jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Hilarocassis

Hilarocassis er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere. 


== Utseende ==
Middelsstore, avlangt ovale, blanke, brungule (i alle fall på døde eksemplarer) skjoldbiller, kan ha svarte tegninger. Det er betydelig forskjell mellom kjønnene, hunnene er større og mer langstrakte enn hannene. Dekkvingene framhjørner er ikke framskytende. Hodet er ikke synlig ovenfra, antennene omtrent så lange som pronotums bredde. Pronotum er avrundet, vanligvis tydelig smalere enn dekkvingene, danner ikke en kontinuerlig kurve med dem. Dekkvingene er rundede med svakt utvidete sidekanter. Beina er nokså korte. 


== Levevis ==
Artene lever trolig på planter i vindelfamilien.


== Utbredelse ==
Slekten er vidt utbredt fra Arizona i nord til det nordlige Argentina i sør.


== Systematisk inndeling ==

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
familien  bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
stamme Mesomphaliini Hope, 1840
slekten Hilarocassis Spaeth, 1913
Hilarocassis albida (Germar, 1824)
Hilarocassis bordoni Borowiec, 2002
Hilarocassis evanida (Boheman, 1850)
Hilarocassis exclamationis (Linnaeus, 1767)
Hilarocassis maculicollis Swietojanska, 2003
Hilarocassis nigritarsis (Boheman, 1854)
Hilarocassis quinquelineata Spaeth, 1913
Hilarocassis rubripennis (Spaeth, 1922)
Hilarocassis suturella (Boheman, 1850)
Hilarocassis venusta (Boheman, 1854)


== Eksterne lenker ==
(en) Cassidinae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Nettside om slekten
Hilarocassis på ITIS
bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter
(en) Hilarocassis i Encyclopedia of Life 
(en) Hilarocassis i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Hilarocassis hos ITIS 
(en) Hilarocassis hos NCBI
Ole Bjørstorp

Ole Bjørstorp (født 8. juli 1946 i København) er en dansk lokalpolitiker for Socialdemokratiet. Han var borgermester i Ishøj kommune 2001–2021.Bjørstorp er utdannet statsviter fra Aarhus Universitet. Han ble utnevnt til ridder av Dannebrogordenen i 2017.


== Referanser ==
Maria Stavang

Maria Stavang, også kjent under pseudonymet Piateed, (født 27. juni 1995) er en norsk komiker og internettkjendis. Hun startet karrieren sin på sosiale medier som 18-åring i 2013.Piateed ble kåret til «årets youtuber» under prisutdelingen Gullsnutten i 2018.I juni 2018 deltok Stavang i Tidsbonanza på NRK1.  I 2019 deltok hun i sesong 1 av Kongen befaler, og i 2020 deltok hun i sesong 2, sammen med blant andre Magnus Devold, som også ble hennes kjæreste samme år.Stavang var en av deltakerne i TV 2s musikalske talent­konkurranse Norges nye megahit i 2021. Hun ble nominert til Humorprisen 2020/2021 til publikumsprisen «året morsomste» på TV.


== Filmografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Maria Stavang på Internet Movie Database 
(en) Maria Stavang hos The Movie Database 
(en) Maria Stavang på Twitter 
(no) Maria Stavang på Facebook 
(no) Maria Stavang på Instagram 
(no) Maria Stavang på YouTube
Nebraspis

Nebraspis er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere. 


== Utseende ==
Middelsstore, avlangt ovale, halvblanke, mørke (i alle fall på døde eksemplarer) skjoldbiller, kan ha noe metallisk glans. Det mest slående trekket er at dekkvingene har grov, nettmasket skulptur. Dekkvingene framhjørner er ikke framskytende. Hodet er ikke synlig ovenfra, antennene omtrent så lange som pronotums bredde. Pronotum er avrundet, noe smalere enn dekkvingene, danner ikke en kontinuerlig kurve med dem. Dekkvingene er rundede uten påfallende utvidete sidekanter. Beina er nokså korte. 


