jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Neoplesius

Carabus (Neoplesius) er en underslekt av biller i delgruppen (underfamilien) jordløpere (Carabinae) i familiegruppen løpebiller. 


== Utseende ==
Middelsstore, avlange, svarte jordløpere. Underslekten kan vanligvis kjennes på at lårene er fortykkede og røde. Kjevene er middels store og kraftige, noe kortere enn resten av hodet, som er omtrent fikantet med sidekjøler.  Pronotum er rundet, litt innbuktet foran de rundede bakhjørnene, kraftig, uregelmessig punktert, uten midtfure. Dekkvingene er ovale, ganske hvelvede, med fin lengdeskulpur.


== Levevis ==
Artene kan finnes i åpne landskaper.


== Utbredelse ==
Underslekten er utbredt i Russland og Georgia.


== Systematisk inndeling ==
Listen følger i hovedsak  Artene blir ofte plassert i underslekten Pagocarabus, se denne siden for inndeling i underarter.

ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
familien   løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
underfamilie jordløpere Carabinae Latreille, 1802
stammen Carabini Latreille, 1802
slekten Carabus Linnaeus, 1758
Underslekten Neoplesius Reitter, 1896
Carabus (Neoplesius) alpherakii Semenov, 1898
Carabus (Neoplesius) borodini Heinz, 1996
Carabus (Neoplesius) bruggeianus Deuve, 1992
Carabus (Neoplesius) chomae (Imura, 2002)
Carabus (Neoplesius) danae Kaláb, 1995
Carabus (Neoplesius) draco Březina, 1999
Carabus (Neoplesius) folwarcznyi Deuve, 1997
Carabus (Neoplesius) glasunowi Heinz, 1997
Carabus (Neoplesius) glinkai Heinz, 1996
Carabus (Neoplesius) hengduanicola Deuve, 1996
Carabus (Neoplesius) hummelioides Deuve, 1989
Carabus (Neoplesius) jiudingensis Deuve, 1994
Carabus (Neoplesius) kamensis Semenov, 1903
Carabus (Neoplesius) kaschkarowi Semenov, 1903
Carabus (Neoplesius) kocmani Kaláb, 1997
Carabus (Neoplesius) lama Semenov, 1898
Carabus (Neoplesius) ludmilae Deuve, 1992
Carabus (Neoplesius) markamensis Deuve, 1992
Carabus (Neoplesius) morvanellus Deuve, 1998
Carabus (Neoplesius) nanschanicus Semenov, 1898
Carabus (Neoplesius) panda Deuve, 1988
Carabus (Neoplesius) paulusi Kaláb, 1995
Carabus (Neoplesius) pseudomarkamensis Deuve, 1992
Carabus (Neoplesius) puetzi Kleinfeld, 2000
Carabus (Neoplesius) sichuanicola Deuve, 1989
Carabus (Neoplesius) sigena Kleinfeld, 2000
Carabus (Neoplesius) sinotibeticola Mandl, 1975
Carabus (Neoplesius) tatsienlui Breuning, 1950
Carabus (Neoplesius) trachynodes Bates, 1891
Carabus (Neoplesius) tryznai Březina & Häckel, 2006
Carabus (Neoplesius) tsogoensis Deuve, 1997
Carabus (Neoplesius) wagae Fairmaire, 1882
Carabus (Neoplesius) zayuensis Imura, 2001


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bilde av Carabus (Neoplesius) nanshanicus
(en) Neoplesius hos NCBI 
Carabus (Neoplesius) – detaljert informasjon på Wikispecies
Oppdalsmuseet

Oppdalsmuseet er et lokalhistorisk museum i Oppdal kommune i Trøndelag. Oppdal bygdemuseum utgjør hoveddelen av museet. Det ble anlagt i Fjellkåsa sentralt i kommunen på 1950-tallet.


== Samling og undermuseer ==

Oppdalsmuseet eier 34 tømmerbygninger som viser hvordan byggeskikk og gårdsmiljøer var fra slutten av 1500-tallet til midten av 1900-tallet. De fleste av bygningene er samla på det store bygdetunet. Museet har våningshus, låver, fjøs, kvernhus, badstu, stabbur, smie, seterbu, fiskerbu og jaktbu i tillegg til 5000 små og store gjenstander fra det gamle bondesamfunnet. Oppdalsmuseet omfatter også skimuseum, skolemuseum, telemuseum og ei samling med jakt- og fangstredskaper.
Bekka-stuggu ble oppført som første bygning på museumsområdet i 1954. Det er ei gammel stue med inngangsparti fra 1816 som ble kjøpt inn da museumslaget i Oppdal ble stifta i 1937.
Oppdalsmuseet ble egen avdeling under Oppdal kulturhus fra 1. januar 2015.


