Klaipėda

Klaipėda – trečias pagal gyventojų skaičių ir plotą Lietuvos miestas, įsikūręs Vakarų Lietuvoje, Pajūrio žemumoje, ties Kuršių marių ir Baltijos jūros santakos vieta. Miestas taip pat yra Klaipėdos apskrities administracinis centras. Svarbiausias Vakarų Lietuvos pramonės centras, kelių, geležinkelių ir jūrų transporto mazgas. 2019 m. pab. sudarytame savivaldybių gerovės indekso reitinge Klaipėdos miestui teko trečia vieta.

Iš dalies dėl regioninės reikšmės turinčio neužšąlančio Klaipėdos uosto prie Akmenos-Danės upės žiočių, miesto istorija yra sudėtinga. 1252 m. senosios kuršių gyvenvietės vietoje pastatyta Livonijos ordino pilis, prie kurios įsikūrė miestas. Vėliau miestas priklausė Vokiečių ordinui, Prūsijos kunigaikštystei, Prūsijos karalystei ir Vokietijai. Po Pirmojo pasaulinio karo pagal Versalio taikos sutartį Klaipėda ir Klaipėdos kraštas buvo atskirtas nuo Vokietijos ir po 1923 m. inscenizuoto Klaipėdos sukilimo, teritorija prijungta prie Lietuvos. 1939 m. po vokiečių paskelbto ultimatumo Klaipėda vėl okupuota Vokietijos. 1945 m. miestas su Klaipėdos kraštu okupuotas Sovietų Sąjungos ir prijungtas prie Lietuvos TSR. 

Eilę metų po Lietuvos Respublikos nepriklausomybės atkūrimo Klaipėdos miesto gyventojų skaičius mažėjo dėl gyventojų persikėlimo į Klaipėdos priemiesčius ir atokesnius kraštus. Klaipėdos miesto gyventojų skaičius sumažėjo nuo 202,929 (1989 m. surašymas) iki 162,360 (2011 m. surašymas). Statistikos departamentui besiruošiant 2021 m. surašymui buvo pastebėta, kad nuolatinių Klaipėdos miesto gyventojų skaičius pirmą kartą nuo 1991 m. buvo augantis. Fiksuotas +3,92% metinis gyventojų prieaugis.

Mieste veikia keletas muziejų (žymiausias – Lietuvos jūrų muziejus), veikia Klaipėdos dramos ir muzikinis teatrai. Žymiausi renginiai – Jūros šventė ir Pilies džiazo festivalis, kasmet pritraukiantys daug miesto svečių. Iš miesto nesunku pasiekti populiarius pajūrio kurortus, pietuose esančią Nidą ar šiaurėje įsikūrusią Palangą. Miesto globėjas – Šv. Brunonas Kverfurtietis.

Etimologija 

Senasis Klaipėdos pavadinimas Memel yra vandenvardinis vietovardis. Manoma, kad vietinės baltų gentys (skalviai ir galbūt kuršiai) šitaip vadino Nemuno tėkmę žemupyje, o Vokiečių ordinas šį pavadinimą tik perėmė. Piliai ir miestui toks vardas buvo suteiktas, kadangi manyta Marių sąsmauką ties Danės upe esant Nemuno žiotimis. Memelburgas minimas nuo 1252 m. rugpjūčio 1 d., kai Kuršo vyskupas Heinrichas raštu patvirtino, kad miestas bus įkurtas toje vietoje, kur stovi ir šiandien. Miestą, kaip ir Nemuno upę, vokiečiai pavadino Memeliu.

Kada atsirado pavadinimas Klaipėda, nėra aišku. Šaltiniuose jis minimas nuo XV a. pradžios: Ldk Vytauto laiške 1413 m. rašoma Caloypede, 1420 m. Kryžiuočių ordino derybų su Vytautu santraukoje kalbama apie castrum Memel alias Klawppeda. Trečią kartą Klaipėdos vardas (Cleupeda) minimas 1422 m. pasirašytoje Melno taikos sutartyje. A. Cvekas dar 1898 m. sandą klai- siejo su  – „atviras, tuščias, lygus, plynas“, o -pėda su pads – „padas, grįstinė, laitas, grendymas“. Viso sudurtinio žodžio prasmė reikštų žemą, lygią, plyną vietą. Tai vienas rimčiausių Klaipėdos vardo kilmės aiškinimų, kurį patvirtina ir latvis Janis Endzelynas. Tokiu atveju vietovardis tikriausiai esąs kuršiškas. Kai kurie kiti XX a. kalbininkai (Jurgis Gerulis, Pranas Skardžius, Antanas Salys) buvo linkę manyti, kad miesto pavadinimas yra asmenvardinės kilmės, tačiau tam įrodyti trūksta faktų.

Kalbininkas Kazimieras Būga manė, kad miesto varde slypi žodžiai klaips ir ėsti, t. y. Klaipėda reiškusi „duonos ėdėja“ ir galbūt pavadinta dėl to, kad toje vietoje pastatyta pilis, o pilies žmonės duonos neaugina, bet tik ją valgo. Tačiau K. Būgos mokinys, profesorius Antanas Salys sakė, kad ši etimologija pernelyg romantiška, kad būtų tikra. Beje, panašiai Klaipėdos vardą kildino XIX a. vokiečių kalbininkas Ferdinandas Neselmanas.

Liaudies etimologija taip pat turi savą miesto vardo versiją – neva pavadinimas kilęs nuo žodžių junginio „klampi pėda“ (iš legendos apie du brolius). Teigiama, kad du lietuviai ieškoję naujos vietos prie jūros apsigyventi ir vienas nuskendęs raiste (tarmiškai „klaipoje“), palikęs tik savo pėdas (klaipa + pėda).

Geografija 

Klaipėda įsikūrusi Pajūrio žemumoje ir Kuršių nerijos šiaurinėje dalyje; mieste į Klaipėdos sąsiaurį įteka Danė. Miestui priklauso Kiaulės Nugaros sala Kuršių mariose. Miesto plotas yra 110 km² – 38 % naudojama pastatams, 1,4 % keliams, 8,45 % ūkininkavimui, 14,08 % vandens, ir 38 % kt.

Miškai:
 Klaipėdos miškas
 Girulių miškas
 Smiltynės miškas
 Klišių-Tyrų miškai (Kairių miškas)

Klimatas 

Klaipėdoje vyrauja vidutinių platumų jūrinis, pereinantis į žemyninį, klimatas, kuriam didelę įtaką daro Baltijos jūra. Žiemos švelnios arba šaltos, vasaros dažniausiai šiltos, bet atskirais metais gali pasitaikyti vėsių arba karštų. Vidutinė sausio ir vasario nakties oro temperatūra -5 °C, dienos 0 °C. Vidutinė daugiametė sausio temperatūra yra aukščiausia Lietuvoje ir siekia -1,4 °C. Liepos ir rugpjūčio dienomis oras vidutiniškai įšyla iki +20 °C, naktimis atvėsta iki +14 laipsnių. Karščiai reti, bet daugiau kaip 25 laipsnių oro temperatūra vasarą pakyla apie 12 kartų, o daugiau kaip 30 laipsnių – apie vieną kartą per metus. Žemiausia oro temperatūra yra buvusi -33 °C, aukščiausia – +34 °C.

