joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Žmudzė

Žmudzė () – kaimas Lenkijos pietryčiuose, Žmudzės valsčiuje, Chelmo apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 20 km į pietryčius nuo Chelmo ir apie 81 km į rytus nuo vaivadijos centro Liublino. To paties pavadinimo valsčiaus centras. H. Sienkievičiaus vardo pagrindinės mokyklos ir gimnazijos kompleksas, kultūros namai, valsčiaus biblioteka, medinė katalikų bažnyčia, mūrinė XIX a. pab. koplyčia, valsčiaus administracijos pastatas (1905 m.), keletas XIX a. statytų gyv. namų, kaimo kapinės. Šalia kaimo išsidėstęs gamtos rezervatas: saugomos kreidinės uolos ir ant jų augantys augalai. Futbolo komanda Victoria.

Istorija 

Rašytiniuose šaltiniuose gyvenvietė minima nuo 1443 m. Pasak legendos, ATR karalius Jogaila už drąsą parodytą Žalgirio mūšio metu padovanojo šį kaimą narsiam žemaičių kariui, apie ką byloja ir jo pavadinimas ( = ). 1505 m. kaimas buvo vadinamas Šmodzy. Iš rašytinių šaltinių žinoma, kad šio dvaro bajoras Žmudzski kartu su karaliumi Steponu Batoru dalyvavo karo žygiuose į Gdanską ir Maskvą. Vėliau valdė Leščanai, Kuropatnickiai, Titenbrunai (pastarieji turėjo dvarus ir Lietuvoje). Po Pirmojo ATR padalijimo kraštą valdė Austro-Vengrija, 1776 m. sugrįžo į Lenkijos pavaldumą. Atitekus Rusijai, sustiprėjo rusifikacija: unitai buvo verčiami pereiti į stačiatikių tikėjimą, tuo laiku Žmudzėje atsirado pravoslavų cerkvė. Po Antrojo pasaulinio karo gyventojai ukrainiečiai buvo perkelti į vakarines šalies vietoves, išvažiavo gyventi į Ukrainą, o kaime apsigyveno lenkų persikėlėliai iš Volynės, Palenkės ir Podolės.

Herbas 
Kaimo herbas vaizduoja žemaičių mešką, plaukiančią į naują gyvenamą vietą.

Šaltiniai 
 Valsčiaus internetinė svetainė
 Valsčiaus administracijos internetinė svetainė 

Liublino vaivadija
Adamas Alksnis

Adamas Eduardas Alksnis (, Alksne 1864 m. vasario 27 d. Mazsalaca, Valmieros apskritis – 1897 m. rugpjūčio 9 d. Ryga) – latvių tapytojas, grafikas. Vienas latvių nacionalinės tapybos mokyklos pradininkų.

Biografija 
Mokėsi Rygos vokiečių amatų mokykloje, 1883–1892 m. su pertraukomis studijavo Sankt Peterburgo dailės akademijoje, 1888 m., 1891 m., 1892 m. gavo paskatinamuosius medalius. Devintame-dešimtame dešimtmetyje Sankt Peterburge vadovavo latvių dailininkų būreliui „Rūkis“.

Kūryba 
Sukūrė piešinių, akvarelių, tapybos kūrinių latvių valstiečių buities („Kelyje“ 1895 m., „Į darbą“, „Artojas“, „Sėjėjas“, visi 1896 m.), istorijos temomis, peizažų, portretų. Mirė jaunas, paliko daug piešinių, akvarelių ir tik kelis tapybos darbus. Jo darbų turi Latvijos nacionalinis meno muziejus.
Parodos Rygoje
 1883 m. Amatų mokyklos grupės paroda
 1896 m. Etnografijos paroda
 1925 m., 1947 m., 1964 m. atminimo parodos

Šaltiniai 

Latvijos tapytojai
Latvijos grafikai
Bajorkaimis

Bajorkaimis, akalyčia, akalica arba okolica () – šlėktų (bajorų) apgyvendintas kaimas. Tai vienos iš seniausių teritorinių bendruomenių, įteisintos XVI a. viduryje. Jų gyventojai buvo vadinami okolicų šlėktomis (). Labiausiai buvo paplitę Vidurio ir Šiaurės Vakarų Lietuvoje. Akalicomis vadinti smulkiųjų bajorėlių kaimai, ypač gausūs Liaudoje.

Dabartinės Lietuvos teritorijoje akalicomis buvo šie kaimai: Černiauskynė, Dapšiai, Drąseikonys, Gikonys, Kylatrakis, Pavartės, Sokonys (Prienai), Vainiūnai ir kt. Dabartinė prasmė atitinka anglišką terminą „estate village“.

Šaltiniai 

Gyvenvietės
Abiejų Tautų Respublika
Administraciniai vienetai
Tauragės valsčius

Tauragės valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Tauragė.

Istorija 

Valsčius minimas nuo 1571 m., atkurtas XIX a. 1947 m. dalis teritorijos perduota naujam Pagramančio valsčiui. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Tauragės rajonui (11 apylinkių).

|-
| 1923 || 350 || 9976 || 1955 || ||
|-
| 1949-01-01  || 204 || || || 11 apylinkių  ||
|}

Suskirstymas

Gyventojai

Tautinė sudėtis 

1923 m. gyveno 9976 žmonės:

 Lietuviai - 86,75% (8654);
 Vokiečiai - 12,15% (1212);
 Rusai - 0,36% (36);
 Lenkai - 0,32% (32);
 Kiti - 0,42% (42).

Žymūs žmonės 

|-
| 1873 || Zaltriškiai || Antanas Bružys, knygnešys || 19??
|-
| 1906 || Požerūnai || Teodoras Blinstrubas, išeivijos veikėjas || 1999
|-
| 1907 || Mažonai || Juozas Mockaitis, agronomas || 1995
|-
| 1920 || Galmenai || Jurgis Kisnėrius, geologas || 1986
|-
| 1930 || Kuisiai || Juozas Jasaitis, literatūrologas ||
|-
| 1936 || Kuisiai || Antanas Jasaitis, biochemikas || 1999
|-
| 1936 || Dacijonai || Zigmantas Motiekaitis, sporto darbuotojas, treneris ||
|}

Šaltiniai 

LDK valsčiai
Raseinių apskrities valsčiai
Tauragės apskrities valsčiai
Juris Alunanas

Juris Alunanas (, tikrasis vardas Gustavs Georgs Frīdrihs Alunāns, 1832 m. gegužės 13 d. Jaunkalsnava, dab. Maduonos savivaldybė – 1864 m. balandžio 18 d. Juostenės valsčius) – latvių poetas, kalbininkas, istorikas. Vienas aktyviausių jaunalatvių veikėjų

Biografija 
1854 m. baigė Mintaujos gimnaziją jau mokėdamas graikų, lotynų, rusų, prancūzų, vokiečių, lietuvių kalbas. 1856 m. įstojo į Dorpato universitetą. 1862 m. su Krišjaniu Valdemaru įkūrė ir redagavo laikraštį „Pēterburgas Avīzes“. Laikraščio „Mājas Viesī“ bendradarbis.

Brolio sūnus – aktorius ir režisierius Adolfas Alunanas.

Kūryba 
Latvių poezijos pradininkas. 1856 m. išleido pasaulinės poezijos vertimų rinkinį (Horacijus, Heinrichas Heinė, Johanas Volfgangas Gėtė, Aleksandras Puškinas, Frydrichas Šileris ir kiti). Eilėraščiuose („Dainelės“ Dziesminas, 2 t. 1867–1869 m.) gamtos grožis siejamas su žmogaus vidiniu pasauliu, tautos atgimimu (eil. „Rytas“, „Vakaras“), poetizuojama jaunystė (eil. „Žiedelis“), jie pasižymi herojiniu patosu, poetikos įvairove; kai kuriuose yra lietuviškų motyvų. Buvo nacionalinės krypties latvių kalbos tyrinėjimų pradininkas, grynino ją, sukūrė naujadarų. Parašė Lietuvos istorijos (iki Žalgirio mūšio) apžvalgą (1858 m.), kurioje pabrėžė lietuvių ir latvių tautų giminingumą, mokslo populiarinimo straipsnių (3 t. 1859–1860 m.)

Bibliografija 
 Dziesmiņas, latviešu valodai pārtulkotas, 1856.
 Sēta, daba, pasaule, 1860.

Šaltiniai 

Latvijos istorikai
Latvijos kalbininkai
Latvijos poetai
Latvijos vertėjai
Gaurės valsčius

Gaurės valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Gaurė.

Istorija 

Valsčius minimas nuo XVIII a. pabaigos. Atkurtas po I pasaulinio karo, panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Tauragės rajonui (5 apylinkės).

|-
| 1923 || 251 || 3812 || 770 || ||
|-
| 1949-01-01  || 178 || || || 5 apylinkės  ||
|}

Suskirstymas

Gyventojai

Tautinė sudėtis 

1923 m. gyveno 3812 žmonių:

 Lietuviai - 94,18% (3590);
 Vokiečiai - 2,99% (114);
 Rusai - 2,09% (80);
 Žydai - 0,45% (17);
 Kiti - 0,29% (11).

Žymūs žmonės 

|-
| 1867 || Šiaurikiai || Juozas Kasputis, knygnešys || 1943
|-
| 1908 || Sakalinė || Jonas Kruopas, kalbininkas || 1975
|-
| 1936 || Traklaukis || Juozapas Mockaitis, agronomas selekcininkas ||
|-
| 1940 || Užvėjai || Albinas Gailius, technologas ||
|}

Šaltiniai 

LDK valsčiai
Tauragės apskrities valsčiai
Irbė

Irbė (Dižirvė; ) – upė Latvijos šiaurės vakaruose. Susidaro iš sutekėjusių Stendės ir Rindos. Ilgis 32 km. (drauge su Stende – 120 km). Baseino plotas – apie 2000 km². Teka išilgai Baltijos kranto, kopomis. Įteka į Baltijos jūrą.

Šaltiniai

Nuorodos 
 

Latvijos upės
Batakių valsčius

Batakių valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Batakiai.

Istorija 

Valsčius minimas nuo 1528 m. Carmečiu atkurtas XIX a. pradžioje. 1947 m. dalis teritorijos perduota naujam Pagramančio valsčiui. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Skaudvilės rajonui (4 apylinkės) ir Tauragės rajonui (4 apylinkės).

|-
| 1923 || 191 || 5921 || 1178 || ||
|-
| 1949-01-01  || 191 || || || 8 apylinkės  ||
|}

Suskirstymas

Gyvenvietės 

1934 m. valsčiuje minimi kaimai:

 Akstinai
 Balčiškė
 Batakiai
 Bildeniai
 Čuteikiai
 Deferencija
 Devynakiai
 Eidintai
 Erčiai
 Ferma
 Gebeniškė
 Gembriai
 Gerviečiai
 Griaužai
 Gryblaukis
 Juodpetriai
 Karapolis
 Kazbarinai
 Kelmynė
 Lapurvis
 Liaudginai
 Lomiai
 Melagiškė
 Mickiškė
 Minkštpaučiai
 Mišeikiai
 Molupis
 Ošvytis
 Ožnugariai
 Paegluonis
 Pagirupis
 Pakaipis
 Pašešuvis
 Pašiemis
 Pažalpis
 Repedaubė
 Rikiškiai
 Santakos
 Smilgiai
 Stegvilai
 Šakvietis
 Šiaudynė (Vaišvilai)
 Šveisčiai
 Užkreteniai
 Užšešuvis
 Varlaukis
 Varnaičiai
 Vėžalaukis
 Vingininkai
 Žalioji
</div>

Gyventojai

Tautinė sudėtis 

1923 m. gyveno 5921 žmogus:

 Lietuviai - 93,8% (5556);
 Vokiečiai - 3,19% (189);
 Žydai - 1,49% (88);
 Lenkai - 0,84% (50);
 Kiti - 0,64% (38).

Žymūs žmonės 

|-
| 1927 || Liaudginai || Jonas Petras Kenstavičius, miškininkas || 2008
|-
| 1929 || Bildeniai || Džordžas Mikelis, aktorius || 2020
|}

Šaltiniai 

LDK valsčiai
Raseinių apskrities valsčiai
Tauragės apskrities valsčiai
Okeanijos plaukimo asociacija

Okeanijos plaukimo asociacija (OSA) – vandens sporto federacija, įkurta 1991 m. Perte, Australijoje. Organizacija administruojama tarptautinės vandens sporto federacijos FINA.

Nuo 2008 m. asociacijai vadovauja Dennis Miller.

Nariai 
  (ASA) 
  (AUS) 
  (COK) 
  (FIJ) 
  (FSM)
  (GUM) 
  (MIL) 
  (NMA) 
  (NZL)
  (PLW) 
  (PNG) 
  (SAM) 
  (TAH) 

2010 m. į OSA narių sąrašą nebuvo įtrauktos ,  ir .

Varžybos 
OSA rengia šias varžybas:
 Okeanijos plaukimo čempionatas
 Okeanijos atviro vandens plaukimo čempionatas
 Okeanijos sinchroninio plaukimo čempionatas
 Okeanijos meistrų čempionatas

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali svetainė

Okeanijos sportas
Tarptautinės plaukimo organizacijos
Kvėdarnos valsčius

Kvėdarnos valsčius (carmečiu Konstantinovo valsčius, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Kvėdarna.

Istorija 

Valsčius minimas nuo 1593 m. Atkurtas carmečiu, panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Šilalės rajonui (11 apylinkių).

|-
| 1923 || 302 || 8023 || 1573 || ||
|-
| 1949-01-01  || 286 || || || 11 apylinkių  ||
|}

Suskirstymas

Gyvenvietės 

1923 m. surašytos gyvenvietės:

 Alkupio k.
 Antupelio (Antopolės) k.
 Ąžuolijos k.
 Bokštų k.
 Buišių k.
 Capiškių k.
 Degimų plv.
 Drobūkščių k.
 Drobukštėlių k.
 Gagačių k.
 Gemitų k.
 Girininkų k.
 Grimzdų k.
 Guvainių k.
 Gvaldų k.
 Jonaičių k.
 Judrėnų dv.
 Judrėnų k.
 Juškiškių k.
 Kadagynų k.
 Kalnyčių k.
 Kalniškių k.
 Kekiškių k.
 Kerbedžių k.
 Klabų k.
 Krinicos dv.
 Kukariškio k.
 Kukštinės k.
 Kuliškių k.
 Kvėdarnos k.
 Kvėdarnos mstl.
 Labgavos (Grimzdžių) vs.
 Lembo k.
 Lybartų k.
 Lomo k.
 Magilevos (Grimzdžių) k.
 Maksvų dv.
 Maskolijos plv.
 Muilevos (Grimzdžių) dv.
 Nasvitolių k.
 Naujokų k.
 Padienaičio k.
 Padvarniukų k.
 Pagraumenės dv.
 Paimežio k.
 Pajudrio dv.
 Pajudrio k.
 Pajūrelio dv.
 Pajūrelio k.
 Pakrušynės vs.
 Palaivio k.
 Pampliškių k.
 Papinaujos dv.
 Papinaujos k.
 Papliškės k.
 Paskarbiškių k.
 Pavagaudžio k.
 Prapymo k.
 Pustlaukio k.
 Radvydžių dv.
 Radvydžių plv.
 Rimkiškių plv.
 Rubiškių k.
 Sauslaukio dv.
 Sauslaukio k.
 Skerdinų k.
 Skurbino vs.
 Sodalės dv.
 Sodalės k.
 Spingių k.
 Stigralių k.
 Stigrėnų k.
 Stirbiškių k.
 Šakienų k.
 Šakinų k.
 Šaukliškių k.
 Šerlaukio k.
 Šventų k.
 Tenėnų k.
 Traksėdžio vs.
 Uosynės k.
 Uršulyno k.
 Uždvario k.
 Užlaidinės k.
 Užvienų dv.
 Užvienų k.
 Viždžiaugų
 Žvirblių (Grimzdžių) vs.
</div>

Gyventojai

Tautinė sudėtis 

1923 m. gyveno 8023 žmonės:

 Lietuviai - 93,62% (7511);
 Žydai - 4,91% (394);
 Lenkai - 0,67% (54);
 Vokiečiai - 0,6% (48);
 Kiti - 0,2% (16).