== Oppdal historielag og Bøgda vår ==
Oppdal historielag ble grunnlagt i 1979. Laget har siden formidla lokalhistorie gjennom årboka Bøgda vår.

		
		

		


== Se også ==
Bøgda vår, årboka til Oppdal historielag
Vangfeltet, historisk gravfelt i kommunen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Oppdalsmuseet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Oppdalsmuseets nettpresentasjon
Norun Haugen

Norun Haugen (født 1990) er en norsk dyreverner som i fem år gikk undercover i kjøttindustrien som fjøshjelper med flere identiteter. Hun filmet med skjult kamera i 13 svinefjøs for å undersøke levekårene til dyrene på norske gårder. Det hun fant ble vist i dokumentaren Griseindustriens hemmeligheter som ble vist på NRK Brennpunkt 19.6.2019.
Filmen dokumenterte systematiske brudd på dyrevelferd og dyr som led på grisefarmer og slakterier, og den utløste nasjonal debatt. Landbruksminister Olaug Bollestad varslet oppvask etter avsløringene og uttalte til Aftenposten: «Dette var et grusomt syn. Jeg ble både sint og skuffet, fordi jeg hadde forventet noe annet av bøndene.»Filmopptakene dokumenterte brudd på lover og regelverk, problematiske holdninger, og bruk av vold mot grisene. 1 629 257 griser ble slaktet i Norge i 2020.I oktober 2019 mottok Haugen Fritt Ords Honnør-pris sammen med filmteamet fra Piraya Film for sin avdekking av forholdene i kjøttindustrien. Fritt Ord sa om utmerkelsen: «Ved å bruke skjult kamera har hun avslørt problematiske holdninger og en rekke systematiske brudd på dyrevelferdsloven – til forskrekkelse både for bransjen og forbrukerne. Dyremishandlingen og holdningene som eksponeres i «Griseindustriens hemmeligheter», er blitt gjenstand for heftig, saklig og konstruktiv diskusjon blant bønder, forbrukere, kjøttbransjen, dyrevernorganisasjoner, politikere og tilsynsorganer.»Norun Haugen har en mastergrad i filosofi fra Universitetet i Oslo og skrev sin masteroppgave om dyrevelferd. Hun har tidligere jobbet som lærer, men annonserte høsten 2019 at hun ville bruke all sin tid på landbruksdyrenes rettigheter. I dag engasjerer hun seg på full tid med tre fokusområder: 1) Dyrevelferdskriminalitet, 2) Dyrevelferdsproblemer som skyldes praksis og drift som er i tråd med norsk lov, og 3) Utvikling i landbrukspolitikken.


== Priser og utmerkelser ==
Sonia Løchens pris Fritt Ords Honnør-pris Stiansenprisen Subjektprisen: Årets stemme 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Griseindustriens hemmeligheter (PirayaFilm, vist på NRK 19.6.2019)Podcast med Norun Haugen «Undercover-livet og griseindustriens hemmeligheter» (Spotify, Power Ladies, Nov. 2019, 68 min.)
Anna Andexer

Anna Andexer (født 26. januar 2003) er en østerriksk skiskytter, som representerer klubben SK Saalfelden. 


== Idrettskarriere ==
Andexer representerte Østerrike under Vinter-OL for ungdom 2020. Der kom hun på 19.-plass på normaldistansen, med seks bom på de fire skytingene. Alena Mokhova fra Russland vant denne distansen. Hun deltok også på sprinten, der hun fikk bronse, bak Alena Mokhova og Anastasiia Zenova. På miksstafetten kom Østerrike på tiendeplass.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anna Andexer – Olympedia 
(en) Anna Andexer – TheSports.org 
(en) Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020 Arkivert 17. januar 2020 hos Wayback Machine.
Anelastidius

Anelastidius er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae). Det er bare kjent én art.


