joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Klaipėdos siaurasis geležinkelis

Klaipėdos siaurukas – siaurasis geležinkelis, veikęs „Memeler Kleinbahn“ vardu Klaipėdos krašte iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos.

Istorija 
Mintys apie siauruką Klaipėdos apylinkėse atsirado jau apie 1898 m. Statybos prasidėjo ir galiausiai 1906 metų spalio 22 d. buvo užbaigtos tiesti trys 1000 mm bėgių vėžių atkarpos:

 Klaipėda–Klemiškė–Dovilai–Pėžaičiai (34,8 km ilgio; traukinys triskart per dieną (1914 m. duomenys));
 Klemiškė – Plikiai (10,1 km ilgio, traukinys triskart per dieną (1914 m. duomenys));
 Dovilai–Laugaliai (4,6 km ilgio; traukinys keturis kartus per dieną (1914 m. duomenys)).

Šias atkarpas (o nuo 1904 m. rugpjūčio 18 d. ir miesto tramvajų) eksploatavo 1904 metais įkurta bendrovė „Memeler Kleinbahn-AG“. Jai priklausė ir 4,7 km ilgio linija į Smeltę. Bendrovės įstatinis kapitalas sudarė apie 2,8 milijonų Vokietijos reichsmarkių, o 1913 m. jis buvo padidintas iki 4,7 milijonų reichsmarkių.

Geležinkelį aptarnavo du 1c lokomotyvai, trys Cu21 šilumvežiai ir penki garvežiai bei daugybė automotrisų. Keleivių buvo nedaug, vagonais dažniausiai perveždavo pjautą medieną iš Pėžaičių lentpjūvės bei Dovilų kalkių fabriko produkciją. Geležinkelis atkarpoje Smeltė–Klaipėdos siaurojo geležinkelio stotis naudojo ir miesto tramvajaus (kuris 1934 m. bankrutavo) bėgius. Vagonams transportuoti po miestą, į Smeltę ir uostą buvo paskirti elektriniai lokomotyvai.

Klaipėdos kraštui atitekus Lietuvai, geležinkelis priklausė Klaipėdos miestui, o jį eksploatavo „Ostdeutsche Eisenbahn-Gesellschaft“.

Antrojo pasaulinio karo metais geležinkelio pervežimai ypač išaugo:
 1939 m. buvo pervežta 78, 6 tūkst. keleivių ir 69 tūkst. t krovinių,
 1942 m. – jau 230 tūkst. keleivių (daugiausiai kariškių) ir 73 tūkst. t krovinių.

Po karo geležinkelio bėgiai buvo išardyti, o siaurojo geležinkelio stotis naudojama kitiems tikslams.

Galerija

Išnašos

Šaltiniai 
 http://wiki-de.genealogy.net/Schienenbetrieb_in_Memel
 http://wikimapia.org/6973398/lt/Pastatas

Lietuvos siaurieji geležinkeliai
Klaipėdos transportas
Pagenaičiai (Jurbarkas)

Pagenaičiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, Viešvilės seniūnijoje, 3 km į šiaurės rytus nuo Žukų, 1 km į šiaurės vakarus nuo Jūravos.

Gyventojai

Išnašos 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Pagulbiniai

Pagulbiniai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, Viešvilės seniūnijoje, 3–4 km į vakarus nuo Viešvilės centro. Šiaurinė kaimo dalis yra Viešvilės miške, pietinė dalis siekia Nemuną. Per kaimą eina 330 kV elektros tiekimo linija.

Gyventojai

Žymūs žmonės 

 Paul Brock (1900–1986) – jūreivis, rašytojas.

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Žardeliai (Jurbarkas)

Žardeliai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, Viešvilės seniūnijoje, 1 km į šiaurę nuo Viešvilės centro, prie Viešvilės tvenkinių. Šalia kaimo plyti Žardelių miškas.

Gyventojai

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Balandžiai (Eržvilkas)

Balandžiai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, Eržvilko seniūnijoje, pietvakarinėje Eržvilko miestelio pusėje. Pro kaimą teka Šaltuona, kaimą kerta kelias .

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Kazimieras Ambrozaitis (1859–1947) – kunigas, mecenatas, visuomenininkas.
 Izidorius Pocius (1864-apie 1935) – knygnešys

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Užringis

Užringis – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Juodaičių. Per kaimą teka Mituvos intakas – Akmena.

Gyventojai

Šaltiniai 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Pagausantys I

Pagausantys I – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Juodaičių. Per kaimą teka Gausantė.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Kazimieras Banys (1927-2015), biomedicinos mokslų daktaras, Mažosios Lietuvos sodybos-muziejaus įkūrėjas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 

Jurbarko rajono savivaldybės gyvenvietės
Šilutės–Kulėšų siaurasis geležinkelis

Vietinis geležinkelis Šilutė-Kulėšai – 1435 mm vėžės pločio geležinkelio atkarpa, ėjusi Šilutės miesto apylinkėse Klaipėdos krašte iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos. Ši geležinkelio atkarpa priklausė ir ją eksploatavo siaurųjų geležinkelių kompanijos, todėl ji klaidingai buvo vadinama siauruoju geležinkeliu.

Istorija 

Geležinkelio statyba buvo baigta 1913 m. gruodžio 1 d., jis turėjo standartinio (1435 mm) pločio vėžes, todėl šis geležinkelis neturėtų būti vadinamas siauruku. Investavę akcininkai norėjo pagerinti vietinį susisiekimą bei pritraukti krovinių iš Didžiosios Lietuvos gilumos. Papildomų krovinių atsirado prie siauruko geležinkelio prijungus Šilutės uostą. Keleivių buvo nedaug ir jų skaičius nuolat mažėjo.

Apie 1930 m. Šilutės-Kulėšų geležinkelis turėjo bagažo autobusą, kuriuo gabendavo keleivius ir nedidelius krovinius iš Žemaičių Naumiesčio į Šilutę.

Visą gyvavimo laikotarpį geležinkelį aptarnavo du lokomotyvai B-n2, be to eksploatacijoje buvo du keleiviniai ir devyni krovininiai vagonai. Žibuose (dabar Lietuvninkų g., Šilutėjė) buvo šio geležinkelio stotis. Traukiniai taip pat sustodavo Šilutės geležinkelio (Tilžės – Klaipėdos linija) stotyje.

1913 m. geležinkelis pervežė 35 tūkst. keleivių ir 13 tūkst. t krovinių, o 1939 m. – 22,7 tūkst. keleivių ir 14 tūkst. t krovinių.

Iškart po Antrojo pasaulinio karo geležinkelio bėgiai buvo išardyti. Tačiau tarybiniais metais siaurojo geležinkelio trasa iš Šilutės stoties buvo nutiestas privažiuojamasis kelias, atstatant tiltą per Šyšą, iki pramonės įmonių ir sandėlių. Šiuo metu atšaka dalinai išardyta ir nenaudojama.

Atkarpos 
 14,2 km ilgio – Žibų kaimas (Šilutė) – Kulėšai
 2 km ilgio – Šilutės uostas – Žibų kaimas (Šilutė).

Savininkai 
 iki 1924 birželio 30 – „Insterburger AG“, Įsrutis;
 nuo 1924 liepos 1 – Ostpreussische Kleinbahn-AG“, Karaliaučius.

Eksploatuotojas 
„Ostdeutsche Eisenbahn-Gesellschaft“.

Literatūra 
 Siegfried Bufe (Hrsg.): Eisenbahnen in West- und Ostpreußen. Bufe-Fachbuch-Verlag, Egglham 1986 , ISBN 3-922138-24-1, (Ostdeutsche Eisenbahnen 1).
 Jörg Petzold: Kleinbahnjubiläen 2013. In: Die Museums-Eisenbahn 1/2013, S. 30

Lietuvos siaurieji geležinkeliai
Šilutė
Veisiejų rajonas

Veisiejų rajonas – 1950–1959 m. LTSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje Centras – Veisiejai.

Istorija 

Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš Alytaus apskrities 2 apylinkių ir Lazdijų apskrities 20 apylinkių. Iki 1953 m. priklausė Kauno sričiai. 1955 m. prijungtos panaikinto Druskininkų rajono 2 apylinkės. 1956 m. nežymiai keitėsi ribos. 1959 m. gruodžio 7 d. rajonas panaikintas, jo teritorija perduota Lazdijų rajonui.