Žymūs žmonės 

|-
| 1848 || Lembas || Kazimieras Jaunius, teologas, kalbininkas || 1908
|-
| 1876 || Padievaitis || Pranas Liatukas, karininkas || 1945
|-
| 1900 || Kalniškiai || Pranas Vytautas Būdvytis, žurnalistas, poetas || 1975
|-
| 1914 || Judrėnai || Napoleonas Bernotas, aktorius, režisierius || 1959
|}

Šaltiniai 

LDK valsčiai
Raseinių apskrities valsčiai
Rietavo apskrities valsčiai
Tauragės apskrities valsčiai
Okeanijos plaukimo čempionatas

Okeanijos plaukimo čempionatas – kas dvejus metus vykstantis pagrindinis Okeanijos vandens sporto čempionatas. Čempionatą rengia Okeanijos plaukimo asociacija. Varžomasi plaukimo, plaukimo atvirose vietose ir sinchroninio plaukimo rungtyse. Pirmosios varžybos įvyko 1993 m. Numėjoje, Naujojoje Kaledonijoje.

Čempionatai

Nuorodos 
OSA oficiali svetainė

Plaukimo varžybos
Okeanijos sportas
Cinamoninis juodasis lokys

Cinamoninis juodasis lokys (Ursus americanus cinnamomum) – juodojo lokio (Ursus americanus) porūšis, gyvenantis Kolorade, Naujojoje Meksikoje, Aidahe, Montanoje, Vašingtone, Vajominge ir vakarų Kanadoje.  Nuo kitų juodojo lokio formų cinamoninis lokys skiriasi rudu ar raudonai rudu kailiu, kuris primena cinamoną.

Cinamoniniai lokiai yra visaėdžiai. Jie minta vaisiais, augalais, riešutais, medumi, retkarčiais – vabzdžiais ir mėsa. Jie puikiai laipioja, gerai bėgioja ir plaukioja. Jie daugiausia naktiniai gyvūnai, nors kartais aktyvūs ir dieną, žiemos miegu nemiega.

Naujagimiai lokiukai sveria apie 230 g, o suaugę lokiai – nuo 92 iki 270 kg. Gyvenimo trukmė iki 30 m.

Nuorodos 

 Cinnamon and Brown Bears, PhotosCanada.com
 Animal Bytes

Meškos
Onagras (gyvūnas)

Onagras (Equus onager). Paplitęs Irane. Kūno ilgis apie 2 m. Gyvena nedidelėmis grupėmis. Labai atsargus. Greitai bėgioja, ilgai nepavargsta. Minta žole ir krūmokšniais. Veda 1 jauniklį.  Dėl savo gyvenamosios vietos, anglų kalboje norint atskirti nuo kulano () vadinamas Persiniu onagru.

Šaltiniai 

Arkliniai
Kijosu pilis

Kijosu pilis () – pilis, kuri Sengoku laikotarpio antroje pusėje buvo Odos Nobunagos būstinė. Ji stovi Kijosu mieste, Aičio prefektūroje, Japonijoje. 1989 m. ji iš dalies buvo restauruota švenčiant modernaus Kijosu miesto šimtmetį.

Istorija 

Kijosu pilis pastatyta tarp 1394 ir 1427 m. bei priklausė Šibai Jošišigei iš Šibos klano, Ovario žemės šugo (valdytojui). Baigus statyti pilį Oda Tošisada buvo paskirtas šugodai (Ovario vicevaldytoju). Iš pradžių jos paskirtis buvo ginti Orizu pilį, Ovario valdytojo būstinę, kol 1476 m. per mūšį ši buvo sugriauta. Po to valdytojas persikėlė į Kijosu ir miestas suklestėjo.

Veikdamas iš Nagojos pilies, 1555 m. Nobunaga užėmė Kijosu. Po jo mirties jo antrasis sūnus Oda Nobukacu, tapo pilies šeimininku ir 1586 m. ją perstatė.

1610 m. Ovario sostinę Tokugava Iejasu perkėlė į Nagoją. 60 tūkst. gyventojų pilies miestas praktiškai išnyko per vadinamąjį „Kijosu persikėlimą“. Kai kurios Nagojos pilies dalys pastatytos naudojant medžiagas iš Kijosu pilies. Todėl Nagojos pilies Ofukemaru tvirtovės vienas šiaurės vakarų bokštelis vadinamas „Kijosu bokšteliu“.

Kijosu pilis buvo naudojama iki Edo laikotarpio XVIII a. Tokugava Jošinobu, Iejasu palikuonis, buvo paskutinis pilies šeimininkas.

Orginalus kinšači (金鯱) dabar yra Sofuku-dži šventykloje Gifu mieste Gifu prefektūroje.

Išnašos 

Japonijos pilys
Aičio prefektūra
Slupskas

Slupskas (, , kaš. Stôłpsk) – miestas-apskritis vakarų Lenkijoje, Pamario vaivadijoje. 93 706 gyventojų (2014 m.), to paties pavadinimo apskrities centras. Išvystyta baldų, avalynės, žemės ūkio mašinų, autobusų ir sunkvežimių gamyba. Lankytini objektai: Bohuslavo X pilis, miesto Naujieji vartai, šv. Hiacinto bažnyčia, pilies malūnas, šv. Marijos parapijinė bažnyčia, šv. Jurgio koplyčia, rotušė, senasis paštas ir kt. Per miestą eina turistinis Europos plytų gotikos kelias.

Miestai partneriai 
Miestai, su kuriais Slupskas yra užmezgęs partnerystės ryšius:

Lietuviai 
Kartu lenkų repatrijantais po Antrojo pasaulinio karo mieste apsigyveno ir lietuviai. Kiek anksčiau Slupske atsidūrė Vakarus nepasiekę karo pabėgeliai iš Lietuvos. 1962 m. gruodžio 30 d. buvo užregistruotas LVKD Slupsko skyrius. Tautiečiai kartu klausėsi paskaitų apie vyskupą ir poetą Antaną Baranauską, dailininką ir kompozitorių M. K. Čiurlionį, 1863 m. sukilimą. 1974-87 m. buvo leidžiamas rašomąja mašinėle spausdintas skyriaus biuletenis. Skyriaus nariai globoja transatlantinių lakūnų Dariaus ir Girėno žūties vietą Pščelnike.  1993–1995 m. mieste gyveno ir Slupsko pedagoginiame universitetete dėstė profesorius dr. Antanas Grigelis.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Miesto internetinė svetainė (lenkų k.), (anglų k.), (vokiečių k.), (prancūzų k.), (rusų k.), (arabų k.) ir (kinų k.)

Lenkijos miestai
Europos plytų gotikos kelias
Lucas Di Grassi

Lucas Tucci Di Grassi (g. 1984 m. rugpjūčio 11 d. San Paule) – autosporto lenktynininkas iš Brazilijos. 2010 m. lenktyniavo Formulės 1 Virgin Racing ekipoje. Nuo 2014 m. brazilas yra Audi komandų narys ilgų distancijų lenktynėse, 24 val. Le Mano ir Formulės E čempionatuose.

Karjera 
Sportininko karjerą Lucas pradėjo vairuodamas kartingus, o 2000 m. laimėjo 5 vietą Formulės A kartingų pasaulio čempionate.

2002 m. jis laimėjo antrąją vietą Brazilijos Formulės Renault čempionate, kitais metais užėmė tą pačią vietą Formulės 3 Pietų Amerikos čempionate.

Iki 2006 m. jis lenktyniavo įvairiuose čempionatuose, o nuo tų metų iki 2009 m. pabaigos lenktyniavo GP2 serijoje. 2007 m. čia laimėjo antrąją vietą, kitus dvejus metus buvo trečias.

Formulė 1 
2008 m. brazilas išbandė Honda ekipos automobilį, o 2009 m. sezoną Lucas praleido Renault ekipos lenktynininko bandytojo vietoje.

2009 m. gruodžio 15 d. Virgin ekipa paskelbė, kad Timo Glocko komandos draugu ekipoje taps brazilas Lucas Di Grassi.

Pirelli 

2012 m. kovo 30 d. pasirašė padangų testuotojo sutartį iki sezono pabaigos su Pirelli kompanija.

2014 m. 
2014 m. brazilas pelnė keturis podiumus ir FIA ilgų distancijų lenktynių pasaulio čempionato įskaitoje užėmė ketvirtą vietą.

Tais pačiais metais dalyvavo 24 valandų Le Mano lenktynėse, kur su Audi komanda liko antroje vietoje. Taip pat su Audi ekipa jis prisijungė prie debiutinio Formulės E sezono.

Karjeros statistika

Šaltiniai

Nuorodos 

 Oficiali lenktynininko svetainė

Brazilijos sportininkai
Formulės 1 pilotai
Jonavos valsčius

Jonavos valsčius () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio Lietuvos teritorijoje. Centras – Jonava.

