jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Potamocares

Potamocares er en slekt av elvebiller som kryper rundt på bunnen av rennende vann. De voksne billene puster ved hjelp av et såkalt plastron, og trenger ikke komme opp til overflaten etter luft. Til gjengjeld er de avhengige av oksygenrikt vann.


== Utseende ==
Middelsstore, avlange, mørke elvebiller. Artene i underfamilien Larainae fint hårete og matte. Gamle biller kan kjennes på at de er «tilgrodde» med alger og mikroorganismer. Hodet er lite, antennene er middels lange, 7–11-leddete, tråd- eller kølleformede. Dekkvingene er avlange med punktrekker. Beina er lange, særlig fotleddene, og ganske kraftige. Det ytterste fotleddet bærer uvanlig store klør. Larvene er flattrykte og langstrakte. Ryggplater (tergitter) og bukplater (sternitter) er tydelig markerte. Hodet er ganske lite med korte antenner og små kjever (mandibler). De tre parene med bein er korte og kraftige, og bakkroppen langt tilspisset.


== Levevis ==
Elvebillene kryper rundt på bunnen av rennende vann. De kan ikke svømme og er avhengige av å klamre seg fast til bunnen. Både larvene og de voksne lever av å skrape alger og detritus fra steiner og grus. Noen få arter lever på vannplanter i stillestående vann.
Larvene puster med gjeller som sitter inne i endetarmen (kan skytes ut), mens de voksne billene har et såkalt plastron. Undersiden er dekket av vannavstøtende (hydrofuge) hår. Disse holder på plass en sølvaktig hinne av luft, og oksygenutveksling skjer mellom denne og det omringliggende vannet. Denne tilpasningen gjør at billene ikke trenger komme til overflaten for å få luft, men til gjengjeld er de avhengige av vann med høyt oksygeninnhold, slik som kaldt, raskt rennende vann. De utvokste larvene kryper på lang og forvandler seg til en puppe i en utgravd hule på bredden. De nyklekte billene kan fly langt, men når de først har funnet en passende bekk slår de seg vanligvis til der for resten av livet. De kan leve flere år.


== Utbredelse ==
Slekten er vidt utbredt i Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
Familien elvebiller, Elmidae Curtis, 1830
Underfamilien Larainae LeConte, 1861 – for det meste tropiske arter
Slekten Potamocares Grouvelle, 1920
Potamocares burgeoni (Delève, 1937)
Potamocares jeanneli (Hinton, 1937)
Potamocares marlieri Delève, 1963
Potamocares striatus Grouvelle, 1920


== Referanser ==


== Litteratur ==
Hansen, Victor.; Larsson, Sv. G. 1973 (2. utgave). Biller X. Blødvinger, klannere m. m.: (Malacodermata, Fossipedes, Marcrodactylia og Brachymera) Danmarks Fauna 44. 344 sider. ISBN 8712166936


== Eksterne lenker ==
(en) Potamocares i Encyclopedia of Life 
(en) Potamocares i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Potamocares hos ITIS 
(en) Potamocares hos NCBI 
Potamocares – detaljert informasjon på Wikispecies
Helminthocharis

Helminthocharis er en slekt av biller som kryper rundt på bunnen av rennende vann. De voksne billene puster ved hjelp av et såkalt plastron, og trenger ikke komme opp til overflaten etter luft. Til gjengjeld er de avhengige av oksygenrikt vann.


== Utseende ==
Små, avlange, brunlige elvebiller. Artene i underfamilien Elminae er glatte og blanke. Gamle biller kan kjennes på at de er «tilgrodde» med alger og mikroorganismer. Familien kan særlig kjennes på lange fotledd med store klør, som brukes til å klamre seg fast til bunnen. Hodet er lite, antennene er middels lange, 7–11-leddete, tråd- eller kølleformede. Brystskjoldet (pronotum) har opphøyde lengdelister hos underfamilien Elminae. Dekkvingene er avlange med punktrekker, ofte også opphøyde lengdelister. Beina er lange, særlig fotleddene, og ganske kraftige. Det ytterste fotleddet bærer uvanlig store klør. Larvene er flattrykte og langstrakte. Ryggplater (tergitter) og bukplater (sternitter) er tydelig markerte. Hodet er ganske lite med korte antenner og små kjever (mandibler). De tre parene med bein er korte og kraftige, og bakkroppen langt tilspisset.