Rajone leistas laikraštis „Tarybinis žodis“.

|-
| 1950 m.  || 952 || || 22 apylinkės ||
|-
| 1954 m.  || || || 11 apylinkių ||
|-
| 1959 m.  || 953 || || 13 apylinkių || 1 miestas (Veisiejai), 2 miesteliai
|}

Šaltiniai
Vygrių apskritis

Vygrių apskritis () - 1795-1807 m. egzistavęs administracinis vienetas, priklausęs Balstogės departamentui (Naujoji Rytų Prūsija). Buvo dabartinės Lietuvos pietuose ir dabartinės Lenkijos teritorijoje. Centras – Vygriai (1795–1797 m.), o nuo 1797 m. - Suvalkai. Kai kurias apskrities centro funkcijas turėjo Lazdijai – juose buvo apskrities teismas ir administracija.

Istorija 

1795 m. apskritį suformavo Prūsijos valdžia, ji priklausė Naujosios Rytų Prūsijos provincijos Balstogės departamentui ir apėmė buvusių LDK Merkinės apskrities ir Gardino apskrities dalis Užnemunėje. 

1807 m. sudarius Seinų apskritį, Vygrių apskritis panaikinta.

Apskrityje buvo:
 13 karališkųjų dvarų:
 Beržininkai
 Jeleniavas
 Krasnapolis
 Lazdijai
 Liškiava
 Meteliai
 Pilypavas
 Prieraslis
 Punskas
 Seinai
 Seirijai
 Suvalkai
 Vyžainiai
 3 privačių asmenų miestai:
 Bakalariava
 Milvydavas
 Veisiejai

Šaltiniai 
 
Balstogės departamento apskritys
Seinų apskrities istorija
Lietuva 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

Lietuvos sportininkai dalyvavo 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Sidnėjuje.

Medaliai

Akademinis irklavimas

Baidarių ir kanojų irklavimas

Sprintas

Boksas

Buriavimas

Dviračių sportas

Plentas 
Vyrai

Moterys

Trekas 
Moterys

Dziudo

Gimnastika

Sportinė gimnastika

Moterys

Imtynės 

Mindaugas Ežerskis
Ričardas Pauliukonis

Krepšinis 

Vyrai

Sudėtis
Andrius Giedraitis, Dainius Adomaitis, Darius Maskoliūnas, Eurelijus Žukauskas, Gintaras Einikis, Kęstutis Marčiulionis, Mindaugas Timinskas, Darius Songaila, Ramūnas Šiškauskas, Šarūnas Jasikevičius, Saulius Štombergas, Tomas Masiulis

Lengvoji atletika

Plaukimas

Stalo tenisas 

Rūta Garkauskaitė - 33 vieta		
Rūta Garkauskaitė ir Jolanta Prūsienė - 9 vieta

Sunkioji atletika

Šaudymas

Šiuolaikinė penkiakovė 

Vyrai

Šaltiniai 
 Rezultatai Olympedia svetainėje

2000 metų vasaros olimpinės žaidynės
Lietuva olimpinėse žaidynėse
Asirų vėliava

Asirų vėliava (asir. ܐܬܐ ܕܐܬܘܪ, Ata D'Atoor) – asirų etnoso vėliava. Ši vėliava žymi visus asirus, ir gyvenančius istorinėje tėvynėje, ir kitose šalyse.

Dabartinę vėliavą 1968 m. sukūrė George Atanos. 1971 m. ją priėmė asirų organizacijos (, Assyrian National Federation, Bet-Nahrain Democratic Party).

Vėliavą sudaro šie elementai:
 baltas laukas
 mažas auksinis skritulys centre - reiškia saulę, kuri skleidžia šilumą ir šviesą, ir taip išlaiko visą žemę ir joje gyvenančias būtybes.
 senovės asirų dievo Ašuro emblema vėliavos viršutinėje dalyje, virš saulės disko. Šį elementą įdėjo nacionalistinė Bet-Nahrain Demokratinė Partija.
 saulės diską supa žydra keturkampė žvaigždė - simbolizuoja žemę, o žydra spalva - ramybę.
 trispalvės banguotos juostos, lyg spinduliai išeinančios iš centro ir platėjančios link kraštų - simbolizuoja tris didžiąsias istorinės tėvynes upes:
 tamsiai mėlynos juostos - Eufratas, kurio asiriškas pavadinimas Frot ar Prot reiškia 'gausa'.
 raudonos juostos - Tigras. Raudona spalva reiškia narsą, šlovę ir išdidumą.
 baltos juostos (tarp mėlynos ir raudonos) – Didysis Zabas. Balta spalva reiškia ramybę ir taiką.

Kai kas teigia, kad trispalvės juostos simbolizuoja kelius, kuriais po pasaulį išsiblaškę asirai grįš į senovinę tėvynę.

Etninės vėliavos

de:Flagge Syriens#Weitere Flaggen Syriens
Lietuva 1996 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

Lietuvos sportininkai dalyvavo 1996 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Atlantoje, JAV.

Medaliai

Akademinis irklavimas

Baidarių ir kanojų irklavimas

Sprintas

Boksas

Dviračių sportas

Plentas 
Vyrai

Moterys

Trekas 
Vyrai

Moterys

Dziudo

Imtynės

Krepšinis 

Vyrai

Sudėtis
Artūras Karnišovas, Arvydas Sabonis, Darius Lukminas, Eurelijus Žukauskas, Gintaras Einikis, Mindaugas Žukauskas, Rimas Kurtinaitis, Rytis Vaišvila, Šarūnas Marčiulionis, Saulius Štombergas, Tomas Pačėsas

Gimnastika

Ritminė gimnastika

Lengvoji atletika

Vyrai

Moterys

Plaukimas

Stalo tenisas 

Moterys

Sunkioji atletika

Šaudymas

Šiuolaikinė penkiakovė 

Vyrai

Šaltiniai 
 Rezultatai Olympedia svetainėje

1996 metų vasaros olimpinės žaidynės
Lietuva olimpinėse žaidynėse
Lietuva 1992 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

Lietuvą 1992 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Barselonoje, Ispanijoje atstovavo 46-i sportininkai. Tai buvo trečiosios Olimpinės žaidynės, kuriose Lietuva dalyvavo kaip nepriklausoma valstybė ir pirmosios vasaros žaidynės, kuriose Lietuvos dalyvavo po Sovietų Sąjungos okupacijos.

Medaliai

Akademinis irklavimas

Baidarių ir kanojų irklavimas

Sprintas

Boksas

Buriavimas

Dviračių sportas

Plentas 
Vyrai

Moterys

Trekas 
Moterys

Dziudo

Imtynės

Krepšinis 

Vyrai

Sudėtis
Romanas Brazdauskis, Valdemaras Chomičius, Darius Dimavičius, Gintaras Einikis, Sergėjus Jovaiša, Artūras Karnišovas, Gintaras Krapikas, Rimas Kurtinaitis, Šarūnas Marčiulionis, Alvydas Pazdrazdis, Arvydas Sabonis, Arūnas Visockas.

Lengvoji atletika

Vyrai

Moterys

Plaukimas

Šiuolaikinė penkiakovė 

Vyrai

Šaltiniai 
 Rezultatai Olympedia svetainėje

1992 metų vasaros olimpinės žaidynės
Lietuva olimpinėse žaidynėse
Lietuva 1924 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

Lietuva pirmą kartą dalyvavo Olimpinėse žaidynėse 1924 m. Tai buvo vasaros olimpinės žaidynės Paryžiuje, Prancūzijoje. Olimpinėje paraiškoje Lietuva buvo įrašiusi septynias sporto šakas: boksą, dviračių sportą, fechtavimasį, futbolą, imtynes, gimnastiką ir sportinį šaudymą. Tačiau dėl vienokių ar kitokių priežasčių sportininkai buvo pasiųsti tiktai į futbolo ir plento dviračių varžybų rungtynes.

Dviračių sportas 

Isakas Anolikas ir Juozas Vilpišauskas dalyvavo atskirose laiko lenktynėse daugiau kaip 188 km plento atkarpoje. Dėl dviračių mechaninių gedimų abu sportininkai nebaigė lenktynių.

Futbolas 

Dėl lėšų, laiko ir bendros organizacijos stokos komanda buvo surinkta paskutinę minutę. Futbolininkai stokojo oficialių išvykimo dokumentų važiuoti į Paryžių, profesionalių uniformų, mokymo ir praktikos. Paskubomis surinkti vyrai neturėjo laiko pasitreniruoti prieš išvykimą į Olimpines žaidynes. Komanda abejojo, kad jie galės atvykti laiku į žaidynes, todėl paprašė atidėti pirmąjį etapą. Traukinio kelionė iš Kauno į Paryžių truko apie 40 valandų. Sportininkai atvyko 2:00, likus tiktai 12 valandų prieš pirmą kovą su Šveicarijos komanda, galutinę sidabro laimėtoją. Birželio pirmomis dienomis (tiksli data nenustatyta) Egipto delegacijos vadovų paprašyta, Lietuvos rinktinė žaidė treniruočių pobūdžio rungtynes, vėliau jos įformintos kaip oficialios. Pralaimėta Egipto rinktinei rezultatu 0:10.
Komandos sudėtis
Valerijonas Balčiūnas
Stasys Janušauskas
Jurgis Hardingsonas
Stasys Razma
Vincas Bartuška
Leonas Juozapaitis
Edvardas Mikučiauskas
Stasys Sabaliauskas
Stepas Garbačiauskas
Hansas Gecas
Juozas Žebrauskas

 1 raundas

Šaltiniai

Nuorodos

 Į žaidynes be futbolo kamuolio

1924 metų vasaros olimpinės žaidynės
Lietuva olimpinėse žaidynėse
Lietuva 1928 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

Lietuva dalyvavo 1928 m. vasaros Olimpinėse žaidynėse Amsterdame, Olandijoje. Po prasto debiuto 1924 m. vasaros Olimpinėse žaidynėse, Lietuvos rinktinė buvo geriau paruošusi kovoms Amsterdame. Lietuvai atstovavo 12 sportininkų keturiose sporto šakose: lengvoji atletika, boksas, dviračių sportas ir sunkioji atletika. Geriausias rezultatą pasiekė boksininkas Juozas Vinča, kuris pasidalino 5–8 vietą. Tai buvo paskutinis šalies pasirodymas iki Tarybų Sąjungos okupacijos.

Lengvoji atletika 
Haris Šveminas varžėsi vyrų 100 m ir 200 m bėgimuose. 100 metrų jis baigė 5-asis  savo grupėje pirmame raunde ir nepateko į pusfinalius. Jis pasidalijo 63–71 vietomis tarp 75 bėgikų. 200 metrų bėgime Šveminas buvo trečias grupėj, bet to taip pat nepakako. Jis pasidalijo 31–44 vietas tarp 59 lengvaatlečių. Julius Petraitis varžėsi vyrų 5 000 m bėgime. Jis buvo dešimtas 2-oje grupėj ir toliau bepateko. Adolfas Akelaitis dalyvavo vyrų šuolyje į aukštį ir užėmė paskutinę vietą, pasiekęs 160 cm aukštį. Viktoras Ražaitis dalyvavo vyrų ieties metime. Jo rezultatas buvo 51.16 metrai. Sportininkas užėmė 26-ąją vietą tarp 28 konkurentų. Paulina Radziulytė tapo pirma moterimi, kuri atstovavo  Lietuvai olimpinėse žaidynėse. Ji startavo moterų 800 metrų bėgime. Galutinėje įskaitoje bėgikė dalinosi 23-24 vietas tarp 25 sportininkų. Ji taip pat tyrėjo teisę startuoti 100 metrų bėgimo rungtyje, bet nestartavo.

Boksas 
Lietuvai atstovavo du boksininkai: Juozas Vinča (iki 79.4 kg) ir Kazys Markevičius (iki 61.2 kg). Vinča laimėjo pirmą etapą prieš Robert Foquet iš Prancūzijos ir pateko į ketvirtfinalius, kur Donald McCorkindale iš Pietų Afrikos pašalino jį  iš tolimesnės kovos. Vinčai galutinėje įskaitoje dalinosi 5-8 vietas. Markevičius pralaimėjo pirmame susitikime su Georges Carcagne iš Prancūzijos.

Dviračių sportas 
Lietuvai dviračių sporto rungtyse atstovavo keturi sportininkai: Isakas Anolikas (taip pat dalyvavo 1924 Olimpinėse žaidynėse), Vladas Jankauskas, Jurgis Gedminas ir Tarchumas Murnikas. Visi keturi konkuravo atskirose kelio lenktynėse (168 kilometrų laiko lenktynės). Anolikas ir Jankauskas nebaigė lenktynių. Murnikas baigė lenktynes po 5 valandų 41 minutės ir užėmė 50-ąją vietą tarp 63 konkurentų. Gediminas buvo 55-asis (5 valandos 50 minučių).

Sunkioji atletika 
Pranas Vitonis, vienintelis Lietuvos sunkiaatletis Olimpinėse žaidynėse, konkuravo vyrų 75 kg klasėje. Jis gavo 275 taškus ir buvo 15–16 kartu su Ernst Trinkler iš Šveicarijos tarp 18 konkurentų.

Šaltiniai 
 Rezultatai Olympedia svetainėje

1928 metų vasaros olimpinės žaidynės
Lietuva olimpinėse žaidynėse
Tilžės–Pagėgių–Smalininkų siaurasis geležinkelis

Tilžės–Pagėgių–Smalininkų siaurukas – siaurasis geležinkelis, veikęs Tilžėje ir Klaipėdos krašte iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos.

Atkarpos:
 Pagėgiai–Smalininkai (ilgis 55,1 km, įvestas eksploatacijon 1902.08.12 d.);
 Tilžė–Mikytai (7 km į rytus nuo Pagėgių).

Geležinkelis vežė krovinius iš Didžiosios Lietuvos ir Klaipėdos krašto į Rytprūsius, ypač Nemuno pavasarinių potvynių metu ir žiemą, kai laivyba upėmis sustodavo. Pasienio Smalininkų mieste buvo kraunamos lietuviškos eksporto prekės: popiermalkės, javai ir galvijai, pastaruosius norint pakrauti peronas buvo pailgintas.

Kitos žymesnės stotelės dešiniajame Nemuno krante buvo ties Kalvelių ir Viešvilės lentpjūvėmis. Jų produkcija (pjautinė mediena, skirta šachtų išramstymams) į stoteles buvo paduodama įmonių geležinkeliais. Iš Jūros girininkijos buvo gabenamos popiermalkės, iš karjero Kalveliuose – žvyras.

Keleivių pervežimai sudarė nemenką apyvartos dalį, 1908 m. jie buvo atskirti nuo krovinių gabenimo. Žmonėms pervežti gauti nauji Šteinfurto gamyklos benzoelektriniai triašiai vagonai (pirmieji visoje Vokietijoje, skirti siauriesiems geležinkeliams).

Geležinkelio valdyba įsikūrė Pagėgiuose, vėliau buvo perkelta į Panemunę, kuri tada buvo sudėtine Tilžės miesto dalimi. Siauruką aptarnavo šeši lokomotyvai, du elektrovežiai, jis turėjo 8 keleivinius, 57 krovininius ir tris bagažo vagonus (1942 m. duomenys).

Patekę į Tilžės miesto teritoriją vagonai šalutiniais bėgiais buvo nutraukiami į uostą. Atkarpa Tilžė–Mikytai buvo elektrifikuota, geležinkelis turbūt naudojo 550 V įtampą, nes tokią pat srovę Tilžės elektrinė tiekė ir miesto tramvajų linijoms.

Siaurukas savo geriausius laikus išgyveno prieš Pirmąjį pasaulinį karą, kai 1911 m. buvo pervežta 118 tūkst. keleivių ir 36 tūkst. t krovinių. 1939 metais – atitinkamai 88 tūkst. keleivių ir 19 tūkst. t krovinių. Tarpukaryje geležinkelis pakluso Lietuvos Respublikos įstatymams, buhalterinės ataskaitos buvo sudarinėjamos litais. Antrojo pasaulinio karo metais geležinkelis buvo naudojamas kariniams tikslams – gabenti kariškius ir amuniciją.

Savininkai:
 Insterburger Kleinbahn AG, Įsrutis (iki 1924.06.30);
 Ostpreussische Kleinbahn AG, Karaliaučius (nuo 1924.07.01).
Eksploatuotojas: Ostdeutsche Eisenbahn-Gesellschaft.

Po Antrojo pasaulinio karo geležinkelis buvo panaikintas, bėgiai išardyti.

Šaltiniai 
 Siegfried Bufe. Straßenbahnen in Ost- und Westpreußen (2. Auflage) – Egglham u. München:  Bufe Fachbuch-Verlag, 1987 ISBN 3-922138-29-2
 Siegfried Bufe. Eisenbahnen in West- und Ostpreußen – Egglham u. München:  Bufe Fachbuch-Verlag, 1986 ISBN 3-922138-24-1

Lietuvos siaurieji geležinkeliai
Rytų Prūsija
Klaipėdos kraštas
Pakalniškių piliakalnis (Kaunas)

Pakalniškių piliakalnis yra Kauno rajone, kairiajame Nemuno krante, į rytus nuo dabartinės Zuikinės, Girionyse. Pasiekiamas iš Didžiosios g. Vaišvydavoje (apie 300 m).

Jis buvo supiltas netoli buvusio Pakalniškių kaimo, kuris atsidūrė Kauno marių dugne pastačius Kauno hidroelektrinę. Šiuo metu piliakalnis yra Kauno marių pakrantėje, atlikti piliakalnio sutvirtinimo ir tvarkymo darbai. Apžvalginis Pakalniškių ekologinis takas (3 km).

Legendos pasakoja, kad ant piliakalnio buvusi garsaus valdovo Vaišvydo medinė pilis, saugojusi nuo priešų. Tačiau kartą išdavikų padedami priešai pilį sugriovė iki pamatų ir po to ji nebebuvo atstatyta. Iki 1958 m. piliakalnio papėdėje buvo Pakalniškių kaimas, vėliau iškraustytas dėl Kauno HE statybos. Manoma, kad ant piliakalnio yra išlikusios I pasaulinio karo apkasų liekanos.

Nuorodos 

 Pakalniškių piliakalnis
 Patvirtintas Pakalniškių piliakalnio su priešpiliu ir gyvenviete apsaugos specialusis planas

Piliakalniai Kauno rajone
Girionys
Tolminkiemis

Tolminkiemis, arba Čistyje Prudai (, , nuo 1907 m. Tollmingkehmen, nuo 1938 m. liepos 16 d. Tollmingen) – gyvenvietė Rusijoje, Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Nesterovo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Čistyjė Prudų kaimo gyvenvietės kaimas.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Geldapės apskrities kaimas, valsčiaus ir parapijos centras. 1993–2008 m. Čistyje Prudų apylinkės (Чистопрудненский cовет) centras.

Tolminkiemis žinomas nuo XVI a. Tolminkiemio parapija įkurta 1589 m. Parapijai priklausė 36 kaimai, apylinkėse tuo metu gyveno daug lietuvių. Tačiau Didysis maras išretino lietuvius ir į šį kraštą atsikėlė vokiečių kolonistų. XVIII a. viduryje Tolminkiemio parapijoje jau gyveno tik 1000 lietuvių.

Pirmoje Tolminkiemio bažnyčioje, kuri pastatyta 1589 m., 1600–1621 m. tarnavo vienas iš lietuvių bendrinės kalbos pradininkų Jonas Rėza, prieš tai kunigavęs Tilžėje. Kai mirė Karaliaučiaus lietuvių kunigas, J. Rėza iš Tolminkiemio buvo perkeltas į Karaliaučių. Kurfiursto Jurgio Vilhelmo remiamas, jis ten suredagavo ir 1625 m. išleido Jono Bretkūno verstas psalmes. Tai buvo pirmasis bandymas sunorminti lietuvių kalbą – J. Rėza nemažai Bretkūno naudotų svetimybių pakeitė lietuviškais žodžiais.

1743 m. kunigu paskirtas Kristijonas Donelaitis atvyko čia gyventi lapkričio pabaigoje. Per pirmuosius du dešimtmečius K. Donelaitis energingai tvarkėsi savo parapijoje. Iš apgriuvusios bažnyčios 1756 m. jis pastatė naują bažnyčią. Tais pačiais metais buvo pastatyta nauja mokykla, o 1764 m. ir pastorių našlių namai.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Kristijonas Donelaitis – liuteronų pastorius, lietuvių grožinės literatūros pradininkas, kunigavo ir palaidotas Tolminkiemio bažnyčioje. Yra Donelaičio memorialinis muziejus.

Apylinkė 
Čistyjė Prudų apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės:

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Čistyjė Prudai bankgorodov.ru
 Svetainė apie K. Donelaitį ir jo įamžinimą

Nesterovo rajono gyvenvietės
CD Trofense

Trofos CD – Portugalijos futbolo klubas iš Trofos.

Istorija 
Klubo ištakos siekia 1930 m. 2007/08 m. tapo Antros lygos nugalėtojais ir pateko į elito divizioną. 2008/09 m. Primeira lygoje liko 16 vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną.

2020/21 m. trečioje lygoje pateko į atkrintamąsias varžybos dėl vietos Antroje lygoje ir pateko į Antrą lygą.

Emblemų kaita

Pasiekimai

Sezonai

Portugalijos pirmenybės 

|}

|}

Išnašos

Nuorodos 
 Oficiali klubo svetainė
 SOCCERWAY
 FLASHSCORE
 Transfermarkt
 YouTube kanalas
 RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
 RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrų istorija)

Portugalijos futbolo klubai
Lietuva 2006 m. žiemos olimpinėse žaidynėse

Lietuvos sportininkai dalyvavo 2006 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Turine, Italija.

Rezultatai

Kalnų slidinėjimas 
Vyrų didysis slalomas

Vyrų slalomas

Vyrų Super-G

Biatlonas 
Vyrų 10 km sprintas

Moterų 7.5 km sprintas

Moterų 10 km persekiojimas

Moterų 15 km individualus

Slidinėjimas

Vyrai 
 Aleksej Novoselkij
 Vyrų klasikinių 15 km
 Starto pozicija: 35-asis, grupė 3 10:17:30 vasario 17-ąją
 Finalas: Nepabaigė
 Gedimas: 4.9 km: 14:43.1 (83-iasis); 9.9 km: nepabaigė
 Aleksej Novoselkij iškrito iš 15 km klasikinių slidinėjimo varžybų 5-jam kilometre, jis skundėsi dėl prastai vaškuotų slidžių.
 Vyrų sprintas
 Starto pozicija kvalifikaciniam raunde: 61 vieta, 10:45:15 vasario 22-ąją 2006
 Final: 2:28.04, Nepateko
 Sekundės iki lyderio: 14.51
 Vyrų 50 km laisvojo stiliaus, masinė pradžia
 Starto pozicija: 64-asis, 10:00 vasario 26-ąją
 Final: Nepabaigė
 Gedimas: 10.0 km: 26:15.0 (74-asis); 26.6 km: 1:13:45.4 (73-iasis); 40.0 km: neužbaigė
 Aleksej Novoselkij iškrito iš 50 km slidimo laisvu stiliumi, masinės pradžios 37-jam kilometre.

Moterys 
 Irina Terentjeva
 Moterų 15 km persekiojimas (7.5+7.5)
 Starto pozicija: 37-oji, 10:00 vasario 12-ąją
 Finalas: 48:33.7 (53 vieta)
 Minutės iki lyderio: 5:45.0
 Gedimas: 7.5 km klasikinis: 23:01.3 (56-asis); duobės sustojimas: 36.9 (34-asis); 7.5 km laisvas stilius: 24:55.4 (49-asis)
 Moterų sprintas
 Starto pozicija kvalifikaciniam raunde: 50-oji, 10:12:30 2006 m. vasario 22-ąją
 Finalas: 2:20.08, Nepateko
 Sekundės iki lyderio: 7.63
 Moterų 30 km laisvuoju stiliumi, masinė pradžia
 Starto pozicija: 35-toji, 11:30 vasario 24-ąją
 Finalas: Nebaigė
 Gėdimas: 10.0 km: nebaigė
 Irina Terentjeva iškrito iš moterų 30 km slidimo laisvu stiliumi, masinės pradžios 6-jam kilometre, skundėsi dėl kvėpavimo problemų.