== Levevis ==
Artenes vertsplanter er ukjente.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Brasil, Paraguay og Argentina.


== Systematisk inndeling ==

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
familien  bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
stamme Mesomphaliini Hope, 1840
slekten Nebraspis Spaeth, 1913
Nebraspis corticina (Boheman, 1850)
Nebraspis rubricollis (Boheman, 1856)
Nebraspis viridimetallica Borowiec, 1999


== Eksterne lenker ==
(en) Nebraspis i Encyclopedia of Life 
(en) Nebraspis i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Nebraspis hos ITIS 
Nettside om slekten
Hilarocassis på ITIS
Lars Joakim Skarvøy

Lars Joakim Brissach Skarvøy (født 23. juli 1990 i Oslo) er en norsk journalist og forfatter. Fra oktober 2020 er han politisk reporter i TV 2.
Han var fra januar 2011 til september 2019 politisk reporter i VG, der han i hovedsak jobbet med kritisk og avslørende journalistikk fra norsk rikspolitikk og om norske toppolitikere. Fra 2016 til 2019 var han også styremedlem i Stortingets presselosje.
Sammen med VG-kollega Marie Melgård ga Skarvøy i 2018 ut «Arbeiderpartiet: Alle skal ned» på Kagge Forlag. Boken omhandler det indre livet i Ap fra valget av ny partiledelse i 2015 og frem til 2018, en periode Norges største parti slet med dårlige meningsmålinger, interne konflikter og me too-varsler mot nestleder Trond Giske.


=== Bakgrunn ===
Før han ble journalist var Skarvøy politisk aktiv i Fremskrittspartiets Ungdom, og i 2006 var han lokallagsleder i Follo FpU. Han meldte seg ut av partiet i 2007. Av utdannelse har han studert journalistikk ved Universitetet i Nordland, men avbrøt studiene før fullført grad da han fikk jobb i VG. Under studiene var han tillitsvalgt som leder av studentlaget i fagforeningen Norsk Journalistlag og jobbet som journalist i Nettavisen.


=== Privatliv ===
Skarvøy er bosatt i Oslo og samboer med Høyre-politiker Øystein Sundelin.


=== Sofie-saken ===
27. mars 2019 publiserte VG en omfattende evalueringsrapport av avisens dekning av den såkalte Sofie-saken, en omstridt sak med utgangspunkt i en seks sekunder lang video som viste tidligere Arbeiderparti-nestleder Trond Giske danse med en 27 år gammel kvinne ved navn Sofie, på utestedet Bar Vulkan i Oslo. Lars Joakim Skarvøy var den ledende journalisten bak saken, og ble blant annet anklaget av Sofie for å ha fabrikkert et sitat, noe han selv tilbakeviste. 
I evalueringsrapporten konkluderte VG selv med at «VG har sviktet i håndteringen av Sofie som kilde og intervjuobjekt. Hun er blitt satt under et sterkt press, og sitert på utsagn som hun ikke kan stå inne for. Dette er kritikkverdig». Skarvøy hadde i etterkant av dette permisjon med lønn i seks måneder.Tre uker før permisjonstidens utløp sa Skarvøy opp stillingen sin i VG, til fordel for en jobb som prosjektleder i VGs morselskap Schibsted Norge. VGs sjefredaktør Gard Steiro uttalte da at Skarvøy kunne fortsatt i redaksjonen hvis han ville, men at han hadde forståelse for valget Skarvøy tok.


== Bibliografi ==
Arbeiderpartiet: Alle skal ned, med Marie Melgård, Kagge forlag (2018), ISBN 9788248922360


== Referanser ==
Vitenskapsåret 1664

Vitenskapsåret 1664 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1664.