Istorija

Valsčius minimas nuo XIX a. 2-osios pusės. 1931 m. prijungta dalis (ar visas) Turžėnų valsčius.

Jonavos valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Jonavos rajonui (12 apylinkių).

|-
| 1923 || 257 || 9083 || 1936 || ||
|-
| 1949-01-01  || 310 || || || 12 apylinkių  ||
|}

Suskirstymas

Gyvenvietės 

Valsčiuje minimos 185 gyvenvietės.

Gyventojai

Žymūs žmonės 

|-
| 1866 || Strebeikiai || Vaclovas Michnevičius, inžinierius ir architektas || 1947
|-
| 1907 || Trupelis || Juozas Mickevičius, edukologas, LTSR veikėjas || 1974
|-
| 1923 || Butkūnai || Jonas Gradauskas, gydytojas chirurgas || 2018
|-
| 1929 || Butkūnai || Liubomiras Gradauskas, gydytojas radiologas || 2012
|-
| 1932 || Pagečiai || Vytautas Pranciškus Lukaševičius, miškininkas, LTSR veikėjas || 1994
|-
| 1943 || Čiudai || Antanas Romualdas Gudonavičius, inžinierius radiotechnikas || 2002
|}

Šaltiniai 

Kauno apskrities valsčiai
Morio klanas

Morio klanas (毛利氏 Mōri-shi) buvo daimių šeima, kilusi iš Ōe no Hiromoto ir įsitvirtinusi Akio žemėje. Pavadinimas kilo nuo dvaro (šoen) Mori vietovėje, Aiko rajone, Sagamio žemėje.

Džōkyū karo, Mori tapo Akio žemės dvaro džito. Kamakura laikotarpiu Mori tapo viena iš žymiausių Gokenin šeimų dėl protėvio Hiromoto. Laikotarpio pabaigoje Mori klanas nutolo nuo šiogūnato ir rodė palankumą Ašikagai Takaudži.

Sengoku laikotarpiu Mōri Motonari užėmė visą Akio žemę ir keletą kitų. Tuo metu jie tapo daimiais, kilusiais iš Gokenin.

Po kovos su Tojotomi Hidejoši, Odos Nobunagos generolu, abi pusės susitaikė ir Mori klanas išlaikė penkias žemes Čiūgoku regione. 1600 m. Mōri Terumoto nominaliai vadovavo Vakarinei armijai Sekigaharos mūšyje. Po pralaimėjimo Mori klanas prarado tris rytines provincijas ir sostinę iš Hirošimos perkėlė į Hagį. Naujas Mori valdas sudarė tik Nagato ir Suo žemės.

Po Meidži restauracijos Mori gavo kunigaikščio titulą.

Žymūs Mori klano generolai 

 Môri Motonari 1497-1571 m.
 Môri Takamoto 1523-1563 m.
 Môri Terumoto 1553-1625 m.
 Kikava Motoharu 1530-1586 m.
 Kobajakava Takakage 1532-1597 m.
 Môri Motokijo 1551-1597 m.
 Môri Motoaki 1552-1585 m.
 Kobajakava Hidekane 1566-1601 m.
 Kikava Hiroie 1561-1625 m.
 Môri Hidemoto 1579-1650 m.
 Akagava Motojasu mirė 1567 m.
 Amano Takašige 1503-1584 m.
 Ankokudži Ekei mirė 1600 m.
 Fukubara Hirotoši 1512?-1593 m.
 Inoue Motokane 1486?-1550 m.
 Kodama Naritada 1506-1562 m.
 Kučiba Mičijoši 1513-1582 m.
 Kumagai Nobunao 1507-1593 m. 
 Murakami Takajoši 1533-1604 m.
 Šidži Hirojoši 1567-1557 m. 
 Šišido Takaie 1518-1592 m. 

Japonijos klanai
Biruta Baumanė

Biruta Baumanė (, g. 1922 m. birželio 6 d. Kalnamuiža, Tervetės valsčius) – latvių tapytoja.

Biografija 
Mokėsi Tervetės vidurinėje mokykloje, kurioje mokytojavo jos tėvai Liucija ir Fricis Fridbergai. 1940 m. baigė Jelgavos gimnaziją. 1940–1941 m. mokėsi pas dailininką R. Sutą. 1941–1943 m. studijavo filosofiją Latvijos universiteto Filosofijos faluktete, jį uždarius perėjo į Filologijos fakultetą, bet 1948 m. baigė Latvijos dailės akademiją.

1951 m. ištekėjo už skulptoriaus Karlio Baumanio, 1953 m. gimė duktė Lainė (dailininkė Lainė Kainaizė).

Kūryba 
Nutapė buitinės tematikos žanrinių kompozicijų (ciklas „Latgalių vestuvės“ 1967–1969 m., „Trys žvejų kurtos“ 1969 m., „Valstiečiai“ 1970 m.), portretų („Autoportretas naktį“ 1965 m.), peizažų („Senas žvejų uostas Ventspilyje“ 1969 m.), figūrinių kompozicijų su cirko, teatro, liaudies švenčių motyvais („Už kulisų“ 1973 m., „Linksmasis smuikininkas“ 1974 m., „Klounas ir akrobatė“ 1975 m., diptikas „Cirkas“ 1980 m.), aktų, natiurmortų. Ankstyvieji kūriniai prislopintos ochros spalvos, vėlesnieji ryškių, lokalių spalvų. Paveiksluose dažnai išlieka drobės faktūra, neuždažyto grunto lapai. Nuo 1956 m. dalyvavo parodose.

Šaltiniai 

Latvijos natiurmortų tapytojai
Žanrinių paveikslų tapytojai
Johanas Heinrikas Baumanis

Johanas Heinrikas Baumanis (, 1753 m. rugsėjo 2 d. Mintauja – 1832 m. liepos 19 d. Klein Jungfernhofo dvare, Mazjumprava, prie Rygos) – latvių tapytojas.

Biografija 
1773–1776 m. studijavo Erfurto universitete, 1775–1778 m. tapybos mokėsi privačiai Vokietijoje. Nuo 1790 m. Sankt Peterburgo dailės akademijos narys.

Kūryba 
Nutapė medžioklės bei animalistinės tematikos kompozicijų („Kurtiniai“, „Medžiotojas“, „Lapių medžioklė“ 1822 m.), portretų („Pirklio T. F. Nestoro portretas“, „Autoportretas“). Kūriniuose derinami realizmo ir akademizmo principai; jiems būdingas klasikinis kompozicijos tikslumas, akademistinė forma, realistinė modeliuotė, pagyvinta šviesos ir šešėlių efektais.

Šaltiniai 

Latvijos tapytojai
Tapytojai animalistai
Aenima

„Aenima“ – Portugalijos gotikinio roko ir ethereal muzikos grupė iš Lisabonos priemiesčio Almados. Įkurta 1997 m. Kūrybai būdinga melancholiška, ambientinė melodija, gilus, švarus vokalas.

Grupę sukūrė iš Almados kilusi atlikėja Carmen Susana Simões ir iš Anglijos kilęs gitaristas bei prodiuseris Rune. Netrukus prie grupės prisidėjo bosistas Paulo, gitaristas Nor ir būgnininkas Hugo. Eiles dainoms daugiausia kūrė Carmen.

1999 m. grupė išleido pirmąjį albumą Revolutions, tačiau didžiausio dėmesio susilaukė 2002 m. išleistas albumas Never Fragile. Po 2003 m. išleisto albumą Sentient grupę paliko ir į Ava Inferi perėjo Carmen. Ji buvo pakeista vokaliste iš Lisabonos konservatorijos Susana.

Dabartinė sudėtis 
 Susana – vokalas
 Rune – gitaros, programavimas
 Paulo – bosai, klavišiniai, gitaros
 Gonçalo – gitaros

Diskografija 
 Revolutions (1999 m.)
 Never Fragile (2002 m.)
 Sentient (2003 m.)
 Puppet Circus (2004 m.)

Nuorodos 
 Oficiali svetainė
 Myspace puslapis
 

Portugalijos atlikėjai
Gotikos atlikėjai
Darkwave atlikėjai
Laimis Bratikas

Laimis Bratikas (g. 1969 m. gruodžio 14 d. Kalvarijoje, Marijampolės raj.) – Lietuvos žurnalistas.

Biografija 
1988–1993 m. studijavo VU Komunikacijos fakultete žurnalistikos specialybę.

1990–1992 m. Lietuvos televizijos naujienų direkcijos žurnalistas. 1992–2000 m. LRT Kauno programų direkcijos laidos „Laisvės alėja“ redaktorius ir žurnalistas.  2000–2004 m. LRT laidos „Kariai“ redaktorius. 2007–2009 m. žurnalo „Kardas“ bendraautoris. 2008-2014 m. LRT radijo laidos "Laisvai" redaktorius. 

2000–2005 m. Kauno kolegijos lektorius. 2002–2003 m. dienraščio „Lietuvos žinios“ Kauno skyriaus žurnalistas. 2003-2011 m. Karo prievolės administravimo tarnybos prie KAM valstybės tarnautojas, 2011-2014 m. Krašto apsaugos savanorių pajėgų štabo valstybės tarnautojas. 2014-2022 m. Lietuvos kariuomenės Strateginės komunikacijos departamento valstybės tarnautojas. Nuo 2022 m. Energetikos ministerijos patarėjas.

2004 m. apdovanotas LR krašto apsaugos sistemos NATO proginiu medaliu, 2010 m. Krašto apsaugos savanorių pajėgų medaliu už 5 m. garbingą tarnybą, 2012 m. Krašto apsaugos savanorių pajėgų medaliu "Už pasižymėjimą", 2015 m. Lietuvos kariuomenės medaliu "Už pasižymėjimą". 

Lietuvos rekordus fiksuojančios agentūros „Factum“ korespondentas. Lietuvos sporto žurnalistų federacijos ir Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.

Lietuvos sporto žurnalistai
Alpių apygarda (Kalifornija)

Alpių apygarda () – Jungtinių Amerikos Valstijų apygarda, esanti Kalifornijoje. Tai mažiausia pagal gyventojų skaičių valstijos apygarda. Pagal 2007 m. duomenis, Alpių apygardos kaimų tipo gyvenvietėse gyvena 1 145 žmonės. Apygardoje nėra nė vieno miesto statusą turinčio miesto. Alpių apygardos būstinė – Marklivilis. Per daugiau nei septyneris metus gyventojų skaičius apygardoje sumažėjo nuo 1 208 žmonių (2000 m.) iki dabartinio skaičiaus – 1 145 gyventojų.

Alpių apygarda yra išsidėsčiusi Siera Nevadoje, tarp Tahou ežero ir Josemitų nacionalinio parko.

Kalifornijos apygardos
Saulvedis Cimermanis

Saulvedis Cimermanis (, g. 1929 m. liepos 3 d. Jaungrivniekai, Alūksnės rajonas) – latvių etnologas.

Biografija 
1949–1952 m. studijavo Latvijos universitete. 1990 m. habilituotas daktaras, 1992 m. Latvijos mokslų akademijos narys.

1951–1954 m. dirbo Latvijos etnografiniame buities muziejuje, 1954–1956 m. Etnografijos ir folkloro institute. Nuo 1956 m. Latvijos istorijos instituto mokslo darbuotojas, 1971–1995 m. etnografijos sektoriaus vedėjas. Latvijos universiteto dėstytojas, nuo 1993 m. profesorius. 1995–2002 m. Letonikos tarybos pirmininkas.

Bibliografija 
 Kuršo ir Žiemgalos žemės ūkio darbininkų buitis XIX a. antroje pusėje, 1959 m.
 Latvijos etnografinis buities muziejus, 1964 m., 2 leid. 1966 m. ir rusų kalba
 Latvių liaudies buities paminklai: Trobesiai ir jų įrengimas, Riga: Zinatne, 1969 m.
 Žvejyba ir žvejai Latvijoje XIX a., 1999 m.).
 LĪBIETIS VAI LĪVS? Livones.lv

Literatūra 
 Etnografs profesors Dr. habil. hist. Saulvedis Cimermanis, Rīga: Latvijas vēstures institūta apgāds, 1999. ISBN 9789984601854

Šaltiniai 

Latvijos etnologai
Latvijos istorikai
Latvijos mokslų akademijos nariai
Didžiojo Rago apygarda (Montana)

Didžiojo Rago apygarda () – Jungtinių Amerikos Valstijų apygarda, esanti Montanos valstijos pietuose. 2000 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, apygardoje gyveno 12 671 žmogus. Apygardos būstinė yra įsikūrusi Hardine. 

Didžiąją dalį apygardos teritorijos sudaro indėnų rezervatai: Krau indėnų rezervatas, sudarantis 64,2 % apygardos teritorijos, o Šiaurės šajenų indėnų rezervatas užima 6,37 procento apygardos teritorijos.

Montanos apygardos
Pakaspijo žemuma

Pakaspijo žemuma () – tektoninė dubuma, besidriekianti aplink šiaurinę Kaspijos jūros dalį Rusijoje ir Kazachstane. Plotas ~200 000 km². Šiaurėje riboja Bendrasis Syrtas, vakaruose – Pavolgio aukštuma ir Jergeniai, rytuose – Ustiurtas ir Pauralės plynaukštė. Aukščiausia vieta siekia 149 m, o pietinė dalis plyti žemiau pasaulinio vandenyno lygio (-28 m).

Būdingas lygus, lėkštai link Kaspijos besileidžiantis paviršius su atskiromis aukštumomis – Indero kalnais, Didžiuoju Bogdo, Mažuoju Bogdo ir kitais. Žemumą kerta Volgos, Uralo, Kumos, Tereko upės. Nedidelės upės (Didysis Uzenis, Mažasis Uzenis, Uilas, Sagizas) vasaromis išdžiūsta, ar susiskaido į ežerėlius. Gausu druskos ežerų (Baskunčiakas, Eltonas ir kt.).

Klimatas subtropinis, žemyninis. Sausį vidutinės temperatūros svyruoja nuo -14 °C iki -8 °C pakrantėje, vasarą – 22-23 °C. Kritulių nuo 150–200 mm pietryčiuose iki 350 mm šiaurės vakaruose. Dažni sausvėjai. Šiaurėje auga varpinių-kiečių stepės, kitur vyrauja pusdykumės ir dykumos (Ryno smėlynai). Vietomis yra smėlio kopų.

Rusijos reljefas
Kazachstano geografija
Isinas

Isinas (I3-si-inki), dabar Išan al-Bahrija) – žemutinės Mesopotamijos miestas, klestėjęs XX šimtmetį pr. m. e.

Nuorodos 

 Archaeological Site Photographs of Isin at Oriental Institute
 
 

Senovės Mesopotamijos miestai
Babilonija
Irako istoriniai miestai
Amoritų valstybės
Minas Žeraisas

Minas Žeraisas () – valstija Brazilijoje, šalies pietrytinėje dalyje. Ribojasi su Espiritu Santu rytuose, su Rio de Žaneiru ir San Paulu pietuose, su Pietų Mato Grosu ir Gojasu vakaruose bei su Bahija šiaurėje. Valstijos sostinė – Belo Horizontė.

Geografija 

Valstija yra Brazilijos plokščiakalnyje, ją kerta Mantikeiros kalnagūbris. Čia iškilęs trečias pagal aukštį kalnas šalyje – Bandeira (2890 m). Espiritu Sante yra labai gausūs geležies rūdos telkiniai, gausu aukso, brangakmenių (topazų, akvamarinų, smaragdų). Būdinga gamtinė sritis – Serado savanos. Yra drėgnųjų Atlanto miškų, kserofitinių retmiškių. Pagrindinė upė – San Fransiskas. Espiritu Sante prasideda Paraną sudarančios upės – Grandė ir Paranaiba. Kitos svarbesnės upės: Dosė, Žekitinjonja, Pietų Paraiba, Mukuris. Ant upių įrengtos galingos hidroelektrinės. Yra nemažai vaizdingų krioklių. Valstijos gamtai apsaugoti įsteigta nemažai nacionalinių parkų (Sera da Kanastros, Sempre Vivaso, Itatiajos, Kaparao ir kt.).

Gyventojai 

Etninė sudėtis:
 baltieji – 46,2 %
 pardo – 45,0 %
 juodaodžiai – 8,4 %
 azijiečiai ir indėnai – 0,3 %

Didžiausi miestai 
 Belo Horizontė – 2452,6 tūkst. gyv. (2008 m.)
 Uberlandija – 634,3
 Kontaženas – 625,3
 Žuiz de Fora – 526,7
 Betinas – 441,7
 Montes Klarosas – 363,2
 Ribeiran das Nevešas – 349,3
 Uberaba – 296,2
 Governador Valadaresas – 263,2
 Ipatinga – 244,5

Yra į UNESCO pasaulio paveldą įtraukti Oro Preto, Kongonjaso ir Diamantinos miestai.