Dailusis čiuožimas

Šokiai ant ledo 
 Margarita Drobiazko ir Povilas Vanagas
 Šokiai ant ledo - Privalomas šokis
 Starto pozicija: 2-ieji, valsas
 Privalomo šokio rezultatai: 35.23 taškai (8 vieta)
 Šokiai ant ledo - Originalus šokis
 Starto Pozicija: 15-ieji, Samba, Rumba ir Cha Cha.
 Tema: lotynų kombinacija
 Orginalių šokių rezultatai: 52.79 taškai (8 vieta)
 Rezultatai po privalomo ir orginbalaus šokių: 88.02 (8 vieta)
 Šokiai ant ledo 0 laisvas šokis
 Starto Pozicija: 16-ieji, Operos Fantomas
 Laisvo šokio rezultatai: 7.17
 Finaliniai taškai: 95.19 (6 vieta)
 Aidas Reklys (Atsarginis šokėjas)

Šaltiniai 

Lietuva olimpinėse žaidynėse
2006 metų žiemos olimpinės žaidynės
Raudonėlė

Raudonėlė – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, Čiulėnų seniūnijoje, 72 km nuo Vilniaus. Nuolatinių gyventojų jame nebėra, išlikusios 4 sodybos. Stovi 2 veikiančios garinės pirtys ir viena dūminė. Yra du maži ežerai ir du upeliai. Iš Versmyno ežeriuko, užimančio 0,7 ha teritoriją, galima gerti vandenį, nes jis yra maitinamas šaltinių.

Vasaros metu šis kaimas, užimantis apie 10 ha teritoriją, tampa neoficialia Lietuvos elektroninės muzikos sostine. Čia esančioje gražioje sodyboje nuo 2004 metų liepos mėnesio paskutinėmis dienomis vyksta didžiausias neoficialus techno muzikos festivalis, vadinamas Šopkinėmis, kuris 2008 metais šventė dešimties metų sukaktį. Dvejus metus vyko lengvesnės elektroninės muzikos festivalis – „Sūpynės“, sutraukęs daugiau negu pusę tūkstančio lankytojų. Buvo surengti keli mažesni psichodelinio transo ar house vakarėliai. Festivalio sodybą galima lengvai pažinti iš šimtamečio ąžuolo, augančio prie įvažiavimo.

Istorija 

Kaimas žinomas nuo 1828 m.

Gyventojai

Šaltiniai 

Molėtų rajono savivaldybės gyvenvietės
Ramutis Petras Bansevičius

Ramutis Petras Bansevičius (g. 1939 m. vasario 23 d. Marijampolėje) – Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija 
1949–1956 m. mokėsi Kauno 12-oje vidurinėje mokykloje, 1961 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1975–1976 m. stažavo Milano politechnikos institute. 1982 m. technikos mokslų daktaras.

1961–1962 m. gamyklos „Apvija“ inžinierius konstruktorius, 1962–1968 m. ENIMS Vilniaus filialo inžinierius. Nuo 1963 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) mokslinis bendradarbis, laboratorijos vedėjas, docentas, 1985–1995 m. Mašinų gamybos, 1995–1996 m. Gamybos sistemų katedros vedėjas, 1996–2000 m. Senato pirmininkas, 2000–2007 m. KTU rektorius. 1963–1983 m. dar dirbo KPI mokslinio centro „Vibrotechnika“ laboratorijoje, nuo 1976 m. vedėjas. Nuo 1984 m. profesorius.

Nuo 1997 m. Lietuvos mokslų akademijos Technikos mokslų skyriaus pirmininkas. Nuo 1998 m. Lietuvos mokslų akademijos narys

Apie 250 straipsnių, 7 precizinių sistemų dinamikos srities knygų autorius. 300 TSRS išradimų, 15 patentų užsienyje iš adaptyviųjų precizinių mechanotroninių sistemų autorius arba bendraautoris.

Bibliografija 
 Vibrovarikliai (su K. Ragulskiu, 1981 m., rusų kalba
 Vibraciniai judesio keitikliai, su kt., 1984 m., rusų k.
 Robotai miniatiūrinėms dalims, 1985 m. rusų k
 Preciziniai vibromechaniniai skenavimo įtaisai, 1991 m., rusų k.
 Precizinių mikrorobotų vibrovarikliai, 1988 m., anglų kalba

Įvertinimas 
 1974 m., 1986 m. LTSR valstybinė premija
 Gedimino 5 laipsnio ordinas

Šaltiniai 

Lietuvos inžinieriai mechanikai
Lietuvos išradėjai
Lietuvos konstruktoriai
LTSR valstybinės premijos laureatai
Albinas Baranauskas

Albinas Baranauskas (g. 1924 m. balandžio 3 d. Bartninkai, Vilkaviškio apskritis – 2013 m. vasario 17 d. ) – lietuvių rašytojas.

Biografija 
1944 m. baigęs Vilkaviškio gimnaziją pasitraukė į Vokietiją, nuo 1948 m. gyvena JAV. 1965 m. baigė Konektikuto universitetą.

Kūryba 
Novelėse (rinkinys „Sniego platumos“, 1955 m., „Kalvos ir lankos“ 1959 m.) lyriškai, su humoru vaizduojama gimtojo krašto kaimo buitis ir žmonės, gausu poetiškų gamtos detalių. Romano „Karklupėnuose“ (1965 m.) pagrindinė tema – jaunuolių meilė vokiečių okupacijos metais. Romane „Rudenys ir pavasariai“, arba Užplynių Pullinevičius namie ir svetur (3 t. 1976–78 m.) tragiškų istorinių įvykių fone parodomi kelių kartų žmonių likimai, išeivių gyvenimas JAV. Su šiuo kūriniu tematiškai susijęs romanas „Vinco Mazurkevičiaus romanas“ (1980 m.). Poezijai (rinkinys „Pasaga ir vyšnios“ 1965 m., „Poezija“ 1994 m.) būdingi tėviškės prisiminimų sukelti išgyvenimai. Išvertė į anglų k. I. Šeiniaus, A. Vaičiulaičio, V. Tamulaičio kūrinių.

Bibliografija 
 Sniego platumos, novelės, London, „Nida Press“, 1955 m.
 Kalvos ir lankos, tolimojo Suvalkijos kampelio žmonės ir gamta, Knygynas „Spauda“, 1959 m.
 Karklupėnuose, Chicago, Lietuviškos knygos klubas, 1965 m.
 Pasaga ir vyšnios, eilėraščiai, Chicago, 1969 m.
 Rudenys ir pavasariai, arba Užplynių Pultinevičius namie ir svetur, Čikaga, Lietuviškos knygos klubas, 1975 m., Marijampolė, Ramona, 2002 m.
 Vinco Mazurkevičiaus romanas, Chicago, Lietuviškos knygos klubas, 1980 m.
 Piliakalnio šešėlis, romanas, Chicago, Lietuviškos knygos klubas, 1984 m.
 Profesorius Rakūnas, romanas, London, Nida, 1988 m.
 Poezija, 1965–1968, eilėraščiai – Vilnius, Lietuvos rašytojų s-gos l-kla, 1994 m.

Vertimai į anglų kalbą
 Vincas Krėvė. The herdsman and the linden tree, New York, Manyland Books, 1964.
 Mykolas Vaitkus. The deluge: a love story of Ancient times, New York, Manyland Books, 1965.
 Ignas Šeinius. Rejuvenation of Siegfried Immerselbe: a novel, New York, Manyland Books, 1965.
 Antanas Vaičiulaitis. Noon at a country inn, New York, Manyland Books, 1965.
 Vytautas Tamulaitis. Nimblefoot the Ant: her adventures, New York, Manyland Books, 1965.

Šaltiniai 

Lietuvos rašytojai
Marijonas Baranauskas

Marijonas (Marius) Baranauskas (1931 m. liepos 24 d. Prienai – 1995 m. lapkričio 28 d. Vilnius) – Lietuvos žurnalistas, fotografas.

Biografija 
Mokėsi Prienuose, Išlauže, Vilniuje, 1959–1965 m. Vilniaus universitete studijavo žurnalistiką.

1957–1970 m. ir 1976–1986 m. Eltos, 1970–1976 m. ir 1986–1995 m. TSRS spaudos agentūros „Novosti“ (Naujienos; nuo 1993 m. Rusijos informacijos agentūra „Novosti“) Lietuvos skyriaus fotožurnalistas. Per daugelį žurnalistinio darbo metų agentūrose ELTA ir APN aplankė beveik visus Lietuvos kampelius, pabuvojo 44 pasaulio šalyse.

Kūryba 
Nuo 1959 m. dalyvavo parodose. Fotografijos daugiausia reportažinės.  Dalyvavo 432 respublikinėse ir tarptautinėse fotoparodose, įvairiuose konkursuose, apdovanotas apie 200 medalių, diplomų, specialių prizų. Aukso medaliais apdovanotas Vokietijoje, Lenkijoje, Estijoje. Surengė 34 autorines fotoparodas įvairia tematika Lietuvoje ir užsienyje (Bulgarija, Danija, Kuba, Lenkija, Vokietija, Azerbaidžanas, Rusija, Latvija).

Fotoalbumai 
 Naujasis Vilnius, su L. Ruiku, 1972 m.
 Tarybų Lietuva, vienas autorių, 1976 m.
 Dainavos kraštas, 1979 m.
 Vaikų pasaulis, 1982 m.
 Mūsų šeima, 1986 m.
 Lietuvos žvejai, 1988 m.

Įvertinimas 
 1978 m. Tarptautinės fotografijos meno federacijos menininko vardas (FIAP).
 1992 m. Sausio 13-osios atminimo medalis už publikacijas ir parodas, skirtas 1991 m. sausio įvykiams Vilniuje ir Atgimimo sąjūdžiui.
 1994 m. Tarptautinės fotografijos meno federacijos nusipelniusio menininko vardas (EFIAP).
 1996 m. (po mirties) Vinco Kudirkos premija.

Šaltiniai 

Lietuvos fotografai menininkai
Lietuvos fotožurnalistai
Bilohirja

Bilohirja (), anksčiau Liachivcai (Ляхівци) – miesto tipo gyvenvietė Ukrainoje, Chmelnyckio srityje. Rajono administracinis centras. 2012 m. mieste gyveno 5 484 gyventojai.

Įkurtas 1441 m., Magdeburgo teisė nuo 1583-ųjų metų, miesto tipo gyvenvietės statusas nuo 1960-ųjų m. Plytų gamybos fabrikas. Šalia miestelio, Suchovolios kaime yra geležinkelio stotis kelyje Podolės Šepetivka–Ternopilis. Miestas įsikūręs prie Gorynės upės. Nuo 2008 m. lapkričio mieste veikia prekybos centras „Naš Kraj“.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Mieste atidarytas pirmas prekybcentris. 

Chmelnyckio srities miestai
Marija Baranauskienė

Marija Baranauskienė (g. 1918 m. lapkričio 21 d. Likiškės, Butrimonių valsčius – 2014 m. kovo 7 d. Kaunas) – Lietuvos agronomė daržininkė, biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija 

1942 m. Dotnuvoje baigė žemės ūkio akademiją. 1964 m. žemės ūkio mokslų kandidatė.

1948–1994 m. dirbo Sodininkystės ir daržininkystės institute (1948–1987 m. Vytėnų bandymų stotis); 1964–1973 m. Daržininkystės, 1974–1984 m. Lauko daržovių agrotechnikos skyriaus vedėja.

Mokslinė veikla 

Mokslinio darbo kryptis – dvimečių daržovių sėklų auginimo agrotechnika, mažai paplitusių daržovių ir prieskoninių augalų tyrimas. Nuo 1959 m. Lietuvos sodininkystės draugijos daržininkystės sekcijos pirmininkė. Sukūrė ridikėlių veisle „Kretingos pagerintieji“, su S. Nacevičiumi – svogūnų veislę „Lietuvos didieji“.

Bibliografija 
 Vaisių, uogų ir daržovių laikymas, su J. Kontrimu, 1969 m.
 Sodininko mėgėjo žinynas, su kt., 1974 m.
 Sodininkė ir daržininko mėgėjo žinynas, su kt., 1982 m.
 Kaimo valgyklos daržas, 1988 m.
 Šeimos daržas, 1994 m.
 Prieskoniniai augalai, 1995 m.

Šaltiniai 

Lietuvos žemės ūkio teoretikai
Miško genetiniai ištekliai

Miško genetiniai ištekliai – miško medžių biologinė medžiaga (populiacijos, medynai, medžių grupės, pavieniai medžiai bei jų dalys), turinti faktinę arba potencialiai vertingą (ekologine, selekcine, ekonomine ar kt. prasme) genetinę informaciją. Genetinių išteklių vertė išreiškiama per genetinę įvairovę - kuo ši įvairovė didesnė, tuo vertingesni genetiniai ištekliai. Genetinė įvairovė, apibūdinanti genetinį kintamumą tarp populiacijų ir jų viduje, šalia rūšinės bei ekosisteminės įvairovės, yra esminis biologinės įvairovės komponentas. Miško genetiniai ištekliai užtikrina miško ekosistemų tvarumą, miškų našumą bei kokybę. Jie yra šiuolaikinės tvarios miškininkystės, miško selekcijos ir sėklininkystės pagrindas. Jų išsaugojimas, gausinimas ir racionalus panaudojimas yra vienas svarbiausių gamtosaugos uždavinių. Miško genetinius išteklius tiria Lietuvos miškų institutas.

Valstybinė miškų tarnyba rūpinasi Lietuvos miškų genetiniais ištekliais, jų išsaugojimu ir panaudojimu selekcijoje ir sėklininkystėje.

Nuorodos 

Lietuvos miško genetinių išteklių informacinė svetainė

Miškai
Antanas Barauskas

Antanas Barauskas (1924 m. liepos 5 d. Navininkuose, Betygalos valsčius – 1999 m. balandžio 4 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius elektrikas, technologijos mokslų daktaras.

Biografija 
1945 m. baigė Raseinių gimnaziją, 1951 m. Kauno politechnikos institutą (KPI). 1951–1993 m. KPI (nuo 1990 m. KTU) dėstytojas. 1959 m. technikos mokslų kandidatas. 1964–1967 m. KPI Elektrotechnikos, 1967–1971 m. ir 1974–1977 m. Automatikos, 1977–1983 m. Skaičiavimo technikos fakulteto dekanas, 1962–1974 m. dar ir Taikomosios matematikos katedros vedėjas. Nuo 1962 m. docentas. 

Parašė vadovėlį „Kompleksinio kintamojo funkcinis ir operacinis skaičiavimas“ (1986 m.), metodinių mokomųjų priemonių. 

Palaidotas Karmėlavos kapinėse.

Įvertinimas 
 1976 m. LTSR nusipelnęs inžinierius

Šaltiniai 

Lietuvos inžinieriai elektrikai
Andrés Bello

Andresas Beljas (, pilnas vardas: Andrés de Jesús María y José Bello López, 1781 m. lapkričio 29 d. Karakasas – 1865 m. spalio 15 d. Santjagas) – Čilės – Venesuelos poetas, humanistas, teisininkas (teisėtyrininkas tarptautininkas), filosofas, švietėjas.

Biografija 

Nuo 1810 m. gyveno Anglijoje (Londone), kur įkūrė žurnalus La Biblioteca Americana (1823 m.) ir El Repertorio Americano (1826–27 m.). 1829 m. persikėlė į Santjagą, kur buvo pakviestas Čilės vyriausybės. Organizavo Čilės nacionalinę švietimo sistemą, sudarė Čilės civilinį kodeksą. Nuo 1842 m. buvo Čilės universiteto rektorius.