== Astronomi ==
9. mai – Robert Hooke oppdager Jupiters røde flekk, og Gamma Arietis, det første triple stjernesystem, i stjernebildet Væren.
Giovanni Alfonso Borelli observerer kometen C/1664 W1.
Adrien Auzout observerer kometene dette og følgende år, og bruker dette til å fastslå om banenen deres er elliptiske eller parabolske.


== Matematikk ==
Blaise Pascal får publisert posthumt en avhandling om trekanters egenskaper.


== Fysikk ==
René Descartes' avhandling «Traité du monde et de la lumière» (Om verden og lyset), der han forsvarer det heliosentriske verdensbildet blir utgitt posthumt. Opprinnelig skrevet i 1633, unnlot Descartes publisering pga. Galileo Galileis rettssak og straff.
Nicolaus Mercator får publisert «Hypothesis astronomica nova» (Nye astronomiske hypoteser), der han diskuterer Keplers lover.


== Biologi ==
Francesco Redi får publisert «Osservazioni intorno alle vipere» (Observasjoner av hoggormen), der han tilbakeviser holdninger til slangegift.


== Institusjoner ==
18. januar – Isaac Barrow blir utnevnt som førstemann til Lucasiansk professor i matematikk ved University of Cambridge.


== Fødsler ==
24. februar – Thomas Newcomen (død 1729), engelsk oppfinner.
26. februar − Nicolas Fatio de Duillier (død 1753), sveitsisk astronom.


== Dødsfall ==
11. juli (begr.) – Jan Janssonius (født 1588), netherlandsk kartograf.
22. august – Maria Cunitz (født 1610), astronom fra Schlesien.


== Referanser ==
Carlos Marighella

Carlos Marighella (født 5. desember 1911, død 4. november 1969 i São Paulo) var en brasiliansk kommunist og geriljaleder. Han regnes som den moderne bygeriljaens far.


== Liv og virke ==


=== Politiker i kommunistpartiet ===
Marighella representerte Partido Comunista Brasileiro (PCB) i kongressen den korte perioden partiet var lovlig på midten av 1940-tallet. I september 1966 var partiet dypt splittet i synet på kampen mot militærdiktaturet i Brasil. Marighella, som var medlem av sentralkomiteen, ba om å bli løst fra sine oppgaver. Han avviste partiledelsens strategi om en bred front og mente væpnet kamp var den eneste måten å styrte diktaturet på.


=== Geriljaleder ===
Etter at han ble ekskludert fra PCB i august 1967 grunnla Marighella Ação Libertadora Nacional, som raskt vokste til å bli den sterkeste geriljabevegelsen i Brasil. Marighella og hans allierte var inspirert av Den cubanske revolusjon, i særdeleshet Che Guevaras bok Gerilja og Régis Debrays bok Revolusjonen i revolusjonen. Marighella videreutviklet Debray og Guevaras geriljateorier og skrev i 1969 boka Liten håndbok for bygerilja (portugisisk: Minimanual do Guerrilheiro Urbano). Her vektla han fordelene ved geriljataktikk i metropolene i motsetning til landbygda. Boka ble senere en viktig inspirasjonskilde for de såkalte bygeriljaene Rote Armee Fraktion i Vest-Tyskland og Brigate Rosse i Italia.  
Marighella ble skutt og drept av politiet i  São Paulo i november 1969. Ifølge Claudio Guerra, som arbeidet for det hemmelige politiet DOPS, var det sjefen for DOPS, Sergio Paranhos Fleury som beordret drapet på Marighella.


