jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Explorator

Explorator er en slekt av biller som kan ligne på små skarabider og hører til familien strandgravere. Både larvene og de voksne billene lever i ganger de graver i sand- eller mudderbunn ved kanten av vann, enten elver, bekker eller ved saltvann. De kan kjennes på avlang, jevnbred og noe flat kroppsform, kraftige bein med piggete legger (tibiae), korte antenner og fremskytende munndeler. Seks arter er funnet i Norge.


== Utseende ==
Små biller (ca. 2,5 millimeter), avlange og noe flate, som oftest brunlige på farge. Oversiden er tett kledt av fine, utstående hår og matt. Dekkvingene er gjerne mønstret i gult og mørkebrunt.
Hodet er stort og bredt, med ganske små fasettøyne. Antennene er 11-leddete, ganske korte, sagtakkede, kamformede eller lett kølleformede. Overleppen (labrum) og kjevene (mandibler) er ganske store og skyter tydelig fram under hodet. Brystskjoldet (pronotum) er bredere enn langt, så bredt som eller litt bredere enn dekkvingene, uten noen påfallende lister, groper eller pigger. Dekkvingene er avlange og parallellsidige, matte og tett hårkledte. Beina er ganske kraftige, leggene (tibiae) er brede med lange, avflatede pigger på utsiden som billene bruker til å grave med. Føttene er korte og tynne, fire-leddete.
Larvene er avlange, mer eller mindre sylindriske, med tydelig avsatte, tett hårete ryggplater (tergitter) og bukplater (sternitter). Hodekapselen er kraftig med forholdsvis små kjever (mandibler) og korte antenner, de tre parene med bein er forholdsvis lange og kraftige. Bakkroppsspissen ender i en torn som brukes til å forankre larvene i gangene de lever i.


== Levevis ==
Alle strandgraverne er knyttet til vann, men de holder seg på bredden. Disse artene lever på sandbunn i fjæra og er dermed blant de forholdsvis få billene knyttet til saltvann. De gjemmer seg i gangene sine ved flo sjø. Både voksne og larver graver ganger som de lever i. De voksnes ganger kan kjennes på at de ender i en "skorstein" av sand eller mudder. De spiser alger, plankton og lignende smått organisk materiale. Larvene spiser sand eller mudder og skiller ut næringsorganismene fra dette. Disse billene viser seg sjelden på overflaten, men de voksne flyr en del og tiltrekkes da til lys.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i det nordlige Nord-Amerika.


== Systematisk inndeling ==
Slekten har nylig blitt slått sammen med Augyles .

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
Familien strandgravere, Heteroceridae
Underfamilien strandgravere (Heterocerinae)
Slektsgruppen Augyliini
Slekten Explorator Pacheco, 1964
Explorator blanda W.V.Miller, 1994
Explorator canadensis (Fall, 1920)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Lawrence, J.F., Hastings, A.M., Dallwitz, M.J., Paine, T.A. og Zurcher, E.J. Delta Interactive Key – Coleoptera Elateriformia, Heteroceridae. [2]


== Eksterne lenker ==
(en) Explorator i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Explorator hos ITIS 
(en) Explorator hos NCBI
Ferdinand Dirichs

Ferdinand Dirichs (født 24. november 1894 i Frankfurt am Main i keiserdømmet Tyskland; død 27. desember 1948 ved Idstein i Vest-Tyskland) var fra 1947 til 1948 katolsk biskop av Limburg.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Ferdinand Dirichs ble presteviet den 23. desember 1922 i Kaiserdom St. Bartholomäus i Frankfurt am Main-. Under Det tredje rikes tid var han bispedømmesjelesørger og uttrykt regimemotstander.