Žymiausi kūriniai – klasicistinės poemos: „Kreipimasis į poeziją“ (Alocución a la poesia, 1823 m.) ir „Odė atogrąžų žemdirbystei“ (Stiva a la agricultura en la zona torrida, 1826 m.). Jose aukštinami nepriklausomybės idealai, darbas, dorovė, kviečiama grįžti prie paprasto gyvenimo. Parašė veikalus „Tarptautinės teisės pagrindai“ (Principios de Derecho international, 1832 m.), „Suvokimo filosofija“ (Filosofia del entendimiento, 1843 m.), Lotynų Amerikai skirtą ispanų kalbos gramatiką (1847 m.).

Išnašos 

Čilės rašytojai
Venesuelos asmenybės
Teisėtyrininkai tarptautininkai
Rektoriai
Humanistai
Fernando Birri

Fernandas Biris (g. 1925 m. kovo 13 d. – 2017 m. gruodžio 28 d.) – Argentinos kino režisierius, aktorius, poetas. Naujojo Lotynų Amerikos kino atstovas.

1950–1952 m. studijavo Eksperimentinio kinocentre Romoje, dirbo režisierių Vittorio De Sica, Cesare Zavattini asistentu, vaidino jų filmuose. Grįžęs į Argentiną 1956 m. įkūrė Kino institutą prie Litoralio universiteto Santa Fė, buvo jo direktorius. Tarptautinės kino ir televizijos mokyklos San Antonio de los Banjose (Kuba) vienas įkūrėjų (1986 m.) ir vadovas (1986–1990 m.).

Sukūrė neorealistinių, socialinės tematikos vaidybinių; kai kuriuose vaidino. Sukūrė 2 filmus apie Če Gevarą (Mi hijo el Che ir Che, ¿muerte de una utopía?). Parašė esė, eilėraščių.

Filmografija 
 ZA 05. Lo viejo y lo nuevo (2006 m.)
 El siglo del viento (1999 m.)
 Che, ¿muerte de una utopía? (1997 m.)
 Mi hijo el Che (1985 m.)
 La pampa gringa (1963 m.)
 Los inundados (1961 m.)
 Buenos días, Buenos Aires (1960 m.)
 Tire dié (1960 m.)
 La primera fundación de Buenos Aires (1959 m.)

Išnašos 

Kino režisieriai
Argentinos menininkai
Kačio kalnas

Kačio kalnas () arba El Libertadoras (Cerro el Libertador) – užgesęs ugnikalnis Argentinos šiaurės vakaruose, Saltos provicijoje, Valles Calchaquíes regione, netoli Kačio miesto, Aguaskaljenteso kalnagūbryje. Aukštis 6720 m (kitais duomenimis 6380 m). Sniego riba 5500 m aukštyje.

Pavadinimas Kak-chi indėnų kakanų kalba reiškia „tylos akmuo“.

Išnašos 

Argentinos kalnai
Balys Barauskas

Balys Barauskas (1929 m. lapkričio 15 d. Ažėnuose, Ignalinos valsčius – 2003 m. balandžio 13 d. Klaipėdoje) – Lietuvos teatro ir kino aktorius.

Biografija 
1953 m. baigė Lietuvos dramos teatro studiją. 1953–1960 m. ir nuo 1961 m. Klaipėdos dramos teatro, 1960–1961 m. Kauno dramos teatro aktorius. Nuo 1959 m. vaidino Lietuvos kino studijos filmuose. 1979 m. neakivaizdiniu būdu baigė LSSR valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetus. 

Per penkiasdešimt kūrybinės veiklos metų teatro scenoje sukūrė per šimtą įvairiausių komedijos, dramos, tragedijos žanro vaidmenų. Daugelis jo darbų turėjo etapinę reikšmę, jie ne kartą pažymėti kaip svarbus Klaipėdos dramos teatro pasiekimas. Jam suteiktas LSSR nusipelniusio artisto, 1979 m. – LSSR liaudies artisto garbės vardas.

Žmona aktorė Marija Černiauskaitė.

Kūryba 
Vaidmenys teatre:
 1959 m. Artūras – Etel Voinič. Gylys
 1965 m. Tartalija, Karlas Gocis – Karalius Elnias
 1970 m. Dausprungas – Justinas Marcinkevičius. Mindaugas
 1973 m. Žygimantas Augustas – Juozas Grušas. Barbora Radvilaitė
 1977 m. Henrikas IV – Luidžis Pirandelas. Henrikas IV
 1978 m. Džordžas – Edvardas Olbis. Kas bijo Virdžinijos Vulf?
 1986 m. Skirgaila – Vincas Krėvė. Skirgaila
 1989 m. Rotmistras – Augustas Strindbergas. Tėvas
 1997 m. Markizas – Marcelis Pagnolis. Duonkepio žmona
 2002 m. Grafienė – Čarlzas Dikensas. Pikviko klubo užrašai

Vaidmenys kine:
 1959 m. Julius Janonis, rež. Balys Bratkauskas, Vytautas Dabašinskas
 1966 m. Naktys be nakvynės, rež. Algirdas Araminas, Gediminas Karka
 1966 m. Jausmai, rež. Algirdas Dausa, Almantas Grikevičius
 1967 m. Laiptai į dangų, rež. Raimondas Vabalas
 1972 m. Čigonas Karmenas – Tadas Blinda, TV filmas, rež. Balys Bratkauskas
 1975 m. Nerami rudens diena, rež. Algimantas Kundelis
 1976 m. Milicininkas – Ilga kelionė prie jūros, rež. Algirdas Araminas
 1980 m. Kunigo naudą velniai gaudo, TV filmas, rež. Balys Bratkauskas
 1984 m. Jurgis Byla – Devyni nuopolio ratai, TV filmas, rež. Bronius Talačka
 1988 m. Plonis – Vilius Karalius, rež. Vidmantas Bačiulis
 1991 m. Ir ten krantai smėlėti, rež. Algimantas Puipa
 1995 m. Tamangai, rež. Vaidas Lekavičius

Šaltiniai 

Lietuvos aktoriai
Algirdas Volungevičius

Algirdas Volungevičius (1923 m. spalio 25 d. Leipalingyje – 2008 m. gruodžio 11 d.) – nusipelnęs pedagogas, kraštotyrininkas, Leipalingio kraštotyros muziejaus įkūrėjas ir vadovas.

Biografija 

Algirdas Volungevičius 1941 m. baigęs Marijampolės Rygiškių Jono gimnaziją, pradėjo mokytojauti. 1943 m. dėstė Raudonikių kaimo pradinėje mokykloje.1945 m. perkeltas dirbti į Leipalingio gimnaziją, kur dėstė lotynų kalbą, logiką, psichologiją bei aritmetiką. 1947 m. pradėjo neakivaizdžiai studijuoti Vilniaus pedagoginio instituto geografijos fakultete. Netrukus mokytojas susipažino su žmona Adele Molyte, žemaite iš Telšių, kuri, vengdama išvežimo į Sibirą, atsidūrė Dzūkijoje.

Profesinė veikla 

40 m. (iki 2000 m. gruodžio 31 d.) A. Volungevičius dėstė geografiją Leipalingio vidurinėje mokykloje. Du kartus paskirtas mokyklos direktoriaus pavaduotoju mokymo reikalams. 1957 m. rugsėjo 2 d. įkūrė kraštotyros muziejų. Vadovavo mokyklos turistiniam, profsąjunginiam ir metodiniam darbui, būreliams, kurie atlieka darbus kraštotyros muziejuje.

Apdovanojimai 

 1968 m. – nusipelniusio mokytojo vardas;
 1994 m. – geografijos mokytojas ekspertas;
 1998 m. – kraštotyros ekspertas;
 1981 m. – Lietuvos kraštotyros draugijos garbės narys;
 1998 m. – Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino 1-ojo laipsnio medalis;
 2003 m. – Mindaugo karūnavimo medalis.

Nuorodos 

Daugiau apie Leipalingio muziejų

Pokalbis su mokytoju 

Volungevičius
Volungevičius
Vytautas Barauskas (1920)

Vytautas Barauskas (g. 1920 m. birželio 29 d. Praperša, Ramygalos valsčius – 2003 m. liepos 25 d. Kaunas) – Lietuvos agronomas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija 
1948 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1953 m. apgynė disertaciją „Lietuvos sunkiųjų arklių kilmė ir charakteristika“, žemės ūkio mokslų kandidatas.