Krituliai iškrenta visus metus, bet dėl vakarinių pernašų ir jūros artumo didžiausias jų kiekis būna vasaros antrojoje pusėje bei rudenį, kai per mėnesį iškrenta iki 90 mm kritulių. Sausiausias metas – pavasaris. Sniegas iškrenta kiekvienais metais ir yra labai įprastas reiškinys žiemą bei kovo mėnesį. Tačiau dažnai pasninga ir spalį, lapkritį bei balandį. Iki 1990 m. Klaipėdoje kartais pasnigdavo ir gegužės mėnesį, o šlapdribų yra pasitaikę rugsėjį. Žiemą mieste dažna lijundra (vyraujat pietvakarių vėjui ir neigiamai oro temperatūrai), plikledis, šerkšnas, pūgos. Tarybiniais laikais yra buvę atvejų, kai dėl pūgų miestas būdavo visiškai paralyžiuotas visai dienai. Tačiau 1994 m. liepą mieste visiškai nebuvo kritulių (0,0 mm).

Perkūnijos dažnos vasarą ir rudenį. Jos Klaipėdoje būna dviejų tipų: žemyninės, kurios susidaro pučiant rytiniams vėjams šiltomis vasaros dienomis, bei jūrinės, kurios atkeliauja su vakariniais vėjais tuo atveju, kai jūra būna šiltesnė už žemyną. Šios perkūnijos ypač būdingos tada, kai po karščių rugpjūčio mėnesį virš jūros apsistoja šalta orų masė. Slenkant atmosferos frontams, perkūnija Klaipėdoje pasitaiko ir žiemą.

Viesulai Klaipėdoje reti ir buvo pastebėti tik miesto apylinkėse, dažniausiai virš Baltijos jūros. Jie buvo silpni ir krantą pasiekę sunykdavo. Tiesiogiai viesulas nėra Klaipėdos kliudęs. Tačiau škvalai vasarą galimi, nors palyginti reti. Įprastos audros nuostolių pridaro dažniau. Vasarą Klaipėdoje galima kruša, kuri pasitaiko kas keletą metų.

Speigai gana dažni, pasitaiko beveik kasmet. Klaipėdoje jie kartais būna itin grėsmingi, nes stiprų šaltį gali lydėti labai žvarbus rytų vėjas. Paskutinį kartą tokie sibirietiški speigai buvo 2006 m. sausio mėnesį.

Klaipėda – vėjuotas miestas. Per metus būna vidutiniškai 30 audringų dienų, kurių metu vėjo gūsiai siekia 15–28, kartais iki 33 m/s. Stipriausi vėjai Klaipėdoje siekė 40 m/s uragano „Anatolijaus“ metu bei per 1967 m. spalio mėnesio uraganą.

Miesto dalys 

Dangės kairiajame krante, ties žiotimis yra Klaipėdos senamiestis (jame XIII–XV a. susiformavo stačiakampis gatvių tinklas), prie Kuršmarių – Smeltė. Dangės dešiniajame krante yra Naujamiestis (miesto centras), į šiaurę nuo jo, prie Baltijos – Giruliai (vasarvietė), Kuršių nerijoje – Smiltynė.

2001 m. gruodžio 20 d. Klaipėdos miesto savivaldybės taryba patvirtino Klaipėdos miesto gyvenamųjų rajonų schemą, pagal kurią Klaipėdos miestas buvo padalytas į 60 gyvenamųjų mikrorajonų. 2015 m. Klaipėdos savivaldybės tarybos nutarimu buvo priimtas įsakymas „Tvari urbanistinė raida“, kuriuo buvo suformuoti 13 naujų miesto rajonų su 126 mikrorajonais (kvartalais):

 Žardė: Žardės sodybos, Gibišiai, Žardės piliakalniai, Stariškiai, Mažoji Smeltė, Stariškių miškas, Vilhelmo kanalas, Malkų įlanka, Smeltės pusiasalis, Sala, Mažoji Žardė, Rimkai, Budelkiemis, Laistų sodybos

 Smeltė: Smeltė, Smeltės uostas, Alksnynė, Smeltalė, Laukininkai, Bandužiai, Šlapžemiai, Žardininkai

 Gedminai: Smeltės verslas, Žvejybos uostas, Žvejų sodybos, Poilsis, Pamaris, Gedminų dvaras, Pempininkai

 Lypkiai: Vaidaugai, Naujadvaris, Senosios Gandrališkės, Bevardis upelis, Lypkiai I, Lypkiai II, Lypkiai III, Lypkiai IV, Kretainis, Švepeliai, Jakų žiedas, Sendvario pievos

 Rumpiškė: Terminalas, Arena, Gintaro pelkė, Dubysa, Policija, Špichuto dvaras, Celiuliozės fabrikas, Gėlių kvartalas, Fabriko kolonija, Rumpiškės dvaras, Rumpiškė, Ryšininkai

 Centras: Laivų statykla, Piliavietė, Senamiestis, Jono kalnelis, Galinis pylimas, Baltikalnis, Butsargių dvaras, Pelenynas, Žiemos uostas, Šiaurės ragas, Rotušė, Didžioji Vitė, Senoji elektrinė, Skulptūrų parkas, Naujamiestis, Lietuvininkai, Priestotis, Bomelio Vitė, Stadionas, Vitės uostas

 Sendvaris: Joniškė, Barškiai, Senoji plytinė, Sukilėliai, Klemiškės, Upės uostas, Bachmano dvaras, Senieji sodai

 Luizė: Poilsio parkas, Parkas, Universitetas, Miškas, Geležinkelio stotis, Vynerio promenada, Karališkoji giraitė, Paupio pievos, Mažosios lankos, Luizės dvaras

 Tauralaukis: Mažojo Tauralaukio dvaras, Dvaro slėnis, Slengiai, Virkučiai, Luizės ąžuolas, Danės slėnis, Dauguliai, Šaulių dvaras, Lankiškiai

 Labrenciškė: Girulių miškas, Vasaros estrada, Šarlotės dvaras, Mažasis kaimelis, Miestiečių laukai, Didžiojo Tauralaukio dvaras, Medelynas, Labrenciškės dvaras, Kalotė, Blušiai, Purmaliai

 Melnragė: Šiaurinis molas, Naftos įmonės, Melnragės miškai, Melnragė I, Melnragė II, Girulių pakalnė, Girulių kalnas, Šiaurinė tvirtovė, Geležinkelininkai

 Smiltynė: Naujosi Perkėla, Smiltynės jachtklubas, Senoji Perkėla, Kopgalis, Smiltynės miškas

 Kuršių marios

Parkai ir miškai 

Parkai:

 Skulptūrų parkas
 Trinyčių parkas
 Klaipėdos miesto parkas
 Sąjūdžio parkas
 Botanikos sodas
 Treko parkas
 Parkas prie Reikjaviko ir Smiltelės gatvių
 Draugystės parkas
 Ąžuolų giraitės parkas
 Debreceno gatvės skveras
 Storosios liepos skveras
 Priestotės gatvės skveras
 Žvejo skulptūros skveras
 Dangės skveras
</div>

Istorija

Vokiečių ordinas 
Manoma, kad baltų gyvenvietėse šiuolaikinio miesto teritorijoje gyventa jau nuo VII amžiaus.

Klaipėdos pilis įkurta 1252 m. (Memele Castrum). Gynybinio forto statybos užbaigtos 1253 m. Memelburge įsitvirtino Livonijos ordino kariuomenės daliniai, vadovaujami magistro Eberhardo fon Zaino. Pilies įsteigimo dokumentus magistras Eberhardas pasirašė 1252 m. liepos 29 d., o rugpjūčio 1 d. Kuršo vyskupas Heinrichas fon Liucelburgas.

