jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
EM i sjakk 2022

EM i sjakk 2022 ble arrangert i Brežice i Slovenia fra 27. mars til 9. april 2022.


== Resultater ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
EM i futsal 2022

EM i futsal 2022 ble arrangert i Amsterdam og Groningen i Nederland fra 19. januar til 6. februar 2022.Portugal vant mesterskapet etter å ha slått Russland i finalen. Spania tok bronsemedaljen etter å ha slått Ukraina i bronsefinalen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
EM i vannpolo for menn 2022

EM i vannpolo for menn 2022 ble arrangert i Split i Kroatia fra 27. august – 10. september 2022.Kroatia vant mesterskapet etter å ha slått Ungarn i finalen. Spania tok bronsemedaljen etter å ha slått Italia i bronsefinalen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
EM i vannpolo for kvinner 2022

EM i vannpolo for kvinner 2022 ble arrangert i Split i Kroatia fra 27. august – 10. september 2022.Spania vant mesterskapet etter å ha slått Hellas i finalen. Italia tok bronsemedaljen etter å ha slått Nederland i bronsefinalen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
U18-EM i friidrett 2022

U18-EM i friidrett 2022 ble arrangert i Jerusalem i Israel fra 4. til 7. juli 2022.


== Medaljevinnere ==


=== Menn ===
* Utøvere som deltok i forsøksheat og som også fikk medalje.


=== Kvinner ===
* Utøvere som deltok i forsøksheat og som også fikk medalje.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(he) Offisielt nettsted
Esko Salminen (skuespiller)

Esko Kullervo Salminen (født 12. oktober 1940) er en finsk skuespiller.
Han ble kåret til beste mannlige skuespiller under den finske Jussi-prisen i 1993 for filmen Den fortapte sønnen og ble nominert til til Amandaprisen 1993 i klassen beste birolle (mann/kvinne) for samme film.


== Filmografi ==
1967: Pähkähullu Suomi
1970: Speedy Gonzales – noin 7 veljeksen poika
1978: Runoilija ja muusa
1980: Tulipää
1981: Pedon merkki
1987: Hamlet liikemaailmassa
1989: Vinterkrigen
1992: Den fortapte sønnen
1993: The Last Border – viimeisellä rajalla
1994: Aapo
1994: Kaikki pelissä
1999: Tarzan - Stemme
2005: Den beste av mødre
2006: Unna ja Nuuk
2011: Varasto
2012: Härmä
2013: Vanvittige august
2017: Sangarid


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Esko Salminen på Internet Movie Database 
(sv) Esko Salminen i Svensk Filmdatabas 
(sv) Esko Salminen i Svensk Filmdatabas 
(da) Esko Salminen på Filmdatabasen 
(da) Esko Salminen på Scope 
(fr) Esko Salminen på Allociné 
(en) Esko Salminen på AllMovie 
(en) Esko Salminen hos The Movie Database
Den fortapte sønnen

Den fortapte sønnen (finsk: Tuhlaajapoika) er en finsk dramafilm fra 1992 regissert av Veikko Aaltonen.Filmen vant fire priser under den finske Jussi-prisen i 1993: beste film, beste manus (Iiro Küttner), beste mannlige birolle (Esko Salminen) og beste filmmusikk (Mauri Sumén). Under utdelingen av Amandaprisen 1993, som dette året var en felles nordisk utdeling, vant Hannu Kivioja prisen for beste mannlige hovedrolle for filmen. Filmen var i tillegg nominert i klassene beste birolle (mann/kvinne) (Esko Salminen), beste filmmanuskriptforfatter (Iiro Küttner) og beste filmkomponist (Mauri Sumén). Filmen vant også priser under Lübeck Nordic Film Days og Rouen Nordic Film Festival.