== Utseende ==
Små (3,7-6 millimeter), slanke, matte, brunrøde råtevedbiller. Antennene er noe over halvparten så lange som kroppen, tynne og trådformede. Hodet er avrundet trapesformet. Pronotum er rundet, noe bredere enn langt, bakhjørnene tilbaketrukne, dette blir forsterket av at bakkanten er innbuktet like innenfor bakhjørnene. Dekkvingene er jevnbrede med litt utydelieg punktatriper.


== Levevis ==
De fleste artene har larver som lever i død ved, men enkelte larver graver i jorden og lever på planterøtter. Denne arten har blitt funnet på død ved av mange treslag, både bartrær og løvtrær, men detaljene i biologien er ikke kjent. De voksne billene er nattaktive.


== Utbredelse ==
Arten er for det meste utbredt i Spania, forekommer også i Pyreneene i Frankrike. Videre er den utbredt sørover i Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien smellere, Elateroidea
Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
Underfamilien Macraulacinae Fleutiaux, 1922
Stammen Anelastidini Muona, 1993
Slekten Anelastidius Jacquelin du Val, 1863
Anelastidius feisthameli (Graells, 1847)


== Eksterne lenker ==
Bilde av Anelastidius feisthameli
Anelastidius feisthameli på GBIF
Fauna Europaea Web Service - Anelastidius feisthameli
(en) Anelastidius i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Anelastidius hos NCBI
Euryostus

Euryostus er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae). 


== Utseende ==
Middelsstore (ca. 13 millimeter), avlange, mørkt brunlige råtevedbiller. Oversiden er fint hårete. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd. Fasettøynene er ganske små. Antennene er 11-leddete, kraftige og sagtakkede. Brystskjoldet (pronotum) er rundet, noe hvelvet, betydelig bredere enn langt, med uttrukne bakhjørner, tett og kraftig punktert, med en midfure som ikke når for- og bakkantene. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. Dekkvingene er avlange, parallellsidige, så brede brystskjoldet. De har fine lengdestriper og er forøvrig tett punkterte. Beina er temmelig korte.


== Levevis ==
De fleste artene av råtevedbiller har larver som lever i død ved, men enkelte larver graver i jorden og lever på planterøtter. Artene lever i tropisk skog, forøvrig er biologien ukjent.


== Utbredelse ==
Artene er utbredt i Sørøst-Asia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien smellere, Elateroidea
Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
Underfamilien Eucneminae Eschscholtz, 1829
Stammen Mesogenini Muona, 1993
Slekten Euryostus Bonvouloir, 1871
Euryostus asiaticus Otto, 2016  - Laoa
Euryostus bonvouloiri Fleutiaux, 1912 - Ny-Guinea
Euryostus hypocrita Bonvouloir, 1871 - Vest-Malaysia
Euryostus inopinatus - Singapore
Euryostus reichei Bonvouloir, 1871 - Java


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Euryostus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kategori:Euryostus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Euryostus – detaljert informasjon på Wikispecies
Mette Rosenkrantz

Mette Olufsdatter Rosenkrantz, til Vester Vallø og Totterupholm (født ca. 1533, død 2. april 1558) var en av Danmarks rikeste adelskvinner. 
Hun var datter av riksråd Oluf Nielsen Rosenkrantz til Vallø (d. 1545) og Ide Munk (d. 1586). I sin barndom hadde hun den senere berømte teologen Niels Hemmingsen som lærer. Ca. 14 år gammel ble hun trolovet med senere riksråd Steen Rosensparre til Skarholt (1523–1565), ekteskapet ble inngått omkring 1551.