Magistras Konradas fon Tyrbergas tvirtovę panaudojo kaip atsparos tašką tolimesniems kryžiaus žygiams prieš Žemaitiją palei Nemuno upę. 1255 m. Memelį nesėkmingai bandė užimti sembai. Po šio antpuolio sembai neatsigavo ir 1259 m. buvo priversti pripažinti Vokiečių ordino viršenybę. Memelyje įsikūrė naujakuriai iš Holšteino, Liubeko ir Dortmundo. Tuomet Memelis neoficialiai vadintas Neu-Dortmund (liet. Naujuoju Dortmundu). Gyvenvietė tapo pagrindiniu Kuršo vyskupijos miestu, kuriame buvo katedra ir bent dvi parapijinės bažnyčios. Liubeko miesto teises Klaipėda gavo 1254 m. arba 1258 m.

1323 m. pavasarį ir vasarą Gedimino vadovaujama lietuvių kariuomenė atvyko prie Nemuno ir jau užėmusi miestą apgulė Klaipėdos pilį bei nusiaubė Sembos kraštą, tokiu būdu priversdama ordiną spalio mėnesį pradėti derybas dėl paliaubų. Planuojant atsakomojo puolimo kampaniją prieš Žemaitiją, 1328 m. Livonijos ordino įgulą Memelyje pakeitė riteriai iš Prūsijos. Tačiau lietuvių grėsmė ir išpuoliai smarkiai pakenkė miesto plėtrai: 1379 m. pilis ir miestas iki pat paribių buvo nusiaubti lietuvių, o 1389 m. miestą atstatinėję darbininkai užpulti žemaičių.

1422 m. pasirašyta Melno taikos sutartis stabilizavo valstybinę sieną tarp Vokiečių ordino ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ateinantiems 501 metams. Prasidėjo aktyvesnis Klaipėdos apylinkių apgyvendinimas. 1475 m. miestui suteiktos sausumos miestams būdingos Kulmo miesto teisės. Memelis liko dalimi to, kas tapo Prūsija, o vėliau ir Vokietija. Siena su Lietuva išliko nepakitusi iki pat 1919 m. Tai buvo viena ilgiausiai besitęsusių sienos sutarčių Europoje, minėta dabar jau nebegiedamame Vokietijos himno pirmajame posme Von der Maas bis an die Memel, kuriame aprašomos vokiškų žemių sienos nuo Maso upės vakaruose iki Nemuno upės rytuose.

Prūsijos kunigaikštystė 

Po to, kai Albrechto Brandenburgiečio iš Hohencolernų dinastijos valdoma Brandenburgo markgrafystė oficialiai atsivertė į liuteronybę, nepaisant miesto gubernatoriaus ir karo vado Eriko iš Brunsviko prieštaravimų, Klaipėdos miestas taip pat liuteronybę paskelbė oficialia religija. 1525 m. susikūrė Lenkijos vasalinė valstybė Prūsijos kunigaikštystė. Tai buvo ilgo miesto ir uosto klestėjimo laikotarpio pradžia. Klaipėda veikė ir kaip uostas kaimyninei Lietuvai, o derlingos vietovės Nemuno žiotyse leido auginti kviečius ir juos eksportuoti kaip pelningą produkciją. Vokiečių pirkliai galėjo keliauti į Lietuvą, naudotis Žemaitijos vandens keliais, todėl XVI a. Klaipėda itin sparčiai vystėsi. Atsirado pirmieji amatų cechai, buvo įsteigta pirklių gildija, prasidėjo laivų statyba ir jūrų prekyba, kūrėsi anglai, olandai, škotai, danai, švedai. 1540 m. mieste kilo gaisras, sudegė beveik visas miestas. Po gaisro susiformavo stačiakampis senamiesčio gatvių tinklas.

1618 m. Prūsijos kunigaikštystės sosto įpėdiniu tapo Brandenburgo markos kurfiurstas Jonas Zigmantas iš Hohencolernų dinastijos. Brandenburgo-Prūsijos jungtinė valstybė pradėjo aktyvią regioninę politiką, kuri turėjo įtakos ir Klaipėdos miesto vystymuisi. Klestėjimo laikotarpis baigėsi - 1629–1635 m. karų tarp ATR ir Švedijos laikotarpiu ir Trisdešimtmečio karo metu miestas buvo okupuotas švedų net kelis kartus.

Po Labguvos traktato pasirašymo 1656 m., Šiaurės karo metu, Šventosios Romos imperijos kurfiurstas Frydrichas Vilhelmas atvėrė Klaipėdos uosto prieigą švedų laivams. Pajamos iš prekybos švedų laivais dalintos perpus. 1660 m. pasirašyta Olivos taika užtikrino Prūsijos nepriklausomybę nuo ATR ir Švedijos.

1627 m. pradėti viso miesto gynybinių įtvirtinimų, iš esmės pakeitusių Klaipėdos statusą ir ateities perspektyvas, statymo darbai. 1678 m. lapkričio mėnesį nedidelė švedų kariuomenė įsiveržė į Prūsijos teritoriją, tačiau neįstengę perimti Klaipėdos gynybinės pilies, buvo priversti atsitraukti.

Prūsijos karalystė 

Iki XVIII a. pradžios Klaipėda išsiplėtė iki vienos stipriausių tvirtovių visoje Prūsijoje, o 1701 m. miestas tapo oficialia Prūsijos karalystės dalimi. 1709-1711 m. mieste siautė maras. Nepaisant sudėtingų įtvirtinimų, Septynerių metų karo metu, 1757 m., miestą buvo užėmę rusų kariai, kurie pasitraukė tik 1762 m. Pasibaigus karui, Klaipėdos pilies ir sutvirtinimų priežiūra ilgainiui buvo pamiršta, tačiau miestas nenustojo augti.

1773 m. Klaipėda tapo Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos dalimi. Antrojoje XVIII a. pusėje nedideli, palyginti su Rygos, Klaipėdos muito mokesčiai suviliojo anglų pirklius įkurti pirmąsias pramonines lentpjūves mieste, o tai savo ruožtu skatino įrengti medienos uostą. Iš per Klaipėdą eksportuojamos medienos buvo statomas Britanijos karališkasis laivynas. Iš 1784 m. į Klaipėdą atplaukusių 996 laivų net 500 priklausė anglams. 1792 m. miestą aplankė 756 britų laivai, norėję gabenti medieną iš Lietuvos miškų netoli Klaipėdos. Specializacija medienos gamyboje Klaipėdos pirkliams garantavo pajamas ir ekonominį stabilumą daugiau nei šimtui metų. Per tą laikotarpį miestas taip pat normalizavo prekybinius santykius su Karaliaučiumi, kurie laikyti įtemptais nuo XVI a. regione pasireiškusio politinio nestabilumo. 1800 m. miesto importą daugiausiai sudarė druska, geležis ir silkės, o eksportą, kuris smarkiai viršijo importą – javai, kukurūzai, kanapės, linai, sėmenys ir ypatingai mediena. Anot 1815 m. Encyclopædia Britannica, Klaipėda laikyta „geriausiu jūriniu uostu Baltijos regione“.

