Ekte hesteskoneser

Ekte hesteskoneser (Rhinolophidae) er en familie av små flaggermus. De har en hesteskoformet hudfold fremme på hodet, og brede og relativt korte vinger. Flygingen er flakkende og ikke særlig rask.
Familien forekommer i tempererte og tropiske deler av Eurasia, Afrika og Australia. Men finner dem således verden rundt med unntak  Amerika. Familien har én slekt. Noen forskere, blant annet Kai Curry-Lindahl, vil imidlertid regne inn 10 slekter, med totalt omkring 130 arter, i denne familie.
Slekten Rhinolophus inneholder omkring 95 arter, hvorav fem i Europa. De finnes nordover til De britiske øyer, men det er ingen arter i Skandinavia..


== Beskrivelse ==
Hesteskonesene er mindre tll middelstore, med en lengde på mellom 3,5 og 11 cm og en vekt på 5 til 50 g. De kjennetegnes av bladlike, salformede hudfliker rundt nesen. Til forslag fra andre flaggermus som benytter seg av overlydsnavigering, produseres ikke tonene via munnen, men gjennom nesen. Hudflikene tjener til å forsterke og retningsstyre overlydstonene, noe som gjør at de kan lokalisere ting på lengre hold enn andre flaggermus, Curry-Lindahl angir 6–8 m. Hesteskonesene flyr derfor med stengt munn.
Hudflikene består av en hesteskoformet del rundt nesen, og to vertikale fliker ovenfor denne: En nedre, kraftigere som kalles salen og en øvre, smalere som kalles lansett. Tragus, den øreflik som hos mange andre flaggermus blant annet tjener som hjelp ved ekkolokaliseringen, savnes hos hesteskonesene.Pelsens farge varierer meget mellom de forskjellige artene. Mange arter er rødbrune til svartbrune på ryggen og lysere ved buken. Hesteskoneser har små øyne og dessuten er synsfeltet delvis innsnevret av hudflikene ved nesen. Tannformelen er I 1/2 C 1/1 P 2/3 M 3/3, altså 32 tenner.


== Adferd ==
Hesteskonesene livnærer seg fremst av insekter. En karakteristisk adferd er at familiens medlemmer, med unntak av Rhinolophus euryale, svøper vingene rundt hele kroppen når de sover. De sover ofte sammen, hengende i taket i gamle gruver, grotter og lignende. Hesteskonesene flyr oftest lavt og flagrende.De fleste artene holder vinterdvale men de våkner iblant og flyr til et annet skjulested som kan ligge så langt som 1,5 km unna. Hos visse arter som Rhinolophus ferrumequinum synker kroppstemperaturen til 8 °C under hvilen.Den sosiale adverd varierer avhengig av art. Noen hesteskoneser hviler alene, andre danner mindre flokker,  og hos Rhinolophus rouxii er det observert kolonier med 4000 medlemmer. Under fødejakten er de i regelen alene.Hos de arter som går i dvale skjer paringen på høsten. Så hviler det befruktede egget til neste vår. Andre arter parer seg om våren. Den egentlige drektigheten varer ca syv uker og per kull fødes en unge. Ungen blir kjønsmoden etter anslagsvis to år. De fleste hesteskoneser lever ikke lengre enn syv år. Enkelte individer er imidlertid blitt observert 30 år etter tidapunkten da de ble ringmerket.


== Arter ==
Ifølge Catalogue of Life består slekten Rhinolophus av 94 arter.
Rhinolophus acuminatus Peters, 1871
Rhinolophus adami Aellen & Brosset, 1968
Rhinolophus affinis Horsfield, 1823
Rhinolophus alcyone Temminck, 1853
Rhinolophus arcuatus Peters, 1871
Rhinolophus beddomei K. Andersen, 1905
Rhinolophus belligerator Patrick, McCulloch & Ruedas, 2013
Rhinolophus blasii Peters, 1867
Rhinolophus bocharicus Kastschenko & Akimov, 1917
Rhinolophus borneensis Peters, 1861
Rhinolophus canuti Thomas & Wroughton, 1909
Rhinolophus capensis Lichtenstein, 1823
Rhinolophus celebensis K. Andersen, 1905
Rhinolophus chiewkweeae Yoshiyuki & Lim, 2005
Rhinolophus clivosus Cretzschmar, 1826
Rhinolophus coelophyllus Peters, 1867
Rhinolophus cognatus K. Andersen, 1906
Rhinolophus cohenae Taylor, Stoffberg, Monadjem, Schoeman, Bayliss & Cotterill, 2012
Rhinolophus convexus Csorba, 1997
Rhinolophus cornutus Temminck, 1834
Rhinolophus creaghi Thomas, 1896
Rhinolophus damarensis Roberts, 1946
Rhinolophus darlingi K. Andersen, 1905
Rhinolophus deckenii Peters, 1868
Rhinolophus denti Thomas, 1904
Rhinolophus eloquens K. Andersen, 1905
Rhinolophus euryale Blasius, 1853
Rhinolophus euryotis Temminck, 1835
Rhinolophus ferrumequinum (Schreber, 1774)
Rhinolophus formosae Sanborn, 1939
Rhinolophus fumigatus Rüppell, 1842
Rhinolophus guineensis Eisentraut, 1960
Rhinolophus hildebrandtii Peters, 1878
Rhinolophus hilli Aellen, 1973
Rhinolophus hillorum Koopman, 1989
Rhinolophus hipposideros (Bechstein, 1800)
Rhinolophus horaceki Benda & Vallo, 2012
Rhinolophus huananus Wu, Motokawa & Harada, 2008
Rhinolophus imaizumii Hill & Yoshiyuki, 1980
Rhinolophus inops K. Andersen, 1905
Rhinolophus kahuzi Fahr & Kerbis Peterhans, 2013
Rhinolophus keyensis Peters, 1871
Rhinolophus landeri Martin, 1838
Rhinolophus lepidus Blyth, 1844
Rhinolophus luctus Temminck, 1834
Rhinolophus mabuensis Taylor, Stoffberg, Monadjem, Schoeman, Bayliss & Cotterill, 2012
Rhinolophus maclaudi Pousargues, 1897
Rhinolophus macrotis Blyth, 1844
Rhinolophus madurensis K. Andersen, 1918
Rhinolophus maendeleo Kock, Csorba & Howell, 2000
Rhinolophus malayanus Bonhote, 1903
Rhinolophus marshalli Thonglongya, 1973
Rhinolophus mcintyrei Hill & Schlitter, 1982
Rhinolophus megaphyllus Gray, 1834
Rhinolophus mehelyi Matschie, 1901
Rhinolophus microglobosus Csorba & Jenkins, 1998
Rhinolophus mitratus Blyth, 1844
Rhinolophus monoceros K. Andersen, 1905
Rhinolophus montanus Goodwin, 1979
Rhinolophus mossambicus Taylor, Stoffberg, Monadjem, Schoeman, Bayliss & Cotterill, 2012
Rhinolophus nereis K. Andersen, 1905
Rhinolophus osgoodi Sanborn, 1939
Rhinolophus paradoxolophus (Bourret, 1951)
Rhinolophus pearsonii Horsfield, 1851
Rhinolophus philippinensis Waterhouse, 1843
Rhinolophus proconsulis Hill, 1959
Rhinolophus pusillus Temminck, 1834
Rhinolophus rex G. M. Allen, 1923
Rhinolophus robinsoni K. Andersen, 1918
Rhinolophus rouxii Temminck, 1835
Rhinolophus rufus Eydoux & Gervais, 1836
Rhinolophus ruwenzorii J. Eric Hill, 1942
Rhinolophus sakejiensis Cotterill, 2002
Rhinolophus schnitzleri Wu & Thong, 2011
Rhinolophus sedulus K. Andersen, 1905
Rhinolophus shameli Tate, 1943
Rhinolophus shortridgei K. Andersen, 1918
Rhinolophus siamensis Gyldenstolpe, 1917
Rhinolophus silvestris Aellen, 1959
Rhinolophus simulator K. Andersen, 1904
Rhinolophus sinicus K. Andersen, 1905
Rhinolophus smithersi Taylor, Stoffberg, Monadjem, Schoeman, Bayliss & Cotterill, 2012
Rhinolophus stheno K. Andersen, 1905
Rhinolophus subbadius Blyth, 1844
Rhinolophus subrufus K. Andersen, 1905
Rhinolophus swinnyi Gough, 1908
Rhinolophus tatar Bergmans & Rozendaal, 1982
Rhinolophus thailandensis Wu, Harada & Motokawa, 2009
Rhinolophus thomasi K. Andersen, 1905
Rhinolophus trifoliatus Temminck, 1834
Rhinolophus willardi Kerbis Peterhans & Fahr, 2013
Rhinolophus virgo K. Andersen, 1905
Rhinolophus xinanzhongguoensis Zou, Guillén-Servent, Lim, Eger, Wang & Jiang, 2009
Rhinolophus yunanensis Dobson, 1872


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ekte hesteskoneser – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Ekte hesteskoneser i Encyclopedia of Life 
(en) Ekte hesteskoneser i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Ekte hesteskoneser hos Fauna Europaea 
(en) Ekte hesteskoneser hos Fossilworks 
(en) Ekte hesteskoneser hos ITIS 
(en) Ekte hesteskoneser hos NCBI 
(en) Kategori:Rhinolophidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Rhinolophidae – detaljert informasjon på Wikispecies