jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
EM i fekting 2014

EM i fekting 2014 (europamesterskapet i fekting) ble arrangert i Strasbourg i Frankrike i 2014.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
EM i fekting 2015

EM i fekting 2015 (europamesterskapet i fekting) ble arrangert i Montreux i Sveits i 2015.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
Anthony de Mello

Anthony de Mello (født 4. september 1931 i Santa Cruz i Bombay i Britisk India; død 1. juni 1987 i New York i USA) var en katolsk prest tilhørende jesuittordenen og spirituell lærer og forfatter.


== Liv og virke ==
Anthony de Mello studerte filosofi, teologi og psykologi og grunnla Sadhana Institute i Lonavia (opprinnelig: Institute of Pastoral Counseling and Spirituality ved de Nobili College i Pune i India).
Anthony de Mello var fremfor alt en multikulturelt preget lærer, som på humorfullt sett og vis formidlet livspraktiske visdomsord og fortellinger fra alle religiøse tradisjoner.
Ifølge en Notification fra Den hellige stol fra 1998 skulle han i økende grad ha fjernet seg fra aksepten av Jesus Kristus som Guds sønn og fra Den Hellige Skrifts relevans, slik at deler av de Mellos lære «ikke er forenlig med den katolske tro og kan anrette stor skade».


== Verker i utvalg ==
Flere av de Mellos verker ble utgitt posthumt som samlinger, eller bassert op lydopptak av hans kursforedrag.
Sadhana: A Way to God, 1978. ISBN 0-385-19614-8
Wake Up! Spirituality for Today, 90 minutes of talks given before a live audience
The Song of the Bird, Image, 1982. ISBN 0-385-19615-6
Wellsprings, 1984. ISBN 978-0-385-19617-8
One Minute Wisdom, Image, 1985. ISBN 0-385-24290-5
The Heart Of The Enlightened, Doubleday, 1987. ISBN 0-385-24672-2
Taking Flight, Image, 1988. ISBN 0-385-41371-8
Awareness, Image, 1990. ISBN 978-0-385-24937-9
Contact with God, Loyola Press, 1991. ISBN 0-8294-0726-X
The Way to Love, 1992. ISBN 978-0-385-24939-3
One Minute Nonsense, Loyola University Press, 1992 ISBN 0-8294-0742-1
More One Minute Nonsense, Loyola University Press, 1993 ISBN 0-8294-0749-9
Call to Love, Gujarat Sahitya Prakash, 1996
Rooted in God, St Pauls, 1997
Awakening, Image, 2003. ISBN 978-0-385-50995-4
A Way to God for Today, RCL Benziger, 2007
Seek God Everywhere, Image, 2010 ISBN 978-0-385-53176-4
The Prayer of the Frog Vol. 1 & Vol. 2. In the English printing, these are titled Taking Flight and The Heart of the Enlightened


== Referanser ==


== Litteratur ==
(de) Christoph Schmitt: «Mello, Anthony de» i Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon (BBKL). Bind 33, .


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Anthony de Mello i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(de) Verk av og om Anthony de Mello i Deutsche Digitale Bibliothek
blant annet en biografi av de Mellos bror Bill
Sadhana Institut, Lonavia
EM i moderne femkamp 1987

EM i moderne femkamp 1987 (europamesterskapet i moderne femkamp) ble arrangert i Vest-Berlin i Vest-Tyskland i 1987.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
Darja Katsjanova

Darja Dmitrijevna Katsjanova (født 17. september 1997 i Nizjnij Novgorod) er en russisk skøyteløper.


== Meritter ==


=== Internasjonale mesterskap ===
Sprint-VM på skøyter deltatt i 1 VM.

Changchun 2018.Beste resultat: 19.-plass sammenlagt i Changchun 2018.Enkeltdistanse-VM på skøyter deltatt i 1 VM (ved 3 konkurranser).

Inzell 2019 på 500 m, 1 000 m og på lagsprint.Beste resultat: 3.-plass og bronsemedalje på lagsprint og individuelt 8.-plass på 500 m i Inzell 2019.EM på skøyter deltatt 2 EM (ved 3 konkurranser).