Napoleono karų metu Klaipėda tapo laikinąja Prūsijos karalystės sostine, kai čia 1807–1808 m. apsigyveno karalius Frydrichas Vilhelmas III, su žmona Luize, dvariškiais, patarėjais ir svarbiausiais vyriausybės nariais. 1807 m. spalio 9 d. karalius Klaipėdoje pasirašė dokumentą, vėliau pavadintą Spalio ediktu, kuriuo buvo panaikinta baudžiava visoje Prūsijoje. Kartu su baudžiavos panaikinimu priimtas naujas miesto įstatymas leido bet kurios tautybės atstovams įsikurti administracinėje miesto dalyje. Anglai ir škotai greitai užėmė vienas aukščiausių vadovaujančiųjų pareigų vietos magistrate, prekyboje, uoste ir pradėjo dominuoti miesto ekonominiame, kultūriniame ir kalbiniame gyvenime (aukštuosiuose visuomenės sluoksniuose dominuojanti kalba buvo anglų, o vietinių vokiečių tarmė buvo prisotinta angliškais žodžiais ir posakiais), vyravo angliškas gyvenimo būdas, mada.

Žemės aplink Klaipėdą patyrė ekonominį nuosmukį Napoleonui Bonapartui vykdant ekonominę blokadą prieš anglų, vokiečių ir italų prekybininkus. 1812 m. Napoleonui pasitraukus iš Maskvos po nesėkmingo žygio į Rusiją, generolas H. Jorkas atsisakė tenkinti maršalo Ž. Makdonaldo prašymą sustiprinti Klaipėdos gynybinę sistemą Prūsijos sąskaita.

Vokietijos imperija 

Po vokiečių žemių suvienijimo į Vokietijos imperiją 1871 m. Klaipėda tapo šiauriausiu Vokietijos miestu.

Didžiulę įtaką miesto raidai XIX a. turėjo Prūsijoje prasidėjusi pramonės revoliucija ir su tuo susiję urbanizacijos procesai. Nors Klaipėdos gyventojų skaičius XIX a. padidėjo keturis kartus ir 1910 m. išaugo iki 21 470, miestas vystymosi tempais atsiliko nuo kitų Vokietijos miestų. To priežastys daugiausiai buvo politinės. Klaipėda buvo labiausiai į šiaurę ir rytus nutolęs Vokietijos miestas ir nors vyriausybė ir ėmėsi skirti didžiules dotacijas medžių sodinimui, siekdama stabilizuoti smėlio kopas Kuršių nerijoje, didžioji dalis finansinių išteklių Rytų Prūsijos provincijoje buvo sukoncentruota provincijos sostinėje Karaliaučiuje. Tarp reikšmingų Vokietijos investicijų į infrastruktūrą pavyzdžių buvo paplūdimio ruožų plėtra, naujas laivų kanalas Piliava–Karaliaučius, leidęs mieste švartuotis laivams su 6,5 m grimzle ir kainavęs apie 13 milijonų markių.

Sunkiosios pramonės nebuvimas XIX a. 8-ąjį ir 9-ąjį dešimtmečiais sąlygojo Klaipėdos gyventojų augimo stagnaciją. Medienos gamyba ir toliau išliko pagrindine pramonės šaka. Miestas išliko svarbiausiu Baltijos regiono prekybos mediena tašku. 1800 m. mieste veikė Didžiosios Britanijos konsulatas; 1900 m. ten lankėsi Didžiosios Britanijos vicekonsulas ir Lloyd’s agentai. Amžiaus pabaigoje dėl mažėjančios prekybos su Britanija daugelis anglų pargrįžo tėvynėn.

Nuo 1900 m. tarp Klaipėdos ir Kranto (Kuršių nerijos pietuose) bei tarp Klaipėdos ir Tilžės ėmė kursuoti garlaiviai. Per Eitkūnus, Prūsijos pasienio stotį, buvo nutiestas geležinkelis iš pagrindinio Rytų Prūsijos geležinkelių mazgo Įsručio į Sankt Peterburgą. Klaipėda geležinkeliu taip pat buvo sujungta su Įsručiu per Tilžę, iš kur vėliau buvo galima pasiekti Karaliaučių, tačiau tam tekdavo kirsti net 4 kilometrų pločio Nemuno (seniau Memelio) upės slėnį trimis tiltais.

Antrojoje XIX a. pusėje Klaipėda tapo lietuvių kalba lotyniškais rašmenis spausdintų knygų leidybos centru. Spauda lietuvių kalba buvo draudžiama netoliese esančioje Rusijos imperijoje, kurios provincija (Lietuvos gubernija) ribojosi su Vokietijos Rytprūsiais. Knygas per sieną išnešiodavo knygnešiai.

1910 m. vokiečių surašymo metu Klaipėdos teritorijoje gyventojų skaičius siekė 149 766, iš kurių 67 345 gyventojai save laikė lietuviais. Klaipėdos mieste ir uoste, taip pat miesto priemiesčiuose gausiai gyventa etninių vokiečių, o užmiesčio gyvenvietėse – daugiausiai būta etninių lietuvių.

Tarpukaris 

Pagal 1919 m. Versalio taikos sutartį, pasirašytą po Pirmojo pasaulinio karo, Klaipėda ir jos kraštas buvo atskirti nuo Vokietijos valstybės ir tapo Antantės valstybių protektoratu. Prancūzams buvo laikinai pavestas regiono administravimas, iki kol bus surastas nuolatinis sprendimas. Tiek Lietuva, tiek Lenkija kėlė pretenzijas į Klaipėdos valdymą, tačiau nerandant bendro sutarimo atrodė, kad Klaipėdos miestas taps laisvuoju miestu, panašiu į Dancigą. Nelaukdami nepalankaus Antantės sprendimo, lietuviai nutarė inicijuoti Klaipėdos sukilimą ir regioną perimti jėga. Sukilimas buvo įvykdytas 1923 m. sausio mėnesį, kuomet Vakarų Europa savo dėmesį buvo sutelkusi į Rūro srities okupaciją. Lietuvių vykdyta aneksija vokiečių sutikta palankiai, o iš prancūzų tesulaukta labai menko pasipriešinimo. Iš pradžių Tautų Sąjunga oficialiai užprotestavo tokį sukilimą, tačiau 1923 m. vasario mėnesį pripažino pasikeitusią geopolitinę situaciją ir Lietuvos pretenzijas į krašto administravimą. 1924 m. gegužės 8 d. pasirašyta Klaipėdos konvencija pripažino Klaipėdos kraštą nedaloma Lietuvos respublikos dalimi, tačiau su sąlyga, kad kraštui bus užtikrinta plati autonomija.

Miesto ir krašto aneksija turėjo didžiulę įtaką Lietuvos ekonomikai ir užsienio santykiams. Vienu metu Klaipėdos krašte buvo sukuriama net iki 30 % viso Lietuvos BVP ir net 70–80 % šalies prekybos su užsieniu vyko per Klaipėdos miestą. Regione, kuris sudarė tik apie 5 % Lietuvos teritorijos, buvo sutelkta net trečdalis visos šalies pramonės. Per Klaipėdą ėjo 75,6 % Lietuvos eksporto ir 64,8 % importo. Veimaro Vokietija, kuriai vadovavo užsienio reikalų ministras Gustavas Stresemanas, palaikė diplomatinius santykius su Lietuva. Tačiau, Vokietijai tapus nacistine valstybe, šios šalies vyriausybė siekė susigrąžinti Klaipėdos regioną į vokiečių rankas ir dėl to kilo politinė įtampa. Provokiškos partijos ėmė laimėti visus regiono lygmeniu rengtus rinkimus į Klaipėdos parlamentą, kuris neretai grumdavosi su centrinės valdžios iš Lietuvos paskirtu Klaipėdos direktoratu. Lietuvių pastangos sulietuvinti Prūsijos lietuvius skatinant lietuvių kalbą, kultūrą, švietimą vietinių gyventojų dažnai būdavo pasitinkamos su pasipriešinimu.