== Levevis ==
Elvebillene kryper rundt på bunnen av rennende vann. De kan ikke svømme og er avhengige av å klamre seg fast til bunnen. Både larvene og de voksne lever av å skrape alger og detritus fra steiner og grus. Noen få arter lever på vannplanter i stillestående vann.
Larvene puster med gjeller som sitter inne i endetarmen (kan skytes ut), mens de voksne billene har et såkalt plastron. Undersiden er dekket av vannavstøtende (hydrofuge) hår. Disse holder på plass en sølvaktig hinne av luft, og oksygenutveksling skjer mellom denne og det omringliggende vannet. Denne tilpasningen gjør at billene ikke trenger komme til overflaten for å få luft, men til gjengjeld er de avhengige av vann med høyt oksygeninnhold, slik som kaldt, raskt rennende vann. De utvokste larvene kryper på lang og forvandler seg til en puppe i en utgravd hule på bredden. De nyklekte billene kan fly langt, men når de først har funnet en passende bekk slår de seg vanligvis til der for resten av livet. De kan leve flere år.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
Familien elvebiller, Elmidae Curtis, 1830
Underfamilien elvebiller (Elminae) Curtis, 1830
Slekten Helminthocharis Grouvelle, 1906
Helminthocharis abdominalis Delève, 1956
Helminthocharis congoensis Delève, 1967
Helminthocharis cristula Delève, 1967
Helminthocharis diasticta Alluaud, 1933
Helminthocharis filicornis Jäch & Kodada, 2016
Helminthocharis picea Grouvelle, 1906
Helminthocharis polita Delève, 1964
Helminthocharis schoutedeni Delève, 1938


== Referanser ==


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
(en) Helminthocharis i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Helminthocharis hos ITIS 
(en) Kategori:Helminthocharis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Helminthocharis – detaljert informasjon på Wikispecies
Simplocarina

Simplocarina er en slekt av biller som lever ved fersk- eller saltvann. Larvene graver i jorden og spiser alger og moser. De voksne flyr og kommer gjerne til lys. Underfamilien Limnichinae lever ved ferskvann og kan også finnes på fuktige steder et stykke fra vann.


== Utseende ==
Små (ca. 2 millimeter), ovale og hvelvede, mørke biller. De kan ha reduserte øyne. Oversiden er tett kledt med korte hår. Antennene er middels lange, tynne, de to innerste og det ytterste leddet er forstørrede.


== Levevis ==
Noen av artene kan finnes mellom fuktig løvstrø eller ved bredden av elver og bekker.


== Utbredelse ==
Slekten er kjent fra Den demokratiske republikken Kongo og Elfenbeinskysten.


== Systematisk inndeling ==
Slekten må ikke forveksles med Simplocaria, en slekt av pillebiller.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
Familien Limnichidae Erichson, 1846
Underfamilien Limnichinae
Slekten Simplocarina Pic, 1922
Simplocarina curticollis Pic, 1922


== Referanser ==


== Kilder ==
Lawrence, J.F., Hastings, A.M., Dallwitz, M.J., Paine, T.A. og Zurcher, E.J. Delta Interactive Key – Coleoptera Elateriformia, Limnichidae. [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Simplocarina i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Simplocarina hos ITIS 
Simplocarina – detaljert informasjon på Wikispecies
Sædtyveri

Sædtyveri er bruk av sæd uten samtykke, tvunget farskap eller tyveri av sæd. Det foregår når en manns sæd brukes til å inseminere en kvinne uten sin viten eller samtykke.


== Etikk ==

I en rundspørring blant akademikere om kontroversielle, etiske temaer publisert 29. november 1998 av The Independent, svarte professor Jonathan Glover, direktør ved Centre for Medical Law and Ethics ved King’s College London om sædtyveri at eiendomsrett var et forslitt begrep innen medisinsk etikk, og at ideen om å eie sin egen sperma var «bisarr». Kannik John Polkinghorne, leder for komiteen for vitenskap, medisin og teknologi i Den engelske kirkes samfunnsutvalg karakteriserte tvister om påstått sædtyveri «bisarre». Professor John Harris, leder for Centre for Social Ethics and Policy ved University of Manchester og Michael Wilks, styreleder for komiteen for medisinsk etikk i British Medical Association la vekt på uuttalte overenskomster mellom seksualpartnere. I følge Harris er det rimelig å anse kontrollen over sæden som frivillig overgitt, mens Wilks hevdet prinsippet om autonomi i etikk burde gjøres gjeldende ved refleksjon over tilfellene.


== Eksempel ==
I Tyskland kalles sædtyveri Samenraub. Uttrykket oppsto i forbindelse med en affære fra 2001 som involverte Boris Becker og en overskriften War Es Samenraub? («Var det sædran?») i tabloidavisen Bild-Zeitung. Becker hadde hevdet at et barn til en russisk servitør ble unnfanget da hun stjal sædcellene hans etter oralsex. Han påsto at hun inseminerte seg selv med en prøve i et lintøy på London-restauranten Nobu.I Amerika hevdet Richard Phillips at hans tidligere kjæreste Sharon Irons i hemmelighet beholdt sæd etter oralsex og brukte den til å bli gravid. På anke avgjorde tre dommere at han kunne saksøke Irons med begrunnelsen «dersom Phillips' versjon av saken stemmer, har Irons på en svikefull måte innbudt til seksuelle aktiviteter som ingen fornuftig person kan forvente vil føre til graviditet.»


== I fiksjon ==
I romanen Onkel Oswald av Roald Dahl tar Oswald sæd fra rike og kjente menn, slik at han kan selge den til kvinner som vil at barna deres ha et geni eller annen kjent person som far. Kjendiser de møter er blant annet Albert Einstein, Sigmund Freud, Igor Stravinskij, Pablo Picasso og Haakon VII av Norge.
I Garps bok (1978) av John Irving, blir hovedpersonen Garp unnfanget ved at hans mor, en sykepleier, misbruker en soldat i koma seksuelt for å bli gravid.


== Referanser ==
Malaiseianus

Maleiseianus er en slekt av mudderbiller som lever i eller ved vann. De er avlange biller, som oftest er oversiden kledt med lange, oppstående hår. Antennene er karakteristiske, ganske korte, de 5-6 ytterste leddene danner en kølle eller har kamaktige utvekster.


== Utseende ==
Små til middelsstore (4-7,5 millimeter), avlange, blanke, for det meste svarte mudderbiller med rødbrune bein. Kroppen er tett kledt med ganske korte, oppstående hår. Antennene er kortere enn hodets bredde, og består 8 ledd. Dekkvingene er forholdsvis avlange. Beina er slanke, fotleddene er ofte ganske lange med store klør ytterst. Undersiden hos de artene som lever i vann er kledt med fine, korte, vannavstøtende hår, et såkalt plastron, som holder på et luftlag som er nyttig for billenes gassutveksling. Hunnene har et langt, spisst eggleggingsrør som vanligvis er trukket inn i bakkroppen.


== Levevis ==
Disse billene lever i eller ved vann. Det er bare de voksne individene av noen arter som er rent vannlevende, andre voksne og alle larver finner man gjerne i mudderet i vannkanten. Denne slekten utmerker seg ved at larvene er nokså rent landlevende. De artene som lever i vann kan ikke svømme, men kryper rundt på bunnen, under steiner eller på vannplanter. De trenger ikke komme opp til overflaten for å puste, men gassutvekslingen skjer gjennom plastronet på undersiden. Dette krever oksygenrikt vann og disse artene er derfor vanligvis å finne i kjølig, rennende vann med mye oksygen.


== Utbredelse ==


== Systematisk inndeling ==
Arten blir noen ganger plassert i slekten Sostea.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
Familien mudderbiller, Dryopidae
Slekten Malaiseianus Bollow, 1940
Malaiseianus tuberculatus Bollow, 1940


== Referanser ==


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
(en) Malaiseianus i Global Biodiversity Information Facility
Micreubrianax

Micreubrianax er en slekt av biller med larver som lever i rennende vann. Det er larvene som er best kjent i denne gruppen – de er flate og hele oversiden er dekket at brede ryggplater som danner et skjold. Sett ovenfra kan de minne om mynter, og de er kjent som "water pennies" på engelsk. De voksne billene, som kan minne om hårbiller (Scirtidae), er skjøre og kortlivede. 


== Utseende ==
Ganske små (1,4-2,4 millimeter), ovale, blanke, mørke biller med lange, kamformede antenner hos hannene, sagtakkede hos hunnene. De kan ha en svak bronseglans. Antennene er lengre enn kroppen.


== Levevis ==
Larvene lever på steiner i raskt rennende elver og bekker. Den flate formen og glatte overflaten gjør at de unngår å bli tatt av strømmen når de kryper rundt og beiter på alger som vokser på steinene. De voksne billene er nokså kortlivede, og finnes gjerne i vegetasjonen nær bekkene der larvene lever. De flyr bra og kan komme til lys om natten.


== Utbredelse ==
Slekten er kjent fra India i vest til Vietnam i øst.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
Familien Psephenidae – ca. 210 arter fordelt på 29 slekter
Underfamilien Psephenoidinae
Slekten Micreubrianax Pic, 1922
Micreubrianax bellus Jeng, Jäch & Yang, 2006
Micreubrianax flabellicornis (Pic, 1922)
Micreubrianax nepalensis Jeng, Jäch & Yang, 2006
Micreubrianax siamensis Jeng, Jäch & Yang, 2006


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Micreubrianax i Encyclopedia of Life 
(en) Micreubrianax i Global Biodiversity Information Facility 
Micreubrianax – detaljert informasjon på Wikispecies
Drupeus

Drupeus er en slekt av kamfølerbiller.


== Utseende ==
Middelsstore (ca. 10 millimeter), avlangt-ovale biller, gjerne mørke med rødlig pronotum. Antennene er kamformede hos hannene, sagtakkede hos hunnene. Hodet er nokså lite, fasettøynene er utstående med fine fasetter, uten hår. Antennene er lange, 11-leddete, sagtakkede eller kamformede.  Brystskjoldet (pronotum) er ganske kort, bredere enn langt, omtrent klokkeformet i omriss sett ovenfra. Scutellum er hjerteformet med et hakk i fremkanten, noen tenner på bakkanten av pronotum griper inn i dette hakket.


== Levevis ==
De fleste artene lever i eller ved ferskvann. De voksne billene kan ofte finnes på vannplanter. Andre kjente habitater er råtten ved, løvstrø og inne i beverhytter. En del arter i underfamilien Ptilodactylinae er ikke knyttet til vann, men lever av sporer og hyfer av mikroskopiske sopper som de skraper fra død og levende vegetasjon. Noen arter har spredt seg over mye av jorden i drivhus. Ptilodactyla exotica, som finnes i drivhus over store deler av verden, blir regnet som en mulig skadegjører i drivhus. Man forsøker å begrense den videre utbredelsen til denne billen ved hjelp av kontroll av planteimport, karantenerestriksjoner etc. Det er uklart hvor denne billen opprinnelig stammer fra, men den er funnet frittlevende på Mauritius og Réunion i Det indiske hav.


== Utbredelse ==
Slekten er kjent fra Japan, Taiwan og Kina.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
Familien kamfølerbiller, Ptilodactylidae Laporte de Castelnau, 1836
Underfamilien Cladotominae
Slekten Drupeus Lewis, 1895Drupeus brevis Lewis, 1895
Drupeus cheni Yoshitomi & Hájek, 2016
Drupeus hygropetricus Lee, Lawrence & Sato, 2005
Drupeus laetabilis Lewis, 1895
Drupeus ogatai Yoshitomi & Hayashi, 2013
Drupeus vittipennis Lewis, 1895


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Drupeus i Encyclopedia of Life 
(en) Drupeus i Global Biodiversity Information Facility 
Drupeus – detaljert informasjon på Wikispecies
Doktor nauk

Doktor nauk (russisk: доктор наук) er en akademisk grad i bruk i Russland. Der er den den høyeste akademiske graden en kan oppnå, over kandidat nauk.Graden ble introdusert i Det russiske imperiet i 1819, men tatt ut av bruk i 1917. Under Sovjetunionen ble den tatt opp igjen i 1934.Etter innflytelse fra Russland og Sovjetunionen tok andre land i bruk graden. Etter Sovjetunionens fall videreførte flere av de nye landene graden, men etter hvert har den blitt faset ut i noen land som Moldova følge av Bologna-prosessen.