== Handling ==
Esa er en ung kjeltring som nettopp har blitt løslatt fra fengselet. Han begynner snart å forsøke seg ved å tjene penger ved å stjele fra folk. Men en dag ringer psykiater Lindström på døren til Esa.
Lindström kommer med en veldig merkelig forespørsel: Han ønsker at Esa skal mishandle ham. Esa går med på denne forespørselen, men han er ikke klar over Lindströms virkelige intensjoner.


== Skuespillere ==
Hannu Kivioja: Esa Koskenranta
Esko Salminen: Lindström
Leea Klemola: Laura Saarela
Markku Peltola: Makkonen
Antti Raivio: Ade
Sulevi Peltola: Salminen
Matti Onnismaa: Harri
Juhani Niemelä: vaktmester


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Den fortapte sønnen på Internet Movie Database 
(sv) Den fortapte sønnen i Svensk Filmdatabas 
(da) Den fortapte sønnen i Danmark Nationale Filminstitut 
(da) Den fortapte sønnen i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Den fortapte sønnen på Allociné 
(en) Den fortapte sønnen på AllMovie 
(en) Den fortapte sønnen på Rotten Tomatoes
Venus Bilo

Volvo Venus Bilo var en konseptbil presentert av Volvo i 1933. Bilen hadde etter den tidens målestokk en strømlinjeformet design. 
Den ble designet av Gustaf L.M. Ericsson i 1932 og ble bygget i 1933 på et chassis av Volvo type PV655 ved Gustaf Nordbergs Vagnfabrik AB.


== Historien ==
Gustaf L.M. Ericsson hadde bakgrunn som bilprodusent og hadde også tidligere bestilt karosserier fra Gustaf Nordbergs Vagnfabrik. Men med denne modellen ga han fabrikken en utfordring.Bilens skjermer ble integrert i karosseriet slik at sidene ble glatte og uten fottrinn, dermed ble bilen romsligere enn sine samtidige med overflateskjermer. Bakdørene var hengslet i bakkant, alle dørene hadde innfelte håndtak. Mellomrommene mellom motorrommet og karosseriet var ekstra bagasjerom. Bilen kom med ni kofferter spesialdesignet for å utnytte plassen maksimalt. Reservehjulet var festet til en fjærende enhet bak og fungerte som en energiabsorberende støtfanger. PV655 chassiset hadde en 6-sylindret motor fra fabrikken.
Bilen ble presentert for pressen av Gustaf L.M. Ericsson i november 1933, foran hans Villa Roskull på Lidingö. Samtidig fikk bilen navnet Venus Bilo (en hentydning til Venus fra Milo). 
Flere artikler om bilen med det nye designet ble publisert mellom 21. og 23. november samme år. "Dette er Sveriges mest omtalte bil, nemlig Gustaf L.M. Ericssons Volvo, med sin strømlinjeformede karosseri bygget av Nordberg", kunne man lese i Idrottsbladet 23. november 1933
I februar 1934 ble bilen omtalt i søndagsutgaven av The New York Times 18. februar 1934.
Bilen ble solgt til direktør Nils Westerberg i Kalmar som registrerte den i oktober 1934. Etter andre verdenskrig ble bilen solgt til en person i Danmark. Den var eid på midten av 1950-tallet av eieren av et dansk bilopphuggingsverk som hadde bygget om bilen til en pick-up. Den ble brukt fram til 1956, men har ikke blitt sett senere.


== Bilder fra fremvisningen til pressen i 1933 ==

		
		
		
		


== Referanser ==
Hannu Kivioja

Hannu Kivioja (født 13. juni 1963) er en finsk skuespiller.
Han ble kåret til beste mannlige skuespiller for filmen Den fortapte sønnen under utdelingen av den finske Jussi-prisen i 1993 og under Amandaprisen 1993, som dette året var en felles nordisk utdeling.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hannu Kivioja på Internet Movie Database 
(sv) Hannu Kivioja i Svensk Filmdatabas 
(da) Hannu Kivioja på Filmdatabasen 
(da) Hannu Kivioja på Scope 
(fr) Hannu Kivioja på Allociné 
(en) Hannu Kivioja på AllMovie 
(en) Hannu Kivioja hos The Movie Database
Programvarearkitekt

En programvarearkitekt er en ekspert på programvareutvikling som tar designvalg på høyt nivå og prøver å håndheve tekniske standarder, inkludert standarder for koding, verktøy og plattformer. Programvarearkitekter ble mer vanlige samtidig som objektorientert programmering ble mer utbredt på slutten av 1990-årene og tidlig i 2000-årene. Objektorientert programmering gjorde det mulig å bygge stadig større og mer komplekse applikasjoner, som i sin tur gjorde det mer nødvendig med kontroll av systemer og applikasjoner på høyt nivå. 


== Se også ==
Løsningsarkitektur
Elektroteknikk
Kravspesifikasjon
Maskinvare
Programvareutvikling
Systemarkitekt
Systemdesign
Systemteknikk


== Referanser ==
Systemteknikk

Systemteknikk er et tverrfaglig felt innen ingeniørvitenskap og ledelse som fokuserer på hvordan man designer, integrerer og administrerer komplekse systemer gjennom deres livssyklus. Kjernen av systemteknikk går ut anvendelse av prinsipper for systemtenkning for organisering av kunnskap. Utfallet av arbeidet kan defineres som et konstruert system bestående av en kombinasjon av komponenter som virker i synergi for å utføre en nyttig funksjon. 
Spørsmål som kravspesifikasjon, pålitelighet, logistikk, koordinering av ulike lag, testing og evaluering, vedlikeholdbarhet og mange andre disipliner er nødvendige for å lykkes. Systemdesign, -utvikling, -implementering og til slutt nedstengning blir vanskeligere når man arbeider med store og komplekse prosjekter, og i systemteknikk håndterer man arbeidsprosesser, optimeringsmetoder og verktøy for risikostyring i slike prosjekter. Faget overlapper med tekniske og menneskesentrerte fag som industriell økonomi, prosessystemteknikk, maskinteknikk, produksjonsteknikk, reguleringsteknikk, programvareutvikling, elektroteknikk, kybernetikk, luft- og romfartsteknikk, organisasjonsvitenskap, byggeteknikk og prosjektledelse. Systemteknikk sikrer at alle sannsynlige aspekter av et prosjekt eller system blir vurdert og integrert i en helhet.
Systemteknikk er en utforskningsprosess som er ganske ulik en produksjonsprosess. Mens produksjonsprosessen fokuserer på repeterende aktiviteter for å oppnå høy kvalitet til minimal tid og kostnad, fokuserer systemingeniører istedet på å oppdage de virkelige underliggende problemene som må løses, identifisere de mest sannsynlige eller mest innvirkningsfulle feilene som kan oppstå, og finne løsninger på disse problemene.


== Se også ==
Systemteori
Reguleringsteknikk
Teknisk ledelse
Industriell økonomi
Tverrfaglighet
Driftsledelse
Heinrich Förster

Heinrich Förster (født den 24. november 1799 i Grossglogau i Niederschlesien i Preussen, død den 20. oktober 1881 i Johannisberg, som var sommerresidensen til biskopene av Breslau) var en tysk katolsk biskop.


== Liv og virke ==
Heinrich Förster var det andre av tre barn til malermesteren og portrettmaleren Johann Kasper Förster og hans hustru Marianne født Rittler (1771–1823).