1932 m. kilęs konfliktas tarp Klaipėdos parlamento ir Lietuvos deleguoto direktorato Klaipėdai turėjo būti išspręstas įsikišus Tarptautinio teisingumo teismui. 1934–1935 m. lietuviai mėgino priešintis nacių skleidžiamai įtakai regione pasitelkdami areštus ir patraukdami baudžiamojon atsakomybėn daugiau nei 120 narių aktyvistų už tariamą sąmokslą surengti maištą prieš lietuvius. Nepaisant gana griežtų nuosprendžių vadinamojoje Noimano-Zaso byloje, kaltinamieji netrukus buvo paleisti dėl nacistinės Vokietijos spaudimo. Klaipėdos konvencija garantavo plačią regiono autonomiją, kas neleido Lietuvai blokuoti augančių provokiškų nuotaikų regione.

Kadangi įtampa tarpukario Europoje ir toliau augo, buvo numanoma, kad Vokietija gali imtis veiksmų prieš Lietuvą, kad susigrąžintų regiono kontrolę. Vokietijos užsienio reikalų ministras Joachimas fon Ribentropas 1939 m. kovo 20 d. pateikė Lietuvos užsienio reikalų ministrui ultimatumą, reikalaudamas grąžinti Klaipėdos miestą ir jo kraštą Vokietijai. Lietuva, negalėdama užsitikrinti tarptautinės paramos savo vidaus ir užsienio politikai, pasidavė ultimatumui ir mainais į galimybę naudotis Klaipėdos uostu kaip laisvuoju, 1939 m. kovo 22 d. vėlyvą vakarą perdavė ginčijamą regioną Vokietijai. Iš miesto pasitraukė nemažai lietuvių ir žydų gyventojų. Tų pačių metų kovo mėnesį uoste lankėsi ir miesto gyventojams kalbą skaitė Adolfas Hitleris. Tai buvo paskutinė Hitlerio okupuota teritorija prieš Antrąjį pasaulinį karą.

Sovietmetis 

Per Antrąjį pasaulinį karą miestas labai nukentėjo nuo sovietų aviacijos bombardavimų bei vokiečių įgulos vykdytų sprogdinimų. Nuo 1944 m. spalio pradėti į Vokietiją evakuoti miesto gyventojai. Beveik tuščią miestą sovietų Raudonoji armija užėmė 1945 m. sausio 28 d. Mieste buvo likę apie 50 žmonių. Evakavus beveik visus senuosius miesto gyventojus, miestas neteko senojo septynių šimtmečių vokiečių-lietuvių-prūsų sambūvio tradicijų. Po karo Klaipėdos miesto teritorija buvo įtraukta į Lietuvos TSR sudėtį, pažymint naujos eros miesto istorijoje pradžią ir miesto, priklausiusio vokiškai kalbančioms žemėms, pabaigą.

Klaipėdoje sovietai įsteigė didžiausią žuvininkystės bazę Tarybų Sąjungos europinėje dalyje. Mieste buvo pastatyta milžiniška laivų gamykla bei laivų remonto bazė, žvejybos uostas. Nuo 1959 m. pabaigos miesto gyventojų skaičius pradėjo sparčiai augti ir 1989 m. mieste buvo apie 203 000 nuolatinių gyventojų. Po Antrojo pasaulinio karo beveik visi miesto gyventojai buvo atvykę iš Lietuvos, Rusijos, Baltarusijos ir Ukrainos ir pakeitė buvusius vokiškai kalbančius gyventojus. Iš pradžių miesto savivaldybėje vyravo rusakalbė vietos valdžia, tačiau po Josifo Stalino mirties į Klaipėdą iš kitų Lietuvos gyvenviečių atvyko daugiau žmonių nei iš kitų sovietinių respublikų ir sričių. Tuo metu lietuviai tapo pagrindine etnine grupe mieste.

Iki 7-ojo – 8-ojo dešimtmečių sandūros Klaipėda Tarybų Sąjungai buvo svarbi tik dėl ekonomikos, o kultūrinė ir religinė veikla buvo minimali ir apribota. Naujoji Klaipėda naujakurių iš visos TSRS buvo kuriama nepaisant miesto istorijos arba priešpriešinant save jai. Kelis pirmuosius pokario dešimtmečius Klaipėda atliko iš esmės ekonominės TSRS provincijos su itin išvystyta žvejybos pramone vaidmenį. Per jūrų uostą geležinkelio keltu Klaipėda–Mukranas buvo plukdomi sovietų strateginiai kroviniai į Rytų Vokietiją. Miestas pradėjo plėtoti kultūrinę veiklą tik apie 1970–1980 m. Vienu iš kultūrinių proveržių laikoma Jūros šventė, kuri kasmet pritraukia tūkstančius žmonių iš visos šalies atvykti į Klaipėdą.

Dabartis 

Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę miesto ekonominę plėtrą labai skatino užsienio investuotojai, tarp jų didelės bendrovės „Philip Morris“, „Siemens“, „Radisson SAS“; 2005 m. Klaipėdoje buvo 20 iš 100 didžiausių Lietuvos investuotojų. Lietuvos žvejybos laivynas ir Jūros žvejybos bendrovė dėl nevykusios privatizacijos bankrutavo. Uostui didelį pelną davė iš Rusijos į Vakarus vežamų žaliavų reeksportas, jis sėkmingai konkuravo su gretimais Baltijos uostais. 1992 m. įkurta Lietuvos Respublikos karinių jūrų pajėgų pagrindinė bazė. 1997 m. Klaipėdoje sukurta laisvoji ekonominė zona.

Plėtojosi kultūra. Remiantis Šiaulių (pedagoginio) universiteto ir Klaipėdos konservatorijos rekomendacijomis, 1991 m. įsteigti Klaipėdos ir LCC tarptautinis universitetai tapo Vakarų Lietuvos regiono kultūros ir mokslo centrais.

2014 m. Klaipėdą aplankė 64 kruiziniai laivai, pagal šį rodiklį pirmą kartą buvo aplenkta Latvijos sostinė Ryga. 2015 m. atlikta 2015 m. Klaipėdos miesto teritorinė reforma.

Savivalda 

Miestas turi savivaldybės statusą Klaipėdos apskrityje. Savivaldybės atstovaujamoji valdžia – Klaipėdos miesto savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Klaipėdos miesto savivaldybės administracija. Seniūnijų nėra.

Herbas 

Klaipėdos herbas naudojamas ir kaip Klaipėdos miesto savivaldybės herbas. Šiuolaikinę herbo versiją sukūrė dizaineris Kęstutis Mickevičius. Dabartinis herbas buvo sukurtas atkuriant senus Klaipėdos miesto antspaudus (analogiškus tiems, kurie buvo naudojami 1446 m., 1605 m. ir 1618 m.). Herbas patvirtintas 1992 m. liepos 1 d.