=== Biskop ===
Etter biskop Antonius Hilfrichs død i 1947 ble han utnevnt til hans etterfølger av pave Pius XII og dessuten til pavelig fullmektig for sjelesorgem for fordrevne. Han ble bispeviet 21. november 1947 av kardinal Joseph Frings, erkebiskop av Köln; medkonsekratorer var Johannes Baptist Dietz, biskop av Fulda, og Albert Stohr, biskop av Mainz.
Dirichs omkom etter ett år i bispeembedet ved en trafikkulykke på Bundesautobahn 3 nær Idstein.[1]


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Biskop Eugène-Charles-Joseph de Mazenod (1782-1861) *1832
Kardinal Joseph Hippolyte Guibert (1802-1886) *1842
Kardinal François-Marie-Benjamin Richard de la Vergne (1819-1908) *1872
Kardinal Pietro Gasparri (1852-1934) *1898
Erkebiskop Cesare Orsenigo (1873-1946) *1922
Kardinal Josef Frings (1887-1978) *1942
Biskop Ferdinand Dirichs (1894-1947) *1947


== Referanser ==


== Litteratur ==
H. Pabst: Dr. Ferdinand Dirichs, Bischof von Limburg †. I: Archiv für mittelrheinische Kirchengeschichte 1 (1949) S. 356–361.
Klaus Schatz: Geschichte des Bistums Limburg (= Quellen und Abhandlungen zur mittelrheinischen Kirchengeschichte 48). Wiesbaden 1983.
Christoph Waldecker: Ehrenpforten, Blumen und Fahnen. Die Begrüßung der Bischöfe durch Limburger Bürger. I: Archiv für mittelrheinische Kirchengeschichte 61 (2009), s. 253–288.
Martina Wagner: …dass sie die Constituierung eines bischöfliches Sizes und seminariums in hiesiger Stadt als eine wahre Wohlthat danckbar ansähen. Limburg als Bischofssitz. I: Limburg im Fluss der Zeit. Schlaglichter aus 1100 Jahren Stadtgeschichte. Limburg 2010, s. 309–330 (= Beiträge zur Geschichte der Kreisstadt Limburg a. d. Lahn 1).


== Eksterne lenker ==
(en) Ferdinand Dirichs – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

(de) Verk av og om Ferdinand Dirichs i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Stephan Schnelle (27. desember 2018). «Ein „Bischof der Hoffnung“: Vor 70 Jahren starb Bischof Ferdinand Dirichs». Bistum Limburg. Besøkt 27. desember 2018.
Granatarmbåndet

Granatarmbåndet (originaltittel: Гранатовый браслет) er en sovjetisk film fra 1964 regissert av Abram Room.


== Skuespillere ==
Ariadna Shengelaia som Vera Nikolajevna
Igor Ozerov som Zjeltkov
Oleg Basilashvili som Vasilij Lvovitj
Vladislav Strzjeltjik som Nikolaj Nikolajevitsj
Natalja Maljavina som Anna Nikolajevna


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Granatarmbåndet på Internet Movie Database 
(en) Granatarmbåndet på AllMovie
Do svidanija, maltsjiki!

Do svidanija, maltsjiki! (originaltittel: До свидания, мальчики!) er en sovjetisk film fra 1964 regissert av Mikhail Kalik.


== Skuespillere ==
Natalja Bogunova som Inna
Jevgenij Steblov som Volodja Belov
Anna Rodionova som Katja
Nikolaj Dostal som Sasjka Krigger
Victoria Fjodorova som Zjenja


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Do svidanija, maltsjiki! på Internet Movie Database 
(nl) Do svidanija, maltsjiki! på MovieMeter
Mikhail Kalik

Mikhail Kalik (Михаи́л (Моисе́й) Нау́мович Ка́лик, Mikhail Naumovitsj Kalik; født 1927 i Arkhangelsk i Sovjetunionen, død 2017 i Jerusalem i Israel) var en sovjetisk regissør.