Brazilijos valstijos
Šalčia (upė Lenkijoje)

Šalčia   - upė šiaurės rytų Lenkijoje: Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Punsko valsčiuje.

Upės ištakos - Šaltėnų kaimo šaltiniai. Toliau Šalčia neša savo vandenis per Šlynakiemio kaimo laukus. XIX a. ant upės stovėjo Seivų dvaro malūnas, o jo darbininkai gyveno ant kranto esančiame Buleviznos kaimelyje. Kaimelio pavadinimas atsirado nuo malūno savininkų brolių Bulių pavardės, jie vėliau emigravo į JAV. 1941 m. hitlerininkai Buleviznos gyventojus deportavo į Lietuvos TSR, vietovė liko apleista ir pamažu apaugo mišku.  Prieš įsiliedama į Bokšių ežerą Šalčia prateka po geležinkelio Šeštokai-Suvalkai tiltu. Iš ežero išteka upė Seina, todėl neretai Šalčia pavadinama jos intaku.

Šaltiniai 

Lenkijos upės
Punsko valsčius (Lenkija)
Gaižiūnų geležinkelio stotis

Gaižiūnų geležinkelio stotis – geležinkelio stotis ir buvusi gyvenvietė Jonavos rajone, Gaižiūnuose (Dumsių seniūnija), geležinkelio ruože Jonava–Kaišiadorys. Adresas – Gaižiūnų kaimas, LT-55196 (įmonės kodas 110053842). Ties Gaižiūnais geležinkelio linijos išsišakoja į Vilnių ir į Kauną (Gaižiūnų geležinkelio stotis yra linijų Vilnius-Klaipėda ir Kaunas-Jonava sankirtoje). Keleiviniai traukiniai stotyje nestoja (anksčiau stodavo linijose Vilnius-Šiauliai ir Vilnius-Mažeikiai). Gaižiūnų geležinkelio stotis yra svarbus krovininio transporto mazgas. Stotyje krovininė linija atsišakoja į didžiausią Baltijos šalyse trąšų gamintoją – „Achemą“, vieną didžiausių Lietuvos įmonių.

Gyvenvietė

Nuo XX a. iki XXI a. pradžios oficialiai buvo Gaižiūnų geležinkelio stoties gyvenvietė, kurioje gyveno daugiau žmonių nei Gaižiūnų kaime. Tačiau 2015 m. gegužės 27 d. geležinkelio stoties gyvenvietė buvo prijungta prie šio kaimo ir prarado gyvenvietės statusą.

Gyventojai

Šaltiniai 

Lietuvos geležinkelio stotys
Panaikintos Jonavos rajono savivaldybės gyvenvietės
Žeimių geležinkelio stotis

Žeimių geležinkelio stotis (Žeimių GS) - geležinkelio stotis Jonavos rajone, netoli nuo Žeimių miestelio (Žeimių seniūnija), geležinkelio ruože Jonava–Kėdainiai. Adresas - Žeimiai, LT-55385 (įmonės kodas 110053842). Geležinkelio stotis yra linijoje Vilnius-Klaipėda. Keleiviniai traukiniai stotyje nestoja (anksčiau stodavo linijose Vilnius-Šiauliai ir Vilnius-Mažeikiai). Teikiamos geležinkelių transporto paslaugos. Gaižiūnų geležinkelio stotis yra krovininio transporto taškas Jonavos rajone. Yra krovininių linijų atšakos. Apie stotį yra Žeimių GS gyvenvietė.

Taip pat skaitykite 
Jonavos geležinkelio stotis
Kalnėnų geležinkelio stotis
Gaižiūnų geležinkelio stotis.

Šaltiniai 

Lietuvos geležinkelio stotys
Žeimiai
Kalnėnų geležinkelio stotis

Kalnėnų geležinkelio stotis (Kalnėnų GS) – nedidelė geležinkelio stotis Jonavos rajone, Kalnėnuose (Užusalių seniūnija), geležinkelio ruože Palemonas-Jonava. Adresas – Kalnėnų kaimas, LT-55329 (įmonės kodas 110053842). Stotis pastatyta linijoje Kaunas-Jonava. Naudojama traukinių prasilenkimui vienbėgėje linijoje. Stoties pastatas – inžinerijos ir kultūros paveldo paminklas. Keleiviniai traukiniai stotyje nestoja (anksčiau stodavo linijoje Jonava-Kaunas). Apie stotį yra Kalnėnų GS gyvenvietė, 13 gyv. (2001 m.).

Taip pat skaitykite 
 Jonavos geležinkelio stotis
 Žeimių geležinkelio stotis
 Gaižiūnų geležinkelio stotis.

Šaltiniai 

Lietuvos geležinkelio stotys
Jonavos rajono savivaldybė
Jonavos autobusų stotis

Jonavos autobusų stotis – autobusų stotis Jonavoje. Adresas – Turgaus g. 1, LT-55149, Jonava. Pastatyta 1978 m.

Artimiausios Lietuvos miestų autobusų stotys – Kauno autobusų stotis (kursuoja maršrutiniai mikroautobusai ir autobusai), Kėdainių autobusų stotis, Kaišiadorių autobusų stotis ir Ukmergės autobusų stotis.

2011 m. Jonavos autobusų stotis pradėta rekonstruoti.

UAB „Jonavos autobusai“ 

Jonavos autobusų stotį valdo UAB „Jonavos autobusai“ (Įmonės kodas 156576661). Veikla – keleivių vežimas, transportas, autobusų nuoma, reklama ant autobuso. Direktorius – Otaras Urbonas (g. 1957 m.), verslininkas, Jonavos vicemeras. Jonavoje kursuoja 1-9 numerio autobusai ir mikroautobusai. 30-53 Autobusų parko transportas – MERCEDES BENZ O1120, O303, O408; MAN UEL 272, CRAFTER ir MERCEDES BENZ 814 (22-27 vietų); IVECO, PAZ (24-28 vietų); MERCEDES BENZ (17 vietų), MERCEDES BENZ SPRINTER (22 vietų), VW CRAFTER (22 vietos); IK – 280 (sudurtiniai) ir NEOPLAN 4014.

Maršrutai 

Tarpmiestiniai

Anykščiai, Dusetos, Dūkštos, Ignalina, Kaunas, Kavarskas, Kupiškis, Marijampolė, Molėtai, Obeliai, Panevėžys, Papilys, Rokiškis, Ukmergė, Utena, Vilnius, Visaginas, Širvintos, Zarasai, Žasliai.

Vietinio susisiekimo (priemiesčio)
 Jonava – Bareišiai – Panoteriai
 Jonava – Bukonys
 Jonava – Čičinai
 Jonava – Gaižiūnai
 Jonava – Gegužinė
 Jonava – Juljanava – Skrynės – Naujasodis
 Jonava – Kaunas
 Jonava – Keižonys – Pakalniškis
 Jonava – Kėdainiai
 Jonava – Kuigaliai
 Jonava – Kulva
 Jonava – Kulva – Martyniškis
 Jonava – Milagainiai – Panoteriai – Bareišiai
 Jonava – Naujasodis – Skrynės – Kuigaliai
 Jonava – Pasoda – Mimainiai
 Jonava – Pauliukai
 Jonava – Preišiogalėlė – Žinėnai
 Jonava – Profilaktoriumas
 Jonava – Rukla
 Jonava – Šėta
 Jonava – Šilai
 Jonava – Upninkai
 Jonava – Užusaliai
 Jonava – Žinėnai
 Jonava – Žinėnai – Preišiogalėlė.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Oficialus UAB „Jonavos autobusai“ tinklalapis (lietuvių k.)

Lietuvos autobusų stotys
Jonavos pastatai
Gumbas

Gumbas – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 12 km į vakarus nuo Šalčininkų, Rūdninkų girios pietrytiniame pakraštyje, 3 km nuo Didžiųjų Sėlų, prie Visinčios upelio.

Istorija 

Per II pasaulinį karą kaimo gyventojus nacių administracija įtarinėjo remiant Rūdninkų girioje veikiančius tarybinius partizanus. Šie, gavę iš TSRS ginklų ir sprogmenų, 1944 m. pavasarį plėtė diversijas geležinkeliuose. Keršydamas už partizanų diversijas geležinkelio Vilnius – Lyda ruože, nacių pasiųstas baudžiamasis dalinys 1944 m. balandžio 9 d. kaimą sudegino ir nužudė dalį gyventojų. Baudėjai į kaimą atvyko šarvuočiais, kuriuos atsigabeno geležinkeliu iki Kidarų kaimo, apsupo Beiteranco dvarą; jo kluone ir ūkininko R. Godlievskio daržinėje sušaudė apie 50 dvaro darbininkų ir karo pabėgėlių iš Baltarusijos, trobesius su nužudytųjų palaikais sudegino. Kaimo gyventojų gyvuliai buvo nuvaryti prie geležinkelio ir išvežti. Sudeginto kaimo vietoje 1984 m. pastatytas paminklinis akmuo.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šalčininkų rajono savivaldybės gyvenvietės
Kūno kultūros ir sporto departamentas

Kūno kultūros ir sporto departamentas prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės (KKSD prie LRV) – valstybės įstaiga, atsakinga už sporto politiką, jo įgyvendinimą. Lietuvos „sporto ministerija“. Vykdo Lietuvos Respublikos kūno kultūros ir sporto strategiją 2005–2015 metams.

Istorija 
1990 m. balandžio mėn. vietoj Kūno kultūros ir sporto komiteto įkurtas Kūno kultūros ir sporto departamentas prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės (KKSD).

2019 10 01 įstaigos veikla nutraukta. 

2022 m. sausio mėn nutarta įkurti naują organizaciją, atsakingą už sporto politiką ir valdymą. Balandžio mėn. buvo įsteigta Nacionalinė sporto agentūra.

Generaliniai direktoriai 
 1990 05 25 – 1993 04 23 Algirdas Raslanas
 1993 05 09 – 1996 12 20 generalinis direktorius Vytas Nėnius
 1997 06 02 – 2001 08 20 generalinis direktorius Rimas Kurtinaitis
 2001 10 02 – 2005 07 18 generalinis direktorius Vytas Nėnius
 2005 09 27 – 2009 09 08 generalinis direktorius Algirdas Raslanas
 2009–2010 m. Ritas Vaiginas (l.e. pareigas)
 2010 05 18 – 2014 06 30 generalinis direktorius Klemensas Rimšelis
 2014 07 16 – 2018 07 16 generalinis direktorius Edis Urbanavičius
2018 07 17 – 2019 04 10 vyresnioji patarėja, atliekanti generalinio direktoriaus funkcijas Kornelija Tiesnesytė.
2019 04 11 – 2019 07 31 generalinis direktorius Vytautas Vainys.

2010 12 27 – 2019 04 10, 2019 08 01 – 2019 09 30 Generalinio direktoriaus pavaduotojas Vytautas Vainys.

Buvę generalinio direktoriaus pavaduotojai – Ritas Vaiginas (2005–2010 m.), Mykolas Kačkanas (2005–2014 m.) ir Evaldas Skyrius (2001–2011 m.).

Nuorodos 
 Oficialus Kūno kultūros ir sporto departamento prie LRV tinklalapis 

Kūno kultūros
Lietuvos Respublikos Vyriausybės įstaigos
Lietuvos sporto organizacijos
Lietuvos kultūros politika
Aleksandras Grynas (1880)

Šis straipsnis apie rusų rašytoją, apie latvių rašytoją skaitykite Aleksandras Grynas (1895)

Aleksandras Grynas (Grinas, Grinevskis, , tikroji pavardė Александр Степанович Гриневский, 1880 m. rugpjūčio 23 d. Slobodskojė, Viatkos gubernija – 1932 m. liepos 8 d. Staryj Krymas prie Feodosijos) – rusų rašytojas.

Biografija 
1863 m. sukilimo dalyvio, ištremto iš Vilniaus gubernijos Dysnos valsčiaus į Viatkos gubernija, sūnus. Motina mirė, kai Aleksandrui buvo 13 metų. Klajojo po Rusiją, dirbo kroviku, aukso ieškotoju, cirko artistu, jūreiviu. 1902 m. užmezgė ryšį su eserais, jų agitatorius įvairiuose miestuose. 1903 m., 1906 m., 1910 m. buvo teisiamas ir tremiamas. Nuo 1907 m. gyveno su nusipirktu svetimu pasu, tais pačiais metais išspausdintą apsakymą „Atsitikimas“ pasirašė A. Gryno slapyvardžiu. 1916 m. buvo priverstas slapstytis Suomijoje, grįžo į Petrogradą tik po Vasario revoliucijos. 1919 m. Raudonosios armijos dalinio ryšininkas, susirgęs šiltine demobilizavosi ir tapo profesionaliu rašytoju. 1924 m. apsigyveno Kryme.

Kūryba 
Kūrybai įtakos turėjo Edgaras Alanas Po, Robertas Luisas Stivensonas. Novelėse vyrauja kelionių ir nuotykių romantika, vaizduojami laisvi ir kilnūs veikėjai, realybė susipynusi su išmone. Romantiškuose kūriniuose – apysakose „Raudonos burės“, „Aukso grandinė“, romanuose vaizduojama išgalvoti miestai ir vietovės, svajonė derinama su tikrove, bandoma įveikti išorinio pasaulio priešiškumą ir pragmatiškumą. Po 1925 m. apie jo kūrybą beveik nustota rašyti, ji buvo menkinama, šio laikotarpio pesimistinės nuotaikos atsispindi romane „Kelias į niekur“. 1960 m. vėl susidomėta jo kūryba, pradėta spausdinti knygas.

Bibliografija 

 Garsioji knyga (Знаменитая книга), 1915 m.,
 Įvykis Šuns gatvėje (Происшествие в улице Пса), 1915 m.,
 Nuotykių ieškotojas (Искатель приключений), 1916 m.
 Plokštikalnio Suan tragedija. Kalvų šlaite (Трагедия плоскогорья Суан. На склоне холмов), 1916 m.
 Raudonos burės (Алые паруса), 1923 m., lietuvių kalba 1960 m. (A. Sluckaitės vertimas)
 Aukso grandinė (Золотая цепь), 1925 m. publikuota žurnale,  knygos pavidalu išleista 1939 m., lietuvių k. 1980 m. (Sigitos Papečkienės vertimas)
 Žėrintis pasaulis (Блистающий мир), 1924 m., lietuvių k. 1968 m. (A. Baliulienės vertimas)
 Bėgančioji bangomis (Бегущая по волнам), 1928 m., lietuvių k. 1963 m. (A. Sluckaitės vertimas)
 Džesi ir Morgiana (Джесси и Моргиана), 1929 m.
 Kelias į niekur (Дорога никуда), 1930 m., lietuvių k. 1980 m. (Sigitos Papečkienės vertimas)

Šaltiniai 

Rusijos rašytojai
Edvardas Grūbė

Edvardas Grūbė (, 1935 m. lapkričio 3 d. Ryga) – latvių tapytojas.

Biografija 
Žmona dailininkė Inta Celminia. 1955–1961 m. studijavo Latvijos dailės akademijoje pas E. Kalninį. 1960–1971 m. dėstė Rygos taikomosios dailės mokykloje, nuo 1964 m. – Latvijos dailės akademijoje. Nuo 1992 m. profesorius.

Kūryba 
Kuria peizažus, portretus, figūrines kompozicijas („Rytų vėjas“ 1961 m., „Oskaras“, „Vyrai su laimikiu, Žvejai“, abu 1963 m., „Pro senus miesto vartus / Latvių šauliai“ 1967 m., „Duona“ 1969 m., „Langas“ 1970 m., „Pokalbis“ 1979 m., „Žiemos peizažas“ 1983 m., „Vaikas“ 1988 m.). Paveikslams būdingas žanro neapibrėžtumas, dekoratyvumas, statiškas ritmas, monochrominis koloritas, skirtingų faktūrų deriniai. Nuo 1964 m. dalyvauja parodose. 1975 m. Baltijos šalių tapybos trienalės laureatas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Edvardas Grūbė. Galerija

Latvijos tapytojai
Latvijos pedagogai
Bikiškė

Bikiškė – kaimas Vilniaus rajono savivaldybės rytuose.

Istorija 

XIX a. minimas Bikiškės dvaras.

Gyventojai

Žymūs žmonės 

Bikiškės dvare gimė geologas ir politinis veikėjas Juozas Vaclovas Lukoševičius (1863–1928).