Merai 

Atkurtoje Lietuvoje Klaipėda turėjusi 7 merus:
 1990–1992 – Povilas Vasiliauskas
 1992–1994 – Benediktas Petrauskas
 1994–1995 – Jurgis Aušra
 1995–1997 – Silverijus Šukys
 1997–2000, 2000–2001 – Eugenijus Gentvilas
 2001–2003, 2003–2007, 2007–2011 – Rimantas Taraškevičius
 2011–2015, 2015–2019, 2019–2023 – Vytautas Grubliauskas

Miesto objektai

Teatro aikštė 

Teatro aikštė yra Klaipėdos miesto širdis. Tai labai mėgstama klaipėdiečių ir jų svečių susibūrimo vieta, be kurios neįsivaizduojamos tokios šventės kaip tarptautinis Pilies džiazo festivalis, Jūros šventė ir kiti renginiai.
Teatro aikštė tokį pavadinimą gavo dėl čia pastatyto klasicizmo stiliaus Klaipėdos dramos teatro pastato.
XX a. pradžioje buvo nutarta aikštės viduryje statyti Simono Dacho paminklą–fontaną, o jo viduryje Simono Dacho atminimui pastatyta skulptūra, vaizduojanti jaunutę basą mergaitę. Ši „Taravos Anikės“ skulptūra ir šiandien yra lankomiausia Klaipėdos miesto skulptūra, kurios neaplenkia turistai.

Danės upės krantinės 

Kairiojoje Danės upės krantinės promenadoje galima išvysti šešis paminklinius knechtus, kurie įprasmina ir pasauliui primena svarbius Lietuvos jūreivių žygdarbius. Simboliškai pagerbtos ir trys jachtos – „Lietuva“, „Dailė“ bei „Audra“, kurios Sąjūdžio metais, 1989 m., pasipuošusios trispalvėmis, perplaukusios Atlanto
vandenyną. Šis žygis, pavadintas „Lietuvos garbei ir vienybei“ ir tęsėsi iš Klaipėdos iki Niujorko ir atgal, tapo laisvės simboliu. Anot buvusio Klaipėdos mero Rimanto Taraškevičiaus, 1989-ųjų žygio reikšmė ne menkesnė nei Baltijos kelias. Tie patys jūreiviai 1992–1993 m. pirmą kartą Lietuvos istorijoje su jachta „Lietuva“ apiplaukė pasaulį.

1907–1945 m. stovėjo pergalės prieš Napoleoną 100-o metų sukakties proga pastatytas paminklas „Borusija“.

Dar vienas bronzine įmontuota plokštele dekoruotas knechtas yra skirtas Gintarui Paulioniui, 1994-aisiais irkline valtimi, pavadinta „Alfredas Jansenas“, perplaukusiam Baltijos jūra. Pats naujausias knechtas įrengtas 2009 m., primena apie tūkstantmečio kelionę aplink pasaulį jachta „Ambersail“. Su šūkiu „Vienas vardas – Lietuva“ 2008 m. spalio 5 d. startavo „Tūkstantmečio odisėja“.

Apskritai Klaipėdoje gausu mažosios architektūros, miesto centre galima rasti daugybę skulptūrų ir kitokių paminklų. Vienas jų dešiniajame Danės krante netoli Biržos tilto atidengta undinėlės skulptūra (autorius – skulpt. Klaudijus Pūdymas, 2015).

Paminklas vieningai Lietuvai „Arka“ 

Paminklas „Arka“ pastatytas Klaipėdoje 2003 m., minint Tilžės akto 85-ąsias ir Klaipėdos krašto susijungimo su Lietuva 80-ąsias metines.
Paminklas sveria 150 tonų ir yra 8,5 metro aukščio. Mažoji kolona iš raudonojo granito simbolizuoja Mažąją Lietuvą ir jos kultūrinį paveldą, o pilkoji – Didžiąją Lietuvą. Viršutinė tartum nuskelta paminklo dalis vaizduoja Karaliaučiaus sritį (Kaliningradą), dabar priklausančią Rusijai. Ant paminklo iškalti Ievos Simonaitytės žodžiai: „Esame viena tauta, viena žemė, viena Lietuva“. Skulptūros autorius Arūnas Sakalauskas.

Skulptūrų parkas 

1977 m. įkurtame Skulptūrų parke eksponuojama moderniosios lietuvių skulptūros (1977–1991 m.) galerija po atviru dangumi su 116 skulptūrinių kompozicijų. Daugiau kaip dešimtmetį skulptūros buvo statomos Smiltynėje vasaros metu skulptorių pleneruose.

Burlaivis „Meridianas“ 

Miesto simbolis – burlaivis „Meridianas“. Tai mokomasis burlaivis, pastatytas 1948 m. Suomijoje, Turku laivų statykloje. Kaip mokomasis burlaivis nustojo veikęs 1967 m., vėliau stovėjo Danės upės krantinėje netoli iržos tilto, burlaivyje veikė baras-restoranas. 2013 m. burlaivis visiškai rekonstruotas, šalia jo esančioje krantinėje įkurtas mažas muziejus po atviru dangumi.

Ekonomika 

Klaipėda yra svarbus vakarų Lietuvos ekonomikos centras. Šalia miesto veikiantis neužšąlantis jūrų uostas lemia tai, kad Klaipėda yra kartu ir labai svarbus transporto mazgas, kuriame susikerta geležinkelių, plentų, tarptautinių keltų linijos. Uoste dirba nemažai didelių krovos, laivų remonto ir statybos bendrovių, teikiamos visos su jūros verslu ir kroviniais susijusios paslaugos. Uostas per metus gali perkrauti iki 35 mln. t įvairių krovinių. Rytinėje miesto dalyje veikia Klaipėdos laisvoji ekonominė zona, leidžianti įmonėms gauti tam tikro lygio mokestinių lengvatų. Mieste veikia daug įmonių, kurios savo pagamintą produkciją eksportuoja į užsienio rinkas. Čia taip pat 2001 m. pastatyta pirmoji Pabaltijyje geoterminė jėgainė. 2014 m. įgyvendintas Lietuvos energetinės nepriklausomybės projektas – Suskystintų gamtinių dujų terminalas su SGD laivu–saugykla „Independence“.

Klaipėda taip pat yra svarbiausias Vakarų Lietuvos pramonės centras. Mieste pagaminama 7,1 % Lietuvos ir apie 60,5 % Klaipėdos apskrities pramonės produkcijos. 70 % Klaipėdos BVP sukuria paslaugos ir administravimas (uosto krovos darbai, tarpininkavimas, logistika, turizmas, viešasis sektorius), 30 % – apdirbamoji pramonė ir statyba. Klaipėdiečių pajamos yra didesnės nei vidutinės gyventojų pajamos Lietuvoje. Mieste įsikūrusios tokios įmonės kaip DFDS Lisco, Klaipėdos jūrų krovinių kompanija, Baltijos laivų statykla, Vakarų laivų gamykla, R. Jonaičio IĮ Argus, AB Klaipėdos kartonas, Balticum TV.

Susisiekimas 

Iš Klaipėdos eina magistraliniai keliai , , kuriuo galima pasiekti Palangą ir Šventąją.  krašto keliu galima pasiekti Šilutę ir Panemunės miestus. Į Kretingą veda kelias . Į Dovilus veda . Jokūbavą galima pasiekti keliu . Kuršių Neriją su Klaipėda jungia kelias  (per perkėlą). Yra kelias į Veiviržėnus .

Klaipėdoje yra stambus geležinkelių mazgas, aptarnaujantis uostą. Greitaisiais keleiviniais traukiniais iš Klaipėdos galima nuvykti į Kretingą, Plungę, Telšius, Šiaulius, Radviliškį, Kėdainius, Jonavą, Kaišiadoris, Vilnių ir pietine kryptimi į Priekulę ir Šilutę. Veikia pramoginis Klaipėdos aerouostas.

Viešasis transportas 

Klaipėdoje šiuo metu veikia 36 autobusų maršrutai, nors didžiausias autobuso maršruto numeris yra 26.

