Freden i Praha i 1635

Freden i Praha var en fredsavtale som ble inngått under trettiårskrigen den 30. mai 1635 mellom Ferdinand II, keiseren av det tysk-romerske rike, og representanter for den katolske liga og Sachsen.


== Beskrivelse ==


=== Forspill ===
Den keiserlige feltherre Albrecht von Wallenstein innledet i 1633 fredsforhandlinger, men disse ble avvist av kurfyrstene i Brandenburg og Sachsen. Etter mordet på Wallenstein i februar 1634 ble det gjort nye fredsforsøk og i november samme år sluttet keiseren og Sachsen våpenstillstand i Pirna.


=== Fredsavtalen ===
Selve fredsavtalen kom så i mai 1635. Brandenburg og de protestantiske landene i den niedersachsiske kretsen sluttet seg snart til freden.Nesten samtlige tyske stender sluttet seg til freden, som innebar det følgende:
De områder som hadde vært protestantiske eller katolske den 12. november 1627 skulle beholde sin trosretning
En felles rikshær skulle dannes
Bayern overtok Pfalz' status som kurfyrstedømme
Sachsen ervervet Lausitz fra Böhmen
Alle særforbund innen riket, både den katolske liga og det protestantiske Heilbronnforbundet, skulle oppløses
Amnesti for dem som hadde båret våpen mot keiseren


=== Avtalens (manglende) konsekvenser ===
En forutsetning for freden var at alle fremmende makter skulle forlate Tyskland, noe som Sverige nektet å gjøre, ettersom man anså seg å ha rett til kompensasjon for krigsårene. Frankrike kunne ikke akseptere at viktige områder ved Rhinen kom under kontroll av Habsburgs spanske og østerrikske grener. Dessuten var det visse tyske parter som ikke sluttet seg til freden, og alle kalvinister var utelukket fra den.
Prahafredens svakhet var at den bygde på troen at krigen var en tysk borgerkrig, mens det i virkeligheten var en alleuropeisk krig. Krigen ble ikke avsluttet i og med denne traktaten, men det tok fornyet fart i og med den fransk-svenske allianse. Trettiårskrigen skulle forsette frem til freden i Westfalen i året 1648.


== Kilder ==
Trettioåriga kriget: [Europa i brand 1618-1648] (swe). Lund: Historiska media. 2006. s. 336-339. ISBN 91-85377-37-6. 


== Referanser ==


== Litteratur ==
Heinrich Hitzigrath: Die Publizistik des Prager Friedens (1635). Halle 1880.
Ernst Dürbeck: Kursachsen und die Durchführung des Prager Friedens 1635. Leipzig, Diss. 1908.
Adam Wandruszka: Reichspatriotismus und Reichspolitik zur Zeit des Prager Friedens von 1635. Eine Studie zur Geschichte des deutschen Nationalbewusstseins (= Veröffentlichungen des Instituts für Österreichische Geschichtsforschung. Bd. 17). Böhlau, Graz u. a. 1955.
Kathrin Bierther (Bearb.): Der Prager Frieden von 1635. in der Reihe: Die Politik Maximilians I. von Bayern und seiner Verbündeten 1618–1651. Briefe und Akten zur Geschichte des Dreißigjährigen Krieges. Neue Folge, 2. Teil, 10. Band, Teilbände 1–4. Oldenbourg, München 1997, ISBN 3-486-56013-1.Kathrin Bierther: Zur Edition von Quellen zum Prager Frieden vom 30. Mai 1635 zwischen Kaiser Ferdinand II. und Kurfürst Johann Georg I. von Sachsen. In: Konrad Repgen (Hrsg.): Forschungen und Quellen zur Geschichte des Dreissigjaehrigen Krieges. Aschendorff, Münster 1981, ISBN 3-402-05631-3, S. 1–30.
Michael Kaiser: Der Prager Frieden von 1635. Anmerkungen zu einer Aktenedition. In: Zeitschrift für Historische Forschung 28 (2001), S. 277–297.Georg Schmidt: „Absolutes Dominat“ oder „deutsche Freiheit“. Der Kampf um die Reichsverfassung zwischen Prager und Westfälischem Frieden. In: Robert von Friedeburg (Hrsg.): Widerstandsrecht in der frühen Neuzeit. Erträge und Perspektiven der Forschung im deutsch-britischen Vergleich.(Zeitschrift für historische Forschung, Beiheft 26). Berlin 2001, ISBN 3-428-10629-6, S. 265–284.


== Eksterne lenker ==
Faksimile av fredstraktaten fra Leibnizinstituttet for europeisk historie i Mainz.