Kolomna 2018 på 500 m og 1 000 m, og i Collalbo/Klobenstein 2019 i sammenlagt sprint.Beste resultat: 2.-plass sammenlagt sprint i Collalbo/Klobenstein 2019, og 5.-plass på 500 m i Kolomna 2018.Junior-VM på skøyter deltatt i 4 VM (ved 10 konkurranser).

Bjugn 2014 på 2×500 m og 1 000 m, og i Warszawa 2015 på 500 m og 1 000 m, og i Changchun 2016 på 500 m, 1 000 m og lagsprint, og i Helsingfors 2017 på 500 m, 1 000 m og 1 500 m.Beste resultat: 1.-plass, verdensmester og gullmedalje på både 500 m både i Changchun 2016 og Helsingfors 2017 og på 1 000 m i Helsingfors 2017 og lagsprint i Changchun 2016.


=== Sammenlagt i Verdenscupen ===


== Personlige rekorder ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Darja Katsjanova – Olympedia 
(en) Darja Katsjanova – Speedskatingbase.eu 
(en) Darja Katsjanova – SpeedSkatingNews.info 
(en) Darja Katsjanova – SpeedSkatingStats.com 
(en) Darja Katsjanova – TheSports.org 
(en) Darja Katsjanova – TheSports.org 
(en) Darja Katsjanova på www.isu.html.infostradasports.com
(en) Darja Katsjanova på SpeedskatingResults.com
(en) Darja Katsjanova på Jakub Majerski's Speedskating database (Adelskalender distanser og sammenlagt)
(ru) Darja Katsjanova på ruskating.comBilder(en) Bilder av Darja Katsjanova på SpeedSkatingPhotos.info/DesgPhoto.com
EM i moderne femkamp 1989

EM i moderne femkamp 1989 (europamesterskapet i moderne femkamp) ble arrangert i Umeå og Modena i 1989.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
EM i moderne femkamp 1991

EM i moderne femkamp 1991 (europamesterskapet i moderne femkamp) ble arrangert i Roma og Sofia i 1991.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
EM i moderne femkamp 1993

EM i moderne femkamp 1993 (europamesterskapet i moderne femkamp) ble arrangert i Sofia og Győr i 1993.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
EM i moderne femkamp 1995

EM i moderne femkamp 1995 (europamesterskapet i moderne femkamp) ble arrangert i San Benedetto del Tronto og Berlin i 1995.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
EM i moderne femkamp 1997

EM i moderne femkamp 1997 (europamesterskapet i moderne femkamp) ble arrangert i Székesfehérvár og Moskva i 1997.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
Pseudispella

Pseudispella er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.


== Utseende ==
Nokså små (2,7 - 5,4 millimeter), brede, svarte bladbiller. Gruppen er lett å kjenne på at oversiden er dekket av lange, skarpe pigger, artene kan minne om bittesmå piggsvin. Dekkvingene har tallrike tynne pigger langs sidekanten, pronotum hra tre på hver side, der de to fremste går ut fra en felles basis. Antennene er 11-leddete, lirr kraftige, rundt halve kroppslengden. Dekkvingene er jevnbrede med åtte punktrader.


== Levevis ==
Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Slektens vertsplanter er ukjente.


== Utbredelse ==
Slekten er vidt utbredt i Afrika.


== Systematisk inndeling ==
Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene.

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
familien  bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
underfamilien Hispinae, Gyllenhal, 1813  – ikke i Norge, én art i Norden
stamme Hispini Gyllenhal, 1813
slekten Pseudispella Kraatz, 1895
Pseudispella areolata (Uhmann, 1928)
Pseudispella crassicornis (Weise, 1902)
Pseudispella discernenda (Uhmann, 1949)
Pseudispella fistulosa Uhmann, 1954
Pseudispella militaris (Weise, 1902)
Pseudispella monochiri, Uhmann, 1936
Pseudispella petiti (Guérin-Méneville, 1841)
Pseudispella radiata Uhmann, 1955
Pseudispella rechenbergi (Uhmann, 1928)
Pseudispella spuria (Péringuey, 1898)
Pseudispella strigella Uhmann, 1960
Pseudispella strigella Uhmann, 1961
Pseudispella subspinosa (Guérin-Méneville, 1841)
Pseudispella sulcicollis (Gyllenhal, 1817)


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
Hispines of the World- Pseudispella
Pseudispella på ITIS
(en) Pseudispella i Encyclopedia of Life 
(en) Pseudispella i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Pseudispella hos ITIS
Chrysispa

Chrysispa er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.


== Utseende ==
Nokså små (5 - 6 millimeter), avlange, svarte bladbiller med blålig eller grønnlig, metallisk glans. Gruppen er lett å kjenne på at oversiden er dekket av lange, skarpe pigger, artene kan minne om bittesmå piggsvin. Dekkvingene har 10-12 lange pigger langs sidekanten og 2-9 pigger oppe på ryggen, pronotum har fire eller fem på hver side, den bakerste noe skilt fra de andre. Antennene er 11-leddete, ganske tynne, rundt halve kroppslengden. Dekkvingene er jevnbrede med åtte punktrader.


== Levevis ==
Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Artene lever på gress inkludert ris.


== Utbredelse ==
Slekten er vidt utbredt i Afrika, nord til Saudi-Arabia.


== Systematisk inndeling ==
Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene.

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
familien  bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
underfamilien Hispinae, Gyllenhal, 1813  – ikke i Norge, én art i Norden
stamme Hispini Gyllenhal, 1813
slekten Chrysispa Weise, 1897
Chrysispa acanthina (Reiche, 1850)
Chrysispa natalica (Péringuey, 1898)
Chrysispa paucispina (Weise, 1897)
Chrysispa viridiaenea (Guérin-Méneville, 1841)
Chrysispa viridicyanea (Kraatz, 1895)


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
Hispines of the World- Chrysispa
Chrysispa på ITIS
(en) Chrysispa i Encyclopedia of Life 
(en) Chrysispa i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Chrysispa hos ITIS
En kvinnes ansikt (1941)

En kvinnes ansikt (originaltittel: A Woman's Face) er en amerikansk drama-thriller fra 1941 regissert av George Cukor med Joan Crawford, Melvyn Douglas og Conrad Veidt i hovedrollene.
Dreieboken var skrevet av Donald Ogden Stewart, etter teaterstykket Il Etait Une Fois av Francis de Croisset. En annen filmatisering av denne historien hadde blitt gjort i Sverige i 1938 med Ingrid Bergman i hovedrollen.


== Handlingsreferat ==
Anna Holm står tiltalt i en rettssak i Stockholm for drap på et ikke navngitt offer. En hatt skjuler det aller meste av ansiktet hennes. Det første vitnet, servitør Herman Rundvik, forteller om en middag ved en bortgjemt taverna, hvor den karismatiske men dumme Torsten Barring spiste et måltid sammen med sine venner og familie. Gjestene inkluderer Vera, den utro konen til plastikkirurg Gustaf Segert - og Eric, Veras siste affære. Den høyre siden av Annas ansiktet er vansiret, men Torsten ignorerer arrene og komplimenterer de vakre øynene hennes.
I rettssalen identifiserer en bekjent Anna som leder for en gjeng som var skyldige i utpressing. Anna skal også vitne i løpet av rettssaken, og husker at den berusede faren hennes, når hun var fem år gammel, satte fyr på et rom hjemme hos dem. Faren reddet henne, men ikke seg selv. Når hun var 16 år gammel, og hatet hele verden rundt henne, valgte hun å begynne et liv med kriminalitet. Anna gjennomgår etter hvert tolv smertefulle operasjoner for å bli kvitt alle arrene etter brannen. I løpet av rettssaken tar Anna av seg hatten, og avslører et nå perfekt ansikt.
Torsten Barring slo seg sammen med Anna, for å gjennomføre utpressing. Han forteller henne om hans gamle, veldig rike onkel, konsul Magnus Barring, som har testamentert alt han eier til sitt fire år gamle barnebarn. Men hvis barnet dør, skal Torsten arve hele hans formue. Anna blir forferdet over forslaget, men Torsten tvinger henne. I rettssalen innrømmer Anna at hun sa ja til å drepe barnet. Hun får seg jobb som den lille guttens guvernante, og reiser dit under det falske navnet Ingrid Paulsen. Anna blir snart glad i familien, og den søte gutten Lars-Erik. Torsten ankommer kvelden for å være til stede ved konsulens bursdag. Emma Kristiansdotter, en sjalu husholderske, er neste vitne i rettssaken som overhørte planene til Anna og Torsten


