Santa Balbina

Santa Balbina, også kalt Santa Balbina all'Aventino, er en kirke, basilica minor og tittelkirke i Roma, viet den hellige jomfrumartyren Balbina. Kirken er ved Via di Santa Balbina i rione San Saba og er i sognet San Saba.


== Kirkens historie ==
Kirken nevnes skriftlig omtalt i et dokument fra synoden i Roma i 595.
Pavene Gregor III (731–741) og Leo III (795–816) lot den ombygge og utsmykke. På 1000-tallet tilkom et kloster tilsluttet kirken. På grunn av områdets usunne tilstand ble kirke og klosteret oppgitt på 1100-tallet; kirken forfalt. På 1200-tallet ble den overlatt til greske munker fra Santa Maria in Cosmedin. De befestet klosteret til vern mot invaderende barbarer og røvere som på denne tid streifet rundt på den romerske campagna.På initiativ av kardinal Marco Barbo gjennomgikk kirken en gjennomgripende restaurering, og da ble taket lagt om. Pave Klemens VIII lot i 1598 ombygge kirken og gav den absiden med fresker.
Under ledelse av kunsthistoriker og arkitekt Antonio Muñoz ble den restaurert årene 1927–1930. Muñoz' strategi innebar å gjenstille kirken til det utseende han trodde at den hadde hatt i middelalderenb; han hadde imidlertid sjelden arkeologiske bevis for sine meninger. Senere tillegg, som under barokken, behandlet han med forakt. I Santa Balbina lot Muñoz blant annet gjenåpne vinduer som var blitt murt igjen eller forminsket; de tre vinduer i ble også foresett med transennae, det vil si en slags perforert skjerm i stein eller marmor. I følget Ferruccio Lombardi ødela Muñoz flere kunsthistorisk verdifulle arkitektoniske elementer.


== Interiøret ==
Kirken har ett skip med abside. I absidens halvkuppel har Anastasio Fontebuoni freskemalt Den forherligede Kristus med de hellige Balbina, Quirinus og Felicissimus; fresken er fra 1623. Under høyalteret venereres Balbinas, Quirinus og Felicissimus' relikvier.Interiøren har ti sidekapell, fem på hver side. Flere av kapellene er imidlertid ikke i bruk.


=== Høyre side ===
Cappella di San Pio da PietrelcinaFørste sidekapell til høyre er viet den hellige Padre Pio. Foruten en moderne statue av hem er det i kapellet et freskefragment fra 1300-tallet.

Cappella di San Giovanni da CapestranoAndre kapell er viet den hellige Giovanni da Capistrano. Alterbildet er Jomfru Maria åpenbarer seg for den hellige Giovanni da Capistrano.

Cappella di Nostra Signora di LourdesTredje kapell et viet Vår Frue av Lourdes. I kapellet er statuen Vår Frue av Lourdes og ytterligere freskefragment fra 1300-tallet.

Cappella del Santissimo CrocifissoDette kapell er viet den korsfestedee Kristus. Alteret prydes av relieffet Korsfestelsen, utført av Mino da Fiesole i 1460.

Cappella di Santa Margherita da CortonaDet femte kapellet var tidligrre virt den hellige Margareta av Cortona.


=== Venstre side ===
Cappella della Madonna di FátimaTredje sidekapell til venstre er viet Vår Frue av Fátima. Kapellet hyser blant annet en 1200-tallsfreske forestillende Kristus og Jomfru Maria med fire apostler, attribuert til Pietro Cavallinis skole.

Cappella di Sant'Antonio di PadovaFemte sidekapell er viet den hellige Antonius av Padova og har en moderne statue av ham.
På fasadens innervegg er Stefano de Surdis gravmonument, et cosmatarbeid fra 1303.


== Kirken i tidlige fortegnelser ==


== Tittelkirke ==
Kirken  ble stiftet som tittelkirke på 500-tallet.
Kardinalprester 1200- til 2000-taletTommaso da Capua: 1221–?
Simon d'Armentières: 1294–1297
Eleazario da Sabrano: 1378–1379/1381
Bandello Bandelli: 1408–1416
Guglielmo Carbone-Tomasello: 1411–1418, pseudokardinal utnevnt av motpave Johannes XXIII
John Kemp: 1440–1452
Vakant: 1452–1467
Amico Agnifilo della Rocca: 1467–1469
Vakant: 1469–1473
Giovanni Battista Cybo: 1473–1474, den senere pave Innocens VIII
Girolamo Basso della Rovere: 1477–1479
Vakant: 1479–1484
Juan Margarit i Pau: 1484
Vakant: 1484–1450
Juan de Vera: 1500–1507
Francisco Jiménez de Cisneros: 1507–1517
Adrien Gouffier de Boissy: 1517–1520
Giovanni Piccolomini: 1521–1524
Vakant: 1524–1535
Girolamo Ghinucci: 1535–1537
Gasparo Contarini: 1537–1539
Pier Paolo Parisio: 1540–1545
Jacopo Sadoleto: 1545
Ottone di Waldburg: 1545–1550
Pedro Pacheco Ladrón de Guevara: 1550–1557
Lorenzo Strozzi: 1557–1571
Gaspar Cervantes de Gaete: 1572–1575
Gaspar de Quiroga y Vela: 1578–1594
Pompeo Arrigoni: 1597–1616
Antonio Zapata y Cisneros: 1616–1635
Alfonso de la Cueva-Benavides y Mendoza-Carrillo: 1635–1644
Juan de Lugo: 1644–1660
Pascual de Aragón-Córdoba-Cardona y Fernández de Córdoba: 1661–1677
Lazzaro Pallavicino: 1677–1680
Vakant: 1680–1687
José Aguirre: 1687–1694
Ferdinando d'Adda: 1696–1714
Antonio Felice Zondadari: 1715–1731
Girolamo Grimaldi: 1731–1733
Thomas Philip Wallrad d'Alsace-Boussut de Chimay: 1733–1752
Vakant: 1752–1760
Girolamo Spinola: 1760–1775
Vakant: 1775–1782
Alessandro Mattei: 1782–1786
Antonio Felice Zondadari: 1801–1823
Ercole Dandini: 1823–1840
Silvestro Belli: 1841–1844
Giacomo Piccolomini: 1846–1847
Giuseppe Pecci: 1850–1855
Enrico Orfei: 1858–1870
Giuseppe Andrea Bizzarri: 1875–1877
Giacomo Cattani: 1880–1887
Amilcare Malagola: 1893–1895
Donato Maria Dell'Olio: 1901–1902
Vakant: 1902–1916
Auguste-René-Marie Dubourg: 1916–1921
Jean Verdier: 1929–1940
Vakant: 1940–1946
Clément-Emile Roques: 1946–1964
Léon-Etienne Duval: 1965–1996
Péter Erdő: 2003–


== Kommunikasjoner ==
Næreaste tunnelbanestasjon er  Circo Massimo.


== Bilder ==


== Referanser ==


== Litteratur ==
Le chiese di Roma dal secolo IV al XIX (italiensk). Roma: Edizioni del Pasquino. 1982. s. 590–591. 
Le chiese di Roma dal secolo IV al XIX (italiensk). Roma: Edizioni R.O.R.E. di N. Ruffolo. 1942. s. 1260. 
Roma (italiensk). Milano: Touring Club Italiano. 2002. s. 508–509. ISBN 88-365-2541-5. 
Le chiese di Roma nel medio evo (italiensk). Firenze: Leo S. Olschki. 1927. s. 203–204. 
Roma: chiese, conventi, chiostri: progetto per un inventario 313—1925 (italiensk). Roma: Edilstampa. 1993. s. 368. 
Restauro a Roma 1870–2000: architettura e città (italiensk). Venezia: Marsilio Editori. 2000. ISBN 88-317-7334-8. 
Guida insolita ai misteri, ai segreti, alle leggende e alle curiosità delle Chiese di Roma (italiensk). Roma: Newton & Compton. 2000. s. 42. ISBN 88-8289-419-3. 


== Eksterne lenker ==
(en) Santa Balbina (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons