jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Hoftevedborere

Hoftevedborere (Osphyinae) er en underfamilie av biller som er knyttet til død ved og til sopper som vokser på denne. 


== Utseende ==
Middelsstore, slanke, gulbrune til svarte vedborere, kan ha delvis metallisk glans. Gruppen ligner overflatisk på bløtvinger (Cantharidae), men har i motsetning til disse harde dekkvinger. Antennene er trådformede, lange og tynne. Lårene på bakbeina er gjerne fortykkede.


== Levevis ==
Disse billene lever i død ved, eller i døde poresopper (kjuker) som vokser på denne. Larvene kan være rovdyr. De voksne billene er aktive og løper raskt i skjul om man fjerner barkstykket de satt under. Noen av de mindre artene kan også hoppe ganske langt. Siden vedborerne er avhengige av død ved trives de best i lite hogstpåvirkede skoger, og noen av artene er regnet som typiske urskogsinsekter. En god del av artene i denne gruppen er regnet som utryddingstruede. 


== Systematisk inndeling / norske arter ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Gruppen (infraorden) Cucujiformia
Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea Latreille, 1802
Familien vedborere, Melandryidae Leach, 1815
Underfamilien hoftevedborere, Osphyinae Mulsant, 1856
Slekten Brasilium Pic, 1917 - 6 arter
Slekten Conopalpus Gyllenhal, 1810 - 3 arter, i Norge:
Conopalpus testaceus (Olivier, 1790)
Slekten Falsoconopalpus Pic, 1917 - én art
Slekten Osphya Illiger, 1807 - 27 arter, i Norge:
Osphya bipunctata (Fabricius, 1775)


== Referanser ==


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.


== Eksterne lenker ==
(no) hoftevedborere hos Artsdatabanken 
(en) hoftevedborere hos Fossilworks 
(en) hoftevedborere hos ITIS 
(en) Kategori:Osphyinae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Osphyinae – detaljert informasjon på Wikispecies
Serhij Vasylkivskyj

Serhij Ivanovytsj Vasylkivskyj (ukrainsk: Сергій Іванович Васильківський, 19. oktober 1854, Izium, 7. oktober 1917, Kharkiv) var en ukrainsk maler.

Vasylkivskyj var en av foregangsmennene innen ukrainske kunst i den førrevolusjonære perioden.Landskapsmalerier var typiske motiver for Vasylkivskyj, gjerne med noen hester og kosakker. Et eksempel på dette er Cossack Picket (1888) hvor det midt i bilde står tre hester i morgenlyset, til høyre, nær bålet, sitter kosakker som er på vakt i steppene. Himmelen og de uendelige steppene, tilslørt av blålilla tåke, og vått gress og fuktig luft, endrer farger gradvis.


== Bildegalleri ==

		
		
		
		
		
		


== Referanser ==
Åslia

Åslia kan vise til 

Åslia Skisenter, et skisenter i Nannestad
Åslia (Jevnaker), en vei i Jevnaker
Ctenidiinae

Ctenidiinae er en gruppe av broddbiller . Gruppen omfatter bare én beskrevet art.


== Utseende ==


== Levevis ==
De voksne billene spiser nektar og kan finnes ganske tallrikt på åpne blomster, særlig i skjermplantefamilien (Apiaceae) og kurvplantefamilien (Asteraceae), i solskinn. De er livlige og løper kvikt omkring, de flyr også godt og gjerne. Om de blir forstyrret, ruller de seg sammen og lar seg falle ned på bakken. Denne vanen har gitt dem navnet "tumbling flower beetles" på engelsk. Larvene lever i råtnende død ved, eller de minerer i stengelen på ulike urteaktige planter. Det er uvisst hva de faktisk spiser.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i det sørlige Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Gruppen (infraorden) Cucujiformia
Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea
Familien broddbiller, Mordellidae Latreille, 1802
Underfamilien Ctenidiinae Franciscolo, 1951- bare én slekt:
Slekten Ctenidia Laporte de Castelnau, 1840
Ctenidia mordelloides Laporte de Castelnau, 1840


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ctenidiinae hos Fossilworks 
(en) Ctenidiinae hos ITIS 
Ctenidiinae – detaljert informasjon på Wikispecies
Praemordellinae

Praemordellinae  er en utdødd gruppe av broddbiller.  


== Utseende ==
Middelsstore, avlange broddbiller, ligner på de moderne artene i gruppen men skiller saeg fra disse ved noen morfologiske særtrekk.


== Levevis ==
De voksne billene spiser nektar og kan finnes ganske tallrikt på åpne blomster, særlig i skjermplantefamilien (Apiaceae) og kurvplantefamilien (Asteraceae), i solskinn. De er livlige og løper kvikt omkring, de flyr også godt og gjerne. Om de blir forstyrret, ruller de seg sammen og lar seg falle ned på bakken. Denne vanen har gitt dem navnet "tumbling flower beetles" på engelsk. Larvene lever i råtnende død ved, eller de minerer i stengelen på ulike urteaktige planter. Det er uvisst hva de faktisk spiser.


== Utbredelse i tid og rom ==
Gruppen er kjent fra fossiler fra Jura og Kritt, for det meste fra Asia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Gruppen (infraorden) Cucujiformia
Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea
Familien broddbiller, Mordellidae Latreille, 1802
Underfamilien †Praemordellinae Scegoleva-Barovskaja, 1929  - tre utdødde slekter
Slekten †Bellimordella Liu, Zhao & Ren, 2008 - 3 arter
Slekten †Cretanaspis Huang & Yang, 1999
Slekten †Mirimordella Liu, Lu & Ren, 2007 - én art
Slekten †Praemordella Scegoleva-Barovskaja, 1929 - én art
Slekten †Wuhua Wang & Zhang, 2011 - 2 arter


== Referanser ==


== Kilder ==


== Eksterne lenker ==
(en) Praemordellinae hos Fossilworks 
Praemordellinae – detaljert informasjon på Wikispecies
Apotomouridae

Apotomouridae  er en utdødd gruppe av broddbiller.  


== Utbredelse i tid og rom ==
Gruppen er kjent fra rav fra Myanmar, som stammer fra Midtre Kritt, ca. 99 millioner år før nåtid


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Gruppen (infraorden) Cucujiformia
Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea
Familien †Apotomouridae Bao et al, 2018  Slekten †Apotomoura Bao et al, 2018
†Apotomoura fortiscrura  Bao et al, 2018
Slekten †Multispinus Bao et al, 2018
†Mulitispinus multispinosus Bao et al, 2018


== Referanser ==


== Kilder ==


== Eksterne lenker ==
(en) Apotomouridae hos Fossilworks
Rettighetsprisen

Rettighetsprisen er en pris som deles ut av Krisesentersekretariatet til «en aktør, enkeltperson eller virksomhet som har skilt seg ut i arbeidet for å forhindre kjønnsbasert vold og dødelig vold i nære relasjoner». Prisen ble første gang tildelt riksadvokat Tor-Aksel Busch i 2014.


== Prismottagere ==
2014 – Tor-Aksel Busch, riksadvokat
2015 – Sunniva Ørstavik, likestillings- og diskrimineringsombud
2016 – Dag Simen Grøtterud, familievoldskoordinator i Oslo politidistrikt
2018 – Inga Marte Thorkildsen, Oslos byråd for oppvekst og kunnskap og tidligere barne-, likestillings- og inkluderingsminister
2019 – Line Nersnæs, fagdirektør i Justis- og beredskapsdepartementet
2022 – Solveig Karin Bø Vatnar, professor


== Referanser ==
Song Qingwei

Song Qingwei (kinesisk: 宋清渭; pinyin: Sòng Qīngwèi; født i mars 1929 i Ling fylke i Dezhou i Shandong i Kina, død 2. desember 2022) var en  general i Folkets frigjøringshær i Kina son var politisk kommisar i Jinan militærregion fra 1987 til 1994.
Han var delegat til 1. og 7. nasjonale folkekongress, og medlem av Det kinesiske kommunistpartis  9. nasjonale folkekongress' stående komité. Han var representant til 13.de, 14.de, og 15.de nasjonalkongress. Han var medlem av Kinas kommunistpartis 14. sentralkomité.


== Biografi ==
Song ble født som Song Qinghu (forenklet kinesisk: 宋清湖),. Han sluttet seg til Åttende rutearme i juni 1945, og ble medlem av Det kinesiske kommunistiske parti (KKP) i oktober samme år. Han tjenestegjorde i Bohai militærområde til han ble del av Østkinas feltarmé (华东野战军) i 1948.
Etter at Folkerepublikken Kina var blitt etablert sent i 1949, tjenestegjorde han i Fuzhou militærdistrikt i lang tid. I juni 1985 ble han politisk kommisar for Jinan militærregion, og ble politisk kommisar i november 1987. Han ble pensjonert i juli 2003.
Han ble forfremmet til generalløytnant (zhongjiang) i september 1988 og til general] (shangjiang) i mai 1994.
Fra 1998 til 2003 var han viseformann for Den nasjonale folkekongressens utenrikskomite.Den 2. desember 2022 døde Song Qingwei av covid-19 i en alder av 93 år.


