Orientbrakksvale

Orientbrakksvale (Glareola maldivarum) er en monotypisk art i brakksvalefamilien (Glareolidae) og tilhører slekten Glareola, som i alt teller sju arter. Brakksvalefamilien tilhører gruppen måkefugler (Lari) og inngår som sådan i vade-, måse- og alkefugler (Charadriiformes). Arten hører naturlig hjemme i Asia, men den har blitt observert i Norge og i andre deler av Europa.


== Taksonomi ==
Orientbrakksvala er nært beslektet med både brakksvale (G. pratincola), som den tidligere ble regnet som en underart av, og steppebrakksvale (G. nordmanni).


== Inndeling ==
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Maclean & Bonan (2018). Norske navn følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017)

Charadriiformes, vade-, måse- og alkefugler
Lari, måkefugler.
Glareolidae, brakksvalefamilien, 5 slekter, 17 arter
Smutsornis (monotypisk)
Rhinoptilus
Cursorius
Stiltia (monotypisk)
Glareola
G. pratincola, brakksvale
G. maldivarum, orientbrakksvale
G. nordmanni, steppebrakksvale
G. ocularis, madagaskarbrakksvale
G. nuchalis, steinbrakksvale
G. cinerea, gråbrakksvale
G. lactea, melkebrakksvale


== Beskrivelse ==
Orientbrakksvala måler typisk 23–25 cm og veier omkring 59–95 g. Arten har et vingespenn på cirka 58–64 cm.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt fra det ekstremt sørlige Sibir, det østre Mongolia og nordøstre Kina (Heilongjiang) og sørover til det nordlige India, på Sri Lanka, i Sørøst-Asia og på Taiwan; lokalt også i Vest-Japan og på Ryukyuøyene. I tillegg avles arten i det sørlige Pakistan, samt på Filippinene og Borneo. Arten er dessuten observert flere steder i Europa, blant annet i Norge. Orientbrakksvala overvintrer i sør, ned mot Ny-Guinea og det nordlige Australia.


== Atferd ==
Arten habiterer på stepper, åpne gressletter, tørre elvesletter, tidevannsmudderbanker og jordbruksland, som regel nær vann. I Australia også i mudret våtmarksområde. På Ny-Guinea er arten observert i høyder opp mot 1 700 moh.Orientbrakksvala eter mest insekter og andre mindre leddyr, spesielt gresshopper, sirisser og biller. Utenfor hekketiden eter en også bevingede termitter, som gjerne svermer før regn. Byttet fanges for det meste i flukt, men av og til også på bakken.Arten hekker i april–juni. Redene bygges i små fordypninger direkte på bakken i åpent sletteland, ofte like etter nylige gressbranner, i løst sammensatte kolonier. Hunnen legger  2–3 egg, men lite er kjent om inkubasjonstiden og ungestellet.De nordøstre populasjonene er langdistansetrekkere som trekker sørover til Sørøst-Asia, Indonesia og Australia i perioden oktober–april. De returnerer til hekkeområdene i mai.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Orientbrakksvale – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Orientbrakksvale i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Orientbrakksvale hos Artsdatabanken 
(sv) Orientbrakksvale hos Dyntaxa 
(en) Orientbrakksvale hos Fauna Europaea 
(en) Orientbrakksvale hos ITIS 
(en) Orientbrakksvale hos NCBI 
(en) Kategori:Glareola maldivarum – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Glareola maldivarum – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Glareola maldivarum – detaljert informasjon på Wikispecies