joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Labūnavos Dievo Apvaizdos bažnyčia

Labūnavos Dievo Apvaizdos bažnyčia – katalikų bažnyčia, stovinti Kėdainių rajone, Labūnavos rytinėje dalyje, kapinėse, kairiajame Nevėžio krante, prie kelio . Bažnyčia pokaryje įrengta dvarininkų Zabielų memorialinėje koplyčioje, kuri paskelbta regioniniu architektūros ir istorijos paminklu.

Atlaidai: Dievo Apvaizdos (pirmąjį liepos sekmadienį), Šv. Onos (liepos 26 d. arba keliama į artimiausią sekmadienį), Šv. Pranciškaus Asyžiečio (spalio 4 d. arba keliama į artimiausią sekmadienį).

Istorija 

Pirmąją medinę bažnyčią Labūnavoje 1799 m. pastatė dvarininkas Ignotas Zabiela. Jai 1812 m. sudegus, netrukus naują bažnyčią pastatė Labūnavos dvaro paveldėtojas Anupras Zabiela.

1859 m. Labūnavos kapinėse pastatyta mūrinė, klasicistinė koplyčia. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje bažnyčiai 1944 m. sudegus, kapinių koplyčia 1945 m. buvo pertvarkyta į bažnyčią ir pagal šią paskirtį tebenaudojama iki šių dienų. Greta bažnyčios stovėjusi medinė varpinė perkelta į kapinių, kurių centre stovi koplyčia, kampą. Remontuota 1896, 1945, 1960 m.

Architektūra 

Bažnyčia vėlyvojo klasicizmo stiliaus, apskrito plano, su stačiakampe apside ir prienaviu. Navą dengia apie 10 m skersmens kupolas su stačiakampiu bokšteliu, užsibaigiančiu metaliniu kryžiumi. Pastato tūris sudėtinis, susidedantis iš rotondinės vidurinės dalies ir simetriškai iš abiejų pusių prigludusių prieangio ir presbiterijos tūrių. Pokaryje prie presbiterijos priestato pristatytas zakristijos priestatas.  Priestatų stogų forma – dvišlaitė. 

Patalpose įrengti 3 altoriai (didysis ir du šoniniai), vargonų choras, vitražai (1984). Laidojimo rūsyje užmūrytos 6 kriptos su Zabielų giminės mirusiųjų palaikais. Prie pagrindinio koplyčios įėjimo perkeltos tarpukariu šalia sunaikintos bažnyčios buvusios dvi skulptūros su postamentais – Jėzaus Kristaus ir Mergelės Marijos. Priešais bažnyčią klebono Stepono Pilkos  (1917–1994) rūpesčiu pastatytos dvi iškilios skulptūros: Vytauto Didžiojo (1987) ir šv. Kazimiero (1988).

Literatūra 

 Kazys Misius, Romualdas Šinkūnas. Lietuvos katalikų bažnyčios /žinynas/. – Vilnius: Pradai, 1993. – P. 151

Šaltiniai

Nuorodos 

 Labūnavos Dievo Apvaizdos parapija
 Vyskupo vizitas Labūnavos parapijoje (2006)

Kėdainių rajono bažnyčios
Labūnava
Labanoro Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia

Labanoro Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Labanore, prie kelio .

Istorija 

Labanoro bažnyčia Vilniaus vyskupijoje minima nuo 1522 metų, nes yra įrašyta tų metų Vilniaus vyskupijos bažnyčių sąraše. 1675 m. vyskupo vizitacijos protokole minima sena, begriūvanti Labanoro bažnyčia, kurioje kabo Marijos Sopulingosios paveikslas, laikomas stebuklingu. Bažnyčiai pasenus, Vilniaus vyskupas Masalskis 1768 m. pastatė naują. Ji sudegė 1798 metais. 1818–1820 m. ji buvo atstatyta parapijiečių lėšomis. Spėjama, kad varpinė irgi pastatyta XIX amžiuje. 1820 m. Labanoro bažnyčios vizitacijos akte nurodoma, kad tai iš pušies rąstų suręstas pastatas su 7 stačiakampiais langais. Ant mūrinių postamentų pastatytos kolonos laikė aukštą trikampį frontoną – šiaudais dengto stogo skydą. Frontoną puošė trys pusapskričiai langai. 1849 m. stogas buvo uždengtas malksnomis. Tiek bažnyčia, tiek varpinė vėliau iš lauko apkaltos lentomis, nudažytos rusvai.

Tarpukariu Labanoro bažnyčioje savo vasaros sąskrydžius rengdavo pavasarininkai.

2009 m. vasarą bažnyčia restauruota – nudažytas bažnyčios fasadas, restauruotos medinės jo detalės. Senas bažnyčios stogas pakeistas į autentišką gontų stogo dangą. Bokšteliai atstatyti ir uždengti varine skarda, sutvarkyti bažnyčios pamatai. Šiems darbams kultūros ministerija skyrė 680 tūkst. litų, Švenčionių rajono savivaldybė – 122 tūkst. litų. Sunkių proporcijų, nesudėtingų formų fasadai išlaikė klasicistinį kompozicijos principą.

Plokščią vakarinį fasadą skaidančioms vertikalioms sąvaržoms buvo suteikta siaurų piliastrėlių forma. Virš plataus, dantukais papuošto karnizo kilo aukštas frontonas, kuris užsibaigė bokštu. Apačioje – plačios dvivėrės durys, pabrėžtos trikampiu sandriku, ir stačiakampiai langai. Šoniniuose – pietiniame ir šiauriniame – fasaduose rikiavosi stambūs langai ir piliastrėliai. Karnizą ir palanges dailiai pabrėžė rantuotos lentelės. Įdomiausias ir turtingiausias buvo rytinis bažnyčios fasadas su liaudiška drožyba papuoštais arkiniais langais ir vienaaukščiais priestatais, kuriuos viršuje originaliai užbaigė dengti balkonėliai.

2009 m. gruodžio 21 d. naktį iškart po vidurnakčio bažnyčia visiškai sudegė, liko tik varpinė. Spėjama, kad gaisro priežastis buvo netvarkinga elektros instaliacija, nors prieš pusmetį buvo padarytas didelis bažnyčios remontas (daugiausia išorinis).

Per 2009-ųjų gaisrą varpinė nenukentėjo. Jos tūris – apie 800 m³. Varpinė kvadratinio plano, turi tris tarpsnius, kuriuos jungia stogeliai. Kiekvienas tarpsnis į viršų siaurėja. Pirmas varpinės tarpsnis turi medinių lentų lubas, virš tų lubų antrame tarpsnyje yra įtaisyta nedidelio nuolydžio pertvara, o trečiame – žalvarinis varpas, pagamintas 1805 m. Johano Samuelio Vėnerio Vilniuje. Nors panašaus laiptuoto tūrio varpinių Lietuvoje gana daug, tačiau Labanoro išsiskiria iš visų savo sunkiomis, horizontaliomis proporcijomis.

Bažnyčios atstatymas prasidėjo 2010 m. 2011 m. atstatyta bažnyčia pašventinta..

Nuotraukos

Senoji bažnyčia

Atstatytoji bažnyčia

Šaltiniai 

Švenčionių rajono bažnyčios
Labanoras
Kivylių Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia

Kivylių Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia – Telšių vyskupijos katalikų bažnyčia, stovinti Akmenės rajone, Kivyliuose, 10 km į šiaurės vakarus nuo Naujosios Akmenės.

Istorija 

Bažnyčia naujai pastatyta 2000 m. pagal architekto Rimanto Zimkaus projektą. Statyba rūpinosi klebonas Gediminas Norvilas.
Lėšos surinktos iš parapijiečių, Akmenės savivaldybės, kurato­rių vokiečių (padovanojo varpus).

Architektūra 

Bažnyčia palyginti nedidelė, stačiakampio pla­no, su iškištu bokštu, bokšteliu, trisiene apside. Statybai panaudotos baltos silikatinės plytos, pilkas akmuo. Priekinio fasado kampe pastatytas atviras priengis. Bokštas stačiakampis, dviejų nevienodo dydžio tarpsnių su piramidiniu stogu, siaurais stačiakampiais ir trapeciniais langais, durimis su stogeliu. Šoniniai langai taip pat siauri. 

Statinio vidus halinis, vienos navos, interjere vyrauja tinkuotos baltos sienos. Grindys išklotos plytelėmis. Lubas atstoja ažūrinės gegnės. Presbiterijos šone įrengta zakristija. Vietoje altoriaus stovi juodo granito, paprastų geometrinių formų staliukas ir medinis drožinėtas piupitras. Ant sienos kabo dailininkės Rūtos Kučinskaitės tapytas tradicinės ikonografijos pa­veikslas „Švč. Mergelės Marijos ėmimas į dangų" (drobė, alie­jus). Kryžiaus kelio stočių vaizdai profesionaliai pertapyti.

Nuotraukos

Nuorodos 

 Kivylių Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų parapija
 Valentinas Cibulskas. Šiaurės Lietuvos naujosios bažnyčios

Akmenės rajono bažnyčios
Naujosios Akmenės Šv. Dvasios Atsiuntimo bažnyčia

Naujosios Akmenės Šv. Dvasios Atsiuntimo bažnyčia – katalikų bažnyčia, stovinti Naujojoje Akmenėje. Priklauso Telšių vyskupijai.

Istorija

Bažnyčia pradėta statyti 1989 m. Statyba rūpinosi klebonas Donatas Stulpinas.  Pašventinta 1999 m. Architektas Rimantas Zimkus. 

Bažnyčiai 3 varpus padovanojo Vokietijos katalikų kunigas iš Arnsbergo, Akmenės rajono Garbės pilietis Gerhardas Langė. Kanauninkas G. Langė (g. 1921 m.) Antrojo pasaulinio karo metu tarnavo eiliniu kareiviu Lietuvoje, buvo čia sužeistas. Uolia labdaros veikla, kiek jėgos leido, jis stengėsi grąžinti vokiečių tautos skolą – į remontuojamus, naujai statomų įvairių Lietuvos bažnyčių bokštus buvo įkelti kanauninko rūpesčiu parapijoms dovanoti varpų komplektai.

Architektūra 

Naujosios Akmenės bažnyčia sumūryta iš baltų plytų. Statinys sudėtingo plano su dviem bokštais, dideliu nuožulniu čerpių stogu. Vie­nas bokštas smailiu priekiu prigludęs prie pagrindinio fasado. Kitas keturkampis bokštas su piramidiniu stogu yra kampe. Vie­na siena išlenkta, įėjimas kampe. Langų angos stačiakampės ir siauros.

Vidaus erdvė vienos navos. Lubos viduryje plokščios, šonuose lentelės kaltos nuožulniai. Apsidė smaili, su plokščiomis įgilinto­mis lubomis. Apsidės languose sumontuoti abstraktūs vitražai, kuriuos sukūrė Olegas Katėnskij. Tai pilkų, raudonų, geltonų, žalių, mėlynų linijų kompozicijos. Tapytos stacijos ekspresionistinės išraiškos, originalių kompozicijų. Grindų danga sudėta iš rusvų plytelių su raudonomis ir žaliomis juostomis. U raidės formos balkonas įrengtas ant stambių stulpų. Vietoje altoriaus pastatytas balto šlifuoto marmuro stalas su skydeliais ir piupitras su įgilintu kryželiu. Ant sienos kabo tradicinės ikonografijos Nukryžiuotojo skulptū­ra. Klausykla medinė su trikampiu fron­tonu, ažūrinėmis šoninėmis sienelėmis.

Bažnyčios modernizavimas 

2014 m. Naujosios Akmenės bažnyčią buvo planuojama modernizuoti, tobulinant projektą, svarstant galimus bažnyčios apšildymo ir modernizacijos techninius bei vizualinius sprendinius, pagal projektą planuotas ir įgyvendintas aplinkos sutvarkymo idėjas. Vien pastato dekoratyviniam apšvietimui įrengti ir išorės sienų apdailai reikėtų apie milijono litų. Aplink bažnyčią numatyta pastatyti stulpus su lempomis, kurios iš apačios apšviestų fasado viršų. Silikatinių plytų sienas numatyta nutinkuoti ir dalį padengti keramika, nesirenkant brangesnių apdailos medžiagų iš klinkerio ir natūralaus akmens. Fasado apšiltinimas reikalingas sumažinti energijos sąnaudoms. Paruoštas projektas galimiems įrengti amfiteatrui, tvenkiniui.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Valentinas Cibulskas. Šiaurės Lietuvos naujosios bažnyčios
 Libertas Klimka. Į Lietuvą grįžtantys varpai primena apie savo turtingą istoriją 
 Klebonas Naujojoje Akmenėje nustatė griežtą tvarką

Akmenės rajono bažnyčios
Klaipėdos Šv. Juozapo Darbininko bažnyčia

Klaipėdos Šv. Juozapo Darbininko bažnyčia – katalikų bažnyčia Klaipėdos miesto pietiniame pakraštyje, Varpų mikrorajone, Smiltelės g. 27.

Istorija 

1990 m. kovo 22 d. buvo išskirtas 3 ha žemės sklypas Smiltelės gatvėje naujos bažnyčios statybai. Netrukus, 1990 m. gegužės 1 d. buvo pašventintas kertinis šv. Juozapo Darbininko bažnyčios akmuo ir šv. Mišios imtos aukoti lauke.

Po kelerių dienų, gegužės 10 d. paskelbtas statomos bažnyčios projekto konkursas. Buvo manoma, jog įpusėjus statybos darbams, greitai bus galima melstis statomos bažnyčios rūsyje. Tačiau paaiškėjo, jog tai nebus taip paprasta, nes pastebėta, jog žemė yra labai vandeninga, nelygi. Vien žemės lyginimo ir nusausinimo darbai užėmė nemažą laiko dalį. Todėl kun. Bronislovo Burneikio (1923–1991) rūpesčiu Smiltelės gatvėje pradėta statyti laikina koplyčia, kuri 1990 m. spalio mėnesį statyti baigta ir imta joje melstis. Laikiną šv. Juozapo Darbininko koplyčią 1990 m. lapkričio 11 d. pašventino Telšių vyskupas Antanas Vaičius.

1991 m. pradėti mūrinės šv. Juozapo Darbininko bažnyčios darbai. Bažnyčios projekto konkursą laimėjo architektai Saulius Plungė, Valdas Janulis ir Gintaras Čičiurka.

2000 m.  didžiųjų švenčių metu (šv. Kalėdų ir šv. Velykų progomis) šv. Mišios pirmą kartą  aukotos didžiojoje bažnyčioje. 2003–2004 m.  šv. Mišios pradėtos aukoti joje nuolat.

2007 m. sausio 7 d.  įkurta Šv. Brunono Kverfurtiečio parapija, kuriai buvo perleista dalis šv. Juozapo parapijos ploto.

2008 m. lapkričio 2 d. gaisras sunaikino 1990 m. pastatytą medinę bažnyčią, pastaraisiais metais tarnavusią kaip sandėlį, kuriame buvo laikomos organizacijos „Caritas“ surinktos aukos. Po gaisro iš 25 metrų ilgio ir 12 metrų pločio sandėlio liko tik nuodėguliai. Per 70 metrų nuo sandėlio stovinti Šv. Juozapo Darbininko bažnyčia nenukentėjo.

2009 m. gegužės mėn.  sutvarkyta naujosios bažnyčios aplinka (išasfaltuota aikštelė). 2010 m. rugpjūčio 20 d. bažnyčia  pripažinta tinkama naudoti, nors ir neužbaigta. Beveik prieš du dešimtmečius pastatyta bažnyčia dėl lėšų stygiaus sutvarkyta iki galo nebuvo, todėl per ilgą laiką bažnyčios stogas pradėjo leisti vandenį, sienose įsimetė pelėsis, plytos pradėjo skilinėti bei trupėti. 2011 m. buvo tinkuojamos išorės sienos, bažnyčią apjuosė tvorelė. 2012 m. darbai persikėlė į bažnyčios bokštus, kurie buvo tinkuojami dekoratyviniu tinku.

Galerija

Išnašos

Nuorodos 

 Parapijos tinklalapis 
 Parapijos „Facebook“ paskyra

Klaipėdos bažnyčios
Vilkyčių Šv. Brunono bažnyčia

Vilkyčių Šv. Brunono Kverfurtiečio bažnyčia – Romos katalikų bažnyčia, priklausanti Telšių vyskupijai, esanti Vilkyčiuose, Saugų seniūnijoje, Šilutės rajone. 

Vilkyčių parapijos bažnyčiai įsikurti pritaikytos nenaudojamos patalpos buvusiuose vietos kultūros namuose. Prie maldos namų – atvira vietovė, apsodinta želdiniais, mokyklos stadionas, kurie naudojami vietos bendruomenės susibūrimams ir kitiems renginiams.

Istorija 

Privatizuojant kultūros namus krikščioniška parapijiečių grupelė nusprendė turėti maldos namus Vilkyčiuose. Tam reikėjo įregistruoti bendruomenės centrą. Jis įsikūrė 2002 m. rugsėjo 30 d. Telšių vyskupas Jonas Boruta 2003 m. gegužės 10 d. Vilkyčiuose pašventino koplyčią, įrengtą buvusių kultūros namų dalyje, paskirdamas jos globėju Šv. Brunoną. 

Lietuvos 1000-mečio metais, 2009 m. gegužės 17 d., per Šv. Brunono atlaidus parkelyje prie bažnyčios pastatytas ir pašventintas jubiliejinis stogastulpis (aut. kalvis Darius Vilius). 2013 m. buvo planuojama renovuoti bažnyčios patalpas.

Iki 2012 m. koplyčią aptarnavo Kintų ir Saugų klebonas Alfredas Memys (1960–2015), kurį pakeitė klebonas Vytautas Tamašauskas.

Nuorodos  

 Vilkyčių Šv. Brunono Kverfurtiečio parapija
 Vilkyčių bendruomenės centras „Viltis“ 

Šilutės rajono bažnyčios
Alytaus Švč. M. Marijos Krikščionių Pagalbos bažnyčia

Alytaus Švč. M. Marijos Krikščionių Pagalbos bažnyčia – bažnyčia, stovinti Alytuje. Tai naujausia Alytaus bažnyčia. Pradėta statyti 1991 m. ir pastatyta 2001 m.

Istorija 

Apie naujos bažnyčios Alytuje statymą pradėta rūpintis 1988 m. Tada įkurtas Alytaus Vidzgirio religinės bendruomenės bažnytinis komitetas. Jos nariai tuo metu priklausė vienintelei Alytaus mieste Vilkaviškio vyskupijos Šv. Angelų Sarbų parapijai. Šios parapijos klebonas buvo kun. Pranas Račiūnas. 1989 m. spalio 30 d. Alytaus dekanu ir šv. Angelų Sargų parapijos klebonu paskiriamas kunigas salezietis Petras Dumbliauskas, kuris suteikė parapijai „Švč. M. Marijos Krikščionių Pagalbos“ titulą ir rūpinosi parapijos namų statyba.

1991 m. spalio mėn. pradėti naujos bažnyčios statybos pirmieji darbai tiesiant komunikacijas, įrengiant kolektorių po Jurgiškių gatve, statant gelžbetoninius šulinius, tiesiant elektros kabelį. 1992 m. spalio mėn. įvyko bažnyčios kertinio akmens pašventinimas.

1993 m. gegužės 30 d.  kun. Leonas Jakimavičius paskirtas parapijos klebonu. Paskyrimo tikslas – kurti naujai įsteigtos parapijos bendruomenę ir statyti Dievo namus – bažnyčią. Paskyrimo metu jau buvo išrinktas naujai bažnyčiai statyti sklypas ir pradėta statyti parapijos namai – klebonija. 

Alytaus Marijos Krikščionių Pagalbos parapijoje pirmos šv. Mišios, pirmieji pakrikštyti kūdikiai ir pirmos sutuoktos poros buvo Alytaus Likiškėlių vidurinės mokyklos sporto salėje.

1995m. birželio mėn. išbetonuotas pirmasis naujosios bažnyčios pamatų polius. Darbus vykdė AB „Alvista“.

2001 m. rugpjūčio 26 d. naujai pastatytą bažnyčią, šv. Mišias aukojant 23 kunigams, pašventino ir konsekravo vyskupas Juozas Žemaitis.

Architektūra 

Bažnyčios eksterjero stilius būdingas skandinaviškoms bažnyčioms. Bažnyčios projekto autoriai – architektai Kęstutis Kisielius, Kęstutis Pempė, Gytis Ramunis.

Nuorodos 

 Parapijos puslapis 

Alytaus bažnyčios
Postmodernistinė architektūra Lietuvoje
Rokų Šv. Antano Paduviečio bažnyčia

Rokų Šv. Antano Paduviečio bažnyčia yra piečiausiame Kauno mikrorajone Rokuose, J. Borutos g. 23. Įsikūrusi šalia įmonės UAB „Rokų keramika“.

Bažnyčioje yra medinis altorius, sakykla, „Šventosios Šeimos" skulptūros, kryžius, balto gipso „Kryžiaus kelio“ stotys, iš dailės kūrinių – paveikslas „Šv. Antanas", du angelai iš gobeleno.

Rokų Šv. Antano Paduviečio parapija įkurta 2005 m. rugsėjo 13 d. vyskupo Rimanto Norvilos dekretu. Prieš tai buvusiuose „Rokų keramikos“ kultūros namuose 1999 m. įkurta šv. Šeimos koplyčia.

Istorija 

Rokų ir aplinkinių kaimų gyventojai dažniausiai eidavo melstis į Aukštosios Panemunės bažnyčią arba susirinkdavo per gegužines ir birželines pamaldas parapijiečių namuose giedoti giesmių ir litanijų.

1933 m. už suaukotus Rokų gyventojų pinigus buvo pastatytas kryžius šalia Kauno-Prienų kelio. Prie Rokų kaimo kryžiaus per Šeštines rokiečiai švęsdavo „kryžiavos" dienas. Sovietiniais metais kryžius buvo nuimtas nuo postamento. 1989 m. Rokų kryžius buvo atstatytas, atgimė tradicija giedoti „kryžiavos" dienas.

1998 m. rudenį Rokų gyventojai pradėjo rinkti parašus, kad Rokuose būtų įsteigta koplyčia. Tuščiuose AB „Rokų keramika" kabinetuose buvo įkurtas Kauno apskrities šeimos dvasinio ugdymo centras „Šeimyna". Nuo 1999 m. gegužės 1 d. rokiečiai „Šeimynoje" įrengė mažą altorėlį ir čia rinkosi melstis, giedoti. Tais pačiais metais vyskupas Juozas Žemaitis MIC palaimino koplyčios steigimą Rokuose. Koplyčioje buvo sukurti liturginiai baldai, kryžius (aut. Henrikas Ratautas), suburtas bažnytinis choras. 1999 m. spalio 31 d. koplyčia buvo pašventinta, jai suteiktas Šventosios Šeimos titulas.

2004 m. aktyvių parapijiečių iniciatyva vyskupui buvo įteiktas prašymas dėl parapijos steigimo. Parapija buvo įkurta 2005 m.

Galerija

Nuorodos 

 Parapijos svetainė (vyskupijos inf.)
 Kauno rajono Bažnyčios - Rokų Šv. Šeimos koplyčia

Kauno bažnyčios
Saulius Barauskis

Saulius Barauskis (g. 1965 m. rugpjūčio 5 d. Pavyduose, Kelmės rajonas) – Lietuvos ir Kelmės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1982 m. baigė Kelmės 1-ąją vidurinę mokyklą. UAB „Milda“ degalinės vadovas.

Partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) Kelmės rajono skyriaus narys. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narys. 

Sutuoktinė Daiva, vaikai Rūta, Arnoldas.

Šaltiniai 

Kelmės politikai
Kęstutis Bilius

Kęstutis Bilius (g. 1958 m. spalio 10 d. Noreišiuose, Kelmės rajonas) – Lietuvos ir Kelmės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1969 m. baigė Kelmės rajono Karčiupio pradinę mokyklą, 1970–1974 m. mokėsi Elvyravos aštuonmetėje mokykloje. Lankė kraštotyros ir aviamodelistų būrelius, lengvosios atletikos treniruotes. 1974 m. įstojo ir 1977 m. baigė Šiaulių 2-ąją vidurinę mokyklą – internatą, lankė slidinėjimo treniruotes, įvykdė I suaugusiųjų atskyrį. Vienuoliktoje klasėje vadovavo kultmasiniam sektoriui. 1982 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą, įgijo geografijos ir fizinio lavinimo mokytojo specialybę. Studijų metais SSD „Žalgiris“ bei Lietuvos slidinėjimo rinktinės narys, ketvirtame kurse įvykdė kandidato į sporto meistrus normatyvą.

1982 m. pagal paskyrimą – Šiaulių rajono Kužių aštuonmetės mokyklos geografijos mokytojas. Taip pat ir SSD „Žalgiris“ Šiaulių Kaimo vaikų ir jaunimo sporto mokyklos slidinėjimo treneris. 1985–1990 m. SSD „Žalgiris“ Šiaulių miesto tarybos pirmininko pavaduotojas. 1988–1990 m. Šiaulių „Tauro“ moterų žolės riedulio meistrų komandos viršininkas. 1990 m. Šiaulių automobilių serviso Kelmės TAS priėmėjas. 1992 m. UAB „Berkutas“ direktorius, 2002 m. Lionės Bilienės įmonės direktorius, UAB „Marsera“ direktorius.

1999 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Kelmės rajono skyriaus narys, Kelmės skyriaus pirmininkas. 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narys.  Švietimo, kultūros ir sporto komiteto pirmininkas.

1992 m. įsteigto sporto klubo „Aušra“ pirmininkas. Lietuvos žolės riedulio federacijos Vykdomojo komiteto narys, drausminės techninės komisijos pirmininkas. Lietuvos badmintono federacijos viceprezidentas.

Sutuoktinė Lionė, vaikai Ramūnas, Šarūnas.

Šaltiniai 

Kelmės politikai
Lietuvos sporto pedagogai
Lietuvos sporto veikėjai
Žolės riedulys Lietuvoje
Borisas Markulis

Borisas Markulis (g. 1964 m. spalio 10 d. Paloniuose, Kelmės rajonas) – Lietuvos ir Kelmės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1982 m. baigė Užvenčio vidurinę mokyklą, 1983–1985 m. tarnavo armijoje. 1987 m. baigė Plungės statybos technikumą, statybininkas-technikas, 2009 m. baigė verslo vadybą Šiaulių universitete.

1987 m. Kelmės statybos valdybos darbų vykdytojas, 1992 m. ėmėsi privataus verslo. UAB „Bomarkus“ direktorius. 2004 m. Seimo nario Zenono Mikučio padėjėjas, 2008 m. Seimo nario K.Daukšio padėjėjas.

Darbo partijos Kelmės rajono skyriaus narys, Kelmės rajono skyriaus pirmininkas, DP ekonomikos komiteto narys. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narys. 

Sutuoktinė Hilda-Laima, vaikai Emilis, Erika, Karolis. .

Šaltiniai 

Kelmės politikai
Dune II

Dune II: The Building of a Dynasty , Europoje išleistas pavadinimu Dune II: Battle for Arrakis ir plačiai žinomas tiesiog kaip Dune II – 1992 m. kompiuterinis realaus laiko strategijos žaidimas, išleistas „Westwood Studios“. Nors tai ir nėra pirmas realaus laiko strategijos žaidimas plačiąja prasme, tačiau jame pirmą kartą panaudoti įvairūs metodai, neatsiejami nuo šio žanro dabartiniu supratimu. Pavyzdžiui, „Dune II“ kareivius jau galima valdyti pele, taip pat, atsirado uždengtas žemėlapis (fog of war). Todėl „Dune II“ galima laikyti šiuolaikinių realaus laiko strategijos žaidimų pradininku.

Šis žaidimas nėra „Dune“ tęsinys siužeto ar net žanro prasme, tačiau taip pat grindžiamas Deivido Linčo filmu „Kopa“, kuris savu ruožtu sukurtas pagal to paties pavadinimo Frenko Herberto romaną. Taip pat, „Dune II“ egzistuoja trečioji įtakinga šeima − House of Ordos, kurios nėra nei knygoje, nei filme.

Apžvalga 

Imperatorius Frederick IV iš šeimos Corrino žūtbūt siekia iškasamų brangenybių Arakio planetoje, kurių dėka gražins skolas, į kurias įklimpo vykdydamas karą tarp šeimos narių. Norėdamas pasiekti šį tikslą, jis pasiūlo tapti Arakio planetos gubernatoriumi, tai šeimai, kuri atgabens daugiausia brangenybių imperatoriui. Karas prasideda kai visos trys šeimos atvyksta į Arakio planetą.

Žaidėjas tampa pasirinktos šeimos kariuomenės vadu. Pirmose keliose misijose, užduotis yra sėkmingai įsteigti bazę neokupuotose planetos teritorijose, kasti brangenybes ir apginti bazę nuo kitos šeimos karių. Vėliau, kai šeimų teritorijos bus šalia, žaidėjas turės užpulti juos ir užgrobti jų teritorijas. Kai didžiausią dalį planetos žemėlapio užims žaidėjas, tada likusios šeimos susijungs į sąjungą, kuri puls žaidėjo šeimą kartu. Paskutinėje misijoje žaidėjas susidurs su trimis šeimomis, įskaitant Fredericko pajėgas – Sardaukarus (nežaidžiamos elitinės pajėgos, kurių sunkiųjų pėstininkų kariai yra ypač stiprūs). Paskutinėje žaidimo scenoje kiekviena šeima reaguos skirtingomis išraiškomis į pasiūlytą sandorį ir pasikeitusią pasaulėžiūrą.

Nuorodos 
 Dune II svetainėje MobyGames

1992 kompiuteriniai žaidimai
Kompiuteriniai strateginiai žaidimai
Mokslinės fantastikos kompiuteriniai žaidimai
Juozas Rimkus (1960)

Juozas Rimkus (g. 1960 m. rugsėjo 14 d. Gineikiuose, Kelmės rajone) – agronomas, Lietuvos ir Kelmės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 
1999–2004 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio universitete. 1999–2002 m. buvo Šiaulių apskrities viršininko administracijos Kelmės r. Žemės ūkio skyriaus patarėjas augalininkystei ir kaimo vystymo reikalams, 2002–2007 m. – Kelmės rajono savivaldybės administracijos Žemės ūkio skyriaus vyriausiasis specialistas. 2007–2016 m. užėmė Kelmės rajono savivaldybės administracijos Žemės ūkio skyriaus vedėjo pareigas.

Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Kelmės rajono skyriaus narys. 1990–1995 m. Kelmės apylinkės tarybos narys, 2007 m. (atsisakė mandato) ir nuo 2011 m. iki 2016 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narys. .

Laimėjo 2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose. Išrinktas Kel­mės–Šiau­lių vien­man­da­tė­je apy­gar­do­je. Dirbo Kai­mo rei­ka­lų ko­mi­te­te ir Pe­ti­ci­jų ko­mi­si­jo­je. 2020 m. antrai kadencijai į Seimą nebuvo išrinktas.

Sutuoktinė Salomėja, vaikai Laimonas, Evaldas.

Šaltiniai 

Kelmės politikai
Lietuvos agronomai
Seimo nariai
Kalvelių Dievo Gailestingumo bažnyčia

Kalvelių Dievo Gailestingumo bažnyčia – bažnyčia, stovinti Kalveliuose. Pamaldos laikomos lenkų ir lietuvių (sekmadieniais) kalbomis. Priklauso Šumsko Šv. arkangelo Mykolo parapijai.

Istorija 

1993 m. Kalvelių centre, tuometinio Šumsko parapijos klebono Darjušo Stančiko iniciatyva, buvo pastatytas kryžius. Tai buvo tikėjimo ženklas ir liudijimas, kad būtent ši vieta pasirinkta būsimai šventyklai. Pasitaręs su vietos bendruomene, tikinčiaisiais, D. Stančikas nutarė statyti nedidelę bažnyčią. Pradėjo rinkti aukas. Parėmė rajono savivaldybė. Paklojus dalį pamatų, kun. D. Stančiką iškėlė. Po jo atvykęs dirbti kun. Voicechas Gorlickis baigė statyti bažnyčią. Ją 2000 m. spalio 15 d. pašventino Vilniaus arkivyskupas Audrys Juozas Bačkis. 

2007 m. šalia bažnyčios iškilo pirmasis Lietuvoje bronzinis paminklas popiežiui Jonui Pauliui II. Lėšas paminklui kelerius metus rinko vietos skautai. Aukojo visi parapijiečiai. Paminklas buvo nulietas Lenkijoje.

Architektūra 

Kalveliuose pastatyta pirmoji Lietuvoje Dievo Gailestingumo bažnyčia. Projekto autoriai architektai Tadeušas Derliatka iš Radomo (Lenkija) ir Mečislavas Jagusinskas iš Vilniaus. Bažnyčia mūrinė, turinti modernaus stiliaus bruožų. Bažnyčios rūsyje įrengtos šarvojimo, taip pat ir kitiems renginiams skirtos salės.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Kalvelių seniūnija 

Vilniaus rajono bažnyčios
Kalveliai
Vilniaus Šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia

Vilniaus Šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia – bažnyčia, stovinti Vilniuje, Užupyje. Pamaldos laikomos baltarusių kalba.

Istorija 
Pirmoji medinė bažnyčia, priklausiusi juodiesiems augustinams šioje vietoje sudegė karo su Maskva metu, apie 1665 m.

1778 m. pagal architekto Martyno Knakfuso ankstyvojo klasicizmo projektą pastatyta vienuolių oratorija. Pastatas sugriautas 1794 m. sukilimo metu. Atstatytas kaip mūrinė bažnyčia, išlikusi iki šių dienų, 1823–1824 m. tėvo Augustino Stodolniko rūpesčiu. Naujoji bažnyčia pašventinta 1823 m. rugpjūčio 24 d. Jai suteiktas Šv. Baltramiejaus bažnyčios titulas. 
Bažnyčia buvo kukli, netinkuota. 1834 m. perstatyta varpinė su stogeliu. Vėliau bažnyčia ištinkuota. 1831 m. sukilimo Baltramiejaus bažnyčia tapo Bernardinų bažnyčios filija. 

1879 - 1881 m. Baltramiejaus bažnyčia remontuota Vilniaus puodžių ir keramikos cecho lėšomis. Bažnyčios fasade pristatytas istorizmo stiliaus bokštas.  Šioje bažnyčioje saugotas Trakų vartų Marijos paveikslas. Čia taip pat saugotas ir puodžių ir keramikos cecho archyvas. Bažnyčioje pradžioje buvo trys, vėliau penki altoriai. Chorą laikė dvi kolonos. Vilnios pusėje bažnyčios apsidė sutvirtinta akmenų pylimu bei siena.1900 m. buvo pastatyti vartai. XX a. pirmoje pusėje Baltramiejaus bažnyčia buvo Sudervės Švč. Trejybės bažnyčios filija. 

Žinomas baltarusių, lietuvių ir lenkų dailininkas Ferdinandas Ruščicas, kurį laiką gyvenęs Vilniuje, Užupyje, susituokė šioje bažnyčioje ir vėliau savo testamentu nurodė, kad jo širdis būtų palaidota šv. Baltramiejaus bažnyčioje.
 
1948 m. bažnyčia uždaryta. Tarybų Sąjungos okupacijos metu čia veikė skulptorių dirbtuvės. Studijomos buvo paversti ir choras su zakristija, pačios bažnyčios šonuose iškirstos durys. Bažnyčioje buvo įrengta katilinė. Iš bažnyčios inventoriaus buvo išsaugoti tik jos vargonai.

Bažnyčia šiuo metu 

1997 m. Šv. Baltramiejaus bažnyčia perduota Vilniaus baltarusių katalikų bendruomenei. Pamaldos joje vyksta tik baltarusių kalba. Šią bažnyčią globoja Baltarusijos Kustodijos kapucinų ordino broliai. 2011 m. surašymo duomenimis, Romos katalikų bendruomenei save priskyrė 49,6 % baltarusių, stačiatikių (ortodoksų) bendruomenei – 32,3 % baltarusių. 

Bažnyčios adresas: Užupio g. 17A, 01202 Vilnius.

Išnašos

Išorinės nuorodos 
Vilniaus arkivyskupija https://www.vilnensis.lt/parapijos/parapija/77/ 

Vilniaus bažnyčios
Vilniaus Šv. Jono Bosko bažnyčia

Vilniaus Šv. Jono Bosko Romos katalikų bažnyčia – bažnyčia, stovinti Vilniuje, Lazdynuose, Erfurto g. 3. Pradėta statyti 1992 m. Projekto autorius architektas Vytautas Edmundas Čekanauskas (1930-2010). Baigta statyti 2002 m. (bendraautoris architektas Vytenis Gerliakas).

Istorija 
Parapija įsteigta 1990 m. kovo 12 d. Koplyčia pašventinta 1995 m. sausio 31 d. Bažnyčia pašventinta 2001 m. sausio 28 d. Mišios laikomos lietuvių ir lenkų kalbomis.

Vilniaus bažnyčios
Lazdynai
Vilniaus Šv. Juozapo koplyčia

Vilniaus Šv. Juozapo koplyčia stovi Vilniuje, Pilaitės mikrorajone. Pamaldos laikomos lietuvių ir lenkų kalbomis. Klebonas - kun. R. Doveika.

Istorija 

Šv. Juozapo (Pilaitės) parapija įsteigta 1999 m. vasario 17 d. Koplyčia pašventinta 2001 m. rugsėjo 8 d.

2016 m. pradėta statyti parapijos Šv. Juozapo bažnyčia. Joje laikinai įrengtoje maldų salėje buvo laikomos 2017 m. Kūčių pamaldos.

Nuorodos 

 Šv. Juozapo (Pilaitės) parapijos svetainė

Vilniaus koplyčios
Vilniaus Šv. Kryžiaus bažnyčia

Vilniaus Šv. Kryžiaus bažnyčia – bažnyčia, stovinti Vilniuje. Pašventinta 1995 m. gruodžio 8 d.

Sovietmečiu čia buvo vadinamoji mažoji baroko salė. Dabar čia laikomos mišios lietuvių kalba.

Istorija 

Bažnyčia priklausė vienuoliams bonifratrams. Ji pastatyta 1543 m. (kitais šaltiniais – 1635 ar 1725 m.). Po 1737 m. gaisro bažnyčia rekonstruota, įrengtas vėlyvojo baroko interjeras.

1976 m. sumontuoti nauji vargonai, įkurta Mažoji baroko salė.

Nuorodos 

 Vilniaus Šv. Kryžiaus bažnyčia (dekanato inf.) 
 Bažnyčios ir vienuolyno istorija

Vilniaus bažnyčios
Vilniaus senamiestis
Vilniaus Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia

Vilniaus Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia, plačiau žinoma kaip Vilniaus Pranciškonų bažnyčia, stovi Vilniaus senamiestyje. Priklauso pranciškonams. Mišios laikomos lenkų ir lietuvių kalbomis.

Istorija 
Pranciškonų bažnyčia – vienas seniausių miesto statinių, jo istorija siekia XIV a.

Bažnyčia gotikinė, bet XVIII a. ji įgijo ir baroko formų.

1812 m. bažnyčia buvo apgriauta, joje įrengtas grūdų sandėlis. Vėliau ji buvo paversta archyvu ir tik XX a. pradžioje grąžinta pranciškonams.

Sovietmečiu bažnyčia buvo paversta Lietuvos SSR Vidaus reikalų ministerijos archyvu.

Atkūrus nepriklausomybę bažnyčia grąžinta tikintiesiems ir yra restauruojama. Neseniai joje atidengta stebuklinga laikoma Švč. Mergelės Marijos (Baltosios Dievo Motinos) statula.

2013 m. Lietuvos Aukščiausiasis Teismas priėmė nutarimą, kuriuo grąžino šalia bažnyčios stovinčius vienuolyno pastatus valstybei, o ši 2017 m. juos perdavė pranciškonų konventualų ordinui. Šis sprendimas susilaukė kritikos, kad Vyriausybė grąžino ne Lietuvos, o Lenkijoje veikiančiam ordinui, kuris šiuos pastatus nuosavybės teise įgijo tik 1938 metais, t. y. faktinės Lenkijos okupacijos sąlygomis be Lietuvos Vyriausybės žinios ir nesprendžiant Lietuvos teismams.

Bažnyčios ir vienuolyno vaizdai

Šaltiniai

Nuorodos 
Vilniaus pranciškonų (Mažesniųjų brolių konventualų) vienuolynas ir Švč. Mergelės Marijos Dievo Motinos Ėmimo į dangų bažnyčia

Gotikos architektūra Lietuvoje
Vilniaus bažnyčios
Švč. M. Marijos Taikos Karalienės bažnyčia

Švč. Mergelės Marijos Taikos Karalienės bažnyčia – bažnyčia, stovinti Vilniaus rytuose, Naujojoje Vilnioje, prie Naujosios Vilnios stadiono. Priklauso Naujosios Vilnios dekanatui, Vilniaus arkivyskupijai. Šventosios Mišios vyksta lietuvių ir lenkų kalba. Bažnyčioje įrengtos rožinio slėpinių stotelės. Prie bažnyčios stovi parapijos namai-klebonija. Aplink yra įrengtas Rožinio slėpinių stotelės. Parapijoje veikia Vėliučionių koplyčia.

Istorija 

1932 metais prasidėjo akcija, skirta naujos bažnyčios statyboms. Bažnyčia turėjo būti pašventinta Stanislavo Kostkos vardu. Bažnyčios architektas Jan Borowski. Ši modernizmo stilistikos šventovė pretendavo tapti pačia moderniausia visame Vilniaus krašte, tačiau dėl lėšų stygiaus įgyvendintas kiek santūresnis projekto variantas.

Tarpukario laikotarpiu dabartinės psichiatrinės ligoninės teritorijoje buvo įsisteigusios kareivinės, kuriose buvo įsikūręs lenkų kariuomenės 13-tas Vilniaus ulonų pulkas. Tuo metu kareiviai pradėjo statyti įgulos bažnyčią norėdami jai priskirti šv. Stanislovo Kostkos titulą. Deja, bet II pasaulinis karas nutraukė statybos darbus, o ši bažnyčia taip ir netapo maldos vieta.

Po karo, sovietmečiu, bažnyčios pastatas buvo naudojamas parduotuvės, vyno sandėlio, o vėliau dirbtuvių reikmėms. Bažnyčios pastatas priklausė psichiatrinės ligoninės nuosavybei, o ši ligoninė prieš tai buvo įsikūrusi buvusių kareivinių patalpose, tiksliau sakant, ligoninė sugrįžo į caro laikais jai ir statytas patalpas. 

2002 m., kuomet Lietuva jau 12 metų buvo nepriklausoma, ligoninės valdžia perdavė bažnyčią ir dar vieną ligoninės pastatą Vilniaus arkivyskupijai. Naujos parapijos kūrimui, kuriai buvo suteiktas Švč. Mergelės Marijos Taikos Karalienės titulas, Vilniaus arkivyskupas metropolitas kardinolas Audrys Juozas Bačkis paskyrė kleboną kun. Vaclav Volodkovič.

2005 m. spalio 8 d. kardinolas A. J. Bačkis, dalyvaujant gausiam tikinčiųjų būriui drauge su dvasininkais, iškilmingai konsekravo Švč. Mergelės Marijos Taikos Karalienės bažnyčią. 

2014 m. parapija tapo naujai įsteigto Naujosios Vilnios dekanato centru, o pastarajam dekanatui buvo priskirtos: Šv. Kazimiero (Naujosios Vilnios), Nemenčinės, Sužionių, Bezdonių, Balingrado, Buivydžių, Lavoriškių, Mickūnų, Šumsko, Medininkų, Pavilnio, Rukainių ir Rudaminos parapijos bei keletas Vilniaus apylinkių koplyčių.

Kunigai 

 Parapijos klebonas: kun. Dr. Eduardas Kirstukas nuo 2017.08.14.  
 ''Parapijos vikaras'': kun. Edgar Jan Šostak nuo 2022.06.27.  
 Mons. Wojciech Gorlicki:  Švč. M. Marijos Taikos Karalienės parapijoje nuo 2003-08-24 iki 2017.08.14.
 A+A Kun. Petras Tarvydas: Švč. M. Marijos Taikos Karalienės parapijoje nuo 2003-08-24 iki 2017.08.14.
 Jonas Naujokaitis: Švč. M. Marijos Taikos Karalienės parapijoje iki 2017-07-04. 
 Ernestas Maslianikas: Švč. M. Marijos Taikos Karalienės parapijoje iki 2016-09-14. 
 A†A Kun. Zbigniew Mickiewicz (1973-2016): Švč. M. Marijos Taikos Karalienės parapijoje nuo 2008-11-24.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Vilniaus Švč. M. Marijos, Taikos Karalienės parapija 

Vilniaus bažnyčios
Naujoji Vilnia
Vilniaus Švč. Trejybės Graikų apeigų katalikų bažnyčia

Vilniaus Švč. Trejybės Graikų apeigų katalikų bažnyčia – bažnyčia, stovinti Vilniuje. Pamaldos laikomos tik ukrainiečių kalba. Greta yra kvadratinio plano monumentali renesansinė varpinė, o įėjimas į vienuolyno kiemą yra pro puošnius barokinius Kristupo Glaubico sukurtus vartus.

Istorija 
1347 m. pastatyta medinė stačiatikių cerkvė. Dabartinę mūrinę bažnyčią 1514 m. fundavo Konstantinas Ostrogiškis po skambios pergalės Oršos mūšyje. XVI a. perduota unitams bazilijonams.  1821 m. ji buvo uždaryta ir įkurta stačiatikių seminarija, kuri 1919 m. buvo perduota katalikiškai šv. Vincento Pauliečio draugijai. Sovietmečiu, 1940–1991 m. neveikė, po to perduota Graikų apeigų katalikų (unitų) bendruomenei. 1994 m. atiteko šv. Juozapato bazilijonų ordinui Lietuvoje.

Nuorodos 

 Bažnyčios ir vienuolyno istorija
 Bazilijonų vienuolynas ir Šv. Trejybės bažnyčia
 Bazilijonų bažnyčia
 Šv. Trejybės ir Bazilijonų vienuolyno vartai
 Bazilijonų ordino provincijos interneto svetainė

Vilniaus bažnyčios
Kolainių Švč. Mergelės Marijos, Karmelio kalno karalienės bažnyčia

Kolainių Švč. Mergelės Marijos, Karmelio kalno karalienės bažnyčia – bažnyčia, stovinti Kolainiuose.

Istorija

Apie 1740 m. dvarininkas Jonas Adamkavičius pastatė nedidelę mūrinę koplyčią, užrašė fundaciją. Netrukus prie koplyčios įsikūrė vienuoliai karmelitai. 1817-1831 m.  jie turėjo įsteigę šešiaklasę viešąją mokyklą. Didėjant bendruomenei senoji koplyčia tapo per ankšta. 1827 m. pastatyta nauja mūrinė bažnyčia, panaudojant senosios koplyčios ir vienuolyno fragmentus.

Po 1864 m. bažnyčia uždaryta, 1867 m. ji paversta cerkve. 1922 m. cerkvė vėl pertvarkyta į katalikų bažnyčią, o 1942 m. pastatyta nauja medinė Kolainių Dievo Motinos ikonos „Smolenskaja“ cerkvė.

Sovietmečiu bažnyčia buvo ne tik atimta, bet ir gerokai nuniokota. Dabartinė, atstatyta bažnyčia pašventinta 1997 m. spalio 12 d.

Architektūra 

Bažnyčia stovi ant kalnelio, nuo kurio atsiveria apylinkių panorama (Ventos upės slėnis). Bažnyčiai grąžintas istorinis vaizdas. Žemiau stovėjusio medinio vienuolyno nebelikę nė ženklo. Pagal išlikusius fragmentus, suformuotas istorinis šventoriaus planas, atkurti buvę vartai. Bažnyčios viduje planas nebuvo keistas. Palikta vienanavė erdvė. Viduje atidengti senos XIX a. pirmosios pusės sienų tapybos fragmentai. Didžiajame altoriuje įstatyta 1997 m. sukurta  Prisikėlusio Kristaus skulptūra (aut. Stanislovas Kuzma).

Galerija

Šaltiniai

Nuorodos 

 Kolainių Švč. Mergelės Marijos, Karmelio kalno karalienės bažnyčiaa (dekanato inf.)
 Kolainių Švč. Mergelės Marijos, Karmelio kalno karalienės bažnyčia (facebook.com)
 Kolainių Švč. Mergelės Marijos, Karmelio kalno karalienės bažnyčia (panoraminės nuotraukos)

Kolainiai
Kelmės rajono bažnyčios
Dambavos Dievo Apvaizdos bažnyčia

Dambavos Dievo Apvaizdos bažnyčia – bažnyčia, stovinti Dambavoje, Radviliškio rajone.

Istorija 

Pirmąją bažnyčią Dambavoje 1804 m. pastatydino dvarininkai Goštautai. 1822 m. ji sudegė, 1825 m. pastatyta dabartinė.

Išnašos

Nuorodos 
 

Radviliškio rajono bažnyčios
Rūta Cirtautaitė

Rūta Cirtautaitė (g. 1959 m. lapkričio 17 d. Lomiuose, Tauragės rajonas) – Lietuvos ir Klaipėdos rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija 
1978 m. baigė Klaipėdos pedagoginę mokyklą, darželio auklėtoja, 1983 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą, ikimokyklinio ugdymo ir psichologijos dėstytoja, 1995 m. baigė Klaipėdos universiteto Kvalifikacijos kėlimo institutą, pradinių klasių mokytoja, 2006 m. Kauno technologijos universitete baigė viešąjį administravimą.

1978 m. Kretingos „Žibutės“ vaikų darželio auklėtoja. 1983 m. Klaipėdos rajono švietimo skyriaus inspektorė metodininkė, Klaipėdos universiteto dėstytoja, Gargždų vidurinės mokyklos mokytoja, Klaipėdos Pamario vidurinės mokyklos direktoriaus pavaduotoja ugdymui, Gargždų miesto seniūnijos seniūnė, 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Klaipėdos rajono savivaldybės mero pavaduotoja. 

1984 m. SSKP narė, 1990 m. LDDP, 2007 m. partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai narė. 2003–2007 m. (partijos Lietuvos krikščionys demokratai sąraše), 2007–2011 m. (Tėvynės sąjungos sąraše) ir nuo 2011 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narė.

Šaltiniai 

Lietuvos pedagogai
Klaipėdos rajono politikai
Lietuvos savivaldybių seniūnai
Česlovas Tarvydas

Česlovas Tarvydas (1935 m. sausio 24 d. Šermukšniuose, Klaipėdos rajonas – 2020 m. sausio 16 d.) – Lietuvos ir Klaipėdos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija 

1952 m. vasarą iš Priekulės geležinkelio stoties drauge su šeima ištremtas į Sibirą. Tremtyje dirbo plytinėje, į gimtąjį kaimą sugrįžo 1957 m. 1972 m. baigė Rietavo žemės ūkio technikumą, mechanizatorius. Č. Tarvydo individualios įmonės savininkas.

Tėvynės sąjungos Klaipėdos rajono skyriaus narys. 1990–1995 m. Klaipėdos rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys.  Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos Klaipėdos rajono asociacijos pirmininkas.

Priekulės Laisvės kovų ir tremties istorijos muziejaus steigimo iniciatorius, padėjo pargabenti į Lietuvą Vasario 16-osios akto signataro Jurgio Šaulio archyvus ir daiktus. Taip pat inicijavo (drauge su kitais) knygos apie rezistenciją ir tremtį Klaipėdos rajone leidybą.

2009 m. Česlovui Tarvydui suteiktas Gargždų miesto garbės piliečio vardas.

Sutuoktinė Marijona, duktė Jūratė.

Šaltiniai 

Klaipėdos rajono politikai
Krunis

Krunis – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, įsikūręs tarp Semeliškių ir Čižiūnų gyvenviečių, prie kelio . Šalia kaimo telkšo Krunio ežeras. Yra autobuso stotelė. Kaime stovi trys šimtametės liepos.

2001 m. per kaimą ėjęs žvyrkelis buvo išasfaltuotas, o dirbę kelininkai norėjo nupjauti šimtametes liepas, tačiau kaimo gyventojų dėka medžiai stovi lyg šiol. Kaime yra buvusi dūminė pirkia pastatyta 1900 m.

Gyventojai

Šaltiniai 

Trakų rajono savivaldybės gyvenvietės
Genovaitė Sinskienė

Genovaitė Sinskienė (g. 1958 m. kovo 1 d. Tauragėje) – Lietuvos ir Klaipėdos rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija 

1976 m. baigė Tauragės 2-ąją vidurinę mokyklą, 1979 m. baigė Vilniaus technologijos technikumą, įgijo chemikės technikės išsilavinimą. 2002 m. baigė Klaipėdos universitetą, vadybininkė, verslo administravimo magistrė.

1979–1993 m. Baltijos laivų statyklos centrinės įmonės laboratorijos chemikė. 1994–2000 m. UAB „Gensina“ direktoriaus pavaduotoja. 2000–2003 m. Klaipėdos rajono savivaldybės mero pavaduotoja. 2003 m. UAB „Gensina“ direktoriaus pavaduotoja finansams ir ekonomikai, UAB „Euterpė“ finansų vadovė.

1996 m. Lietuvos centro sąjungos, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Klaipėdos rajono skyriaus narė. 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narė. 

NVO „Veiklos moterų sambūris“ valdybos pirmininkė. Klaipėdos apskrities moterų Lions klubo „Smiltė“ sekretorė, Gargždų lauko teniso klubo „Setas“ narė.

Sutuoktinis Kęstutis, vaikai Tomas, Dainius. .

Šaltiniai 

Klaipėdos politikai
Pabiločiai

Pabiločiai – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Bilotų, rytiniame Širvintų miško pakraštyje.

Gyventojai

Išnašos 

Širvintų rajono savivaldybės gyvenvietės
Sony Computer Entertainment

Sony Computer Entertainment, Inc. (; SCEI) – Japonijos kompiuterinių žaidimų kompanija, pagarsėjusi įvairios techninės įrangos, susijusios su kompiuteriniais žaidimais, bet labiausiai – kompiuterinių žaidimų konsolių gaminimu.

Ši kompanija yra žymiosios „Sony“ korporacijos dukterinė kompanija.

SCEI įsikūrė 1993 m. lapkričio 16 d., Tokijuje, Japonijoje. 2016 m. „Sony Computer Entertainment“ ir „Sony Network Entertainment“ buvo sujungtos į vieną bendrovę „Sony Interactive Entertainment“ (SIE).

Žaidimų konsolės

PlayStation 

Tai buvo pirmasis „Sony“ įsiveržimas į kompiuterinių žaidimų pramonę. PlayStation (dar vadinamas PSone) iš pradžių buvo planuojamas išleisti tik kaip Super Nintendo Entertainment System konsolės priedas atsaku į Sega Mega-CD. Tačiau Sony persigalvojo ir 1994 m. gruodžio 3 d. buvo išleista nauja kompiuterinių žaidimų konsolė, pavadinta PlayStation. Ši konsolė tapo pačia populiariausia, nurungusi kitas amžininkes.

PlayStation 2 

Kita „Sony“ konsolė, PlayStation 2 (trumpiau – PS2) buvo išleista 2000 m. kovo 4 d. Japonijoje. PlayStation 2 energija buvo tiekiama firminio procesoriaus, vadinamo Energijos varikliu (Emotion Engine) ir buvo pati pirmoji kompiuterinių žaidimų konsolė, galinti nuskaityti DVD diskus. Kai kurie žaidimų kūrėjai skundėsi, kad žaidimus šiai konsolei kurti per sunku, kiti netgi tvirtino, kad ši konsolė, palyginus su varžovais, silpna. Nepaisant tokių nusiskundimų, PlayStation 2 konsolei buvo išleista galybė žaidimų, o pati konsolė, kaip ir jos žaidimai, turėjo puikų pasisekimą rinkoje. Ji vis dėlto sulaukė daugiausiai dėmesio iš visų tuometinių konsolių, antrą vietą palikus „Microsoft“ korporacijos XBox konsolei, trečią – „Nintendo“ kompanijos GameCube, o ketvirtą – nenusisekusiai „Sega“ Dreamcast.

PSX (DVR) 

2003 m. gruodį „Sony“ patobulino PlayStation 2 konsolę, pridėdama dar ir kietąjį diską su vaizdo įrašymo galimybe. Patobulinta sistema buvo pavadinta PSX. Ši turi ir jungtį su PSP. Tai labai brangus įrenginys. Dėl savo nepopuliarumo, jis nebuvo pradėtas gaminti už Japonijos ribų.

PlayStation 3 

„Sony“ PlayStation 3 – dabartinės kompiuterinių žaidimų kartos konsolė. Ji 2005 m. gegužės 16 d. buvo pademonstruota E³ konferencijoje ir 2006 m. lapkričio 11 d. išleista Japonijoje.

PlayStation 4 

„Sony“ PlayStation 4 yra galingiausia savo kartos konsolė.

Išnašos

Nuorodos 

 Oficiali SCEI internetinė svetainė
 Sony Computer Entertainment Japonija
 Sony Computer Entertainment Amerika 
 Sony Computer Entertainment Europa
 Sony Computer Entertainment Korėja
 PlayStation globalinis tinklalapis

Kompiuterinių žaidimų kūrėjai
Japonijos kompiuterinių žaidimų įmonės
Bielskis

Albinas Bielskis-Elskus – dailininkas vitražistas, tapytojas
 Andrius Bielskis – filosofas
 Antanas Andrius Bielskis – inžinierius radiotechnikas
 Jonas Bielskis (1855) – inžinierius, knygnešys
 Jonas Bielskis (1938) – muziejininkas, politikas
 Jonas Bielskis (1949) – gydytojas, politikas
 Jonas Julius Bielskis – diplomatas, teisininkas
 Linas Bielskis – agronomas, politikas
 Marcinas Bielskis – istoriografas, poetas, vertėjas
 Petras Bielskis – režisierius, teatrologas
 Vaclovas Bielskis – inžinierius, knygnešys, politikas
 Vladimiras Bielskis – poetas, libretistas

Lietuviškos pavardės
Lenkiškos pavardės
Žydiškos pavardės
Šimkus

Pavardė kildinama iš , , , kurie yra vardo Simonas (Siemion, Szyman, Cимoн) trumpiniai.

 Aleksandras Šimkus (1897) – karininkas, žurnalistas
 Algirdas Šimkus – kino operatorius
 Algis Šimkus – teisininkas, chorvedys, kompozitorius
 Benas Šimkus – politikas
 Bronius Šimkus – žurnalistas, redaktorius
 Dainius Šimkus – futbolininkas
 Edmundas Šimkus – politikas
 Izidorius Šimkus – politikas
 Jonas Šimkus (1873) – chemikas, politikas, visuomenės veikėjas
 Jonas Šimkus (1906) – rašytojas, spaudos darbuotojas
 Kazimieras Šimkus – politikas
 Sigizmundas Šimkus – pedagogas, politikas
 Stasys Šimkus – pedagogas, chorvedys, kompozitorius
 Vaclovas Šimkus – pedagogas, chorvedys, kompozitorius
 Vladas Šimkus – rašytojas, vertėjas

Taip pat:
 Joana Šimkus – lietuvių kilmės Kanados kino aktorė

Šaltiniai
Laisvės nuo mokesčių diena

Laisvės nuo mokesčių diena − tai simbolinė diena metuose, kai vidutinis mokesčių mokėtojas nustoja dirbti valdžiai ir pradeda dirbti savo paties ir savo šeimos gerovei. Tai yra santykinės mokesčių naštos rodiklis, parodantis, kokią žmogaus sukuriamų gėrybių dalį paima valdžia ir perskirsto per nacionalinį biudžetą ir nebiudžetinius fondus.

Lietuvoje 
Lietuvoje Laisvą nuo mokesčių dieną skaičiuoja Lietuvos laisvosios rinkos institutas.

Laisva nuo mokesčių diena įvairiais metais:

Kitose valstybėse 
Jungtinėje Karalystėje nuo 1963 m. Laisvą nuo mokesčių dieną apskaičiuoja Adamo Smito Institutas. Dažniausiai ji kaip ir Lietuvoje būna gegužės mėnesį.

JAV, kur ir gimė idėja skaičiuoti laisvą nuo mokesčių dieną, nuo 1900 m. ją apskaičiuoja Tax Foundation.

XX a. pradžioje ji būdavo sausio gale, pastaruoju metu ji būna balandžio mėnesį.

Nuorodos 
 „Laisvės nuo mokesčių diena šiemet gerokai nutolo“ 
 Adamo Smito centras  (Lenkų kalba)
 Laisva nuo mokesčių diena JAV (Anglų kalba)
 Adamo Smito institutas Laisva nuo mokesčių diena Jungtinėje karalystėje  (Anglų kalba)

Apmokestinimas
Kraistčerčas

Apie Anglijos miestą žr. Kraistčerčas (Anglija).

Kraistčerčas (, ) – miestas Naujojoje Zelandijoje, Pietinėje saloje (didžiausias saloje). 363,9 tūkst. gyventojų (2007 m.). Uostas prie Ramiojo vandenyno yra Litltone (Littleton). Tarptautinis oro uostas. Išvystyta transporto mašinų, chemijos, vilnos, maisto pramonė.

Yra universitetas, geofizikos ir astronomijos observatorijos.

2010–2011 m. miestas smarkiai nukentėjo nuo žemės drebėjimų.

Pavadinimo kilmė 

Miestas pavadintas pagal Christ Church katedrą, kuri savo ruožtu pavadinta pagal Oksfordo universiteto katedrą. Šie du žodžiai miesto pavadinime sujungti apie 1880 m.

Žymūs žmonės 

 Rudolf Gopas (1913-1983) - dailininkas, dėstytojas.

Naujosios Zelandijos miestai
Ikaras (asteroidas)

1566 Ikaras – asteroidas, atrastas 1949 m. birželio 26 d. vokiečių astronomo V. Badės.

Ikaro vidutinis nuotolis nuo Saulės tik truputį didesnis už Žemės nuotolį nuo jos, bet orbitos ekscentritetas labai didelis. Aplink Saulę jis apskrieja per 408 paras. Prie Saulės gali priartėti arčiau negu Merkurijus, bet taip pat ir nutolti toliau už Marsą. Kartkartėmis Ikaras priartėja prie Žemės. Mažiausias nuotolis nuo jos siekia 7 mln. km.

Asteroidai
Pagavė

Pagavė – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Palūšės, pietiniame Gavio ežero krante. Vakaruose plyti Šakarvos miškas, rytuose eina geležinkelis Vilnius–Daugpilis.

Gyventojai

Šaltiniai 

Ignalinos rajono savivaldybės gyvenvietės