jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Don Lawrence

Don W. Lawrence (f. 1973 på Jamaica) er en norsk-amerikansk arkitekt bosatt i Oslo, Norge.
Utdannet ved The Irwin S. Chanin School of Architecture at The Cooper Union in New York (1993–1998), og ved Arkitektur- og designhøgskolen i Oslo (2006–2009)
Lawrence har jobbet med forskjellige prosjekter innen arkitektur som fra hus og store omfattende hotel prosjekt i Bali, Indonesia og til mindre kunstprosjekter med blant annet LOCUS (Thale Fastvold og Tanja Thorjussen)
I 2013 started Lawrence sitt eget firma i Oslo Don Lawrence Arkitekt AS som også har sentralgodkjenning Don Lawrence er fra 2019 styremedlem i Rom for Kunst og Arkitektur I 2019 og 2018 utarbeidet Lawrence og LOCUS to kunstprosjekter i offentlige rom "Locus bee sanctuary - Dagny Juels Hage" på Kontraskjæret, og "Harriet Backers hage" i 2018 og 2019 på St.Hanshaugen utenfor Gamle Aker Kirke. Kunst installasjonene var laget som en buffet for pollinatorer som bier og humler i nabolaget og fikk omtale i Forfatternes klimaaksjon av kritikeren Tommy Olsson. Dagny Juels hage er sommeren 2020 på Kvinnemuseet i Kongsvinger som er lokalisert i Dagny Juels barndomshjem.
I 2017 skrev Lawrence en artikkel i arkitektur fagbladet Arkitektur N om kunstneren Pøbel og Vardø Tidligere har han jobbet med arkitektkontor som blant annet Snøhetta og var i deres team for utviklingen av konkurransen om Holmenkollbakken der Snøhetta fikk andreplass. og med arkitektkontoret Onoffice med prosjektet Turbine City som er omtalt i Abitare  og i nettavisen  som resulterte i en utstilling på DoGA i Oslo.
I 2015 samarbeidet Don Lawrence Arkitekt AS med OBRA Architects (New York, Beijing, Seoul) og Verte Landskap – arkitektur (Alta) om et konkurranseutkastet til ny kirke ved Tana bru i Finnmark ”Artic Church”. Prosjektet ble valgt ut som et av 35 som mottok prisen fra American Institute of Architects New York sin Design Merit Award i 2015. Prisen og prosjektet ble omtalt i Norske Arkitekters Landsforbund.I 2010 deltok Lawrence på Oslo Miljøfestival og samarbeidet med NCC om å utarbeide en paviljong med tittel "Woodn it be lovely" som var plassert i Spikersuppa i Oslo. Prosjektet ble omtalt i Aftenposten [1] og Bygg.no


== Referanser ==
Codex Amiatinus

Codex Amiatinus er en av de eldste bevarte Bibelhåndskrifter og inneholder nesten hele teksten til den latinske bibeloversettelse Vulgata. Det ble til fra ca 692 i Northumbria og var munkenes storverk i St. Paul-klosteret i Jarrow ved Newcastle upon Tyne, som ble grunnlagt under Benedict Biscop. Det befinner seg i Firenze i Bibliotheca Laurenziana (Signatur MS Amiatinus 1).


== Beskrivelse ==
Den ca 35 kg tunge codex i formatet 50 × 34 × 20 cm består av 1040 pergamentblader, hvorav 1029 med tekst eller bilder. Det er hovedeksempelet for de av  Elias Avery Lowe nærmere granskede engelske varianter av uncialer.

Det er praktfullt illuminert og regnes som et av de mest betydelige bibelhåndskrifter. De to figurative illuminasjoner er anferdiget etter senantikke forbilder og minner ikke så meget om Insularen Stil. Til tross for den høye alderen fremstår sidene som friske.

Opprinnelig begynte man på tre eksemplarer av Bibelen i året 692. Det var under abbed Ceolfrid. Det er sannsynlig at en av de medvirjende var Beda Venerabilis. Ceolfrid tok med seg boken til Roma som gave til pave Gregor II. Håndskriften dukker opp igjen på 800-tallet i klosteret San Salvatore di Monte Amiata i Toscana, der man omarbeidet dedikasjonsinnskriften. Her ble boken oppbevart frem til 1786. Da ble det bragt til Firenze – navnet Codex Amiatinus forholder seg således til klosteret der boken hadde vært i ni hundre år. De ble lenge antatt at ddet stammet fra Benedikt av Nursia i klosteret Monte Cassino. Etter at dette ble mer og mer betvilt, klarte Giovanni Battista de Rossi i 1888 å fastslå den store likhet det hadde med et fragment i British Library og hvis proveniens var ubestridt.


== Litteratur ==
Konstantin von Tischendorf: Codex Amiatinus. Novum Testamentum Latine interprete Hieronymo. Avenarius, Leipzig 1854.
Julian Weiß: The Codex Amiatinus and his Birthplace. I: Studia et Biblica Ecclesiasctica, Bind 2 (1890), s. 273–308 (Volltext).
Rupert Bruce-Mitford: The art of the Codex Amiatinus. I: Journal of the British Archaeological Association/3. Serie, ISSN 0068-1288, Bind 32 (1969), s. 1–25.
Christopher de Hamel: Pracht und Anmut. Begegnungen mit zwölf herausragenden Handschriften des Mittelalters. C. Bertelsmann, München 2018, ISBN 978-3-570-10199-5, s. 73–120.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Codex Amiatinus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Veröffentlichungen zum Codex Amiatinus im Opac der Regesta Imperii
Image of the codex, folio 950
OKR

OKR (Objective and Key Results), på norsk også kjent som hovedmål og delmål, er et målstyringsverktøy for å definere kvantifiserbare mål og vurdere grad og kvalitet av implementeringen. 
OKR er ikke et rammeverk med sterke formkrav og krav til sertifisering. OKR blir følgelig tatt i bruk på ulike måter i ulike organisasjoner og situasjoner. Det finnes mange ulike verktøy som kan støtte og forsterke en organisatorisk implementering av OKR. Globalt finnes det flere digitale løsninger som spesialiserer seg for OKR, blant annet Koan, Perdoo og Workpath. I Norge finnes det flere aktører som utvikler løsninger tilpasset OKR, blant annet Purpose AS og Futureworks AS. 
Røttene til OKR går tilbake til 1954 da Peter Drucker introduserte begrepet «managing by objective». Da Andy Grove grunnla Intel sammen med Robery Noyce og Gordon Moore, videreutviklet de MBO til det som i dag er kjent som OKR. John Doerr jobbet en periode i Intel, og da han sluttet tok han med seg ideene videre til investeringsselskapet Kleiner Perkins, som senere var blant de første investorene i en rekke selskaper som siden viste en betydelig utvikling, blant annet Google.


== Eksterne lenker ==
OKR testet i skolesystemet i Norge
Liste over selskaper som benytter OKR
Futureworks AS
Purpose AS
Ane Breivik

Ane Breivik (født 3. juli 1998) er en norsk politiker (V) fra Bærum i Viken. Fra november 2021 er hun leder i Unge Venstre. Breivik har tidligere vært nestleder av Unge Venstre og sentralstyremedlem i ungdomspartiet. Fra februar 2021 var hun Hordaland Venstres 2. kandidat til Stortingsvalget 2021. Breivik er 1. vara for Sveinung Rotevatn til Stortinget for perioden 2021–2025.


== Bakgrunn og utdanning ==
Breivik har tidligere sittet som sentralstyremedlem i ungdomspartiet, og i januar 2020 ble hun tidenes yngste lokallagsleder i et av Venstres største lokallag, Bergen Venstre. Hun studerer rettsvitenskap ved Universitetet i Bergen og har tidligere gått på United World Colleges i Maastricht.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
 (en) Ane Breivik – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Ane Breivik hos Stortinget 
(no) Ane Breivik hos Norsk senter for forskningsdata
Lars Nilsen Midgaard

