jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Eduardo Vicente Mirás

Eduardo Vicente Mirás (født 14. november 1929 i Buenos Aires i Argentina, død 24. februar 2022 i Rosario i Argentina) var en argentinsk katolsk prelat og erkebiskop.


== Liv og virke ==


=== Prest ===
Mirás ble presteviet 3. august 1952 av biskop Antonio Rocca, hjelpebiskop i Buenos Aires. 


=== Hjelpebiskop i Buenos Aires ===
Han ble den 1. mars 1984 utnevnt av pave Johannes Paul II til titulærbiskop av Ambia og hjelpebiskop i Buenos Aires fra 1984 til 1994. Han ble bispeviet av erkebiskopen av Buenos Aires, Juan Carlos Aramburu, den 27. april samme år i Catedral Metropolitana de Buenos Aires; medkonsekrerende var to av erkebispedømmets hjelpebiskoper, Arnaldo Clemente Canale og Domingo Salvador Castagna. 


=== Erkebiskop av Rosario ===
Han ble så erkebiskop av Rosario fra 1994 til 2005, da han fratrådte av aldersgrunner.Mirás døde av komplikasjoner av covid-19 den 24. februar 2022 i Rosario i provinsen Santa Fe i en alder av 92 år.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Alessandro Mattei (1744-1820) *1767
Kardinal Pietro Francesco Galleffi (1770-1837) *1819
Kardinal Giacomo Filippo Fransoni (1775-1856) *1822
Kardinal Carlo Sacconi (1808-1889) *1851
Kardinal Edward Henry Howard of Norfolk (1829-1892) *1872
Kardinal Mariano Rampolla del Tindaro (1843-1913) *1887
Kardinal Antonio Vico (1847-1829) *1898
Erkebiskop Filippo Cortesi (1876-1947) *1921
Erkebiskop Fermín Emilio Lafitte (1888-1959) *1927
Kardinal Juan Carlos Aramburu (1912-2004) *1946
Erkebiskop Eduardo Vicente Mirás (1929-1984) *1946


== Referanser ==
Ken Stott

Ken Campbell Stott (født 1954) er en skotsk skuespiller. Han er kjent fra TV-rollene som Redfern «Red» Metcalfe i krimserien Messiah og som politietterforskeren John Rebus i krimserien Rebus (2000–2007). På film har han blant annet spilt dvergen Balin i filmtrilogien Hobbitten (2012–2014).


== Bakgrunn ==
Stotts far var skotsk, mens moren hans var fra Sicilia.


== Filmografi (utvalg) ==
1994: Takin' Over the Asylum (TV-serie)
1994: Shallow Grave (spillefilm)
1997: Fever Pitch (spillefilm)
2001: Messiah (TV-serie)
2006–2007: Rebus (TV-serie)
2011: One Day (spillefilm)
2012: Hobbitten: En uventet reise (spillefilm)
2013: Hobbitten: Smaugs ødemark (spillefilm)
2014: Hobbitten Femhærerslaget (spillefilm)
2016: War & Peace (TV-serie)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ken Stott på Internet Movie Database 
(sv) Ken Stott i Svensk Filmdatabas 
(da) Ken Stott på Scope 
(fr) Ken Stott på Allociné 
(en) Ken Stott på AllMovie 
(en) Ken Stott hos The Movie Database 
(en) Ken Stott hos Internet Broadway Database
Utenriksdepartementets retningslinjer for eksport av forsvarsmateriell

Utenriksdepartementets retningslinjer for eksport av forsvarsmateriell er regler fastsatt av Utenriksdepartementet for behandlingen av søknader om eksport av forsvarsmateriell, samt teknologi og tjenester for militære formål. Retningslinjene utdyper prosedyrene for, og kriteriene som vektlegges ved, departementets behandling av søknader etter eksportkontrolloven. Retningslinjene ble fastsatt 28. februar 1992.
Retningslinjene fastsetter at behandlingen av søknader skal ta utgangspunkt i en erklæring fra Einar Gerhardsens tredje regjering 11. mars 1959, og vedtak av det 103. ordentlige storting samme dato, om at «hovedsynspunktet bør være at Norge ikke vil tillate salg av våpen og ammunisjon til områder hvor det er krig eller krig truer, eller til land hvor det er borgerkrig».EUs felles utenriks- og sikkerhetspolitikk og FN-avtalen om handel med konvensjonelle våpen danner også grunnlag for vurderingen av søknader.
Med henvisning til retningslinjene tillot ikke Jonas Gahr Støres regjering våpeneksport til Ukraina i begynnelsen av februar 2022 i forbindelse med den russisk-ukrainske krisen, men etter invasjonen av Ukraina i slutten av februar 2022 besluttet regjeringen likevel å tillate våpeneksport til Ukraina, og tilbød å donere Ukraina inntil to tusen panservernvåpen av typen M72.


== Se også ==
Cuba-saken


== Referanser ==
Claudio Gugerotti

Claudio Gugerotti (født 7. oktober 1955 i Verona i Italia) er en italiensk katolsk prelat i Den romerske kurie, titulærerkebiskop, apostolisk nuntius og prefekt for Vatikanets dikasterium for Østkirkene. 


== Liv og virke ==


=== Prest ===
Claudio Gugerotti ble presteviet av biskopen av Verona, Giuseppe Amari, den 29. mai 1982. Han hadde utdannelse i østlige språk og østlige språks litteratur, og i liturgi, og underviste i patristikk ved San Zeno teologiske institutt i Verona fra 1981 til 1984, og teologi og østlig ved Instituttet for økumeniske studier i Verona fra 1982 til 1985.
I 1985 trådte han inn i Den hellige stols tjeneste i den romerske kurie og ble senere undersekretær i Kongregasjonen for Østkirkene. Han underviste også i pastristikk og det armenske språk og dets litteratur ved Det pavelige orientalske institutt.


=== Erkebiskop, pavelig nuntius ===
Den 7. desember 2001 utnevnte pave Johannes Paul II ham til apostolisk nuntius til Georgia og Armenia og til titulærerkebiskop av Rebellum. Den 13. desember ble han dessuten utnevnt til apostolisk nuntius til Aserbajdsjan. Han ble bispeviet av pave Johannes Paul II selv den 6. januar 2002 i Peterskirken; medkonsekrerende var kurieerkebiskopene Leonardo Sandri og Robert Sarah. 
Pave Benedikt XVI utnevnte ham den 15. juli 2011 til apostolisk nuntius til Belarus. 
Den 13. november 2015 utnevnte pave Frans ham til apostolisk nuntius til  Ukraina.Den 4. juli 2020 utnevnte pave Frans ham til apostolisk nuntius til Storbritannia.


=== Prefekt i kurien ===
Den 21. november 2021 ble erkebiskop Claudio Gugerotti utnevnt til prefekt for Dikasteriet for Østkirkene, og fikk samtidig honorærtittel som storkansler for Pontificio istituto orientale; han avløste den 79 år gamle kardinal Leonardo Sandri som fratrådte av aldersgrunner.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio, O.P. (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (16235-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Henry Benedict Mary Clement Stuart of York (1725-1807) *1758
Pave Leo XII (1760-1829) *1794
Kardinal Chiarissimo Falconieri Mellini (1794-1859) *1826
Kardinal Camillo di Pietro (1806-1884) *1839
Kardinal Mieczyslaw Halka Ledóchowski (1822-1902) *1861
Kardinal Jan Puzyna z Kosielsko (1842-1911) *1886
Erkebiskop Józef Bilczewski (1860-1923) *1901
Erkebiskop Bolesław Twardowski (1864-1944) *1919
Erkebiskop Eugeniusz Baziak (1890-1962) *1933
Pave Johannes Paul II (1920-2005) *1958
Erkebiskop Claudio Gugerotti (1955- ) *2002


== Referanser ==
Ruka Hirano

Ruka Hirano (født 12. mars 2002 i Osaka) er en japansk snøbrettkjører, som tok bronsemedalje i «SuperPipe» under Vinter-X Games Aspen 2021.
Under Vinter-OL for ungdom 2020 i Lausanne tok han «halfpipe»-gull, foran landsmannen Kaishu Hirano og canadiske Liam Brearley.Han representerte Japan under Vinter-OL 2022 i Beijing, hvor han endte på en 12.-plass i «halfpipe»-finalen.Han er ikke i familie med brødrene Ayumu Hirano og Kaishu Hirano.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ruka Hirano – Olympics.com 
(en) Ruka Hirano – Olympedia 
(en) Ruka Hirano – FIS (snøbrett) 
Ruka Hirano på Twitter 
Ruka Hirano på Facebook 
Ruka Hirano på Instagram
Giuseppe Amari

Giuseppe Amari (født  18. september 1916 i San Nicolò Po i Italia; † 8. august 2004 in Verona) vatr katolsk biskop av Cremona, og deretter av Verona.


== Liv og virke ==
Giuseppe Amari ble presteviet 16. juni 1940.
Pave Paul VI utnevnte ham den 5. mars 1973 til biskop av Cremona. Biskopen av Mantova, Carlo Ferrari, bispeviet ham den 18. mars samme året; medkonsekrerende var Natale Mosconi, erkebiskop av Ferrara, og Virginio Dondeo, biskop av Todi og av Orvieto.
Paven utnevnte ham den 15. mars 1978 til biskop av Verona. Den 30. juni 1992 innvilget pave Johannes Paul II hans aldersbetingede fratreden. 


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba  (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santorio  (1532-1602) *bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale  (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Erkebiskop Enrico Enríquez (1701-1756) *1743
Erkebiskop Manuel Quintano Bonifaz (1698-1774) *1749
Kardinal Buenaventura Córdoba Espinosa de la Cerda (1724-1777) *1761
Kardinal Giuseppe Maria Doria Pamphilj (1751-1816) *1785
Pave Pius VIII (1761-1830) *1816
Pave Pius IX (1792-1878) *1827
Kardinal Raffaele Monaco La Valletta (1827-1896) *1874
Kardinal Francesco di Paolo Satolli (1839-1910) *1888
Biskop Giacinto Gaggia (1847-1933) *1909
Biskop Egisto Domenico Melchiori (1879-1963) *1924
Biskop Carlo Ferrari (1910-1992) *1952
Biskop Giuseppe Amari (1916-2004) *1973


== Referanser ==
Sheldon Riley

Sheldon Hernandez (født 14. mars 1999 i Sydney i Australia), bedre kjent under artistnavnet Sheldon Riley, er en australsk sanger. Han ble kjent i hjemlandet i 2018, da han deltok i den syvende sesongen av The Voice Australia, og i februar 2022 vant han sangkonkurransen Eurovision – Australia Decides. Han representerte Australia i Eurovision Song Contest 2022 i Torino med sangen «Not the Same».


== Bakgrunn ==
Hernandez ble født i Sydney i 1999 av en filippinsk far og en australsk mor. Han har drevet med musikk og sang siden han var barn, og som 17-åring i 2016 deltok han i åttende sesong av australske The X Factor. Han deltok i «Under 22»-kategorien, men ble slått ut tidlig i konkurransen. Han kom senere tilbake i programmet, da han ble plukket ut til å være med i guttegruppen Time and Place sammen med tre andre. Time and Place nådde live-opptreden-delen, men slått ut etter å ha fått færrest stemmer fra seerne.
I 2018 deltok han i den syvende sesongen av australske The Voice, da under artistnavnet Sheldon Riley. I auditionrunden sang han Culture Clubs «Do You Really Want to Hurt Me». Samtlige fire dommere – Boy George, Kelly Rowland, Delta Goodrem og Joe Jonas, snudde seg, og Riley valgte til slutt Boy George som mentor. I utslagsrunden sang han Chers «Believe», og i duellen sang han Rihannas «Diamonds». Han gikk videre til finalerunden, der han opptrådde med Lana Del Reys «Young and Beautiful» og «Sweet Dreams (Are Made of This)» med Boy George. Til slutt endte han på tredjeplass i finalen.
I november 2021 kunngjorde den australske kringkasteren SBS at Riley var en av deltakerne i den australske finalen til Eurovision 2022. Han deltok med sangen «Not the Same» og vant konkurransen sammenlagt med 100 poeng. Han fikk dermed representere Australia i Eurovision Song Contest 2022 i Torino i Italia. I Eurovision ble han nummer to semifinalen og endte til slutt opp som nummer 15 av 25 i finalen.


== Privatliv ==
Riley er homofil, og ble diagnostisert med Asperger syndrom som seksåring. Han er kjent for sine flamboyante sceneantrekk, briller og ulike ansiktsmasker. Han sier han bruker masker for å rette fokus mot talentet sitt, og ikke den han er.


== Diskografi ==


=== Singler ===
2018 – «Fire»
2020 – «More Than I»
2021 – «Left Broken»
2021 – «Again»
2022 – «Not the Same»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Sheldon Riley – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sheldon Riley på Internet Movie Database 
(en) Sheldon Riley på Apple Music 
(en) Sheldon Riley på Discogs 
(en) Sheldon Riley på MusicBrainz 
(en) Sheldon Riley på SoundCloud 
(en) Sheldon Riley på Spotify 
(en) Sheldon Riley på Last.fm 
(en) Sheldon Riley på Genius — sangtekster 
(en) Sheldon Riley på AllMusic 
Sheldon Riley på Twitter 
Sheldon Riley på Instagram 
Sheldon Riley på TikTok 
Sheldon Riley på Snapchat
Brunla prosti

Brunla prosti (Brunla(ug)næs Provsti), var et tjenestedistrikt i Oslo bispedømme i Den norske kirke og omfattet kirkesognene i datidens Laurvig Grevskab. Prostiet er antatt opprettet i lenstiden og bestod inntil 1848 da det ble delt i to.


== Historie ==
Det historiske prostiet Túnsbergs prófastdœmi, som omfattet det meste av det historiske Vestfylda, ble en gang i senmiddelalderen delt i Brunla og Jarlsberg prostier. Sistnevnte omfattet Brunla len i lenstiden og Laurvigen grevskap fra opprettelsen av dette i 1671. Prostiet var etablert før dette, ettersom det er oppført i en oversikt fra 1660-årene.
Numedal høyrde fysst til Grenafylke, man vart i 1589 lagt til Brunla prosti. Det skal ha gjengi soleis til: Daa Jacob IV i Skotland i 1589 reiste til Oslo og skulde halda brudlap med Anne, dotter til Frederik II, laag han ei nott hjaa prost Peder Vermundson paa Sandeherad prestegard. Daa han fór derifraa, gav han prosten til aa beda um ein kongeleg godvilje. Vermundson orda frampaa un, at prostie hans maatte bli større. Og saa vart Numedal lagt inaat.Ved bestemmelse av 30. juni 1741 ble Flesberg og Rollag henlagt til Kongsberg prosti.


=== Prestegjeld på 1600-tallet ===
Sandeherad
Hedrum
Tjølling
Brunlanes(1741 til Kongsberg prosti)

Flesberg
Rollag


== Referanser ==
Vanessa Springora

Vanessa Springora (født 1972) er en fransk forfatter og dokumentarfilmskaper. Hun er også forlagssjef i det franke forlaget Julliard. Springora er forfatteren av memoarboken Samtykket (fransk Le Consentement), som beskriver seksuelle overgrep hun opplevde som 14-åring fra forfatteren Gabriel Matzneff, da 49. Boken ble en bestselger og førte til endringer i den franske samtykkeloven.


== Tidlig liv ==
Født og oppvokst i Paris med moren, Springora studerte ved college Jacques-Prévert, og senere lycée Fénelon i Paris, før hun tok en Diplôme d'études approfondies i moderne litteratur ved Sorbonne Université.


== Bibliografi ==
Lisi Cori, La Petite Fille et le Vilain Monsieur : Sur Gabriel Matzneff et le Consentement, 2021


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vanessa Springora på Internet Movie Database 
Vanessa Springora på Twitter 
Vanessa Springora på LinkedIn
Nadir Rüstəmli

Nadir Rüstəmli (romanisert: Nadir Rustamli, født 8. juli 1999 i Salyan i Aserbajdsjan) er en aserbajdsjansk sanger. I 2021 vant han sesong 2 av The Voice of Azerbaijan, og han representerte Aserbajdsjan i Eurovision Song Contest 2022 med sangen «Fade to Black».


== Bakgrunn ==
Han ble født i Salyan, øst i Aserbajdsjan. Som barn tok han pianotimer på en musikkskole i hjembyen Salyan. In 2021 ble han uteksaminert fra Aserbajdsjans universitet for turisme og ledelse, der han tok en grad i bedriftsadministration.Han har deltatt i flere sang- og talentkonkurranser. I 2019 representerte han hjemlandet i Youthvision International Song Contest, der han ble nummer to. To år etter vant han den andre sesongen av The Voice of Azerbaijan. I første rundt sang han en versjon av Sam Smiths «Writing's on the Wall». To av dommerne snudde stolene, og Rüstəmli valgte artisten Eldar Qasimov som mentor. Qasimov vant Eurovision Song Contest 2011 med låten «Running Scared». I finalen 28. januar 2022 sang Rüstəmli nettopp denne sangen, og vant hele konkurransen med 42,6 prosent av telefonstemmene.I februar 2022 kunngjorde den aserbajdsjanske kringkasteren İctimai Televiziya at den hadde valgt Rüstəmli til å representere landet i Eurovision Song Contest 2022 i Torino i Italia. Han deltok med sangen «Fade to Black» og endte til slutt som nummer 16 av 25 i finalen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nadir Rüstəmli på Internet Movie Database 
(en) Nadir Rüstəmli på Discogs 
(en) Nadir Rüstəmli på MusicBrainz 
(en) Nadir Rüstəmli på Spotify 
(en) Nadir Rüstəmli på Last.fm 
(en) Nadir Rüstəmli på Genius — sangtekster 
Nadir Rüstəmli på Instagram 
Nadir Rüstəmli på YouTube
Magnentius

Flavius Magnus Magnentius (født ca. 303, død 11. august 353) var keiser i Vestromerriket fra 350 til 353. Han var general i den romerske hæren og er blitt betraktet som en usurpator (tronraner). Magnentius var av germansk avstamning og tjenestegjorde i Gallia under keiser Konstans. Den 18. januar 350 ble han utropt til augustus (romersk keiser) og han overmannet og drepte den regjerende keiser Konstans. Keiseren i Østromerriket, Konstantius II, som også var bror til Konstans, nektet å anerkjenne Magnentius og gikk til krig mot ham. Denne romerske borgerkrigen (350-353) endte med seier for Konstantius II da opprørerne ble slått i et slag ved Mons Seleucus, og Magnentius tok sitt eget liv den 11. august 353.Magnentius’ korte regjeringstid var preget av hans forsøk på å skaffe seg legitimitet som keiser. Han hadde ikke noe slektskap til Konstantin den store (regjerte 306-337) som ville gitt ham legitimitet, men han prøvde å skaffe seg støtte i folket ved å fremstille seg som den som befridde dem fra Konstans’ tyranni. De få reformene han fikk gjennomført ble raskt reversert av Konstantius II etter 353. Noe av striden mellom den vestlige og den østlige delen av Romerriket hadde også utgangspunkt i den bitre religiøse striden mellom den ortodokse katolisismen og arianismen som preget denne tidsepoken. I vestriket var pavekirkens ortodokse kristendom dominerende, mens Konstantius II i østriket bekjente seg til arianismen.
Den viktigste konsekvensen av Magnentius’ opprør var at kampene mellom ham og Konstantius II førte til vanvittig store tap av soldater på begge sider, noe som gjorde Romerriket sårbart for angrep fra «barbariske» folkeslag. Spesielt gjaldt det slaget ved Mursa Major i 351. Konstantius II klarte i dette slaget å jage Magnentius på flukt, men store tap også hos Konstantius II førte til at han måtte bruke tid på å oppta den videre kampen mot tronraneren.
Hans endelige seier over Magnentius kom først i slaget ved Mons Seleucus i 353.


== Referanser ==


== Kilder ==
Timothy David Barnes (1993). Athanasius and Constantius: theology and politics in the Constantinian empire. Harvard University Press. ISBN 0-674-05067-3. 
Zosimus av Konstantinopel (2017). New History (Nova Historia). Leiden. ISBN 978-90-04-34458-7.
Klosters

Klosters er en mindre by i kommunen Klosters-Serneus i distriktet Prättigau/Davos i den sveitsiske kanton Graubünden. Inntil 1973 het kommunen Klosters.
Byen er en velkjent skidestinasjon som ligger ca. 150 km fra Zurich, som har den nærmeste internasjonale lufthavnen. Klosters ligger kun 10 km fra Davos.


== Historie ==
Klosters ble første gang nevnt i 1222 som ecclesiam sancti Iacobi. I 1436 omtaltes byen som zuo dem Closter


== Transport ==


=== Landeveistrafikken ===
Byen har i mange år vært plaget av en tett gjennomgående biltrafikk gjennom byen blant annet til og fra Davos. I 2005 åpnet en omfartsvei utenom byen, bestående av Gotschnatunnel inn gjennom bjerget og den flotte vejbro Sunnibergbroen over dalen.


=== Jernbane ===
Klosters er en stasjonsby og har forbindelse med Landquart til den ene side og Davos den anden vej. Klosters stasjon er samtidig udgangspunkt for de lokale busser.


=== Svævebaner ===
Klosters er kjent som det foretrukne skisportssted for den britiske kronprins Prins Charles, og en av gondolene i svævebanen Gotschnabahn i Klosters Platz hedder "Prince of Wales", opkaldt efter ham.
Den nyeste af byens svævebaner er "Madrisabanen", der fører op til det store udflugtsområde Madrisa nord for byen. Banen blev indviet i efteråret 2005 og har sit udgangspunkt i Klosters Dorf. Banens bjergstation hedder Madrisa.


== Galleri ==

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Klosters-Serneus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 

Historisk leksikons beskrivelse af navnets oprindelse
Kommunens hjemmeside
Turistsite om Madrisaområdet Arkivert 2. mars 2012 hos Wayback Machine. Arkivert 2012-03-02 hos Wayback Machine
Kaishu Hirano

Kaishu Hirano (født 14. oktober 2002 i Murakami) er en japansk snøbrettkjører, som tok bronsemedalje i «halfpipe» under Junior-VM i snøbrett i 2018.Under Vinter-OL for ungdom 2020 i Lausanne tok han «halfpipe»-sølv, bak landsmannen Ruka Hirano – som han ikke er i familie med, til tross for samme etternavn.Under Vinter-X Games Aspen 2022 tok han bronsemedalje i «SuperPipe», bak gullvinner Scotty James fra Australia og storebror Ayumu Hirano.Han representerte Japan under Vinter-OL 2022 i Beijing, hvor han endte på en 9.-plass i «halfpipe»-finalen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kaishu Hirano – Olympics.com 
(en) Kaishu Hirano – Olympedia 
(en) Kaishu Hirano – FIS (snøbrett) 
Kaishu Hirano på Instagram
Mathias Eckhoff (snøbrettkjører)

Mathias Eckhoff (født 10. januar 1999 i Bærum) er en norsk snøbrettkjører fra Østerås, som representerer Idrettslaget Heming.
25. mars 2017 ble Eckhoff norgesmester i «halfpipe» i Oslo Vinterpark.Han representerte Norge under Vinter-OL for ungdom 2016 på Lillehammer, hvor han ble nummer 11 i «halfpipe» og nummer 7 i «slopestyle».
Han fikk sin X Games-debut under X Games Norway 2020, med en 4.-plass i «Knuckle Huck» på Hafjell.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mathias Eckhoff – Olympedia 
(en) Mathias Eckhoff – FIS (snøbrett) 
Mathias Eckhoff på Facebook 
Mathias Eckhoff på Instagram
Signe Holt Andersen

Signe Holt Andersen (født 28. august 1999) er en dansk fotballspiller som spiller for LSK Kvinner.
Hun har tidligere spilt for danske VSK Aarhus, svenske Växjö DFF og italienske Lazio.
I november 2021 signerte hun en toårskontrakt med LSK Kvinner.Hun har en rekke aldersbestemte landskamper for Danmark.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Signe Holt Andersen – WorldFootball.net 
(en) Signe Holt Andersen – Soccerway 
(sv) Signe Holt Andersen – Sveriges fotballforbund 
(da) Signe Holt Andersen – Dansk Boldspil-Union 
(no) Signe Holt Andersen – Norges Fotballforbund 
(de) Signe Holt Andersen – Soccerdonna 
(en) Signe Holt Andersen – FBref
Laura Gashi

Laura Gashi (født 22. mai 2002) er en norsk fotballspiller som spiller for LSK Kvinner.
Hun startet sine fotballår i Trondheims-klubben Kattem IL, før hun spilte ungdomsfotball i Tiller. I 2017 gikk hun til daværende Trondheims-Ørn. Der gikk hun gradene i junioravdelingen før hun debuterte i Toppserien i 2019.I september 2020 ble hun hentet fra Rosenborg til Lyn. I oktober 2021 ble det kjent at hun hadde signert en kontrakt med LSK Kvinner, gjeldende fra januar 2022.Gashi har landskamper for J16, J17, J18 og J19-landslaget til Norge.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Laura Gashi – Norges Fotballforbund 
(de) Laura Gashi – Soccerdonna 
(en) Laura Gashi – FBref