== Referanser ==
Ivan De Witte

Ivan De Witte (født 1947) er en belgisk gründer og fotballsjef. I 2015 jobber han som administrerende direktør for den belgiske avdelingen i HR-selskapet Hudson. Siden 1999 er han også styreleder i fotballklubben KAA Gent.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ivan De Witte – Transfermarkt (manager)
Hein Vanhaezebrouck

Hein Vanhaezebrouck (Kortrijk, 16. februar 1964) er en belgisk fotballtrener og tidligere fotballspiller. Han var trener for KAA Gent mellom 2014 og 2017, med hvem han vant den første ligatittelen i klubbens historie i 2015. Selv trakk han seg fra KAA Gent i september 2017. Mindre enn en uke senere signerte han en treårskontrakt med RSC Anderlecht. Han fikk sparken et drøyt år senere på grunn av skuffende resultater. 4. desember 2020 ble han igjen trener for KAA Gent.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hein Vanhaezebrouck – Transfermarkt 
(en) Hein Vanhaezebrouck – Transfermarkt (manager) 
(en) Hein Vanhaezebrouck – WorldFootball.net 
(en) Hein Vanhaezebrouck – FootballDatabase.eu 
(en) Hein Vanhaezebrouck – Soccerway
Review bombing

Review bombing er et internettfenomen hvor en rekke brukere legger ut negative anmeldelser til et produkt eller tjeneste med mål om skade salget eller populariteten til målet, gjerne fordi produsenten eller noen andre assosiert målet har gjort noe brukermassen er uenig i. Noen eksempler er Firewatch, som ble review bombet som følge av at utvikleren av det spillet tok ned en video til PewDiePie, og Borderlands 2, som følge av at Borderlands 3 til å begynne med bare kom ut til PC via Epic Games Store og ikke Steam.


== Referanser ==
Ghelamco Arena

Ghelamco Arena eller Arteveldestadion er det nåværende stadionet til den belgiske fotballklubben KAA Gent, den største klubben fra byen Gent. Stadionet ble åpnet 17. juli 2013 med en kamp mot tyske VfB Stuttgart.


== Eksterne lenker ==
Ghelamco Arena på KAA Gents nettside.
Hardanger Handbak Klubb

Hardanger Handbak Klubb (HHK) er en håndbakklubb i Granvin. Klubben ble stiftet i 2016, og har treningslokaler i Granvin og Odda.


== Resultater ==
Klubben har de senere årene prestert bra i konkurranser i Norge og internasjonalt. Flere utøvere i junior klassen tok i 2022 både NM og EM gull.I 2022 vant Sondre Tveit Brekke kongepokalen på NM i Skien.


== Hardanger Open ==
Hardanger Handbak Klubb arranger årlig Hardanger Open som en del av Norgecupen i håndbak.


== Referanser ==
Nier Reincarnation

Nier Reincarnation er et videorollespill fra 2021 til iOS og Android. Det er satt til samme univers som Nier og Nier: Automata.Historien er lagt til et område kalt «The Cage» og spilleren må navigere seg rundt i selskap av spøkelseslignende følgesvenner. Man kan gå inn i statuer kalt Scarecrows for å gjenoppleve minner som utspiller seg som historiebok-lignende fortellinger. I disse minnene, kalt Weapon Stories, opplever spillere forskjellige minner og kan forsøke å rette opp feil i disse minnene. Kamper man havner i utspiller seg i sanntid, inni disse minnene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) NieR Reincarnation hos MobyGames 
(en) NieR Reincarnation på Metacritic 
(en) NieR Reincarnation på Behind The Voice Actors 
(en) NieR Reincarnation hos Giant Bomb 
(en) NieR Reincarnation hos Internet Game Database 
(en) NieR Reincarnation hos GameSpot 
(en) NieR Reincarnation hos IGN
Parataphes

Parataphes er en slekt av biller i delgruppen (underfamilien) nettrødvinger i familiegruppen rødvinger.