== Skuespillere ==

Joan Crawford som Anna Holm (alias Ingrid Paulsen)
Melvyn Douglas som Dr. Gustaf Segert
Conrad Veidt som Torsten Barring
Osa Massen som Vera Segert
Reginald Owen som Bernard Dalvik
Albert Bassermann som Consul Magnus Barring
Marjorie Main som Emma Kristiansdotter
Donald Meek som Herman Rundvik
Connie Gilchrist som Christina Dalvik
Richard Nichols som Lars-Erik Barring
Charles Quigley som Eric.


== Eksterne lenker ==
(en) En kvinnes ansikt på Internet Movie Database 
(sv) En kvinnes ansikt i Svensk Filmdatabas 
(fr) En kvinnes ansikt på Allociné 
(nl) En kvinnes ansikt på MovieMeter 
(en) En kvinnes ansikt på AllMovie 
(en) En kvinnes ansikt på Turner Classic Movies 
(en) En kvinnes ansikt på Rotten Tomatoes
Hispellinus

Hispellinus er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.


== Utseende ==
Nokså små (2,7 - 6,4 millimeter), avlange, svarte bladbiller. Gruppen er lett å kjenne på at oversiden er dekket av lange, skarpe pigger, artene kan minne om bittesmå piggsvin. Dekkvingene har ca. 20 middels lange pigger langs sidekanten, pronotum har to par lange pigger på hver side. Antennene er 11-leddete, ganske tynne, rundt halve kroppslengden. Dekkvingene er jevnbrede med åtte punktrader.


== Levevis ==
Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Artene lever på gress inkludert ris, bambus og sukkerrør.


== Utbredelse ==
Slekten er vidt utbredt i alle varme deler av den Gamle verden.


== Systematisk inndeling ==
Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene.

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
familien  bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
underfamilien Hispinae, Gyllenhal, 1813  – ikke i Norge, én art i Norden
stamme Hispini Gyllenhal, 1813
slekten Hispellinus Weise, 1897
Hispellinus albertisii (Gestro, 1897)
Hispellinus australica (Motschulsky, 1861)
Hispellinus callicanthus (Gressitt, 1939)
Hispellinus coarctatus (Chapuis, 1877)
Hispellinus congoanus (Uhmann, 1936)
Hispellinus csikii (Gestro, 1907)
Hispellinus fimbriatus (Chapuis, 1877)
Hispellinus formosanus (Uhmann, 1927)
Hispellinus germari (Chapuis, 1877)
Hispellinus minor (Maulik, 1919)
Hispellinus moerens (Baly, 1874)
Hispellinus multispinosus (Germar, 1848)
Hispellinus perotetii (Motschulsky, 1861)
Hispellinus promontorii (Péringuey, 1898)
Hispellinus sthulacundus (Maulik, 1915)
Hispellinus tuberiger Uhmann, 1940


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
Hispines of the World- Hispellinus
Hispellinus på ITIS
(en) Hispellinus i Encyclopedia of Life 
(en) Hispellinus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Hispellinus hos ITIS 
(en) Hispellinus hos NCBI 
(en) Kategori:Hispellinus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Bennelong

Woollarawarre Bennelong (ca. 1764–3. januar 1813) tilhørte det aboriginske eora-folket i Port Jackson-området i Sydney. Han levde under den tidlige britiske koloniseringsperioden i Australia. Bennelong er kjent for å ha bodd sammen med kolonistene og lært deres levemåter og skikker. 