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1943
Kardinal Giovanni Battista Caprara Montecuccoli (1733-1810) *1766
Biskop Dionys von Rost (1716-1793) *1777
Biskop Karl Franz von Lodron (1878-1828) *1792
Biskop Bernhard Galura (1764-1856) *1820
Biskop Johann Nepomuk von Tschiderer zu Gleitheim (1777-1860) *1832
Kardinal Friedrich Johann Joseph Cölestin von Schwarzenberg (1809-1885) *1836
Biskop Heinrich Förster (1799-1881) *1853


== Referanser ==


== Kilder ==
Förster, Heinrich i Nordisk familjebok (2. utgave, 1908)
Elverum Torg

Torgplass eller Elverum Torg er et torget på Elverum.  Torgplass består av torgplass, parkeringsplasser, park, statuere og en gågate, Lundgaardvegen og Torggata  krysser torget . Tidligere lå det en bussholdeplassen på Torgplass og en bensinstasjon (Norol).


== Se også ==
Elverum
Storgata 


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Sverre Scheen

Sverre Scheen (1927–2015) var en norsk castingutøver som representerte Nordstrand JFF.Scheen vant 7 VM-gull i casting: Sluk skish 18 gr 1959, flue skish 1962 og 1966, flue lengde tohånds 1966, 1967, 1968 og 1970.
Han vant tilsammen 59 medaljer i EM og VM. 12 av VM-medaljene telte også som EM-medalje, så medregnet disse vant han totalt 71 internasjonale medaljer.Han vant 60 NM-gull i perioden 1952–1977. Han vant kongepokalen i 1966, 1968, 1969, 1972 og 1975.


== Se også ==
Norgesmesterskapet i casting


== Referanser ==
Bombinga av Elverum 1940

Bombinga av Elverum 1940 fant sted den 11. april 1940, dagen etter at Stortinget hadde vedtatt Elverumsfullmakta og kong Haakon VII hadde gitt sitt «nei» til den tyske sendemannen Curt Bräuer på Elverum folkehøgskule. Den skal ha blitt beordra av Adolf Hitler, som var rasende over at det ikke gikk etter planen i Norge. Nitten fly fra Kampfgruppe 4 angrep Elverum sentrum, lokalt kjent som Leiret, og Terningmoen leir på den andre sida av Glåma.Det har lenge vært usikkerhet rundt hvor mange det var som ble drept i angrepet. Lokalhistoriker Trond Bækkevold har kommet fram til 34 omkomne, hvilket inkluderer noen som døde på sykehus en tid etter som direkte følge av angrepet.Nesten hele byen ble lagt i ruiner i angrepet. Det var mange trehus som ble splintra av bomber eller brant ned, og de få murbygningene som var ble for det meste slått i stykker av bomberegnet. Blant bygninger som ble spart var Elverum kirke og Elverum folkehøgskole, som begge ligger litt utafor sentrum.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bjørn Hafsten, Ulf Larsstuvold, Bjørn Olsen, Sten Stenersen (1991). Flyalarm : Luftkrigen over Norge 1939–1945. Oslo: Sem & Stenersen. s. 34. ISBN 8270460583. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Helse– og omsorgsdepartementet: 11.3 Felttoget i Norge 1940 (Eitinger-rapporten - del 1)
NRK Gull – 9. april 1940 på radio
«The Norway Campaign in World War Two», artikkel fra BBC, av Eric Grove
Hvorfor angrep Hitler Norge?, artikkel hos Norgeshistorie.no
Overfallet, artikkel hos Norgeshistorie.no
Lundgaardvegen

Lundgaardvegen er en gate gjennom Leiret som er kallenavnet på sentrum i Elverum. Den går fra Jernbanegata til fylkesvei 235. Lundgaardvegen krysser Glåma ved hjelp av Nybrua fra 1936.
Grundsetmart’n