Stambiausi viešojo transporto autobusų maršrutai Klaipėdoje:
 Nr. 8 – iš pietinių miesto mikrorajonų į geležinkelio stotį;
 Nr. 6 – iš pietinių miesto mikrorajonų į Melnragę;
 Nr. 5 – iš pietinių miesto mikrorajonų į šiaurinius miesto rajonus;
 Nr. 3 – iš Žvejybos uosto mikrorajono (Klaipėdos pietvakariuose) į ligoninių kompleksą miesto šiaurėje.
 Nr. 100 – iš autobusų stoties į Palangos oro uostą.

Taip pat veikia maršrutinių taksi sistema (M5, M6, M8).

Geležinkeliai 

Klaipėda visada buvo svarbus logistikos centras, 1875 m. čia įrengus pirmąją geležinkelio stotį pradėti gabenti kroviniai ir keleiviai į kitus Lietuvos miestus ir į kitus kraštus. Klaipėdos geležinkelio stotis veikia Priestočio gatvėje. 

Iš Klaipėdos traukinių stoties šiuo metu yra vykdomi 12 reisų:

 5 reisai (pirmos ir antros klasės greitieji traukiniai) – maršrutu Klaipėda–Vilnius;
 2 reisai (trečios klasės dyzeliniai traukiniai) – maršrutu Klaipėda–Radviliškis.
5 reisai (trečios klasės dyzeliniai traukiniai) - maršrutu Klaipėda-Šilutė

Tiltai per Dangę 

Tiltai per Dangės upę (prieš srovę):
 Pilies tiltas
 Biržos tiltas
 Mokyklos gatvės tiltas
 Klaipėdos geležinkelio tiltas
 Liepų gatvės tiltas
 Tauralaukio tiltas
 Purmalių tiltas

Vandens transportas 

Senojoje ir Naujojoje perkėlose keliama į Smiltynę:
 Senoji perkėla: keliami tik pėstieji ir dviratininkai
 Naujoji perkėla: keliami pėstieji ir dviratininkai, transporto priemonės, įvairūs kroviniai
Iš Klaipėdos jūrų uosto keleivių terminalo plaukia keltai maršrutu Klaipėda–Kylis ir Klaipėda–Karlshamnas

Gyventojai 

Gyventojų skaičius pagal lytį: 53,58 % moterų ir 46,42 % vyrų.

Miesto nuolatinių gyventojų raida:

Pastaraisiais dešimtmečiais miesto gyventojų skaičius sumažėjo nuo 207 100 (1992 m.) iki 148 506 (2019 m.), iš dalies dėl spartaus gyventojų išsikėlimo į priemiesčių ir užmiesčių gyvenvietes.

Tautinė sudėtis 
1945 m. praktiškai visi gyventojai iš miesto pasitraukė su vokiečių kariuomene. 1946–1953 m. miestas buvo iš naujo apgyvendintas, tarp naujųjų gyventojų didelę dalį sudarė rusai ir kitų sovietinių respublikų gyventojai, atsiųsti dirbti naujai kuriamose ir atkuriamose miesto pramonės įmonėse, kiti atvyko savo iniciatyva. Drauge į miestą aktyviai kėlėsi ir lietuviai. Pagal gyventojų surašymų duomenis mieste nuolat augo lietuvių dalis:
 1871 m. – 4,7 %
 1890 m. – 4,7 %
 1925 m. – 30,3 %
 1959 m. – 55,2 %
 1961 m. – 54,2 %
 1970 m. – 60,9 %
 1979 m. – 61,5 %
 1989 m. – 63,0 %
 2001 m. – 71,3 %
 2011 m. – 73,9 %

Pagal tikybą 
2011 m. visuotinio gyventojų surašymo duomenis, Klaipėdoje tikinčiųjų buvo:
 Romos katalikai – 57,9 %
 stačiatikiai – 16,4 %
 sentikiai – 1,4 %
 evangelikai liuteronai – 1,2 %
 evangelikai reformatai – 0,2 %
 musulmonai – 0,1 %
 kiti – 1,0 %
 netikintys/nenurodė – 21,7 %

Kultūra 

Veikia Klaipėdos dramos teatras, Klaipėdos muzikinis teatras, Klaipėdos kariljonas, Klaipėdos lėlių teatras. Yra Klaipėdos miesto koncertų salė, vasaros koncertų estrada. Kultūros centras Žvejų rūmai, Klaipėdos džiazo klubas, Klaipėdos karalienės Luizės jaunimo centras, Klaipėdos miesto savivaldybės etnokultūros centras, Moksleivių saviraiškos centras, Kultūrų komunikacijų centras, kultūros ir švietimo centras „Harmonija“.

Kasmet vyksta daug tarptautinių festivalių: „Skambanti banga“, klasikinės ir šiuolaikinės muzikos festivalis „Klaipėdos muzikinis pavasaris“, tarptautinio šiuolaikinio šokio festivalis „Naujasis Baltijos šokis“, operos ir simfoninės muzikos festivalis „Muzikinis rugpjūtis pajūryje“. Miesto ekonomikai yra itin svarbios vasaros šventės, kurios pritraukia nemažai svečių iš Lietuvos ir užsienio: Klaipėdos laivų paradas, Tarptautinis Stasio Šimkaus chorų konkursas, Lietuvos vakarų krašto dainų šventė, Jūros šventė, Miesto gimtadienis – rugpjūčio 1 d., Klaipėdos pilies džiazo festivalis, Parbėg laivelis. Šių švenčių metu į Klaipėdą atvyksta ne tik nemažai turistų, bet ir prekeivių iš Lietuvos, Latvijos ir Kaliningrado srities.

Klaipėdą garsina varinių pučiamųjų ansamblis Klaipėdos brass kvintetas ir Klaipėdos kamerinis orkestras.

Muziejai 

 39-45
 Kalvystės muziejus
 Klaipėdos laikrodžių muziejus
 Klaipėdos pilies muziejus
 Lietuvos jūrų muziejus
 Mažosios Lietuvos istorijos muziejus
 Rezistencijos ir tremties ekspozijia
 Lietuvos dailės muziejaus padalinys Prano Domšaičio galerija
 Gintaro muziejus „Amber Queen“

Bažnyčios 

Mieste yra 6 katalikų bažnyčios:
 Klaipėdos Kristaus Karaliaus bažnyčia,
 Klaipėdos Marijos Taikos Karalienės bažnyčia
 Klaipėdos Šv. Juozapo Darbininko bažnyčia
 Klaipėdos Šv. Kazimiero bažnyčia
 Klaipėdos Šv. Brunono Kverfurtiečio bažnyčia
 Klaipėdos Šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia
3 stačiatikių cerkvės:

 Klaipėdos Mykolo Apvaizdos cerkvė
 Klaipėdos visų Rusijos Šventųjų cerkvė
 Klaipėdos Šv. kankinių Veros, Nadeždos ir Liubovės bei jų motinos Sofijos šventykla
2 sentikių cerkvės:
 Klaipėdos Švč. Dievo Motinos Dangun ėmimo cerkvė
 Klaipėdos sentikių cerkvė
Kitos bažnyčios:
 Klaipėdos evangelikų liuteronų bažnyčia
 Klaipėdos evangelikų baptistų bažnyčia
 Klaipėdos naujoji apaštalų bažnyčia
Veikia musulmonų sunitų, evangelikų reformatų (Klaipėdos evangelijos koplyčia), žydų judėjų ir kitos bendruomenės.