== I kulturen ==
Filmen Marighella (2019), regissert av Wagner Moura, skapte store kontroverser i Brasil og ble blant annet fordømt av president Jair Bolsonaro. Her portretteres Marighella av den brasilianske skuespilleren Seu Jorge.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Marxist Internet Archive: Minimanual of the Urban Guerrilla (engelsk)
Nicholas Worth

Nicholas Alexander Worth (født 28. mai 1982) er en britisk forsker. Han er førsteamanuensis ved Institutt for energi og prosessteknikk ved NTNU i Trondheim (2015– ). Hans hovedinteresser innen forskning er turbulens, utvikling av eksperimentelle metoder og fysikken i hva som skjer inne i brennkammeret i flymotorer og gassturbiner.Worth tok en ph.d.-grad ved University of Cambridge i 2010. Emnet for avhandlingen var eksperimentell fluiddynamikk: Tomographic PIV measurement of coherent dissipation scale structures. Deretter var han postdoktor og senior research fellow samme sted, avbrutt av en tid som forsker ved Rolls-Royce. Som postdoktor studerte han, sammen med sin veileder, fysikken i hva som skjer inne i et brennkammer. Resultatene var et gjennombrudd og kan bli avgjørende for om motorprodusentene kan utvikle nye motorer med lave utslipp av klimagasser og nitrogenoksider. Forskningsresultatene er blitt publisert i flere vitenskapelige tidsskrifter.Worth ble i 2016 tildelt et svært prestisjefylt stipend, ERC Starting Grant, på 1,9 millioner euro over fem år, til forskningsprosjektet «Brudd med paradigmet: En ny tilnærming til å forstå og kontrollere ustabiliteter i forbrenning». ERC-stipendet tildeles av Det europeiske forskningsrådet (ERC). Dette stipendet er høyt ansett av europeiske forskere. Bare rundt ti prosent av de mange søkerne får støtte til sitt forskningsarbeid.


== Publikasjoner ==
(no) Publikasjoner av Nicholas Worth i BIBSYS
(no) Publikasjoner av Nicholas Worth i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStinWorths profil på Google Scholar, med informasjon om publikasjoner, siteringer og h-indeks.


== Utmerkelser og stipender (utvalg) ==
2005: Royal Aeronautical Society prize.
2013: Gaydon Prize for beste British section-bidrag. Tildelt av The Combustion Institute.
2016–2021:  ERC Starting Grant. Prosjekt: «Breaking the paradigm: a new approach to understanding and controlling combustion instabilities».
2017: EUHIT-stipend. Prosjekt: «Experimental Investigation of the refined similarity Hypothesis». Tildelt av EUHIT, European High-Performance Infrastructures in Turbulence.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Nicholas Worths profilside på ntnu.no  Besøkt 26. mars 2019
Benedikt IV

Benedikt IV (født i Roma, død 30. juli 903) var pave fra  det første halvåret av 900 til sin død, sommeren 903. Frodoard, en av samtidens historikere, roser med store ord hans generøsitet og iver for det almene beste, og kaller ham «den store».


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Benedictus var født i Roma som sønn av en mann ved navn Mammalus, og hadde et aristokratisk opphav. Pave Formosus presteviet ham. Han var deretter regularkanoniker ved Lateranet.


=== Pave ===
Han ble pave i første halvdel av året 900, muligens så tidlig som i februar, kanskje så sent som i mai. Kildene gir ikke klarhet om dette.
Han fordømte i 900 mordet på erkebiskop Fulco av Reims (drept 17. juni samme år), og ekskommuniserte den ansvarlige Balduin II av Flandern. 
Pave Benedikts viktigste historiske handling var at han kronet Ludvig av Provence til tysk-romersk keiser - Ludvig III (han er gått inn i historien som Ludvig den blinde). Han var barnebarn av keiser Ludvig II. I 902, beseiret Berengar av Friuli keiser Ludvig III og tvang ham til å forlate den italienske halvøy, til Provence. Dermed fant pave Benedikt seg i den ubehagelige situasjon at han hadde å gjøøre med den hersker som hadde drevet bort den mann som paven like før hadde kronet til keiser. Uten denne sin beskytter ble det vandkeligere for paven å håndtere de kaotiske politiske realiteter i Roma. Det er blitt spekulert om Berengar hadde en finger med i spillet ved pave Benedikts død.Pave Benedikt innkalte til en synode som skulle fortsette arbeidey med å rehabilitere pave Formosus' pontifikat som var blitt trukket i sølen etter den famøse kadaversynoden (897). 
En rekke bispedømmer trengte å bli styrket ved at paven bekreftet at bispeutnevnelsene der var legitime. Pave Benedikt støttet den avdøde pave Formosus beslutning om å støtte Argrims anspråk på bispestolen i Langres og tok opp tilfellet vedrørende biskop Stefan av Napoli.
Han tilbød praktisk hjelp til biskop Malacenus av Amasia, som var blitt fordrevet fra sitt episkopat av sarasenernes fremfart. Klosteret i Fulda og andre klostre mottok privilegier.
Pave Benedikt er begravet ved Peterskirken.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bertolini, Ottorino (1966). «Benedetto IV, papa». Dizionario Biografico degli Italiani, Volume 8: Bellucci–Beregan. Roma, Istituto dell'Enciclopedia Italiana. pp. 27–31.
Ottorino Bertolini: «Benedetto IV». I: Massimo Bray (red.): Enciclopedia dei Papi, Istituto della Enciclopedia Italiana, Vol. 2  (Niccolò I, santo, Sisto IV), Rome, 2000, OCLC 313581688, pp. 54–58
Rudolf Schieffer: «Benedikt IV» i: Lexikon des Mittelalters. Vol. 1, Artemis & Winkler, Munich/Zurich 1980, ISBN 3-7608-8901-8, Col. 1858.
Gaetano Moroni: Dizionario di erudizione storico-ecclesiastica da S. Pietro sino ai nostri giorni, vol. 4, Venezia, Tipografia Emiliana, 1840, SBN IT\ICCU\RMR\0002439.


== Kilder ==
Artikkelen bygger delvis på oversatt materiale fra Catholic Encyclopedia, Volume II (1907)


== Eksterne lenker ==
(en) Benedictus IV – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Mesterligaen i ishockey 2019/20

Mesterligaen i ishockey 2019/20, også kalt Champions Hockey League 2019/20, var den 6. utgaven av ishockeyturneringen for europeiske klubblag som ble lansert i 2014. 32 lag fra 14 land underlagt International Ice Hockey Federation (IIHF) deltok i turneringen. Frölunda tok sin fjerde tittel i turneringen.


== Lagene ==


== Gruppespill ==


=== Seeding ===
Gruppe AGruppe BGruppe CGruppe DGruppe EGruppe FGruppe GGruppe H


== Sluttspill ==


== 8-delsfinale ==


== Kvartfinale ==


== Semifinale ==


== Finale ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Bakhold

Et bakhold er en veletablert militær taktikk der en stridende part kan dra nytte av skjul og  villedning for å oppnå overraskelse ved å angripe en intetanende fiende fra skjulte posisjoner, slik som tett underskog eller bak bakketopper. Bakholdsangrep har vært brukt konsekvent gjennom hele historien, fra antikken til moderne krigføring. 
I det 20. århundre, kan et bakholdsangrep innebære tusenvis av soldater på et lite område, for eksempel i en flaskehals som for eksempel et fjellpass eller annet kanaliserende lende. På den måten kan en liten irregulær stridsgruppe angripe et større og godt væpnet forband og oppnå å binde disse i lengre tid.


== Referanser ==
Tåra, pess og blod

Tåra, pess og blod er et musikkalbum med Senjahopen, utgitt den 13. januar 2012.


== Sporliste ==
«Tåra, pess og blod» (Henrik Sandnes/Joddski), med Joddski
«Over heia» (Henrik Sandnes)
«Fønix» (Henrik Sandnes/Lars Håvard Haugen), med Aslag Haugen
«Bråtebrann» (Henrik Sandnes), med Ida Maria
«Fær til Senjahopen» (Henrik Sandnes/Petter Pogo)
«Hold mæ våken» (Henrik Sandnes)
«Netter» (Henrik Sandnes)
«Carl Edward» (Henrik Sandnes)
«Hjelpe våren» (Henrik Sandnes)
«Gamlingen» (Henrik Sandnes)
«Bærre gutta» (Henrik Sandnes)
«Godnattsangen» (Henrik Sandnes)


== Medvirkende ==


=== Senjahopen ===
Henrik Sandnes - vokal, kor, låtskriver
Petter Pogo - gitar, kor
Kent-Remi Gabrielsen - trommer, kor
Jim Johansen - elektrisk bass, kor
Marius Lerskallen - keyboard, kor


=== Øvrige ===
Joddski - rap på Tåra, pess og blod
Aslag Haugen - vokal på Fønix
Lars Håvard Haugen - gitar på Fønix
Didrik Lund - orgel og trompet på Fønix, piano på Hold mæ våken, mellotron og strings på Carl Edvard, strings, trompet
Ida Maria - vokal på Bråtebrann
Lise Voldsdal - strings på Hold mæ våken, humming på Gamlingen, autoharpe/metalofon på Godnattsangen
Tor Egil Kreken - kontrabass på Gamlingen
Erland Dahlen - perkusjon, dulcimer og sag på Gamlingen
Andreas Løvold - trompet på Bærre gutta
Lars Voldsdal - produsent, tekniker, misking
Karin Bakås - modell på forsiden
Rune Bendiksen - coverdesign
Terje Willum Jacobsen - coverdesign
Frode Nilsen - coverdesign


== Eksterne lenker ==
Tåra, pess og blod
Lucanus chinhillensis

Lucanus chinhillensis er en billeart i familien hjortebiller (Lucanidae).  


== Kjennetegn ==
En nokså stor (hannen 35-40 millimeter, hunnen ca. 28 millimeter), brunsvart hjortebille. Hannen har kraftige, krumme kjever, disse har en kraftig tann i den ytre delen og flere mindre tenner rundt denne. De knebøyde antennene har vanligvis en fire-leddet vifte. Bakhodet har skarpe tverrkjøler langs bakkanten og sidene bak. Beina er rødlige. Hunnen mangler de forstørrede kjevene, hodet er mye mindre, svært tett og kraftig punktert.


== Levevis ==


== Utbredelse ==
Arten er bare kjent fra fjellområdene i Myanmar.


== Systematisk plassering ==

Insekter, Insecta
Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien Lucaninae Latreille, 1806
Stammen Lucanini Latreille, 1806
Slekten Lucanus Scopoli, 1763
Lucanus chinhillensis Schenk, 2016


== Litteratur ==
Schenk, K.D. (2016) Description of new Lucanidae from Asia and remark about Neolucanus zebra (Coleoptera, Lucanidae).  Beetles' World 12:  [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Lucanus chinhillensis i Global Biodiversity Information Facility 
Lucanus chinhillensis – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Lucanus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ole Bondo Christensen

Ole Bondo Christensen (født 23. desember 1957 i Skive) er en dansk lokalpolitiker for Socialdemokratiet. Han har vært borgermester i Furesø kommune siden 2010.


== Referanser ==
Tida og veien

Tida og veien er et musikkalbum med Senjahopen, utgitt den 15. august 2014. Alle sangene på albumet har tekst og melodi av Henrik Sandnes.


== Sporliste ==


=== Tida ===
«Med innsida ut»
«Kjærleiksbrevet»
«Tida og veien»
«To tomme hender»
«Førr en dag»


=== Veien ===
«Skodda»
«Opp i røyk»
«En dag i fellesferien»
«På gamle tomte»
«Tell Øverbygd»


== Medvirkende ==


=== Senjahopen ===
Henrik Sandnes - vokal, gitar, kor, låtskriver
Petter Pogo - gitar, banjo, kor
Kent-Remi Gabrielsen - trommer, kor
Thomas Hough - elektrisk bass, kor
Marius Lerskallen - tangenter, kor