Grundsetmart'n er et av Norges eldste markeder, og blir arrangert i Elverum.Grundsetmart'n er en festival med konserter, tivoli og deltagelse av lokale og nasjonale utstillere. Grundsetmart'n arrangeres i første uka i mars hvert år.
Grundsetmartnan var Norges største. Der satte skogsbønder og østerdalsbønder hverandre stevne med ryper, skinnfeller, smør og ost. Svensker fra grensetraktene tilbød jernvarer i bytte mot korn fra hedmarksbøndene. Fint klede og andre byvarer var også etterspurt, og det ble inngått avtaler om trelasthandel. Grundsetmartnan begynte alltid første tirsdag i mars og varte resten av uken, slik at isen fremdeles bar og gjorde det mulig for folk å kjøre over frosne myrer og vann. Samtidig var det mildt nok til å være ute hele dagen. Som andre markeder førte det også med seg brennevinssalg, tryllekunstnere, dans og slagsmål, og prestene klaget over hvordan markedene nedbrøt folks moral.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen mangler oppslag i Wikidata
Grundsetmart'n
De nordiske jakt- og fiskedager

De nordiske jakt- og fiskedager er et åring arrangement av Norsk Skogmuseum i Elverum. De nordiske jakt- og fiskedager er et store sommerarrangementet med jakt, fiske og friluftsliv som tema på Norsk Skogmuseum. 
Det startet sommeren 1963. Det året hadde Elverum en stor reiselivsutstilling, og museet bidro med et program som ble kalt «jaktens og fiskets dag» der en del av museets støttespillere i jakthund- og skyttermiljøet og veteraner fra innlandsfiskeværet ved Sølensjøen i Rendalen gjennomførte en del interessante aktiviteter i friluftsmuseet på Prestøya. Året etter feiret museet sitt 10-årsjubileum med liknende program. Disse arrangementene hadde betydelig publikumsappell, så museet fortsatte med en «jaktens- og fiskets dag» hver sommer. I begynnelsen av 1970-åra begynte man å strekke arrangementet over flere dager, og navnet ble samtidig endret til «De nordiske jakt- og fiskedager». Jakt- og fiskedagene samler både kommersielle og ideelle utstillere, og omfatter dessuten en rekke museumsaktiviteter, samt demonstrasjoner og foredrag knyttet til emner som interesserer et publikum som er interessert i friluftsliv. 


== Eksterne lenker ==
Artikkelen mangler oppslag i Wikidata
Anno Norsk skogmuseum
Den røde rosen

Den røde rosen (originaltittel: Above Suspicion) er en amerikansk spionfilm fra 1943 regissert av Richard Thorpe med Joan Crawford og Fred MacMurray i hovedrollene. 


== Om filmen ==
Dette var den siste filmen gjorde for MGM etter en 18-årig periode for dette filmstudioet. Hun hadde signert kontrakt for Warner Bros. og fortsatte sin filmkarriere der. Filmen var Conrad Veidts siste. Han døde av hjerteinfarkt noen få uker etter at innspillingen var ferdig.


== Handling ==
Våren 1939 i England tilbringer professor Richard Myles ved Oxford University, og hans nye brud Frances, bryllupsreisen i Europa. De får i oppdrag fra det britiske Secret Intelligence Service å finne en vitenskapsmann som nylig skal ha utviklet et mottiltak mot et nytt nazistisk hemmelig våpen: en magnetisk sjømine.
Men brudeparet vet ikke navnet på denne vitenskapsmannen, hvordan han egentlig ser ut, eller hvor de kan finne igjen denne vitenskapsmannen. Men ekteparet ser på denne letingen som et spennende eventyr, og de begynner straks å lete etter forskjellige ledetråder over hele Europa.


== Skuespillere ==
Joan Crawford — Frances Myles
Fred MacMurray — Richard Myles
Conrad Veidt — Hassert Seidel
Basil Rathbone — Sig von Aschenhausen
Reginald Owen — Dr. Mespelbrunn
Richard Ainley — Peter Galt
Cecil Cunningham — Countess
Ann Shoemaker — Aunt Ellen
Sara Haden — Aunt Hattie
Felix Bressart — Mr. A. Werner
Bruce Lester — Thornley
Johanna Hofer — Frau Kleist
Lotte Palfi-Andor — Ottilie