== Livet sammen med kolonistene ==
Bennelong ble ført til bosetningsområdet til kolonistene i Sydney Cove i november 1789 etter ordre fra guvernøren Arthur Phillip og Kong George 3. Formålet var å etablere et godt forhold til urbefolkningen. På den tiden var eora-folket mistenksomme mot britene, og unngikk enhver kontakt med dem. Som et tegn på desperasjon, bortførte Phillip Bennelong sammen med en ved navn Colbee, som også tilhørte eora-folket. Phillip hadde som mål å lære lokalbefolkningens språk og skikker. Bennelong var på dette tidspunktet rundt 25 år og ble beskrevet som en med godt humør og en som hadde enorm appetitt.Colbee klarte å rømme fra bosetningsområdet like etter, men Bennelong ble værende i flere måneder før han også rømte. Fire måneder etter at han rømte ble han observert ved Manly Cove, og Phillip ble varslet. Det er fastslått at Phillip ville gjenoppta kontakten med Bennelong, så han reiste til Manly for å møte han. Der traff han Bennelong, i tillegg til andre folk tilhørende eora. Han introduserte seg for en ved navn Willemering, strakk ut hånda si som et tegn på høflig hilsen, men i stedet kastet Willemering et spyd som traff han i skulderen. Phillip unnslapp med mindre skader, og kom seg bort fra området. Phillip var tydelig på at kolonistene ikke skulle hevne seg. Etter noen dager traff han Bennelong på nytt, og forholdene mellom dem ble gjenopptatt. Senere lærte han å snakke engelsk. I 1790 bygde guvernøren Phillip en hytte til han i området som nå heter Bennelong Point (ved Sydney Opera House).


== I England ==
Bennelong og en annen aboriginsk mann ved navn Yemmerrawanne reiste med Phillip tilbake mot England i 1792. Flere historikere hevdet at de ble presentert for kong George 3, men det fins ingen bevis for at dette fant sted. Etter ankomst fikk de klær som var passende for møtet med kongen. Mens de var i England besøkte de St. Pauls katedral og Tower of London. De dro på teater. Mens de var i London bodde de sammen med Henry Waterhouse, og da Yemmerrawanne ble syk, flyttet de til Eltham og bodde sammen med Edward Kent. Der traff de Lord Sydney.Yemmerrawanne døde mens han var i England etter en infeksjon. I tillegg forverret helsesituasjonen til Bennelong seg. Han returnerte til Sydney i 1795 sammen med kirurgen George Bass som sørget for at helsen ble bedre. Som takk lærte Bennelong Bass å snakke lokalspråket slik at han kunne kommunisere med eora-folket mens han var i Sydney.


== Tilbakekomsten til New South Wales ==
Bennelong ankom Sydney 7. september 1795. Han skrev et brev til Arthur Phillip og hans kone, der han takket dem for å ha tatt vare på han mens han var i England. Det er det første brevet skrevet på engelsk av en australsk innfødt. I løpet av kort tid, vendte han tilbake til sitt folk. Bennelong døde 3. januar 1813 ved Kissing Point, som ligger ved Parramatta-elven i Sydney.


== Referanser ==
Myrica hartwegii

Myrica hartwegii er en art i porsfamilien.
Den er en løvfellende busk som blir opptil 1,8 m høy. Bladene er omvendt lansettformede til elliptiske, 3,2–10,4 cm lange og 1–3,4 cm brede. Ytre halvdel av bladranden er sagtannet med 4–12 par tenner. Undersiden av bladet er lysegrønn og oversiden mørkegrønn. Begge sidene av bladet har gule til oransje kjertler.
Blomstene er enkjønnede, og hann- og hunnblomster sitter på ulike planter. Hannblomsterstanden er 8–26 mm lang. Hunnblomsterstanden er 3–6 mm ved blomstring og vokser til 2 cm når fruktene er modne. Hunnblomsten er omgitt av to tett hårete høyblad. Frukten er 1,5–2,5 mm i diameter og tørr med små, fastsittende høyblad. Den er tilpasset frøspredning med vann.
Myrica hartwegii har en begrenset utbredelse i nordlige og sentrale Sierra Nevada i California vest i USA. Der vokser den langs bekker 250–1800 moh.


== Litteratur ==
«Myrica hartwegii». Flora of North America. Besøkt 19. februar 2019. 
A.J. Bornstein (2012). «Myrica hartwegii – Sierra sweet bay». Jepson eFlora. Besøkt 19. februar 2019. 
«Myrica hartwegii». Calflora. Besøkt 19. februar 2019. 


== Eksterne lenker ==
(en) Myrica hartwegii i Encyclopedia of Life 
(en) Myrica hartwegii i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Myrica hartwegii hos ITIS 
(en) Myrica hartwegii hos NCBI 
(en) Myrica hartwegii hos The International Plant Names Index 
(en) Myrica hartwegii hos Tropicos 
(en) Kategori:Myrica hartwegii – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Truganini

Truganini (ca. 1812 - 8.mai 1876) var en kvinne som lenge ble regnet som den siste fullblods aboriginske kvinne i delstaten Tasmania i Australia. Dette viser seg å ikke stemme, da Fanny Cochrane Smith (en) (død 1905) levde etter henne.


== Liv og virke ==
I ungdomstiden var hun vitne til at livet til aboriginerne i Tasmania ble forstyrret av europeisk bosetting. I løpet av 1820-årene pågikk Den svarte krigen, en eskalerende strid mellom aboriginerne og europeerne som krevde mange liv.  I 1829 traff hun George Augustus Robinson, en engelskmann som hadde jobbtittelen Protector of Aboirignals, som oversatt til norsk blir «beskytter av aboriginere». Samme år hadde flere av hennes familiemedlemmer blitt drept. Moren hadde blitt drept av seilere, onkelen hadde blitt skutt av en soldat, søsteren bortført av selfangere og hennes forlovede brutalt drept av trehoggere.
I 1830 flyttet Robinson Truganini og hennes nåværende mann, Wooraddy, til Flinders Island sammen med de siste overlevende aboriginere etter Den svarte krigen. Tallet på de siste overlevende anslås å ha vært 100. Mange døde som følge av influensa og andre sykdommer. I 1838 hjalp Truganini Robinson å etablere et bosetningsområde for de tasmanske aboriginerne ved Port Phillip i det som nå tilhører delstaten Victoria. Hun levde i Melbourne i rundt to år før hun møtte andre tasmanske aboriginere. Sammen hadde de drept to hvalfangere, og senere tiltalt for drapene og dømt til døden. Selv om Truganini var tilstede, hadde hun ingen rolle i drapene, og ble etterfølgelig frikjent.Noen måneder senere ble Truganini og de andre tasmanske aborginerne returnert til Flinders Island. I 1856 hadde tallet på gjenlevende aboriginere i Tasmania sunket drastisk, og de flyttet til et bosetningsområde ved Oyster Cove, sør for Hobart. Ifølge avisa The Times Newspaper, var antall gjenlevende aboriginere i delstaten nå 14. Alle var voksne; ni kvinner og fem menn.


== Senere liv, død og arv ==
I 1873 var Truganini den siste gjenlevende av de som ble flyttet til Oyster Cove. Hun ble flyttet til Hobart der hun døde 3 år senere. Før hun døde tryglet hun myndighetene om å få en verdig begravelse. Hun ba om å bli kremert og at asken ble spredt utover havet. Hun hadde fryktet at kroppen hennes ville bli dissekert og analysert for vitenskapelige formål. Til tross for hennes ønsker, ble kroppen hennes gravd ut av The Royal Society of Tasmania og stilt ut. 100 år senere ble Truganini endelig kremert etter hennes ønsker.I 1997 var museet Royal Albert Memorial i England i besittelse av halskjedet og armbåndet til Truganini. Dette ble returnert omsider til Tasmania. I 2002 ble litt av hennes hår og hud funnet ved Royal College of Surgeons i England og returnert til Tasmania.


== Referanser ==