=== Øvrige ===
Bjarne Stensli – produsent, tekniker, miksing
Tomas Pettersen – perkusjon
Ragnhild Furebotten – fele på Tell Øverbygd, kor
Marthe Valle – kor/vokal
Nina Mortvedt – kor/vokal
Barnekor – kor
George Tanderø – mastering
Vidar Lysvold – fotograf


== Referanser ==
Dorcus chayuensis

Dorcus chayuensis er en svart bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En middelsstor (hannen ca. 30-35 millimeter), avlang, halvblankt svart hjortebille. Hannen har krumme kjever med en kraftig tann på innersiden innegor midten. Antennene har en tre-leddet vifte, dekkvingene er fint og tett punkterte med lave, opphøyde lengderibber.


== Levevis ==
Larvene utvikler seg i morken ved av løvtrær.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Tibet.


== Systematisk plassering ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
Gruppen Dorcini
Slekten Dorcus MacLeay, 1819
Dorcus chayuensis Huang & Chen, 2017


== Eksterne lenker ==
Bilde av arten
(en) Dorcus chayuensis i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Dorcus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Himmel og hav (Senjahopen-album)

Himmel og hav er et musikkalbum med Senjahopen, utgitt den 14. oktober 2016.


== Sporliste ==
«Æ tar det som en mann» (Henrik Sandnes)
«Bære æ og du» (Henrik Sandnes)
«Himmel og hav» (Henrik Sandnes)
«Kjære Jenny» (Henrik Sandnes)
«1985» (Henrik Sandnes)
«Morrastemning II» (Henrik Sandnes)
«Fritt fall» (Henrik Sandnes/Petter Pogo)
«Tell det blir kveld» (Henrik Sandnes)
«Etter stormen» (Henrik Sandnes)
«Himmelblå» (Henrik Sandnes)
«Tell siste slutt» (Henrik Sandnes)
«En målselvsang» (Henrik Sandnes/Alfred Evensen)


== Medvirkende ==


=== Senjahopen ===
Henrik Sandnes - sang, gitar, låtskriver, arrangement
Petter Pogo - gitar, kor, storbypiano på Fritt fall, piano på En Målselvsang, låtskriver, arrangement
Thomas Hough - bass, kor, arrangement
Kent-Remi Gabrielsen - trommer, kor, strykearrangement på Tell det blir kveld, arrangement


=== Øvrige ===
Marius Lerskallen - piano/orgel stort sett overalt bortsett fra En Målselvsang
Tomas Pettersen - perkusjon på alt bortsett fra En Målselvsang
Bjørn Holm - kontrabass på En Målselvsang
Bjarne Stensli - produsent, tekniker, miksing
Christina Schmailzl - arrangement på En Målselvsang
Rune Mikkelborg - arrangement på En Målselvsang
Jon Anders Narum - bass-tekniker på En Målselvsang
George Tanderø - mastering
Frode Nilsen - omslagsdesign


== Eksterne lenker ==
Himmel og hav
Ola Balstad

Ola Balstad (født 1. oktober 1835 i Rendalen, død 14. desember 1902 i Ytre Rendal) var skogeier, gårdbruker på gården Balstad, og den første ordføreren i Ytre Rendal 1880–1882. Han var også varaordfører i den udelte Rendalen kommune 1871–75.

Han overtok gården Søndre Balstad (eller Barstad) etter faren Svend Balstad i 1867, og slo den i 1878 sammen med nabogården Nord-Balstad. Han drev gården til 1897/1898, da sønnen Svend overtok. Gjennom arv og oppkjøp ble han «den største skogeieren nordi bygda.» Han var en av initiativtakerne til å danne Østerdalens skogeierforening i 1894, og var også styremedlem i foreningen. Svend Balstad var også ordfører i Rendalen, i årene 1859–1861.
Ola Balstad var svigersønn av «Østerdalskongen» Jacob Eriksen Haarset.


== Referanser ==