== Filmografi (utvalg) ==
1964 – Do svidanija, maltsjiki! (До свидания, мальчики!)
1968 – Ljubit... (Любить...)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mikhail Kalik på Internet Movie Database 
(sv) Mikhail Kalik i Svensk Filmdatabas 
(en) Mikhail Kalik på AllMovie 
(en) Mikhail Kalik hos The Movie Database
Zeljonyj ogonjok

Zeljonyj ogonjok (originaltittel: Зелёный огонёк) er en sovjetisk film fra 1964 regissert av Villen Azarov.


== Skuespillere ==
Aleksej Kuznetsov som Sergej Kuznetsov
Svetlana Savjolova som Ira Savjolova
Anatolij Papanov som Boris Zjmurkin
Tatjana Bestajeva som Lena
Ivan Ryzjov som Vasilij Stepanovitsj


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Zeljonyj ogonjok på Internet Movie Database
Klaus Schatz

Klaus Schatz S.J. (født 24. februar 1938 i Simmern/Hunsrück i Tyskland) er en tysk katolsk prest tilhørende jesuittordenen, teolog og kirkehistoriker.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Klaus Schatz studerte etter sin Abitur fra 1956 til 1962 først historie og latin ved universitetene i Mainz, München og Münster. 


=== Jesuitt, prest ===
Inspirert ved sitt medlemskap i den marianiske kongregasjons Pauluskreis rundt jesuittpateren Walter Mariaux, inntrådte han i 1962 i jesuittordenen. Etter det toårige novisiat på Schloss Eringerfeld studerte han videre til 1969 ved Philosophisch-Theologische Hochschule Sankt Georgen i Frankfurt am Main. I 1975 tok han doktorgraden i kirkehistorie ved det pavelige universitet Gregoriana i Roma.
Fra 1975 til 2006 underviste han som professor for kirkehistorie ved PTH Sankt Georgen. Han ble kjent ved tallrike publikasjoner om jesuittordenens historie, og Første Vatikankonsil og det pavelige primat. Noen av hans verker er oversatt til flere språk.


== Verker ==
Klaus Schatz. Kirchenbild und päpstliche Unfehlbarkeit bei den deutschsprachigen Minoritätsbischöfen auf dem I. Vatikanum. Rom: Univ. Gregoriana. 
Klaus Schatz (utg.): Ignaz von Senestrey. Wie es zur Definition der päpstlichen Unfehlbarkeit kam. Tagebuch vom 1. Vatikanischen Konzil. Frankfurt am Main: Knecht. 
Klaus Schatz. In dieser Kirche glauben. Hoffnungen, Erwartungen, Besinnungen. Würzburg: Echter. 
Klaus Schatz. Geschichte des Bistums Limburg. Mainz: Gesellschaft für Mittelrheinische Kirchengeschichte. 
Klaus Schatz. Zwischen Säkularisation und Zweitem Vatikanum. Der Weg des deutschen Katholizismus im 19. und 20. Jahrhundert. Frankfurt am Main: Knecht. 
Klaus Schatz. Der päpstliche Primat. Seine Geschichte von den Ursprüngen bis zur Gegenwart. Würzburg: Echter. «Übers. ins Englische, Französische, Italienische, Griechische, Polnische, Spanische und Tschechische» 
Klaus Schatz. Vaticanum I. 1869–1870. Paderborn: Schöningh. «3 Bände» 
Klaus Schatz. Ultramontanismus, Bellum iustum und Kriegsdienstverweigerung. Stuttgart: Kohlhammer. 
Klaus Schatz. Von der europäischen Christenheit zur Weltkirche. Durchblicke durch die Missionsgeschichte der Neuzeit (15.–20. Jh.). Frankfurt am Main: Book on Demand. 
Klaus Schatz. Kirchengeschichte der Neuzeit (3. utg.). Düsseldorf: Patmos. «Übers. ins Spanische» 
Klaus Schatz. Allgemeine Konzilien. Brennpunkte der Kirchengeschichte (2. utg.). Stuttgart: Schöningh. «Übers. ins Italienische, Spanische, Tschechische, Polnische und Ukrainische» 
Klaus Schatz. Geschichte der deutschen Jesuiten (1814–1983). Münster: Aschendorff. 
Klaus Schatz. „... Dass diese Mission eine der blühendsten des Ostens werde ...“ P. Alexander de Rhodes (1593–1660) und die frühe Jesuitenmission in Vietnam. Münster: Aschendorff. «Übers. ins Vietnamesische» 
Klaus Schatz. Geschichte der Schweizer Jesuiten (1947–1983). Münster: Aschendorff. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Homepage von Klaus Schatz an der PTH Sankt Georgen mit Zugang zum Volltext der Geschichte des päpstlichen Primats
Artikel von Klaus Schatz im Index Theologicus
Morozko (1964)