== Verker ==
 (kinesisk). Beijing: PLA Publishing House. 2009. ISBN 9787506557948.  


== Referanser ==
Hemirhipidiinae

Hemirhipidiinae er en gruppe av snyltebiller som skiller seg ganske mye fra andre biller når det gjelder utseende og levevis. De er blant de svært få billene som lever som parasittoider, det vil si at larvene utvikler seg på en vert som de til slutt dreper, i motsetning til ekte parasitter som ikke dreper verten sin. 


== Utseende ==
Hannene er middelsstore, avlange snyltebiller med reduserte, små dekkvinger. Antennene er sagtakkede, ikke kamformede som hos mange andre snyltebiller.


== Levevis ==
Snyltebillene lever som parasitoider på andre insekter, det vil si at larvene utvikler seg på eller inne i en vert som de til slutt dreper. Dette i motsetning til såkalte ekte parasitter, som ikke dreper verten sin. Blant vertene finnes kakerlakker, treborende biller, bier og veps. De nyklekte larvene, som blir kalt planidium-larver, er små, langbeinte og kjappe. De kryper omkring til de finner en passende vert og hekter seg fast i denne, og forandrer seg deretter til en tykk, kortbent larve som spiser på verten.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Australia og Sørøst-Asia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Gruppen (infraorden) Cucujiformia
Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea
Familien snyltebiller, Ripiphoridae (=Rhipiphoridae)
Underfamilien Hemirhipidiinae Heller, 1921
Slekten Hemirhipidius Heller, 1921 - én art
Slekten Heteromeroxylon Pic, 1939 - én art
Slekten Nephrites Shuckard, 1838 - 8 arter
Slekten Ohananomia Toyama, 1986 - én art
Slekten Sitarida White, 1846 - 8 arter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Tegning av Sitarida hopei
Bilde av Sitarida sp.
(en) Hemirhipidiinae hos Fossilworks 
(en) Hemirhipidiinae hos Fossilworks 
(en) Hemirhipidiinae hos ITIS 
(en) Kategori:Hemirhipidiinae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Hemirhipidiinae – detaljert informasjon på Wikispecies
Rui Silva

Rui Silva er navnet til flere personer:

Rui Pedro Silva, portugisisk maratonløper (f. 1981)
Rui Pedro Silva (fotballtrener), portugisisk fotballtrener (f. 1977)
Rui Silva (fotballspiller), portugisisk fotballspiller (f. 1994)
Rui Silva (friidrettsutøver), portugisisk mellomdistanseløper (f. 1977)
Rui Silva (håndballspiller), portugisisk håndballspiller (f. 1993)
Micholaeminae

Micholaeminae er en gruppe av snyltebiller som skiller seg ganske mye fra andre biller når det gjelder utseende og levevis. De er blant de svært få billene som lever som parasittoider, det vil si at larvene utvikler seg på en vert som de til slutt dreper, i motsetning til ekte parasitter som ikke dreper verten sin. 


== Utseende ==
Hannene er middelsstore, avlange snyltebiller med reduserte, små dekkvinger. Antennene er sagtakkede, ikke kamformede som hos mange andre snyltebiller.


== Levevis ==
Snyltebillene lever som parasitoider på andre insekter, det vil si at larvene utvikler seg på eller inne i en vert som de til slutt dreper. Dette i motsetning til såkalte ekte parasitter, som ikke dreper verten sin. Blant vertene finnes kakerlakker, treborende biller, bier og veps. De nyklekte larvene, som blir kalt planidium-larver, er små, langbeinte og kjappe. De kryper omkring til de finner en passende vert og hekter seg fast i denne, og forandrer seg deretter til en tykk, kortbent larve som spiser på verten.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i de palearktiske og neotropiske økosonene.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Gruppen (infraorden) Cucujiformia
Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea
Familien snyltebiller, Ripiphoridae (=Rhipiphoridae)
Underfamilien Micholaeminae Viana, 1971Slekten Ancholaemus Gerstäcker, 1855 - 2 arter
Slekten Clinops Gerstäcker, 1855 - 3 arter
Slekten Micholaemus  Viana, 1971 - én art


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Micholaeminae hos Fossilworks 
(en) Micholaeminae hos ITIS 
Micholaeminae – detaljert informasjon på Wikispecies
Barnerettighetsprisen

Barnerettighetsprisen (tidligere Eglantyne Jebb-prisen) er en pris som deles ut av Redd Barna til «enkeltpersoner, grupper, organisasjoner, bedrifter eller andre som har gjort en særskilt innsats for å styrke barns rettigheter eller bekjempe brudd på barns rettigheter, i eller utenfor Norge».


== Prismottagere ==
2009 – Harald V
2010 – Lands­foreningen for barne­verns­barn
2011 – Supernytt
2012 – Anne Rønneberg
2013 – Lucy Smith
2014 – Fargespill
2015 – Arild Humlen
2016 – Mary-Ann Oshaug
2017 – Helsesista
2018 – Hilde Reikås
2019 – Mari Storstein
2020 – Stine Sofies Stiftelse og Ada Sofie Austegard
2021 – Kirsten Sandberg


== Referanser ==
Pelecotominae

Pelecotominae er en gruppe av snyltebiller som skiller seg ganske mye fra andre biller når det gjelder utseende og levevis. De er blant de svært få billene som lever som parasittoider, det vil si at larvene utvikler seg på en vert som de til slutt dreper, i motsetning til ekte parasitter som ikke dreper verten sin. 


== Utseende ==
Middelsstore, avlange, brunrøde til svarte snyltebiller. Hannene har buskformede antenner. 


== Levevis ==
Snyltebillene lever som parasitoider på andre insekter, det vil si at larvene utvikler seg på eller inne i en vert som de til slutt dreper. Dette i motsetning til såkalte ekte parasitter, som ikke dreper verten sin. Blant vertene finnes kakerlakker, treborende biller, bier og veps. De nyklekte larvene, som blir kalt planidium-larver, er små, langbeinte og kjappe. De kryper omkring til de finner en passende vert og hekter seg fast i denne, og forandrer seg deretter til en tykk, kortbent larve som spiser på verten. 


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Gruppen (infraorden) Cucujiformia
Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea
Familien snyltebiller, Ripiphoridae (=Rhipiphoridae)
Underfamilien Pelecotominae Seidlitz, 1875
Slekten Allocinops Broun, 1921 - én art, Oseania
Slekten †Burmitoma Batelka, Engel & Prokop, 2018 - fossil slekt fra rav, Myanmar
Slekten Clinopalpus Batelka, 2009 - én art
Slekten Dunbrodianus Pic, 1904
Slekten Elytroxystrotus Manfrini de Brewer, 1963 - én art
Slekten Euctenia Gerstäcker, 1855 - 2 arter
Slekten †Flabellotoma Batelka, Engel & Prokop, 2018
Slekten Geoscopus Gerstäcker, 1855
Slekten Madrasiindus Pic, 1911- 3 arter, India
Slekten Micropelecotoides Pic, 1910 - 7 arter
Slekten Pelecotoma Fischer von Waldheim, 1809- 9 arter, i Norden:
Pelecotoma fennica (Paykull, 1799)  – nærmest funnet i Finland
Slekten †Plesiotoma Batelka, Engel & Prokop, 2018
Slekten Rhipistena Sharp, 1878 - 3 arter
Slekten Scotoscopus Brenske & Reitter, 1884
Slekten Setosicornia Pic, 1911
Slekten Sharpides Kirkaldy, 1910- én art
Slekten †Spinotoma Hsiao & Huang, 2018
Slekten Trigonodera Dejean, 1834 - 2 arter
Slekten Zapotecotoma Engel, Falin & Batelka, 2019 - én art
Stammen Micholaeminae - nå ofte inkludert i Pelecotominae
Slekten Ancholaemus Gerstäcker, 1855
Slekten Clinops Gerstäcker, 1855 - 4 arter
Slekten Micholaemus Viana, 1971


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Pelecotominae hos Artsdatabanken 
(en) Pelecotominae hos Fauna Europaea 
(en) Pelecotominae hos Fossilworks 
(en) Pelecotominae hos Fossilworks 
(en) Pelecotominae hos ITIS 
Pelecotominae – detaljert informasjon på Wikispecies
Milton Viorst

Milton Viorst (født 18. februar 1930 i Paterson i New Jersey i USA, død 9. desember 2022 i Washington D.C.) var en amerikansk journalist som skrev og rapporterte om Midt-Østen i en rekke publikasjoner, men især i The New Yorker. Han forfattet ti bøker i løpet av sin karriere.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Milton Viorst studerte historie ved Rutgers University. I 1951 var Fulbright scholar i Frankrike. Han studerte deretter ved Harvard University og Columbia University, og tok slutteksamen i 1956 innen journalistikk.


=== Karriere ===
Fra 1956 til 1993 bidro Milton Viorst på forskjelliige måter med stoff til The New Yorker, Foreign Affairs, Harper's Magazine, The Atlantic, The New York Times Magazine,  New York Post, The Washington Post og The Wall Street Journal. I 1968 undertegnet han Writers and Editors War Tax Protest-løftet, der det ble lovet å ikke betale noe skatt som protest mot Vietnamkrigen.Hans journalistikk gjorde at han havnet på president Nixons liste over politiske motstandere. Dette var en hemmelig liste kompilert av president Richard Nixons rådgiver Charles Colson, som en utvidelse av den opprinnelige Nixon's Enemies List med navn på tyve sentrale motstandere av Nixon. Den utvidede liste oppkom til 220 personer eller organisasjoner. 
Milton Viorst fant et Alicia Patterson Journalism Fellowship i 1979 for å forske på og skrive om sionistisk og islamsk tenkning om krisen i Midt-Østen. Tidlig på 1980-tallet ble han mer og mer opptatt av midtøstpolitikk og ble spesialist innen feltet. Han skrev seks bøker om emnet, blant dem In the Shadow of The Prophet.
Den 5. oktober 1988 skrev Viorst en redaksjonell kommentar i The Washington Post som feilaktig sådde tvil om hvorvidt Saddam Husseins regime virkelig hadde benyttet kjemiske våpen i eg folkemorderisk angrep på den kurdiske befolkning i Irak. Til tross for bekreftelse fra utenriksminister George Shultz en måned tidligere, om at giftgass var blitt benyttet for å ta livet av tusenvis av sivilister, blant dem barn, fastholdt Viorst at dette kanskje ikke var skjedd i det hele tatt, og gikk inn for at Kongressen ikke burde vedta Prevention of Genocide Act, noe som heller ikke skjedde. Utryddelseskampanjen mot kurderne høstet etterhvert oppimot 100.000 menneskeliv. Milton Viorst ble kritisert for sin villedende artikkel i A Problem from Hell.
Han kom ellers ofte med svårt innsiktsfulle observasjoner, om ebnbedre tilnærming til Irak sett fra et amerikansk synspunkt. Viorst og andre spådde at Husseins fall fra makten i 2003 gjorde det mulig for Iran å utøve en enorm innflytelse på Irak gjennom sjiittiske politiske ggrupper og militser.
I april 2016 publiserte Viorst Zionism: The Birth and Transformation of an Ideal på St. Martin's Press.
Viorst var gift med barnebokforfatterinnenr Judith Viorst, kjent for Alexander and the Terrible, Horrible, No Good, Very Bad Day. De fikk tre sønner.
Milton Viorst døde av komplikasjoner med covid-19 på et sykehus i Washington D.C. den 9. desember 2022, i en alder av 92 år.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Milton Viorst-biografi via Alliance Française USA
Milton Viorst on ‘The Israel Lobby’
Ptilophorinae

Ptilophorinae er en gruppe av snyltebiller som skiller seg ganske mye fra andre biller når det gjelder utseende og levevis. De er blant de svært få billene som lever som parasittoider, det vil si at larvene utvikler seg på en vert som de til slutt dreper, i motsetning til ekte parasitter som ikke dreper verten sin. 


== Utseende ==
Middelsstore, avlange, brunrøde til svarte snyltebiller. Hannene har buskformede antenner. 


== Levevis ==
Snyltebillene lever som parasitoider på andre insekter, det vil si at larvene utvikler seg på eller inne i en vert som de til slutt dreper. Dette i motsetning til såkalte ekte parasitter, som ikke dreper verten sin. Blant vertene finnes kakerlakker, treborende biller, bier og veps. De nyklekte larvene, som blir kalt planidium-larver, er små, langbeinte og kjappe. De kryper omkring til de finner en passende vert og hekter seg fast i denne, og forandrer seg deretter til en tykk, kortbent larve som spiser på verten. 


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Gruppen (infraorden) Cucujiformia
Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea
Familien snyltebiller, Ripiphoridae (=Rhipiphoridae)
Underfamilien Ptilophorinae Gerstäcker, 1855
Slekten Ptilophorus Dejean, 1834 - 23 arter
Slekten Toposcopus LeConte, 1868 - én art


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ptilophorinae hos Fauna Europaea 
(en) Ptilophorinae hos Fossilworks 
(en) Ptilophorinae hos ITIS 
Ptilophorinae – detaljert informasjon på Wikispecies
Charles Colson

Charles Wendell «Chuck» Colson (født 16. oktober 1931 i Boston i Massachusetts i USA, død 21. april 2012 i Falls Church i Virginia) var en amerikansk evangelikal religiøs leder som tidligere hadde vært innrikspolitisk rådgiver for Richard Nixon og ble domfelt for medvirkning i Watergateskandalen.


== Liv og virke ==
Colson gikk inn i US Marines i 1953, og fikk etter hvert kapteinsgrad.
I 1956 ble han ansatt som administrativ assistent for den republikanske senator Leverett Saltonstall. Den stilling hadde han inntil 1961, og han var med  i valgkampen i 1960. I 1961 etablerte han sitt eget advokatfirma.
Colson satt i fengsel i syv måneder for sin rolle i Watergateskandalen. Etterpå startet han en evangeliseringskampanje blant fanger og grunnla Prison Fellowship Ministry. 
Han ble en innflytelsesrik kristen leder som gikk inn for dialog mellom den evangelikale bevegelse og katolisismen.Hans selvbiografi, Born Again, ble filmatisert i 1978 med Dean Jones i rollen som Colson.
I 1993 mottok Colson Templetonprisen.


== Referanser ==
Lyrikkåret 1989

Lyrikkåret 1989 er en oversikt over utgivelser, hendelser, prisvinnere og avdøde personer med tilknytning til lyrikk i 1989.


== Dødsfall ==

		


== Referanser ==
Lyrikkåret 1918

Lyrikkåret 1918 er en oversikt over utgivelser, hendelser, prisvinnere og avdøde personer med tilknytning til lyrikk i 1918.


== Dødsfall ==


== Referanser ==
Alexander Bogomazov

Alexander Bogomazov eller Oleksandr Bohomazov (ukrainsk: Олександр Костянтинович Богомазов, 26. mars 1880 – 3. juni 1930) var en ukrainsk (USSR) maler.
I 1914 skrev Bogomazov sin avhandling The Art of Painting and the Elements. I den analyserte han samspillet mellom objekt, kunstner, bilde og tilskuer og setter det teoretiske grunnlaget for moderne kunst. I løpet av sitt kunstneriske liv malte Bogomazov flere kunststiler. De mest kjente er Kubofuturisme  (1913–1917) og Spectralisme (1920–1930).
		
		
		
		


== Referanser ==
Wilhelm Christian Møller

Wilhelm Christian Møller (født 1829 i Drammen, død 1911) var en buntmaker og fabrikkeier fra Drammen, sønn av skomakermester Carl Møller. Etter fullført utdannelse som buntmakerlærling i Kristiania, Danmark og Tyskland startet han i 1859 sitt eget buntmakerfirma på Bragernes i Drammen. Denne skulle vokste til å bli en av landets største på feltet og leverte pelsutstyr til fiskevær nordpå, gullgravere i Klondyke, og til en rekke polarekspedisjoner, heriblant både til Roald Amundsens og Robert Scotts sydpolekspedisjoner. Historien skal ha det til at Robert Scott selv var i Drammen og la inn sin bestilling, og skal ha lovet Møller skinnet fra den første pingvinen som ble skutt på ekspedisjonen.


== Familie ==
Wilhelm Christian var gift med Caroline Laurence Møller (født 1835 i Askim).


== Oppfinner ==
Wilhelm Christian var også oppfinner av reinsdyrhårs flyte- og redningsapparater. For disse vant han flere priser både i Norge og internasjonalt. Leverte bl.a. flyteutstyr til mariner i Norge, Sverige, Portugal, Østerrike-Ungarn, Argentina og Storbritannia.


== Utmerkelser ==
Æresmedlem av Drammens Håndverkerforening.
Ridder av St. Olavs Orden 1909.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
W.C. Møller på drammen.kommune.no