== Utseende ==
Hodet er kort, men ikke snuteformet forlenget framover. Det er synlig, sett ovenfra (det vil si, det dekkes ikke av brystskjoldet). Antenner har elleve ledd og er festet tett sammen på pannen like ved fasettøynene. Brystskjoldet (pronotum) har en nær kvadratisk form, ofte med en markert og noe oppstående sidekant. Dekkvingene er kraftig kitiniserte, parallellsidige  og har vanligvis lengderibber. Alle føtter har fem ledd.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Asia (India, Myanmar).


== Systematisk inndeling ==

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Cantharoidea
familien  rødvinger (Lycidae)
underfamilie Dictyopterinae
Slekten Parataphes Kleine, 1925
Parataphes dohertyi Kleine, 1925
Parataphes nanus Kleine, 1939


== Referanser ==


== Litteratur ==
Hansen, Victor.; Larsson, Sv. G. 1973 (2. utgave). Biller X. Blødvinger, klannere m. m.: (Malacodermata, Fossipedes, Marcrodactylia og Brachymera) Danmarks Fauna 44. Side 7-8. (344 sider)  ISBN 8712166936
Lindroth, C.H. 1993. Våra skalbaggar och hur man kãnner igen dem (opptrykk av opprinnelig tre hefter (1942-1945. Bonnier forlag.) Fãltbiologerna. ca. 240 sider. ISBN 91-85094-722


== Eksterne lenker ==
Artikkelen er ikke koblet til Wikidata
Pseudaplatopterus

Pseudaplatopterus er en utdødd slekt av biller i familien rødvinger. 


== Utbredelse i tid og rom ==
Arten er beskrevet fra baltisk rav, dette stammer fra eocen-tiden.


== Systematisk oversikt ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien bløtvinger og lysbiller, Cantharoidea
Familien rødvinger (maskebiller), Lycidae
Underfamilien nettrødvinger, (Erotinae LeConte, 1881)
understammen Pseudaplatopterina Kazantsev, 2012
slekten †Pseudaplatopterus Kleine, 1940
†Pseudaplatopterus ascheelei (Kleine, 1940)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pseudaplatopterus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Pseudaplatopterus hos Fossilworks
Alyculus

Alyculus er en slekt av rødvinger.


== Utseende ==
Hannene er middelsstore, slanke, brunrøde til brunsvarte rødvinger. Antennene er nokså kraftige, sagtakkede, noe over halvparten så lange som kroppen, det ytterste leddet gjerne gult. Hodet er forholdsvis lite, mørkt farget, med små, utstående fasettøyne. Pronotum er avrundet trapesformet, noe bredere enn langt, tydelige smalere enn dekkvingene. Disse er utvidet bakover (litt pæreformede). Beina er mørke, ganske korte. Hunnene er ukjente, men er trolig larvelignende (neoteniske).


== Levevis ==
De voksne hannene er dagaktive og treffes gjerne på blomster, der de spiser nektar og pollen. De voksne hunnene er neoteniske, det vil si at de er larvelignende også i det voksne stadiet. Larvene kan finnes under bark, i jord eller mellom løvstrø. Munndelene tyder på at de lever av flytende føde, men det er uvisst hva de faktisk spiser. Råtnende plantemateriale og slimsopp har blitt foreslått.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.


== Systematisk oversikt ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien bløtvinger og lysbiller, Cantharoidea
Familien rødvinger (maskebiller), Lycidae
Underfamilien Leptolycinae Leng & Mutchler, 1922
slekten Alyculus Kazantsev, 1999
Alyculus barclayi Palata & Bocak, 2012
Alyculus kurbatovi Kazantsev, 1999
Alyculus malaypeninsularis Takahashi, Bocak & Idris, 2016
Alyculus tujuhensis Palata & Bocak, 2012
Alyculus wittmeri Bocakova, 2006


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Alyculus i Encyclopedia of Life 
(en) Alyculus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Alyculus hos NCBI 
Alyculus – detaljert informasjon på Wikispecies
The Market of Souls

The Market of Souls er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Joe De Grasse.


== Skuespillere ==
Dorothy Dalton som Helen Armes
Holmes Herbert som Temple Bane
Philo McCullough som Lyle Bane
Dorcas Matthews som Evelyn Howell
Donald MacDonald som Herbert Howell


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Market of Souls på Internet Movie Database 
(sv) The Market of Souls i Svensk Filmdatabas 
(en) The Market of Souls på AllMovie