Morozko (originaltittel: Морозко) er en sovjetisk film fra 1964 regissert av Aleksandr Rou.


== Skuespillere ==
Aleksandr Khvylja
Natalja Sedykh som Nastja
Eduard Izotov som Ivan
Inna Tsjurikova som Marfusjka
Pavel Pavlenko


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Morozko på Internet Movie Database 
(sv) Morozko i Svensk Filmdatabas 
(fr) Morozko på Allociné 
(nl) Morozko på MovieMeter 
(en) Morozko på AllMovie 
(en) Morozko på Turner Classic Movies
Korolevstvo krivykh zerkal

Korolevstvo krivykh zerkal (originaltittel: Королевство кривых зеркал) er en sovjetisk film fra 1964, regissert av Aleksandr Rou.


== Handling ==
I likhet med, og kanskje inspirert av, romanen Through The Looking Glass, sentrerer historien rundt et møte mellom en jente som heter Olya og en mystisk gutt, Yalo, mens hun stirrer inn i et speil. Karakterene er nøyaktige motsetninger: Yalo er den absolutte motsetningen til Olya, på alle måter. Samtidig som Yalo er organisert og presis, er Olya mer uforsiktig og fraværende. Olya kommer seg gjennom speilet, og havner i «Kingdom of Crooked Mirrors» hvor Yalo er bosatt.
Kongeriket, som blir kontrollert av kong Yagupop LXXVII (omvendt av Popugay, som betyr papegøye) som produserer skjeve speil som hjernevasker befolkningen gjennom subtile forandringer i virkeligheten. Når Yalos venn, en ung gutt som heter Gurd, plutselig blir fengslet for å nekte å lage skjeve speil av de ondskapsfulle lederne Anidag, Nushrok og Abazh. Olya bestemmer seg for å følge etter Yalo, i håp om å redde ham.
Ungdommene møter også en karakter som presenterer seg som Tante Aksal, en av kongens kokker. Når de møter kongen avslører Anidag, Nushrok og Abazh seg for å være den egentlige makten bak tronen. Samtidig planlegger Anidags ydmykede gamle tjener Bar, å gjøre opprør mot sin herre. Rikets speil blir normalisert, og samfunnet blir igjen fritt. Olya kommer endelig tilbake til hjemmet sitt, og lever lykkelig alle sine dager - sammen med sin bestemor.


== Skuespillere ==
Olga Yukina som Olya
Tatyana Yukina som Yalo
Tatyana Barysheva som bestemoren.
Anatoly Kubatsky som Jagupop 77
Andrei Fajt som Nushrok
Lidiya Vertinskaya som Anidag
Arkadi Tsinman som Abag
Andrei Stapran som Gurd
Ivan Kuznetsov som Bar
Georgi Millyar som Stor-mester.
Pavel Pavlenko som en mester.
Tamara Nosova som Tante Aksal
Vera Altayskaya som Asirk
Alexander Khvylya som en kokk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Korolevstvo krivykh zerkal på Internet Movie Database 
(nl) Korolevstvo krivykh zerkal på MovieMeter 
(en) Korolevstvo krivykh zerkal på AllMovie 
(en) Korolevstvo krivykh zerkal på Rotten Tomatoes
Levsja

Levsja (originaltittel: Левша́) er en sovjetisk animert film fra 1964 regissert av Ivan Ivanov-Vano.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Levsja på Internet Movie Database
Svet daljokoj zvezdy

Svet daljokoj zvezdy (originaltittel: Свет далёкой звезды) er en sovjetisk film fra 1964, regissert av Ivan Pyrjev.


