į sausumą kaip amfibijos. Sausumoje atsirado pirmieji į artropodus panašūs vabzdžiai, po sausumą pradėjo vaikščioti vorai. Sausumoje išplito pirmieji plikasėkliai, sudarydami didžiulius miškus.

Vandenynuose iš žuvų išsivystė pirmieji rykliai, riešapelekės žuvys. Atsirado pirmieji amonitai. Trilobitai, brachopodai, dideli koraliniai rifai vis dar plačiai paplitę.

Per šį periodą pietuose buvo Gondvanos superkontinentas, šiaurėje Siberijos kontinentas o per vidurį pradėjo formuotis Euroamerikos superkontinentas.

Pavadinimai 

Devono periodo pavadinimas kilo iš Anglijoje esančios Devono vietovės pavadinimo. Periodas prasidėjo prieš 416,0±2,8 mln. m. (silūro pabaiga), o baigėsi prieš 359,2±2,5 mln. m. (karbono pradžia).

Devono periodas žinomas kaip žuvų amžius. Per šį laikotarpį žuvys intensyviai vystėsi ir evoliucionavo.

Iš randamų fosilijų ir nuosėdinių uolienų galima spręsti, kad devono metu klimatas buvo šiltas ir drėgnas. Todėl devonas kartais vadimas šiltnamio amžiumi.

Dėl Britanijoje randamo raudono ir rudo smiltainio, susiformavusio devone, šis amžius vadinamas senuoju raudonuoju amžiumi.

Paleozojus
Veršiai

Veršiai – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 13 km į pietus nuo Šakių ir 7 km į rytus nuo Sintautų. Šalia teka Penta. Yra Beržynų pagrindinė mokykla, biblioteka.

Pagrindiniai susisiekimo keliai –  ir .

Etimologija 

Vyresnieji kaimo gyventojai pasakoja kelias legendas:
 Pro gyvenvietę važiavo pirkliai ir gavo nusipirkti veršių. Todėl taip pavadino gyvenvietę.
 Iš aplinkinių kaimų veždavo veršius pas vieną kaimo gyventoją lupti odas.

Istorija 

Minimas XVII a. šaltiniuose.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šakių rajono savivaldybės gyvenvietės
Valdas Tutkus

Valdas Tutkus (g. 1960 m. gruodžio 27 d. Vilniuje) – buvęs Lietuvos kariuomenės vadas, generolas leitenantas.

Biografija 
1978–1982 m. mokėsi Taškento aukštojoje pėstininkų vadų mokykloje. 1982 m. būrio vadas. 1983–1985 m. motorizuotosios šaulių kuopos vadas Afganistane. 1985 m. Turkestano karinės apygardos motorizuotojo šaulių bataliono vado pavaduotojas, 1987 m. bataliono vadas. 1988–1991 m. studijavo Maskvos M. Frunzės karo akademijoje.

1991–1992 m. Krašto apsaugos departamento Mokomojo junginio vado pavaduotojas, MPB „Geležinis vilkas“ vado pavaduotojas-štabo viršininkas. 1992–1993 m. Krašto apsaugos ministerijos Jungtinio štabo viršininkas. Nuo 1994 m. liepos 21 d. Lietuvos kariuomenės Generalinio štabo viršininkas-kariuomenės vado pirmasis pavaduotojas. 1995–1996 m. tobulinosi NATO gynybos koledže Romoje. 1996–1999 m. Lietuvos kariuomenės vado pavaduotojas. 1999–2001 m. LR karinis atstovas prie NATO ir Vakarų Europos Sąjungos, gynybos atašė Belgijos Karalystei. 2001–2004 m. Lietuvos kariuomenės lauko (sausumos) pajėgų vadas. 2004–2009 m. Lietuvos kariuomenės vadas.

Transporto ir logistikos bendrovės „Hoptransa“ antrinės įmonės UAB „Hoptrans Projects“ plėtros direktorius, generalinis direktorius.

2014–2015 m. Lietuvos gynybos ir saugumo pramonės asociacijos direktorius.

Kariniai laipsniai 
 1982 m. – leitenantas
 1984 m. – vyresnysis leitenantas
 1986 m. – kapitonas
 1990 m. – majoras
 1991 m. – pulkininkas leitenantas
 1994 m. – pulkininkas
 2001 m. – brigados generolas
 2004 m. – generolas majoras
 2007 m. – generolas leitenantas

Įvertinimas 
 2001 m. vardinis ginklas 
 2003 m. Vytauto Didžiojo ordino Karininko kryžius 
 Rusijos kariuomenės išvedimo iš Lietuvos atminimo ženklas
 Garbės ženklas „Už nuopelnus krašto apsaugai“
 Garbės ženklas „Geležinis vilkas“
 KA lygmens medalis „Už nuopelnus“
 2009 m. Vyčio Kryžiaus ordino Komandoro didysis kryžius

Šaltiniai

Nuorodos 
 Valdas Tutkus // Kauno diena, 2005-11-12

|-

|-

Vytauto Didžiojo ordino kavalieriai
Gynybos atašė
Lietuvos kariuomenės vadai
Lietuvos generolai
Lietuvos kariniai diplomatai
Romainiai

Romainiai – Kauno miesto dalis šiaurės vakarinėje miesto dalyje, į šiaurę nuo Lampėdžių, prie Romainių gatvės. Yra Romainių tuberkuliozės ligoninė (atidaryta 1937 m., dabar KMUK filialas), sanatorija, Romainių kapinės, Romainių koplyčia.

Geografija

Romainiuose daug miškų: rytinėje dalyje – Linkuvos miškas, vakarinėje – Šilainių miškas. Miškuose peri 32 paukščių rūšys, kurios įtrauktos į Europoje globaliai nykstančių sparnuočių sąrašą, veši įvairūs saugotini augalai. Miške stūkso nebaigto statyti Romainių forto liekanos (1913–1915 m.). Romainiams priklauso taip pat Aukštutiniai Kaniūkai ir Vijūkai. Šiaurinė dalis Romainių likusi Kauno rajone.

Etimologija 

Romainių gyvenvietė minima XIV a. vidurio kryžiuočių kronikose. Petras Dusburgietis rašė, kaip Ragainės komtūras 1294 m. „užpuolė Lietuvos karaliaus žemę Aukštaičius, čia sudegino kaimą, vadinamą Romainiai, kuris pagal jų papročius buvo laikomas šventu, o visus gyventojus paėmė į nelaisvę arba išžudė“. Gyvenvietės senumą liudija ir piliakalnis, ir šaknis Rom -. Tai ta pati šaknis, kaip ir žodžių ramus, romus, Ramovė, Romuva. Spėjama, kad čia buvusi lietuvių šventykla, stovėjęs aukuras ir degusi amžinoji ugnis. Romainių miško parke iki šių dienų išlikę švento ąžuolyno likučiai. Istorikų duomenimis, šiame miške vykdavo pagoniškos apeigos, čia buvęs svarbus lietuvių religinis centras. Gali būti, kad Romainiuose veikė iš Nadruvos perkeltas Romuvos tarpgentinis religinis centras.

Istorija 

1295 m. Ragainės komtūras Liudvikas iš Libencelės laimėjo mūšį prieš lietuvius ir sudegino šventu laikomą Romainių kaimą. 1336 m. Romainių saloje pastatyta Marienburgo pilis, o dešiniajame Nemuno krante – Bajenburgas (netoli Veliuonos). 1384–1402 m. sudaryti slapti kryžiuočių kelių į Lietuvą aprašymai, kurių bent dešimtadalis ėjo pro Romainius.

Apie XVI a. pastatyti senieji Romainių dvaro rūmai. XVIII a. Romainius valdė Vitebsko kaštelionas Simonas Sirutis, Karolis Prozoras ir jo sūnus Mauricijus, 1831 m. sukilimo metu vadovavęs Kauno apskrities 2000 sukilėlių būriui ir 2 mėnesiams užėmęs Kauną. Po sukilimo Romainius įsigijo bajoras Adomas Medekša.

1850–1917 m. valdė grafai Tiškevičiai, po to dvarą nusipirko J. Galvydis-Bikauskas, o palivarkas išnuomotas Draugijai kovai su tuberkulioze. 1937 m. šios draugijos Kauno skyriaus inciatyva Romainiuose įkurta tuberkuliozės ligoninė, pirmieji pacientai priimti liepos 2 d.

1946 m. Romainiai prijungti prie Kauno miesto.

Gyventojai

Žymūs žmonės 

Romainių dvare (vadintame Романь) mirė senojo Rusijos himno „Боже, царя храни“ autorius Aleksejus Lvovas (1798–1870).

Romainių kapinėse palaidotas tapytojas, vitražistas ir scenografas Stasys Ušinskas, lietuvių pasipriešinimo sovietinei okupacijai simbolis Romas Kalanta, religijotyrininkas Gintaras Beresnevičius, aktorius Viktoras Šinkariukas ir kt.

Galerija

Nuorodos 

 
 Romainių bendruomenės svetainė

Kauno miesto dalys
1734 m.

1734 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

Lietuvoje

Įvykiai 

 Sausio 17 d. – Krokuvos vyskupas vainikavo Lenkijos karalių ir Lietuvos didįjį kunigaikštį, Augustą III;
 Gruodžio 1 d. – Švedijos karaliaus Karolio XII kariuomenė įsiveržė į Žemaitiją.

Gimtadieniai 
 Vasario 27 d. – Karolis Stanislovas Anupras Radvila „Pone mielasis“, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas, Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinis veikėjas (m. 1790 m.).
 Birželio 29 d. – Benediktas Karpis, Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės veikėjas, filantropas, mecenatas.  (m. 1805 m.).
 Gruodžio 1 d. – Adomas Kazimieras Čartoriskis, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras didikas, kunigaikštis, Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinis veikėjas, politikas, rašytojas, literatūros kritikas, politinės grupuotės Familija kandidatas į Abiejų Tautų Respublikos karaliaus sostą. (m. 1823 m.).

Nedatuota

 Jokūbas Ignotas Nagurskis, Žemaitijos ir Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos politinis, karinis ir visuomenės veikėjas (m. 1796 m.).

Pasaulyje

Mirtys 
 Gegužės 24 d. – Georg Ernst Stahl, chemikas, medikas (g. 1659 m.).

Nuorodos 

1734 m.
1739 m.

1739 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

Lietuvoje

Gimtadieniai 
 Kovo 30 d. – Povilas Ksaveras Bžostovskis, Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės veikėjas, kunigas (m. 1827 m.).

Nedatuota

 Andrius Ignotas Oginskis, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės karinis ir politinis veikėjas (m. 1787 m.).
 Dovydas Kadata, vienas 1769 m. Šiaulių ekonomijos valstiečių sukilimo vadų.

Mirtys 
 Gruodžio 10 d. – Juozapas Mykolas Karpis, Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės veikėjas, Žemaičių vyskupas.  (g. 1679 m.).

Pasaulyje

Įvykiai 

 Sausio 1 d. – prancūzų jūrininkas Jean-Baptiste Charles Bouvet de Lozier atrado Buvė salą;
 Rugsėjo 18 d. – pasirašoma Belgrado sutartis tarp Austrijos ir Osmanų imperijos. Belgradas grįžta į Osmanų rankas.

Gimtadieniai 
 Liepos 26 d. – Džordžas Klintonas, JAV politikas ir karys. Jis buvo pirmasis (ir ilgiausiai pareigas ėjęs) Niujorko valstijos gubernatorius. Valdant prezidentams Tomui Džefersonui ir Džeimsui Medisonui, Džordžas Klintonas ėjo JAV viceprezidento pareigas (m. 1812 m.).
 Lapkričio 2 d. – Karlas Diteris fon Dytersdorfas, Austrijos kompozitorius, smuikininkas, vienas zingšpylio kūrėjų (m. 1799 m.).

Nedatuota

 Žanas Fransua Šalgrenas, prancūzų architektas klasicistas (m. 1811 m.).

Mirtys 
 Gegužės 10 d. – Kosmas Damianas Asamas, vienas žymiausių vokiečių vėlyvojo baroko tapytojų ir architektų. Jis daugiausiai dirbo su savo brolių Egid Quirin Asam, kuris buvo tinkuotojas ir skulptorius. Asamas buvo vienas pagrindinių pietų Vokietijos meistrų baroko ir rokoko laikais (g. 1686 m.).

Nuorodos 

1739 m.
1741 m.

1741 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

Lietuvoje

Gimtadieniai 

Nedatuota

 Antanas Mikalojus Radvila, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas, Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinis veikėjas (m. 1778 m.).
 Juozapas Bieliakas, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės karinis veikėjas, generolas majoras (m. 1794 m.).
 Simonas Martynas Kosakovskis, Kosakovskių palikuonis, paskutinis Lietuvos didysis etmonas, konfederatas (m. 1794 m.).

Mirtys 
 Rugpjūčio 31 d. – Kazimieras Čartoriskis, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras didikas, kunigaikštis, valstybės ir karinis veikėjas.  (g. 1674 m.).

Pasaulyje

Įvykiai 

 Gruodžio 6 d. – Rusijoje pradeda valdyti Romanovų dinastijos carienė Jelizaveta, valdė iki 1762 m.;
 Gruodžio 25 d. – Švedijos Upsalos mieste Andersas Celsijus išrado šimto laipsnių termometro skalę.

Gimtadieniai 
 Kovo 13 d. – Juozapas II, Šventosios Romos imperijos imperatorius nuo 1765 m. ir Habsburgų monarchijos valdovas nuo 1780 m (m. 1790 m.).
 Rugsėjo 22 d. – Peteris Simonas Palasas, vokietis zoologas ir botanikas, beveik visą gyvenimą dirbęs Rusijoje (m. 1811 m.).

Mirtys 
 Liepos 28 d. – Antonio Lucio Vivaldi, italų dvasininkas, baroko kompozitorius, smuikininkas daugiau kaip 40 operų, oratorijų, 465 instrumentinių koncertų (tarp jų ciklo „Metų laikai“) autorius (g. 1678 m.).
 Gruodžio 19 d. – Vitus Jonasenas Beringas, danų keliautojas, tarnavęs Rusijos laivyne (g. 1681 m.).
 Gruodžio 21 d. – Bernaras de Monfokonas, prancūzų filologas, archeologas, istorikas. Vienas archeologijos ir paleografijos pradininkų (g. 1655 m.).

Nuorodos 

1741 m.
1764 m.

1764 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

Lietuvoje

Gimtadieniai 
 Spalio 30 d. – Simonas Mikalojus Giedraitis, Lietuvos katalikų bažnyčios veikėjas (m. 1844 m.).

Pasaulyje

Atradimai 

Šiais metais Charles Messier atrado Mesjė 3. Manoma jog šis atradimas paskatino astronomą pradėti sistemingą tokių objektų paiešką, neapsiribojant atsitiktinių pastebėjimų, tokių kaip Mesjė 1 (Krabo ūkas) ir Mesjė 2, klasifikavimu. Vienaip ar kitaip, iki 1764 metų pabaigos C.Messier aprašė objektus iki Mesjė 40. Paskutinis Mesjė katalogo objektas, Mesjė 107, aprašytas po 18 metų.

Gimtadieniai 
 Birželio 19 d. – Chosė Gervasijas Artigas, Urugvajaus politinis veikėjas, vienas išsilaisvinimo iš Ispanijos vadų Pietų Amerikoje, nacionalinis Urugvajaus didvyris (m. 1850 m.).
 Spalio 21 d. – János Bihari, vengrų kompozitorius (m. 1827 m.).

Nedatuota

 Aleksanderis Makenzis, škotų keliautojas, Šiaurės Amerikos tyrinėtojas (m. 1820 m.).

Mirtys 

Nedatuota

 Jean-Philippe Rameau, ryškiausias vėlyvojo baroko muzikas. Tarnavo vargonininku ir muzikos mokytoju ir sukūrė daug muzikos klavesinui, bet jis vis dėlto neužtemdė F. Kupereno spindesio (g. 1683 m.).

Neaprašyti 

 Rugsėjo 23 d. – Robertas Dodslis (Robert Dodsley), anglų rašytojas (g. 1703);
 Lapkričio 20 d. – Kristianas Goldbachas, vokiečių matematikas (g. 1690).

Nuorodos 

1764 m.