Švietimo ir ugdymo įstaigos 

 Klaipėdos Stasio Šimkaus konservatorija
 Klaipėdos Eduardo Balsio menų gimnazija
 7 gimnazijos
 14 vidurinių mokyklų (iš jų 2 – suaugusiųjų)
 2 specialiosios mokyklos
 13 pagrindinių mokyklų
 Klaipėdos kurčiųjų ir neprigirdinčiųjų pagrindinė internatinė mokykla
 specialioji pagrindinė mokykla
 pradinė mokykla
 11 mokyklų-darželių (iš jų 1 – specialioji)
 Klaipėdos apskrities viešoji biblioteka (įkurta 1950 m.)
 Klaipėdos miesto biblioteka

Informavimo priemonės

Televizija 

Nuo 1989 m. veikia Klaipėdos televizija, iš Klaipėdos transliuojamas regioninis TV kanalas Balticum TV ir kanalas Balticum Auksinis.

Radijas 

1936–1944 m. veikė Klaipėdos radiofonas ir Klaipėdos radijo stotis. Nuo 1995 m. veikia radijo stotis Laluna. Nuo 2001 m. radijo stotis rusų kalba Raduga. Taip pat veikia stotys Vilties radijas, Radijogama ir Radijas 9.

Spauda 

Iki II pasaulinio karo buvo leidžiami šie spaudos leidiniai: Apžvalga, Arbeiter-Zeitung, Baltijos aidas, Baltika, Baltischer Beobachter, Bangelės, Bendras frontas, Bendras žygis, Birutė, Savaitraštis Darbininkų balsas, Darbininkų vienybė, Darbo balsas, Darželis, Der Arbeiter, Dienos lapas, Gelžkelietis, Jūra, Kaimo žodis, Kibirkštis, Klaipėdos garsas, Klaipėdos krašto amato laikraštis, Klaipėdos krašto laikraštis, Klaipėdos krašto valdžios žinios, Klaipėdos sargas, Klaipėdos žinios, Komersantas, Laukininkystės laiškas Nemuno šalies, Laukininkų patarėjas, Laukininkų prietelis, Lietuvininkų prietelis, Lietuviška ceitunga, Lietuvos keleivis, Lituania, Memeler Allgemeine Zeitung, Memeler Dampfboot, Memeler Volksstimme, Muzika, Mūsų jaunimas, Mūsų pajūris, Organas lietuviškos skyrimo draugystės, Pagonų paslas, Pajūrio sargas, Pajūris, Pakajaus paslas, Plekštė, Policijos žinių lapas, Prekyba, Prekyba ir pramonė, Prūsų lietuvių balsas, Santara, Sąjungų žinios, Teatras, Vaikų vakarai, Vakarai, Valstybinis valdininkas ir Ziono balsas.

Sovietmečiu pradėti leisti: Savaitraštis Baltija, Klaipėda, Lietuvos jūreivis, Lietuvos žvejys, Pajūrio buitininkas, Statybininko žodis, Vasara-Ruduo ir Žvejys.

Nepriklausomoje Lietuvoje pradėti leisti: Almanachas Baltija, Darbininkų balsas, Jūra, Jūra ir krantas, Keleivis, Klaipėdos keleivis, Klaipėdos universitetas, Klakeris, Kultūristas, Lietuvos darbininkas, Lietuvos evangelikų kelias, Mažoji Lietuva, Vakarai, Vakarė Klaipėda, Vakarų ekspresas ir Vėtrungė.

Sportas

Futbolas 
 Mieste yra Klaipėdos centrinis stadionas, DDA (dirbtinės dangos) stadionas, „Baltijos“ ir „Moksleivio“ stadionai. 
 FK Neptūnas rungtyniauja LFF I lygoje.
 Klaipėdos FM rungtyniauja LFF II lygoje. 
 LFF III lygos Klaipėdos zonoje rungtyniauja 8 komandos.

Krepšinis 
Pajėgiausia Klaipėdos vyrų krepšinio komanda yra KK Klaipėdos „Neptūnas“, rungtyniaujanti LKL, VTB, Eurocup lygose bei LKF taurės varžybose. Taip pat Klaipėdoje yra NKL klubas Klaipėdos „Nafta-Universitetas“ ir moterų krepšinio klubas Klaipėdos „Fortūna“. Veikia Vlado Knašiaus krepšinio mokykla.

Kitas sportas 
Veikia rankinio klubas Klaipėdos „Dragūnas“, ledo ritulio klubas „HC KLAIPĖDA“.

Klaipėdai lėkščiasvydžio varžybose atstovauja stipriausias Klaipėdos lėkščiasvydžio klubas „Marių Meškos“. Tinklinio klubas "Amber Queen", tapo Lietuvos tinklinio čempionais.

Miestai partneriai 

Miestai, su kuriais Klaipėda yra užmezgusi partnerystės ryšius:

  Klivlandas, Jungtinės Valstijos, nuo 1992
  Gdynė, Lenkija, nuo 1993
  Karlskruna, Švedija, nuo 1989
  Kotka, Suomija, nuo 1994
  Kudžis, Japonija, nuo 1989
  Liepoja, Latvija, nuo 1997
  Liubekas, Vokietija
  Manheimas, Vokietija, nuo 1915/2002
  Šiaurės Tainsaidas, Anglija, Jungtinė Karalystė, nuo 1995
  Odesa, Ukraina, nuo 2004
  Riugenas, Vokietija
  Ščecinas, Lenkija, nuo 2002

Miestai, su kuriais Klaipėda taip pat palaiko glaudžius ryšius:
  Portas, Portugalija

Šaltiniai

Literatūra 
 Klaipėdos istorija populiariai. – Klaipėda: Klaipėdos miesto savivaldybės kultūros skyrius, 2002. – ISBN 9986-848-22-9
 Safronovas, Vasilijus. Klaipėdos miesto istorinės raidos bruožai. – Klaipėda, 2002. – ISBN 9986-31-063-6
 Tatoris, Jonas. Senoji Klaipėda. – Klaipėda, 1994.
 99 Klaipėdos miesto istorijos (sud. Vygantas Vareikis). – Klaipėda: Druka, 2008. – 232 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-735-95-3
 
 Sadauskienė, Kristina. Klaipėda. Alternatyvus miesto gidas. – Vilnius: Akademikai, 2018. – 288 p.: iliustr. – 9786099607108
 Baedeker, Karl. Northern Germany. London, 1904, p. 178.
 Christiansen, Eric. The Northern Crusades. Penguin Books. London, 1997. pp. 107, 160, 248. 
 The Columbia Electronic Encyclopedia (2006).
 Gathorne-Hardy, Geoffrey Malcolm. A Short History of International Affairs, 1920 to 1934. Oxford University Press, 3rd impression, May 1936, p. 89/91.
 Encyclopædia Britannica 1938 Year Book.
 Hagen, Ludwig: Die Seehäfen in den Provinzen Pommern und Preußen. Berlin 1885 (2 Bände, Band 2: Memel)
 Kirby, David. The Baltic World, 1772–1993: Europe’s Northern Periphery in an Age of Change. Longman. London, 1999. p. 42, 133. 
 Kirby, David. Northern Europe in the Early Modern Period: The Baltic World, 1492–1772. Longman. London, 1990. p. 366 
 Koch, Hannsjoachim Wolfgang. A History of Prussia. Barnes & Noble Books. New York, 1993. pp. 35, 54, 194. 
 Urban, William. The Teutonic Knights: A Military History. Greenhill Books. London, 2003, pp. 65, 121. 
 Woodward, E.L., Butler, Rohan, (editors). Documents on British Foreign Policy 1919–1939 (1939), Third Series, volume IV. HMSO, London, 1951.

Nuorodos 

 
Hanzos miestai