1949–1955 m. dirbo Žemės ūkio institute, 1955–1994 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas, nuo 1959 m. docentas. Su kitais 1963 m. išvedė Lietuvos sunkiųjų arklių veislę.

Bibliografija 
 Žirgų auginimas ir treniravimas, 1960 m.
 Arklininkystė, 1965 m., 2 d. 1982 m.
 Zootechniko žinynas, su kt., 1963 m., 1985 m.
 Žemės ūkio gyvulių veisimo praktikos darbai, su J. Kuosa, 1970 m.
 Gyvulininkystė ir zoohigiena, su kt., 1972 m.
 Ūkininko pradžiamokslis, su kt., 1993 m.

Šaltiniai 

Lietuvos žemės ūkio teoretikai
Antanas Barčas

Antanas Barčas (1928 m. birželio 13 d. Paskynuose, Jurbarko valsčius – 1990 m. rugsėjo 15 d. Kaune) – Lietuvos teatro aktorius.

Biografija 
1951 m. ištremtas į Sibirą už antisovietinę veiklą. 1956 m. reabilituotas. 1957 m. baigė Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokyklą.

1957–1959 m. Kauno muzikinio teatro, nuo 1959 m. Kauno dramos teatro aktorius .

Vaidmenys teatre 
 Andrius – Juozas Grušas. Vedybų sukaktis, 1958 m.
 Šaronas – Michailas Bulgakovas. Moljeras, 1968 m.
 Kaminkrėtys – Kazys Saja. Mamutų medžioklė, 1968 m.
 Liudvikas Srėbalius – Kazys Saja. Mediniai balandžiai, 1975 m.
 Puskepalis – Balys Sruoga. Dobilėlis penkialapis, 1973 m.
 Vincas – Keturakis. Amerika pirtyje, 1974 m.
 Briedis – Vincas Krėvė. Šarūnas, 1980 m.
 Ponas Nemo – L. Vernejis. Nemo bankas, Lietuvos televizijos spektaklis, 1985 m., rež. Vidmantas Bačiulis

Vaidmenys kine 
Kine debiutavo 1965 m. epizodiniu Barzdos vaidmeniu Vytauto Žalakevičiaus filme „Niekas nenorėjo mirti“. Kiti vaidmenys: 
 Tichus. Vėtrų krantas, 1971 m., Tallinnfilm, rež. Kalju Kiiskas
 Stasys. Akmuo ant akmens, 1971 m., rež. Raimondas Vabalas
 Baronas fon Jukskiulis. Kruvinas akmuo, 1972 m., rež. M. Ojama
 Karlas Olis. Šaltinis miške, 1973 m., Tallinnfilm, rež. Leida Laius
 Kapitonas. Atpildo diena, 1975 m. rež. Stasys Motiejūnas, Algimantas Puipa
 Nerami rudens diena, 1975 m. rež. Algimantas Kundelis
 Misteris Finbou. Mirtis po burėmis, 1976 m., Rygos kino studija, rež. Ada Neretniecė
 Bugenis. Sodybų tuštėjimo metas, 1976 m., rež. Almantas Grikevičius
 Vaikinas iš Darbo gatvės, 1977 m., rež. Algirdas Dausa
 Jonas Didysis, partizanas. Ko verkė pušys, rež. Balys Bratkauskas,1977 m., LTV
 Mainai, 1980 m., rež. Raimondas Vabalas
 Broliai Riko, 1980 m., rež. Genadijus Ivanovas, Belarusfilm
 Raudonmedžio rojus, 1981 m., rež. Bronius Talačka
 Sindikatas-2, 1981 m., rež. Markas Orlovas, Ekran
 Policijos viršininkas. Turtuolis, vargšas..., 1983 m., Lietuvos kino studija, rež. Arūnas Žebriūnas
 Vokiečių karininkas. Neapykantos pamokos, 1983 m., rež. Antanas Maciulevičius
 Liaukonis. Mano mažytė žmona, 1984 m., Lietuvos kino studija, rež. Raimundas Banionis
 Kostas. Sūnus paklydėlis, 1984 m., rež. Marijonas Giedrys
 Šešiolikmečiai, 1987 m., rež. Raimundas Banionis
 Miškais ateina ruduo, 1990 m., rež. Raimondas Vabalas.

Šaltiniai 

Lietuvos aktoriai
Artūras Razbadauskas

Artūras Razbadauskas (g. 1964 m. gegužės 18 d. Melnragė, Klaipėda) – Lietuvos medikas, Klaipėdos universiteto rektorius, mokslininkas ir visuomenės veikėjas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija 

1982 m. baigė Klaipėdos K. Donelaičio vidurinę mokyklą. 1988 m. baigė Vilniaus universiteto medicinos fakultetą, sutekta gydytojo profesinė kvalifikacija. 2001 m. Vilniaus universitete eksternu baigė doktoratūros studijas ir sėkmingai apgynė biomedicinos mokslų daktaro disertaciją tema „Fitz – Hugh ir Curtis sindromas. Diagnostika ir laparoskopinis gydymas“. 2010 m. baigė Mykolo Romerio universiteto strateginio valdymo ir politikos fakultetą, teisės ir valdymo magistras. Magistro baigiamojo darbo tema "Informuotas asmens sutikimas atliekant transformacines medicinos procedūras".

Profesinė veikla 
1988–1989 m. Vilniaus m. VI – osios klinikinės ligoninės internas – chirurgas, 1989–1994 m. Klaipėdos miesto ligoninės (dab. Klaipėdos universitetinė ligoninė) chirurgas, nuo 1995 m. Klaipėdos jūrininkų ligoninės abdominalinės chirurgijos skyriaus chirurgas, nuo 2003 m. – Klaipėdos jūrininkų ligoninės chirurgijos klinikos vedėjas. 1995 m. – suteikta I–oji kvalifikacinė chirurgo kategorija, 1999 m. – licencijuotas bendrasis ir pilvo chirurgas.

Nuo 2001 m. Klaipėdos universiteto sveikatos mokslų fakulteto slaugos katedros vedėjas, Klaipėdos universiteto Senato narys, Sveikatos mokslų fakulteto mokslo tarybos pirmininkas, Sveikatos mokslų fakulteto dekanas, profesorius.

Nuo 2011 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys. 
2018 m. gegužės 2 d. - 2019 m. kovo 1 d. Klaipėdos universiteto taryba paskyrė į laikinojo rektoriaus pareigas.
2019 m. vasario 21 d. Klaipėdos universiteto išrinko rektoriumi. Klaipėdos chirurgų draugijos pirmininkas, klubo Lions narys.

Šeima 
Žmona Daiva, taip pat medikė, dirba farmacijos srityje, dukra Indrė baigė verslo administravimo studijas.

Šaltiniai 

Klaipėdos politikai
Lietuvos gydytojai
Lietuvos pedagogai
KU dėstytojai
Klaipėdos universiteto rektoriai
Vilniaus generalgubernatorija

Vilniaus generalgubernatorija (iki 1830 m. vadinosi Lietuvos generalgubernatorija) – buvęs Rusijos imperijos administracinis-teritorinis vienetas 1794–1912 m. Centras – Vilnius. 1867 m. generalgubernatorijoje buvo 758 miestai ir miesteliai. 1897 m. buvo 4,754 mln. gyventojų.

Istorija 
 1795–1796 m. generalgubernatoriją sudarė 2 gubernijos:
 Slanimo gubernija
 Vilniaus gubernija
 1796–1801 m.:
 Lietuvos gubernija
 1801–1831 m.
 Lietuvos Vilniaus gubernija
 Lietuvos Gardino gubernija

1831 m. prijungta Balstogės sritis, 1834 m. – Minsko gubernija (priklausė iki 1870 m., su pertrauka 1856–1862 m.), 1843 m. – Kauno gubernija (sudaryta iš Vilniaus gubernijos 7 apskričių), 1862 m. – Vitebsko gubernija ir Mogiliavo gubernija (priklausė iki 1869 m.). 1863–1864 m. generalgubernatorijai priklausė Augustavo gubernijos dalis:
 Augustavo apskritis
 Kalvarijos apskritis
 Marijampolės apskritis
 Seinų apskritis

Šaltiniai 

 

 
Vilniaus istorija