== Eksterne lenker ==
(en) Den røde rosen på Internet Movie Database 
(sv) Den røde rosen i Svensk Filmdatabas 
(fr) Den røde rosen på Allociné 
(nl) Den røde rosen på MovieMeter 
(en) Den røde rosen på AllMovie 
(en) Den røde rosen på Turner Classic Movies 
(en) Den røde rosen på Rotten Tomatoes
Nesten voksen (komi-serie)

Nesten voksen er en norsk situasjonskomedie fra 2018 produsert av NRK.
Handler om livet i 30-årene. Serien følger tre venninner fra Folkehøyskolen som har fått voksenlivet kastet over seg. De tre må plutselig sjonglere småbarnsliv og karriere, stebarn og et stadig mer hektisk sjekkemarked i dagens Oslo. Når er tiden inne for å innse at man er blitt voksen?


== Medvirkende ==
Anna Steiro Messel
Frida Torkildsby
Hans Olav Brenner
Jenny Skavlan
Kjersti Tveterås
Mattis Herman Nyquist
Nils Jørgen Kaalstad
Noah Gylver
Oddgeir Thune
Renate Reinsve
Sara Khorami
Sophus Magnus Strømstad Tangerås


== Eksterne lenker ==
(en) Nesten voksen på Internet Movie Database 
(no) Nesten voksen på NRK TV
Ligge – kunsten å komme over eksen

Ligge – kunsten å komme over eksen (svensk tittel: Ligga – konsten att komma över sitt ex) er en svensk dramakomedie med LHBT-tema. Serien består av åtte episoder og hadde premiere på Discovery+ 25. desember 2021. Manus og regi er ved Lina Åström, og i hovedrollene spiller Ulrikke Falch, Clara Henry, Amy Deasismont, Dilan Apak, Rebecka Hemse, Tina Pour Davoy og Ulla Skoog.


== Handling ==
Lesbiske Line (Ulrikke Falch) har blitt dumpet av kjæresten, men venninnen Elin (Clara Henry) vet hvordan hun skal bli kvitt kjærlighetssorgen og komme seg videre: ved å ligge med én ny person i uka i to måneder. Det skjer blant annet ved hjelp av Tinder og andre datingapper. Serien beskrives som en dramakomedie som tar for seg Generasjon Zs syn på forhold og dating i et moderne Skandinavia.Serien fikk lunkne kritiker fra norske anmeldere. Blant annet mente VGs kommentator Morten Ståle Nilsen at serien var «hverken romantisk, dramatisk eller morsom».


== Rollebesetning ==
Utdrag over viktigste roller i serien:
Ulrikke Falch – Line
Clara Henry – Elin
Tina Pour Davoy – Juila
Ulla Skoog – Monica
Agnes Westerlund Rase – Rebecca
Maia Hansson Bergqvist – Felicia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
(en) Ligge – kunsten å komme over eksen på Internet Movie Database
Clara Henry

Clara Susanna Henry,  født: 9. april 1994 i Gökskulla, Göteborg  er en svensk komiker, forfatter og programleder i radio og TV. Hun hadde rundt 395 000 abonnenter på Youtube-kanalen sin i mai 2020., og hun har også hatt sitt eget talkshow på Kanal 5. I 2015 debuterte hun som forfatter med boken "Ja jag har mens, hurså?" Hun var en av programlederne for Melodifestivalen 2017.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Clara Henry – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Clara Henry på Internet Movie Database 
(en) Clara Henry hos The Movie Database
Gran Dolina

Gran Dolina er et arkeologisk og paleoantropologisk funnsted som har vært kontinuerlig utforsket siden 1978.
Gran Dolina inngår i det arkeologiske funnstedet Atapuerca og befinner seg i Sierra de Atapuerca i provinsen Burgos i det nordlige Spania, 14 km øst for Burgos. Den er en karsthule og inneholder et stort synkehull (derav navnet) med meterhøye sedimenter. I et omkring 900.000 år gammelt funnsted ved Gran Dolina ble de første fossilene av homo antecessor oppdaget.
Geomineromuséet

Geomineromuséet (spansk: Museo Geominero, «geo[logisk] og [miner]alsk museum») er et geologimuseum som fremviser mineraler og fossiler fra Spania og ders tidligere kollonier. Det befinner seg på innsiden av bygningen til Instituto Geológico y Minero de España i Madrid.


== Referanser ==
Castrillo del Val

Castrillo del Val er en kommune i provinsen Burgos i den autonome regionen Castilla y León i Spania. Kommunen befinner seg i dalen til elven Arlanzón.
Ved folketellingen i 2004 hadde kommunen en befolkning på 515 innbyggere.


== Referanser ==
Klosteret de San Pedro de Cardeña

San Pedro de Cardeña er et cistercienser-kloster som tilhører trappistordenen (Abbatia Santa Maria ad Martyres) og var i flere århundrer hvilestedet for spanske nasjonalhelter (Cid Campeador) såvel som for deres koner (Doña Jimena). I det 19. århundre ble det en stund fra 1936 til 1940 benyttet som konsentrasjonsleir av Francisco Franco.
Veturimiehet heiluttaa

Veturimiehet heiluttaa er en finsk dramafilm fra 1992 regissert av Kari Paljakka. Filmen handler om de to barndomsvennene Hapa og Vähy som glir fra hverandre i voksen alder.Under utdelingen av Amandaprisen 1993, som dette året var en felles nordisk utdeling, ble filmen nominert i klassene beste film/regi ved Kari Paljakka og beste filmfotograf ved Timo Heinanen.


== Skuespillere ==
Santeri Kinnunen: Hapa
Samuli Edelmann: Vähy
Liisa Kuoppamäki: Sari
Joona Lindberg: Hapa, 14 år
Tomi Limnell: Vähy, 14 år
Mikko Huida: Hapa, 7 år
Jarno Rajala: Vähy, 7 år


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Veturimiehet heiluttaa på Internet Movie Database 
(sv) Veturimiehet heiluttaa i Svensk Filmdatabas 
(nl) Veturimiehet heiluttaa på MovieMeter 
(en) Veturimiehet heiluttaa på AllMovie
Oslobolig

Oslobolig AS er et norsk selskap stiftet for å «hjelpe folk med vanlig lønn å kjøpe seg leilighet i Oslo». Konseptet er at personer som ikke har stor egenkapital, men råd til å betale lån hver måned, skal kunne kjøpe halvparten av en leilighet og betale leie til Oslobolig på resten. Så kan de over tid kjøpe resten av leiligheten slik at de til slutt eier hele. Selskapet eies av Bane NOR Eiendom, NREP, OBOS og Oslo kommune.


== Se også ==
Boligbygg Oslo
Husbanken


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Kåre Geir Lio

Kåre Geir Lio (født 1953) er president i Norges Håndballforbund.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Ny president i Norges Handballforbund». nrk.no/Vestfold og Telemark. 11. mai 2015. Besøkt 26. desember 2021. 
«Om NNL - Kåre Geir Lio». Nordnorsk Lederutvikling (NNL). Besøkt 26. desember 2021.
Kari Paljakka

Kari Paljakka (født 3. juli 1958) er en finsk filmregissør, manusforfatter og produsent.
Hans første langfilm som regissør, var dramafilmen Veturimiehet heiluttaa fra 1992. For filmen ble han nominert til Amandaprisen 1993, som dette året var en felles nordisk utdeling, i klassene beste film/regi. Filmen ble i tillegg nominert i klassen beste filmfotograf ved Timo Heinanen. Han mottok priser fra British Film Institute og RiverRun International Film Festival for filmen Eläville ja kuolleille fra 2005.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kari Paljakka på Internet Movie Database 
(sv) Kari Paljakka i Svensk Filmdatabas 
(en) Kari Paljakka på AllMovie 
(en) Kari Paljakka hos The Movie Database