Šaltiniai 

Vilniaus rajono savivaldybės gyvenvietės
Jonavos Šv. apaštalo Jono bažnyčia

Jonavos Švento apaštalo Jono bažnyčia (Jonavos Šv. apaštalo Jono bažnyčia) - Apaštalo Jono vardo bažnyčia Jonavos Šv. Jono parapijoje, Jonavos dekanate (Kauno arkivyskupija), Jonavos mieste, Virbaluose (naujausiame gyvenamųjų namų mikrorajone), Mindaugo g. 4. Globėjas - Šv. apaštalas evangelistas Jonas. 

Parapijos tikintieji melstis renkasi į Šv. apaštalo Jono parapijos koplyčią, įsikūrusią Rimkų mikrorajone.

Istorija 
2007-2008 m. Kauno arkivyskupijoje buvo nuspręsta Jonavoje pastatyti naują bažnyčią. Sprendimą Kauno metropolitas arkivyskupas Sigitas Tamkevičius priėmė vienašališkai, išleisdamas dekretą, įsteigė Jonavos Šv. Jono parapiją. Naujos bažnyčios Jonavoje statymo būtinybė aiškinama tuo, jog esą dabartinė Jonavos Šv. Jokūbo bažnyčia netenkina visų parapijos poreikių: švenčių (atlaidų, Sutvirtinimo Sakramento teikimo) metu Jonavos Šv. Jokūbo bažnyčioje visi tikintieji, norintys dalyvauti pamaldose, netelpa. Tokia situacija susidaro, pvz., per didžiąsias šventes - Kūčias, Velykas, kai iškilmingų Šv. Mišių metu žmonės priversti būti bažnyčios šventoriuje (per Votyvą ir Sumą vietų bažnyčioje paprastai pakanka, netgi būna ir sėdimų). Eiliniais šventadieniais bažnyčioje spūsčių nepasitaiko; sekmadieniais vakarais bažnyčioje visos sėdimos vietos nebūna užimtos.

2007 m. liepos mėn. Jonavoje vykusio Jonavos dekanato Eucharistinio kongreso metu bažnyčios statybai skirtame sklype buvo pastatytas kryžius (simbolizuojant naujosios parapijos bendruomenės ir gyvosios Bažnyčios vienybę).

2008 m. kovo 2 d. paskelbtas bažnyčios pastatymo komitetas (per Šv. Mišias Šv. Jokūbo bažnyčioje). Jonavos Šv. Apaštalo Jono parapijos banko sąskaitoje pradėtos kaupti lėšos. Jonavos prekybos centruose (IKI, Maxima LT ir kt.) pastatytos aukų dėžutės (bažnyčios formos, stiklinės).

2009-2010 m. renkamos lėšos Šv. apaštalo Jono bažnyčios projektui parengti.

~2020-2030 m. tikimasi pastatyti ir visiškai įrengti bažnyčią.

Bažnyčios pastatymo komitetas 
Bažnyčios statymo darbams suburtas specialus komitetas. Tarp 37 narių - žinomi Jonavos politikai, verslininkai, vadybininkai, miesto bei rajono gyventojai. Komiteto garbės svečiai - arkiv. Sigitas Tamkevičius, koncerno „Achemos grupė“ valdybos pirmininkas Bronislovas Lubys ir Jonavos savivaldybės meras Bronislovas Liutkus.

Kiti nariai - Egidijus Ambrazas, Vladas Goštautas, Ivanas Dorošas, Genius Juodvalkis, Kęstas Kasiulis, Vidmantas
Kavaliauskas, Zdislovas Korganas, Vytautas Kregždė, Vanda Kukienė, klebonas kun. Audrius Mikitiukas (Jonavos dekanas), kun. Gintaras Blužas, kun. Remigijus Kuprys, Roma Ladukienė, Rita Latviūnienė, Lorenas Makaravičius, Marius Michnevičius, Gražina Mrazauskienė, Janas Paškevičius, Alfonsas Petrokas, Arūnas Rimkus, Jonas Sabaitis, Alfredas Sadzevičius, Mečislovas Sangavičius, ses. Pranciška Bubelytė, Edmundas Simanaitis, Jonas Sirvydis („Achema“ vadovas), Stanevičius Kazimieras, Gytenis Subačius, Petras Šeštokas, Donatas Šimatonis, Andrius Štombergas, Ričardas Vaitiekūnas, Vytautas Venckūnas, Žygimantas Žalnerauskas.

Šaltiniai 

Jonavos bažnyčios
Jonavos vienuolynas

Jonavos vienuolynas – buvęs vienuolynas (Jonavos Šv. apaštalo Jokūbo parapija, Jonavos dekanatas). 2 aukštų pastatas su 2 įėjimais. Adresas – Vilniaus g. 13, Jonava. Gyveno trinitoriai. Dabar – Šv. Jokūbo parapijos namai. Juose įsikūręs Šeimos centras, Jaunimo centras, „Caritas“ valgyklėlė (II a.). I aukšte yra Amžinosios adoracijos koplytėlė.

Priešistorė 
Prieš 1782 m. Livonijos vyskupas Juozapas Kazimieras Kosakovskis (1738–1794), Dominyko Kosakovskio sūnus, į Jonavą pasikvietė marijonus ir pavedė jiems rengti pamaldas bažnyčioje bei mokyti mokykloje. Jonavoje apsigyveno 3-4 vienuoliai, įkurdinti laikiname būste. Vyskupas, prieš paskirdamas jiems fundaciją, marijonams žadėjo pastatyti gyvenamąsias patalpas ir mūrinę bažnyčią. Tačiau nuolat skendėjo skolose, o žadėtoji bažnyčia per daugiau nei 10 metų taip ir nebuvo pastatyta (baigta tik 1793 m.), o vienuolynas – nebaigtas statyti (arba visiškai įrengti).

1794 m. Varšuvos sukilėliai pakorė vyskupą J. K. Kosakovskį. Jo turtus sekvestravo valdžia.

1797 m. prasidėjo vyskupo nuosavybės eksdivizija (išdalinimas kreditoriams). Vienuoliai marijonai išsikėlė, Jonavos bažnyčią palikdami be priežūros.

Istorija 
1799 m. naujas savininkas S. F. Potockis paskyrė fundaciją kunigui pasauliečiui prie Jonavos bažnyčios išlaikyti.

1803 m. kovo 11 d. Potockio žentas ir Jonavos valdytojas Juozapas Dominykas Kosakovskis (1771–1840 m.) patvirtino atitinkamą dekretą dėl fundacijos, ją dar padidino ir perdavė Jonavos bažnyčią kunigams trinitoriams, išreikšdamas pageidavimą, „kad šioje Dievui pašvęstoje vietoje galėtų nuolat vykti pamaldos visuotinei krikščionių naudai…” Trinitoriai gerokai apleistą bažnyčią ir vienuolyną suremontavo. Tam rinko lėšas, taip pat 6000 auksinų fundaciją, kurią skyrė Vilniaus vyskupas Jonas Nepomukas Kosakovskis (1755–1808 m.).

Šaltiniai 

Jonavos dekanatas
Kleitono Dž. Loido tarptautinis oro uostas

Angilijos Wallblake oro uostas – mažas tarptautinis oro uostas  Angilijos salos sostinėje Valyje. Tai didžiausias salos oro uostas.

Oro linijos 
 American Airlines
 American Eagle (San Juanas)
 Coastal Air (Sent Bartolemėjus)
 LIAT (Antigva, Sent Tomas)
 Windward Islands Airways (Antigva, Sent Bartolemėjus, Sent Martenas)

Nuorodos 
 Oficiali svetainė
 Aviacijos Saugumo Tinklas:Angilijos Wallblake oro uostas

Amerikos oro uostai
Angilija
Pasiaurė

Pasiaurė – kaimas Švenčionių rajono savivaldybės šiaurės vakaruose, Labanoro seniūnijoje, 10 km į pietus nuo Labanoro, 5 km į rytus nuo Lakajos.

Geografija

Kaimas yra Labanoro girios apsuptyje, šiauriniame Mažajo Siaurio ežero krante. Rytuose telkšo Vainiūnų ežeras, šiaurėje – Didysai Siaurys. Keliai į Lakają, Januliškį, Paaldikį.

Gyventojai

Šaltiniai 

Švenčionių rajono savivaldybės gyvenvietės
Jonas Dagys

Jonas Dagys:

 Jonas Dagys (1904) – ekonomistas, pedagogas
 Jonas Dagys (1906) – botanikas, augalų fiziologas
 Rimantas Jonas Dagys – politikas, ministras