== Handling ==
Historien følger to elskere, men som har blitt adskilt på grunn av krig.
En stund etter krigens slutt reiser den ene hovedpersonen for å lete etter den tidligere kjæresten sin, etter å ha lagt merke til et fotografi av hennes i et tidsskrift.


== Skuespillere ==
Lionella Pyryeva som Olga Mironova.
Nikolai Alekseyev som Vladimir Zavyalov
Aleksey Batalov som Lukashov
Vladimir Korenev som Viktor. Nevøen til Zavyalov.
Vera Mayorova som Liza
Sofiya Pilyavskaya som Xenia Petrovna
Andrei Abrikosov som General Osokin
Olga Vikladt som Nina Pavlovna.
Aleftina Konstantinova som Valya.
Yevgeny Vesnik som en oberst


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Svet daljokoj zvezdy på Internet Movie Database
Zajtsjik

Zajtsjik (originaltittel: Зайчик) er en sovjetisk film fra 1964, regissert av Leonid Bykov.


== Handling ==
Historien forteller om en ærlig, sjenert og godmodig mann som arbeider med sminke ved et teater. Men plutselig får han vite at han bare har en måned igjen å leve. Han bestemmer seg for å tilbringe den siste måneden av livet sitt med verdighet, og som en god mann.
Han begynner å gjøre ting som han var alt for redd til å gjøre tidligere i livet: å sette frekke og uhøflige mennesker på plass, beskytte uskyldige mennesker mot urettferdighet eller fra voldelige mennesker, og etter beste evne forsvare alt han tror på.


== Skuespillere ==
Leonid Bykov som Lev Zaychik
Olga Krasina som Natasha
Igor Gorbachyov som Shabashnikov.
Sergey Filippov som teater-direktør
Georgy Vitsin som assisterende direktør
Aleksei Smirnov som lydeffekt-ansvarlig.
Igor Dmitriev som Grev Nulin.
Lev Stepanov som Patronchikov.
Glikeriya Bogdanova-Chesnokova som Glikeriya Vasilievna.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Zajtsjik på Internet Movie Database 
(en) Zajtsjik på AllMovie
Leonid Bykov

Leonid Fjodorovitsj Bykov (russisk: Леони́д Фёдорович Бы́ков; født 1928 i Znamenka i Sovjetunionen, død 1979 i Sovjetunionen) var en sovjetisk regissør, skuespiller og manusforfatter.


== Filmografi (utvalg) ==
1964 – Zajtsjik (Зайчик)
1973 – V boj idut odni stariki (В бой идут одни «старики»)
1977 – Aty-baty, sjli soldaty... (Аты-баты, шли солдаты...)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Leonid Bykov på Internet Movie Database 
(sv) Leonid Bykov i Svensk Filmdatabas 
(en) Leonid Bykov på AllMovie 
(en) Leonid Bykov hos The Movie Database
Obyknovennoje tsjudo

Obyknovennoje tsjudo (originaltittel: Обыкновенное чудо) er en sovjetisk film fra 1964 regissert av Erast Garin og Khesja Loksjina.


== Skuespillere ==
Aleksej Konsovskij
Nina Zorskaja
Oleg Vidov
Erast Garin
Nelli Maksimova


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Obyknovennoje tsjudo på Internet Movie Database 
(en) Obyknovennoje tsjudo på AllMovie
Pjad zemli

Pjad zemli (originaltittel: Пядь земли) er en sovjetisk film fra 1964 regissert av Andrej Smirnov og Boris Jasjin.