Lars Nilsen Midgaard (født 1. februar 1873 i Nore i Numedal, død 20. januar 1963) var en norsk lærer, lensmann og politiker for Venstre.Midgaard tok eksamen fra Ullmanns seminar i Seljord i 1894, og var etter dette (avbrutt av en del lærerkurser) lærer forskjellige steder fram til 1912, da han blei tilsatt som lensmann i Skåtøy. Denne stillinga hadde han fram til 1938.Han var medlem av Skåtøy herredsstyre fra 1901 til 1945 med unntak av okkupasjonstida. Han var ordfører fra 1909 til 1912, og hadde også flere andre kommunale verv. Han var ennvidere medlem av fylkesutvalget i 25 år og enda lengre i fylkesskattestyret. Han var aktiv i ungdoms- og avholdsarbeidet og satt i menighetsrådet i tjue år.Midgaard var vararepresentant til Stortinget i sju perioder, fra 1906 til 1924 og fra 1928 til 1930, den første tida fra Bamble krets i Bratsberg amt, seinere fra Telemark fylke. Han møtte på tinget i perioder i 1918, 1920, 1922 og 1924.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Lars Nilsen Midgaard hos Norsk senter for forskningsdata
Cathrine Dietrichson

Anne Cathrine «Trine» Dietrichson (født 2. januar 1850 i Skogn, død 20. oktober 1938) var en norsk genealog og forfatter.


== Familie ==
Cathrine Dietrichson var datter av distriktslege og overlege Peter Wilhelm Krejdahl Dietrichson (1817-1895) og Canutta Pauline Ditlevine Due (1820-1896), søster av arkitekt Paul Due. Selv var hun søster av den oppdagelsesreisende offiseren Oluf Dietrichson (1856-1942), som i 1888 deltok på Fridtjof Nansens skiekspedisjon over Grønland..


== Liv og virke ==
Cathrine Dietrichson arvet den utbredte slektsinteressen i familien, og i 1923 videreførte og ajourførte hun løytnant David Dietrichsons arbeid fra 1882 gjennom utgivelsen av Stamtavle over slekten Dietrichson med de kognatiske descendenter. Det genealogiske arbeidet fortsatte hun med utgivelsen av Stamtavle over den norske Bøckmanslekt 1629-1929 i 1929.
I familien fikk hun tilnavnet «alle Dietrichsoners tante Trine». I 1924 opprettet hun legatet Tante Trines Legat for Dietrichson-slekten.


== Bibliografi ==
1923: Stamtavle over slekten Dietrichson med de kognatiske descendenter – utarbeidet av David Dietrichson i 1882 og videreført av Cathrine Dietrichson i 1923
1929: Stamtavle over den norske Bøckmanslekt 1629-1929 – av Cathrine Dietrichson m. fl., i nytt opplag 1974


== Referanser ==


== Kilder ==
Dette skrev kvinner. Oslo: Skolen. 1984. s. 59. ISBN 8257900109. 
Krohn-Holm, Jan W. (1974). Slekten Dietrichson 1724-1974. <Oslo>: Eksp.: Per Dietrichson, Hubrovn 9, 1340 Bekkestua. ISBN 8299033004.
ICNIRP

ICNIRP, eller International Commission on Non-Ionizing Radiation Protection er en internasjonal organisasjon som spesialiserer seg på beskyttelse mot ikke-ioniserende stråling. I dagliglivet kommer ikke-ioniserende stråling fra sola, elektrisk husholdningsutstyr, mobiltelefoner, Wi-Fi og mikrobølgeovner.


== Oppdrag ==
En av organisasjonens oppgaver er å gi anbefalinger for hvordan stråling i forskjellige frekvensspekter kan reduseres. Organisasjonen lager retningslinjer, uttalelser og undersøkelser til nasjonale og internasjonale myndigheter, f.eks. Verdens helseorganisasjon (WHO). ICNIRP er kommersielt og politisk uavhengig og er finansiert av offentlige midler. ICNIRP skal undersøke og evaluere forskning og funn for slik bedre å kunne beskytte mot potensielt farlig stråling. Rådene til organisasjonen skal være gratis, og mer enn 50 land bruker anbefalingene fra organisasjonen i sin egen lovgivning for å beskytte mot uheldige konsekvenser av ikke-ioniserende stråling.
ICNIRP arrangerer konferanser og workshops om stråling. Organisasjonen har utgangspunkt i IRPA og er anerkjent som en samarbeidspartner for WHO.


== Historie ==
Helserisiko fra ikke-ioniserende stråling ble et tema på 1950-tallet etter at de første radarene hadde blitt introdusert i 2. verdenskrig. IRPA, The International Radiation Protection Association, ble grunnlagt i 1966. Publikasjoner i regi av IRPA og dens internasjonale studiegrupper vokste i omfang, og i 1992 ble ICNIRP skilt ut fra IRPA for å se spesielt på ikke-ioniserende stråling. 