== Godseier ==
Etter at Rosensparre faldt i slaget ved Axtorna satt hun som enke inntil hun den 14. september 1567 giftet seg på Vallø med rikshovmester Peder Oxe til Nielstrup. Da ekteskapet med Peder Oxe var barnløst, hadde han ved sin død sikret henne på livstid med besittelse av godsene Gisselfeld, Løgismose og Tølløse, halvparten av Holmegaard på Sjælland, Togerup i Skåne og Tange på Fyn. Dessuten hadde hun stadig sammen med sine barn av første ekteskap del i Skarholt (Skarhult) i Skåne. 
Selv eide hun halvparten av Vallø (Vester Vallø), mens den annen halvpart (Øster Vallø) tilhørte hennes eldre søster Birgitte Rosenkrantz (d. 1592), enke etter riksråd Peder Bille til Svanholm (d. 1580). Etter morens død i 1586 arvet Mette Rosenkrantz også Totterupholm (Rosendal). Gjennom den store arv og sin sterke personlighet, kom hun til å innta en fremragende stilling i samtiden.I hennes religiøse livvsyn inngikk troen på trolldom, og da hun som eldre ble syk, la hun skylden på en trollkvinne i Malmø og lot henne fengsle på Skarholt. 
Etter ektemannen Oxes død planla hun oppførelsen av et praktfullt gravmæle i Vor Frue i København, men det ble avvist av kongen blant annet fordi det var for dominerende. I stedet ble det til mere alminnelige gravminner dels i Vor Frue dels i Bråby kirke ved Gisselfeld. Hun døde selv i 1558, hvoretter hun ble begravet i Skarholt kirke. Formentlig ble liket senere overført til Vor Frue i København.Mette Rosenkrantz' etterlatte brev er preget av særlig rettskrivning og sterk dialekt, og er blant annet derfor av stor språklig og kulturhistorisk interesse.


== Referanser ==
Mesogenus

Mesogenus er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae). 


== Utseende ==
Middelsstore (ca. 7 millimeter), brede, mørkt brunlige råtevedbiller. Oversiden er fint hårete. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd. Fasettøynene er ganske små. Antennene er 11-leddete, tynne og trådformede, omtrent så lange som hode + pronotum. Brystskjoldet (pronotum) er rundet, noe hvelvet, noe bredere enn langt, med uttrukne bakhjørner, tett og kraftig punktert. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. Dekkvingene er avlange, parallellsidige, så brede som brystskjoldet. De har fine lengdestriper og er forøvrig tett punkterte. Beina er temmelig korte.


== Levevis ==
De fleste artene av råtevedbiller har larver som lever i død ved, men enkelte larver graver i jorden og lever på planterøtter. Artene lever i tropisk skog, forøvrig er biologien ukjent.


== Utbredelse ==
Artene er utbredt i Afrika inkludert Madagaskar og i Sørøst-Asia og Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien smellere, Elateroidea
Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
Underfamilien Eucneminae Eschscholtz, 1829
Stammen Mesogenini Muona, 1993
Slekten Mesogenus Bonvouloir, 1871
Mesogenus austrocaledonicus - Ny-Caledonia
Mesogenus blumei Fleutiaux, 1896  - Australia
Mesogenus cavifrons - Ny-Guinea
Mesogenus harmandi Fleutiaux, 1922 - Vietnam
Mesogenus laosianus Cobos, 1979 - Laos
Mesogenus sicardi Fleutiaux, 1926 - Madagaskar
Mesogenus sumatrensis Fleutiaux, 1896  - Sumatra, Australia?


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
Atlas of Living Australia - Mesogenus [1]
Bilde av Mesogenus harmandi
Typeeksemplar av Mesogenus sicardi
(en) Mesogenus i Global Biodiversity Information Facility 
Mesogenus – detaljert informasjon på Wikispecies
Petrea Buchholm

Petrea Magdalene Buchholm (født 1786 i Flekkefjord, død 1874 i Kragerø) var en norsk forfatter.


== Familie ==
Petrea Buchholm var datter av lyrikeren Magdalene Sophie Buchholm (1758-1825) og tollinspektør Joachim Frederik Buchholm (ca. 1762–1834). Hun var halvsøster av lege og døvelærer Peter Atke Castberg (1779–1823).


== Liv og virke ==
Petrea Buchholm vokste opp i Flekkefjord og Stavanger, og kom til Kragerø da faren i 1806 ble tollinspektør der. Hun oppholdt seg også flere perioder i København. Hun var tilhenger av den kyniske skole innenfor filosofien, og forsøkte å opprette en egen pikeskole i Kragerø.I København utga hun i 1817 den lille barneboken En Faders Vandring med sine Børn fra Kiøbenhavn til Brede. I 1822 utga hun i Christiania en bok med Smaae Fortællinger af forskjellige Forfattere. På bokens tittelblad oppgis det at fortellingene er «udgivne af en Dame». Det er uvisst om dette er fortellinger hun har oversatt, eller om hun kun var redaktør.


== Bibliografi ==
1817: En Faders Vandring med sine Børn fra Kiøbenhavn til Brede, København
1822: Smaae Fortællinger af forskjellige Forfattere, Christiania


== Referanser ==


== Kilder ==
Dette skrev kvinner. Oslo: Skolen. 1984. s. 42. ISBN 8257900109. 
Norsk kvinnelitteraturhistorie. Pax. 1990. s. 252. ISBN 8253014988. 


== Eksterne lenker ==
Runeberg: Norsk Forfatter-Lexikon 1814-1880 / Første Bind. A-B, Buchholm, Petrea, besøkt 17/1 2020
Temnillus

Temnillus er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae). 


== Utbredelse ==
Artene er utbredt i den neotropiske økosonen. Arter beskrevet fra Sørøst-Asia bør trolig plasseres i slekten Temnus.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien smellere, Elateroidea
Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
Underfamilien Eucneminae Eschscholtz, 1829
Stammen Mesogenini Muona, 1993
Slekten Temnillus Bonvouloir, 1871
Temnillus alius Fleutiaux, 1912 - Ny-Guinea, ført til slekten Temnus
Temnillus aspericollis Fisher. 1945 - Trinidad og Tobago
Temnillus differens Fleutiaux, 1896 - Sumatra, ført til slekten Temnus
Temnillus leprieuri (Guérin, 1843) - Fransk Guyana
Temnillus mexicanus Barber, 1925 - Mexico
Temnillus sumatrensis Fleutiaux, 1896 - Sumatra, ført til slekten Temnus


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata
Heinrich Stiege

Heinrich Stiege (født 1. mars 1895 i Berlin; død 1968 i Vorderhindelang) var en tysk marineoffiser og direktør som var delaktig i mordet på Karl Liebknecht.Stiege deltok i første- og andre verdenskrig. Han ble under krigen forfremmet til graden som korvettkaptein, selv om han var blitt definert som kvartjøde i henhold til Nürnberglovene.
Han hadde lederstillinger i kjemiselskapet Degussa i mellomkrigstiden og etter andre verdenskrig ble han direktør for samme selskap.


== Referanser ==
Vitellius (slekt)

Vitellius er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae). 


== Utseende ==
Nokså små (ca. 5 millimeter), brede, brunlige råtevedbiller. Oversiden er fint hårete. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd. Fasettøynene er ganske små. Antennene er 11-leddete, kamformede hos hannen. Brystskjoldet (pronotum) er rundet, noe hvelvet, noe bredere enn langt, med uttrukne bakhjørner, tett og kraftig punktert. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. Dekkvingene er avlange, parallellsidige, så brede som brystskjoldet. De har fine lengdestriper og er forøvrig tett punkterte. Beina er temmelig korte.


== Levevis ==
De fleste artene av råtevedbiller har larver som lever i død ved, men enkelte larver graver i jorden og lever på planterøtter. Artene lever i tropisk skog, forøvrig er biologien ukjent.
-->


== Utbredelse ==
Artene er utbredt i tropiske områder med flest arter i den neotropiske økosonen, én art går nord til Nord-Amerika.


== Systematisk inndeling ==
Mange av de kjente artene er foreløpig ikke formelt beskrevet.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien smellere, Elateroidea
Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
Underfamilien Eucneminae Eschscholtz, 1829
Stammen Mesogenini Muona, 1993
Slekten Vitellius Bonvouloir, 1871
Vitellius lafertei Bonvouloir, 1875
Vitellius singularis (Fleutiaux, 1896)
Vitellius subspinosus Cobos, 1965
Vitellius texanus Knull, 1957


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter
(en) Vitellius i Global Biodiversity Information Facility 
Vitellius – detaljert informasjon på Wikispecies
West Mira

West Mira er en halvt nedsenkbar plattform for boring av brønner i petroleumsvirksomheten. Den eies av Northern Ocean og drives av Seadrill.
Den er designet av Moss Maritime på Lysaker. Den har typebetegnelse Moss Maritime CS-60Mk, og er søsterskip til Transocean Norge og West Bollsta. Den har seks søyler og dekket er 96 meter langt og 75meter bredt. Den har en bruttotonnasje på 50 243 tonn.
Den hadde en lang og uvanlig byggeperiode. Den ble kjølstrukket i 2013 hos Hyundai Samho Heavy Industries i Korea. Deretter var den tre år i opplag fra høsten 2015, før ferdigstillelse i 2018.Den har norsk flagg (NIS). Den er klasset i DNV GL med klassenotasjon 1A1 Column-stabilised Drilling unit(N) Battery(Power) Crane-offshore(N) DRILL(N) DYNPOS(AUTRO) E0 HELDK(S, H, CAA-N) POSMOOR(ATAR).Den fikk samsvarsuttalelse fra Petroleumstilsynet i oktober 2019, og ble tatt i bruk i november 2019. Den startet da produksjonsboring på Mariafeltet på Haltenbanken i Norskehavet for oljeselskapet Wintershall.