== Skuespillere ==
Aleksandr Zbrujev som Aleksandr Motovilov
Ellija Sukhanova som Rita Tamasjova
Jevgenij Urbanskij som Aleksej Babin
Sergej Kurilov som Bryl
Mikhail Vorontsov som Afanasij Makletsov


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pjad zemli på Internet Movie Database
Andrej Smirnov (regissør)

Andrej Sergejevitsj Smirnov (russisk: Андре́й Серге́евич Смирно́в; født 1941 i Moskva i Sovjetunionen) var en sovjetisk regissør, manusforfatter og skuespiller.


== Filmografi (utvalg) ==
1964 – Pjad zemli (Пядь земли)
1971 – Belorusskij vokzal (Белорусский вокзал)
1974 – Osen (Осень)
2011 – Zjila-byla odna baba (Жила-была одна баба)
2019 – Frantsuz (Француз)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Andrei Smirnov på Internet Movie Database 
(sv) Andrei Smirnov i Svensk Filmdatabas 
(da) Andrei Smirnov på Filmdatabasen 
(da) Andrei Smirnov på Scope 
(fr) Andrei Smirnov på Allociné 
(en) Andrei Smirnov på AllMovie 
(en) Andrei Smirnov hos The Movie Database
Boris Jasjin

Boris Vladimirovitsj Jasjin (russisk: Борис Владимирович Яшин; født 1932 i Baku i Sovjetunionen, død 2019 i Moskva i Russland) var en sovjetisk regissør, skuespiller og manusforfatter.


== Filmografi (utvalg) ==
1964 – Pjad zemli (Пядь земли)
1970 – Gorod pervoj ljubvi (Город первой любви)
1988 – Skoryj pojezd (Скорый поезд)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Boris Jasjin på Internet Movie Database 
(en) Boris Jasjin hos The Movie Database
Fem rette

Fem rette er en norsk TV-quiz som ble sendt på NRK Fjernsyn fra 1980 til 1984. Deltakerne bestod av to tremannslag som skulle velge tall fra en tavle og forsøke å få en rekke på fem. Bak hvert tall lå det et spørsmål som måtte besvares riktig. Svarte man feil ble rekken brutt og man måtte forsøke en ny rekke. Tema var hendelser i Norge i perioden 1905–1980. Programleder var Odd Grythe, mens Yngvar Ustvedt var dommer. Musikalsk ledelse var ved Harald Karlsen.
Konseptet var utviklet av svenske Per Logander.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Fem rette på NRK TV
Zjivjot takoj paren

Zjivjot takoj paren (originaltittel: Живёт такой парень) er en sovjetisk film fra 1964 regissert av Vasilij Sjuksjin.


== Skuespillere ==
Leonid Kuravljov som Pasjka Kolokolnikov
Lidija Tsjasjtsjina som Nastja Platonova
Larisa Burkova som Katja Lizunova
Renita Grigorjeva
Nina Sazonova som Anisja


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Zjivjot takoj paren på Internet Movie Database 
(nl) Zjivjot takoj paren på MovieMeter 
(en) Zjivjot takoj paren på AllMovie
Vasilij Sjuksjin

Vasilij Makarovitsj Sjuksjin (russisk: Васи́лий Мака́рович Шукши́н; født 1929 i Srostki i Sovjetunionen, død 1974 i Kletskaja i Sovjetunionen) var en sovjetisk regissør.


== Filmografi (utvalg) ==
1964 – Zjivjot takoj paren (Живёт такой парень)
1965 – Vasj syn i brat (Ваш сын и брат)
1969 – Strannyje ljudi (Странные люди)
1972 – Petsjki-lavotsjki (Печки-лавочки)
1974 – Kalina krasnaja (Калина красная)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vasilij Sjuksjin på Internet Movie Database 
(sv) Vasilij Sjuksjin i Svensk Filmdatabas 
(fr) Vasilij Sjuksjin på Allociné 
(en) Vasilij Sjuksjin på AllMovie 
(en) Vasilij Sjuksjin hos The Movie Database
Dvoje v stepi

Dvoje v stepi (originaltittel: Двое в степи) er en sovjetisk film fra 1964, regissert av Anatolij Efros.


== Handling ==
Historien finner sted i løpet av sommeren 1942, når den sovjetiske røde arme på Don forsøker å slå tilbake de tyske soldatene. I midten av dette står den unge løytnant Ogarkov, som blir sendt til denne divisjonen etter ordre om omplassering.
Ogarkov vandrer gjennom hele natten over steppene, men han takler ikke de nye oppgavene sine - og dette skal han henrettes for som desertør. Convoy Dzhurabaeva skal føre ham til å bli skutt på steppene, men de blir gradvis bedre venner underveis.


== Skuespillere ==
Valeri Babyatinsky som Ogarkov.
Assu Nurekenov.
V. Batalova.
Svetlana Konovalova
Evgeniya Presnikova
Konstantin Khudyakov.
Ivan Kuznetsov.
Dmitriy Masanov.
Anatoliy Verbitskiy.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dvoje v stepi på Internet Movie Database
Nepridumannaja istorija

Nepridumannaja istorija (originaltittel: Непридуманная история) er en sovjetisk film fra 1964 regissert av Vladimir Gerasimov.


== Skuespillere ==
Zjanna Prokhorenko som Varja
Georgij Epifantsev som Anatolij
Leonid Kuravljov som Kostja
Vitalij Doronin som Stepan
Valentina Berezutskaja som Zjura


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nepridumannaja istorija på Internet Movie Database
Hjertelig velkommen, adgang forbudt

Hjertelig velkommen, adgang forbudt (originaltittel: Добро пожаловать, или Посторонним вход воспрещён) er en sovjetisk film fra 1964, regissert av Elem Klimov.


== Handling ==
I en sovjetisk ungdomsorganisasjon er administratoren, Dynin, bekymret for at barna kan bli utsatt for skadelige ulykker - og at han dermed kan bli ansett som ansvarlig for eventuelle skader. Han mener ulykker skjer når formelle regler brytes, og derfor mener han at alt må gjøres strengt i henhold til formelle instrukser og forskrifter. En ung gutt, Kostya Inochkin, (spilt av Viktor Kosykh) bryter en av disse strenge reglene ved å svømme ut alene til en øy - i stedet for å bare svømme i det spesielt utpekte området, som blir grundig overvåket av personalet.
Som et resultat blir Inochkin utvist fra hele leiren, og sendt hjem. Men Inochkin er bekymret for at hvis bestemoren hans, som han bor sammen med, oppdager at han har blitt utvist kommer hun til å dø av sorg. Så i stedet for å reise hjem, forsøker han å vende tilbake til leiren ulovlig. Han gjemmer seg, men blir snart oppdaget av noen av de andre barna som begynner å hjelpe ham med å bli. Men de må forsøke å overliste alle de voksne. Men enkelte voksne blir også med på handlingene etter hvert, og motsetter seg også Dynins strenge regime.


== Skuespillere ==
Viktor Kosykh som Kostya Inochkin.
Yevgeniy Yevstigneyev som Dynin.
Arina Aleynikova som Valia.
Ilya Rutberg som en gym-lærer.
Lidiya Smirnova som en doktor.
Aleksei Smirnov som en annen ansatt ved leiren.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hjertelig velkommen, adgang forbudt på Internet Movie Database 
(fr) Hjertelig velkommen, adgang forbudt på Allociné 
(nl) Hjertelig velkommen, adgang forbudt på MovieMeter 
(en) Hjertelig velkommen, adgang forbudt på AllMovie 
(en) Hjertelig velkommen, adgang forbudt på Turner Classic Movies 
(en) Hjertelig velkommen, adgang forbudt på Rotten Tomatoes