== Grenseverdier ==
ICNIRP anbefaler grenseverdier overfor WHO, og er de verdiene Direktoratet for strålevern og atomsikkerhet sammenligner sine måleverdier med. Den fysiologiske virkningen av stråling er frekvensavhengig. I frekvensspekteret fra 1 MHz til 10 GHz trenger strålene inn i kroppen og transformerer til varme. Over 10 GHz vil strålingen bare påvirke hudoverflaten. SAR-verdier, hvor mye energi som absorberes av kroppen, er vanskelige å måle, og ICNIRP angir derfor både mål for feltstyrke (V/m) og effekttetthet (W/m2) som krav for sendere. ICNIRP legger generelt grenseverdiene 50 ganger lavere enn nivået der det er påvist helseskader.
ICNIRP kom med oppdaterte retningslinjer for høyfrekvente signaler (over 6GHz) i 2020 for slik å dekke nyere teknologier som 5G.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
https://www.icnirp.org/
Korollar

Et korollar er i logikk og matematikk et resultat som følger nokså umiddelbart fra et større teorem, uten omfattende bevis.I noen tilfeller kan et korollar være et spesialtilfelle av et gitt teorem, på en form som gjør dette lettere å bruke enn det opphavlige teoremet.  Pytagoras’ læresetning er et korollar fra cosinussetningen.  
Ordet korollar har opphav i latin corolla, som igjen er en diminutiv av corona med betydning «blomsterkrans» eller «seierskrans».  Poetisk er et korollar
en liten blomsterkrans som følger en større bukett - et teorem.


== Se også ==
Lemma (matematikk)
Teorem


== Referanser ==
Kriseutvalget for beredskap mot biologiske hendelser

Kriseutvalget for beredskap mot biologiske hendelser er et norsk statlig organ som skal stille ekspertise til rådighet og sørge for rask koordinert iverksettelse av tiltak for å beskytte liv, helse, miljø og andre viktige samfunnsinteresser ved biologiske hendelser.
Biologiske hendelser er definert som naturlige smitteutbrudd og tilsiktede handlinger med biologisk materiale i fredstid, ved sikkerhetspolitiske kriser og væpnet konflikt med høyt farepotensial og alvorlige konsekvenser for liv, helse, miljø og andre viktige samfunnsinteresser.Kriseutvalget ligger administrativt under Helse- og omsorgsdepartementet og består av representanter fra:

Helsedirektoratet
Folkehelseinstituttet
Mattilsynet
Statens legemiddelverk
Politidirektoratet
Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap
Forsvaret
UtenriksdepartementetKriseutvalget ledes av direktøren i Helsedirektoratet, som stiller i tillegg til den ordinære representanten fra Helsedirektoratet, understøttet av Helsedirektoratets administrative krisehåndteringsapparat. Folkehelseinstituttet er Kriseutvalgets smittevernfaglige sekretariat.
I februar 2020 møttes Kriseutvalget for å diskutere utbruddet av SARS-CoV-2.


== Se også ==
Kriseutvalget for atomberedskap
Regjeringens kriseråd


== Referanser ==
Suomen cup i langrenn 2017/18

Suomen cup i langrenn 2017/18, som er Finlands langrennscup i langrenn, gikk over ni renn, fra 28. oktober 2017 i Vuokatti til 8. april 2018 i Taivalkoski. Finsk mesterskap i langrenn 2018 inngikk også i langrennscupen. 


== Sluttstilling kvinner ==

Krista Pärmäkoski vant to av rennene, og Kerttu Niskanen, og Laura Mononen, Aino-Kaisa Saarinen, Riitta-Liisa Roponen, Leena Nurmi, Andrea Julin (17.-plass sammenlagt) og Mari Laukkanen (21.-plass sammenlagt) vant ett renn hver. 


== Sluttstilling menn ==

Iivo Niskanen vant tre av rennene, Ari Luusua og Ristomatti Hakola vant to renn hver, og Anssi Pentsinen og Juho Mikkonen vant ett renn hver.  


== Kilder ==
Resultater
Kvinner Arkivert 9. april 2018 hos Wayback Machine. - menn Arkivert 4. februar 2020 hos Wayback Machine.
Finsk mesterskap i langrenn 2019

Finsk mesterskap i langrenn 2019 ble arrangert i Imatra 1.–3. februar, Äänekoski 29.–31. mars og Övertorneå 7. april.


== Resultater ==


=== Menn ===


==== Sprint, fri teknikk ====

Imatra, 3. februar


==== 15 kilometer klassisk ====

Imatra, 1. februar


==== 15 kilometer fri teknikk ====

Äänekoski, 30. mars


==== 15 kilometer klassisk, jaktstart ====

Äänekoski, 31. mars


==== 50 kilometer fri teknikk ====

Övertorneå, 7. april


==== Parsprint, klassisk ====

Äänekoski, 29. mars


==== 4 × 10 kilometer, (k + k + f + f) ====

Imatra, 2. februar


=== Kvinner ===


==== Sprint fri teknikk ====

Imatra, 3. februar


==== 10 kilometer klassisk ====

Imatra, 1. februar


==== 10 kilometer fri teknikk ====

Äänekoski, 30. mars


==== 10 kilometer klassisk, jaktstart ====

Äänekoski, 31. mars


==== 30 kilometer fri teknikk ====

Övertorneå, 7. april


==== Parsprint klassisk ====

Äänekoski, 29. mars


==== 3 × 5 kilometer, (k + f + f) ====

Imatra, 2. februar


== Referanser ==
Anischia

Anischia er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).


== Utseende ==
Ganske små (1,7-3 millimeter), avlange, blanke, mørke råtevedbiller. Oversiden er fint hårete. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd. Fasettøynene er vanligvis store. Antennene er 11-leddete, ganske lange og kraftige, litt utvidet mot spissen, men ikke sagtakkede eller klubbeformede. Brystskjoldet (pronotum) er rundet, noe hvelvet, noe bredere enn langt, ganske blankt og svært fint punktert, med såvidt uttrukne bakhjørner. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. Dekkvingene er avlange, parallellsidige, så brede som eller litt smalere enn brystskjoldet. De har ikke tydelige lengdestriper. Beina er temmelig korte.
Larvene er lange og tynne, sylindriske, lyst fargede bortsett fra hodet og det fremste brystsegmentet. Hodet er avflatet, trapesformet sett ovenfra.


== Levevis ==
Artene har larver som lever i død ved eller mellom løvstrø.


== Utbredelse ==
Slekten er vidt utbredt i tropiske områder, men er (foreløpig?) ikke funnet på det asiatiske fastlandet.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien smellere, Elateroidea
Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
Underfamilien Anischiinae Fleutiaux, 1936
Slekten Anischia Fleutiaux, 1896
Anischia bicolor Lawrence, 2007 -  Ny-Caledonia
Anischia boliviana Fleutiaux, 1896 - Bolivia, Brasil
Anischia germaini Fleutiaux, 1896 - Bolivia
Anischia kuscheli Lawrence, 2007 - Ny-Caledonia
Anischia mexicana Fleutiaux, 1896 - Mexico, Guatemala, Panama
Anischia monteithi Lawrence, 2007 - Australia
Anischia ruandana (Basilewsky, 1955) - Sentral-Afrika
Anischia stupenda Fleutiaux - Australia, Ny-Guinea


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anischia i Encyclopedia of Life 
(en) Anischia i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Anischia hos NCBI 
Anischia – detaljert informasjon på Wikispecies
Feda (tettsted)

Feda er et tettsted i Kvinesdal kommune i Agder fylke. Stedet ligger ved E-39, om lag 8 kilometer øst for Flekkefjord. Stedet var administrasjonssenter i Feda kommune.
Stedet har en lang historie som strandsted på nordsden av Fedafjorden omkring Fedaelvas munning. Elveoset er fra naturens side utformet som en god havn for mindre skip og båter.


== Bebyggelsen ==

Bebyggelsen i tettstedet ligger fordelt langs begge sider av Fedaelva. Solsiden har den eldste bebyggelsen, og her ligger også Feda kirke fra 1802.
Like ved kirken ligger det tidligere gjestgiveriet, som er fra 1782. Her har det vært både bakeri, landhandel, telefonsentral, skysstasjon og fengsel. Hovedgata gjennom Feda var engang Vestlandske hovedvei.
Sjøhusbebyggelsen langs elvesidene er fremtredende. Stedet var i historisk tid kjent for sin store tønneproduksjon i mange bøkkerverksteder. Mange av de eksisterende sjøbodene har inneholdt bøkkerverksteder.
Gården Lindland på vestre elvebredd er fra 1700-tallet og eieren Edle Egeland fikk i 2007 Vest-Agder fylkes kulturvernpris for restaureringen av gårdsanlegget med tilhørende sjøhus, som også er fredet etter kulturminneloven. De fleste gårdene på Feda har sjøhus, ofte med lager for tretønner.
I Feda holder entusiaster bøkkerhandverket ved like. Verkstedet er i drift om sommeren. Bøkkerbua er tildelt Olavsrosa.Feda fikk allerede tidlig på 1980-tallet utarbeidet bevaringsplan for sentrumsområdet. Den pålegger huseiere å være tro mot gammel byggeskikk. Det er boplikt i Feda, men ikke ellers i Kvinesdal kommune.
Bygda har barnehage, barneskole, bedehus, aldershjem og nærbutikk, men har mistet ungdomsskolen. Ut mot Fedafjorden er det bygget en god småbåthavn.


== Veien gjennom Feda ==
Hovedgata gjennom Feda var engang Vestlandske hovedvei. Ved kirken var det fergested for overfart på Fedafjorden til Rørvik på østsiden av fjorden. Veien vestover til Flekkefjord krysset elva i bru nordligst i tettstedet. Denne brua ble tatt i flom 2015. 
Veien, som den gang het E-18, seinere E-39, ble fra 1971 (1970-1972 ?) ført over elvemunningen, utenom den gamle bebyggelsen, i ny Feda bru, rett utenfor kirken. 
Veien ble lagt om i 2006 slik at E-39 går på innsiden og utenom tettstedet gjennom flere tunneler og krysser Fedafjorden på Fedafjorden bru. Etter denne trafikkomleggingen kunne Feda bru rives og tettstedets gamle trehusbebyggelse fikk mer korrekte omgivelser.


== Referanser ==


== Kilder ==
Torbjørn Witzøe: Gammel trehusidyll i artikkelserien Sommerstreif i Fædrelandsvennen 15. juli 2008


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Om Bøkkerbua i Feda hos Olavsrosa.no Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine.
(no) Feda kommune på Arkivportalen
Scopulifer

Scopulifer er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae). 


== Utseende ==
Små (ca. 6 millimeter), avlange, sylindriske, matt brunlige råtevedbiller. Oversiden er fint hårete. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd. Antennene er 11-leddete, ganske lange og kraftige, sagtakkede eller litt kamformede. Brystskjoldet (pronotum) er rundet, helv avrundet foran der det delvis dekker hodet som en hette (i så måte kan de minne om medlemmer i familien Bostrichidae), noe hvelvet, med uttrukne bakhjørner. Pronotum og dekkvinger slutter tett mot hverandre. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. Dekkvingene er avlange, parallellsidige, så brede som  brystskjoldet, uten lengdestriper. Beina er temmelig korte.
Larvene finnes i to hovedtyper: den ene ligner larver av praktbiller (Buprestidae), er sylindrisk og tynnhudet med frembryst-segmentet (prothorax) kraftig oppsvulmet; den andre typen er parallellsidig, ganske flat, hard (sterkt sklerotisert), hodet er hardt og kileformet. Begge typene har beina sterkt redusert eller helt manglende. Munndelene er også nokså sterkt redusert, og larvene kan trolig bare ta til seg flytende føde.


== Levevis ==
Biologien til denne slekten er ukjent, men larvene utvikler seg trolig i død ved.


== Utbredelse ==
Slekten lever i Sørøst-Asia og Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien smellere, Elateroidea
Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
Underfamilien Eucneminae Eschscholtz, 1829
Stammen Dendrocharini Fleutiaux, 1920
Slekten Scopulifer Fleutiaux, 1896
Scopulifer alternans (Bonvouloir, 1875)
Scopulifer asiaticus Otto, 2016 
Scopulifer atkinsoni Fleutiaux, 1912
Scopulifer laosianus Otto, 2016


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bilde av Scopulifer sp.
(en) Scopulifer i Global Biodiversity Information Facility 
Scopulifer – detaljert informasjon på Wikispecies