== Utrustning ==
Den kan operere både med forankring og på dynamisk posisjonering. Den har 12 høyfaste ankerkjettinger av type R5. Den har åtte trustere (motorer) som er produsert av Kongsberg Maritime.Boreutstyret er levert av MHWirth.Den er utstyrt med en boligmodul for 150 personer. Overbygningen i boligkvarteret inneholder lugarer, hovedkontrollrom, helikoptermottaksområde, kontorer, konferanserom, etc. Helikopterdekket er designet for flere helikoptertyper, som Sikorsky S-61 og Sikorsky S-92, og dekket er på toppen av innkvarteringen på boligkvarteret.
Den er utstyrt med åtte dieselgeneratorer. De er produsert av Hyundai Engine & Machinery. For å redusere karbondioksid-utslippene (CO2) installerte de i 2019 batteripakker, slik at den kan operere med hybrid-løsninger.


== Referanser ==
Bago City

Bago City (hiligaynon: Dakbanwa/Syudad sang Bago, tagalog: Lungsod ng Bago) er en by på Filippinene. Den ligger i provinsen Negros Occidental på øya Negros i landsdelen Visayas.


== Barangayer ==
Byen er inndelt i 24 barangayer per 30. september 2019.


== Referanser ==


== Kilder ==
National Statistical Coordination Board, Filippinene


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Bago, Negros Occidental – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Homoeomyzo

Homoeomyzo er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
En middelsstor (18-22 millimeter) trebukk. 


== Utbredelse ==
Slekten er kjent fra Venezuela.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien sagbukker, Prioninae Latreille, 1802
Stammen Anacolini Thomson, 1857
Slekten Homoeomyzo Galileo & Santos-Silva, 2018 Homoeomyzo katsurai Galileo & Santos-Silva, 2018 - Venezuela


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Homoeomyzo – detaljert informasjon på Wikispecies
Parapsilotarsus

Parapsilotarsus er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Nokså store, kraftige, litt blanke, mørkt rødbrune trebukker. Hannens antenner er kamtannede og omtrent så lange som kroppen. Pronotum har rundede sider og en pigg midt på hver sidekant. Dekkvingene er parallellsidige med avrundede "skuldre", uten lengderibber.


== Utbredelse ==
Arten lever i det sørlige Kina (Sichuan).


== Systematisk inndeling ==
Arten har inntil nylig vært plassert i sleketn Prionus.

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien sagbukker, Prioninae Latreille, 1802
Stammen Prionini Latreille, 1802
Slekten Parapsilotarsus  Danilevsky, 2018Parapsilotarsus potaninei (Lameere, 1912)


== Referanser ==


== Kilder ==
Liste over artene
Prioninae of the World - Prionini [2]


== Eksterne lenker ==
Parapsilotarsus – detaljert informasjon på Wikispecies
Escalante City

Escalante City er en by på Filippinene. Den ligger i provinsen Negros Occidental på øya Negros i landsdelen Visayas.


== Barangayer ==
Byen er inndelt i 21 barangayer per 30. september 2019.


== Referanser ==


== Kilder ==
National Statistical Coordination Board, Filippinene


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Escalante, Negros Occidental – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Himamaylan City

Himamaylan City er en by på Filippinene. Den ligger i provinsen Negros Occidental på øya Negros i landsdelen Visayas.


== Barangayer ==
Byen er inndelt i 19 barangayer per 30. september 2019.


== Referanser ==


== Kilder ==
National Statistical Coordination Board, Filippinene


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Himamaylan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kabankalan City

Kabankalan City er en by på Filippinene. Den ligger i provinsen Negros Occidental på øya Negros i landsdelen Visayas.


== Barangayer ==
Byen er inndelt i 32 barangayer per 30. september 2019.


== Referanser ==


== Kilder ==
National Statistical Coordination Board, Filippinene


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Kabankalan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons