jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Speleobama

Speleobama er en slekt av små, rødlige eller brunlige køllebiller.


== Utseende ==
Små (gjerne 1,7-1,9 millimeter), brede, gulrøde køllebiller. Hodet er nokså lite med sterkt reduserte fasettøyne, antennene lange og kraftige, de tre ytterste leddene danner en avlang klubbe. Palpene er gule, lange og slanke, nesten så lange som antennene. Pronotum er rundet, en del bredere enn hodet og noe lengre enn bredt. Dekkvingene er middels lange, rundede, betydelig bredere enn forkroppen. Bakkroppen er rundet med markert avsatt siderand. Flygevinger mangler. Beina er nokså slanke og middels lange.


== Levevis ==
Arten lever i huler.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i USA, i den sørlige delen av Appalachene.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae)
Underfamilien køllebiller, Pselaphinae
Overstammen Goniaceritae
Gruppen Speleobamini Park, 1951Slekten Speleobama Park, 1951 - én art:
Speleobama vana Park, 1951 - huler i USA


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter [1]
(en) Speleobama i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Speleobama hos ITIS 
Speleobama – detaljert informasjon på Wikispecies
Värjemålsed

Värjemålsed (vergemålsed) var i Sverige en ed som en part i en rettegang kunne avlegge ifølge rettegangsloven av 1734. Dette skyldtes at det ble ansett som utilfresstillende å dømme til den anklagedes ulempe om denne til viss grad hadde kunnet styrke sine opplysninger ved rettsforhandlingen.I loven fantes derfor muligheten for den svarende å bekrefte sin beneklelse til det den anklagende påstod, ved å verge seg med en ed.Edgangen var ikke en måte å frembringe noe bevis, ettersom den svarende ikke behøvde å bevise at det som ble påstått ikke var sant. Det var i stedet en måte å tvinge en svarende fra å avstå fra å nekte dersom man mistenkte at denne kanskje ikke talte sant. Sverget den svarende ikke eden, ble syylden ansett som bevist. Man fikk imidlertid ikke benytte dette tvangsmiddel i noen større utstrekning ettersom man ville bevare edens betydning, som i prinsipp ble ansess som ukrenkelig.


== Kilder ==
Ed i Nordisk familjebok (2. utgave, 1907)
Tychus

Tychus er en slekt av små, rødlige eller brunlige køllebiller.


== Utseende ==
Små (0,5 – 6 mm), rødaktige eller gulaktige biller, bakkroppen er mye bredere enn forkroppen. Hodet er omtrent så langt som bredt, ofte med påfallende groper eller utvekster. Fasettøynene er vanligvis små og noe utstående, hos noen arter mangler de helt. Antennene er ganske lange og kraftige, lett kølleformede. Det nest-innerste leddet er ofte mer eller mindre kuleformet og kan ha påfallende utvekster. Palpene (munnfølerne) er ofte lange med et kølleformet ytterste ledd. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så langt som bredt, vanligvis bredest foran midten, ofte med påfallende groper eller furer. Dekkvingene er mer eller mindre runde i omriss, med tydelige skuldre. og mye bredere enn brystskjoldet. De er vanligvis glatte og blanke, med en eller flere dype lengdefurer. De to eller tre bakerste bakkroppsleddene stikker ut bak dekkvingene. Beina er ofte forholdsvis lange og kraftige, gjerne med fortykkede lår.


== Levevis ==
De voksne billene finnes gjerne i råtnende plantemateriale, som kompost, løvstrø, under bark eller lignende. De fleste lever sannsynligvis av midd og andre små leddyr.


== Systematisk inndeling / norske arter ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae)
Underfamilien køllebiller, Pselaphinae
Overstammen Goniaceritae
Gruppen Tychini Raffray, 1904
Slekten Tychus Leach, 1817 - ca. 165 arter, i Norge:
Tychus niger (Paykull, 1800)


=== Liste over øvrige arter ===


== Referanser ==


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller. Helsinki.


== Eksterne lenker ==
(en) Tychus i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Tychus hos Artsdatabanken 
(sv) Tychus hos Dyntaxa 
(en) Tychus hos Fauna Europaea 
(en) Tychus hos Fossilworks 
(en) Tychus hos NCBI 
(en) Kategori:Tychus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Tychus – detaljert informasjon på Wikispecies
Ed (løfte)

Ed er tradisjonelt enten en ytring av kjennsgjerninger, eller et løfte hvis ordlyd har relasjon til noe hellig som et tegn på utsagnets sannhet.Den juridiske erstatning for dem hvis personlige holdninger gjør at de er imot å fremføre en hellig ed, er en (høytidelig) bekreftelse. Selv om det ikke skulle være hellige begreper involvert, blir visse utsagn i forbindelse med juridiske eller seremonielle handlinger opfattet som en ed når de blir fremført høyt. Utsagnsordet «å sverge» brukes til å beskrive det at avlegge en ed.En regent eller president som overtar sine poster, blir tatt i ed.
Professor Kohts vei

Professor Kohts vei (5-109, 28-108) er en vei på Stabekk og Lysaker i Bærum kommune. Veien fikk sitt navn i 1967, og er oppkalt etter utenriksminister og professor Halvdan Koht (1873–1965), som bodde på Lysaker.Professor Kohts vei starter ved Lysakerlokket, ved Lysaker Park, og går sørvestover på nordsiden av Drammensveien (E18). Den ender opp i Markalleen i Stabekk.Veien var opprinnelig en del av Drammensveien, før dagens trasé ble bygd på 1950-tallet. Tomtene her tilhørte opprinnelig Lysaker gård.Veien ligger cirka 18 meter over havet ved Lysakerlokket.


== Bildegalleri ==

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Professor Kohts vei – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ekstraher, last og transformer

Ekstraher, last og transformer (ELT) eller uttrekk, innlasting, transformasjon er en måte å flytte data (en pipeline-modell) fra et kildesystem til et målsystem som går ut på at man først flytter dataene fra kildesystemet i det opprinnelige formatet, og deretter gjør transformasjoner på dataene etter at de har ankommet målsystemet. Dette står til forskjell fra ETL hvor man transformerer dataene i kildesystemet før de sendes til målsystemet. Eksempler på slike transformasjoner er relasjonelle transformasjoner som relasjonelle joins («sammenføyninger»).
En av de praktiske forskjellene på ETL og ELT er hvorvidt vanlige lastejobber vil føre til stor belastninger på henholdsvis kildeserveren eller målserveren. Det er dermed viktig å ta hensyn til hvor kraftige disse er, og hvor mye belastning de får fra andre oppgaver. Mange ETL-verktøy kan brukes til ELT, og vice versa.


== Datasjø ==
Innen datasjøer (data lake) lagres ofte mye data i sitt råformat, med det resultatet at man får mye data med forskjellig struktur. ELT brukes da for å transformere data til passende formater idet de skal brukes. Ettersom transformeringen skjer ved behov er det viktig med en viss prosesseringskraft for at transformasjonene skal utføres innen rimelig tid.
En fordel med å bruke denne formen for ELT til datasjø er at strukturen på dataene ikke behøver å være definert ved lasting inn til reservoaret, og man trenger derfor ikke å bruke tid på definere ulike datastrukturer som man ikke vet hvordan vil bli brukt i fremtiden. Imidlertid vil dataene i en datasjø ofte ha en viss struktur ved lasting siden de ofte er trekt ut (ekstrahert) fra databaser eller lignende datastrukturer med en assosiert struktur på dataene. En ulempe er at mange ulike datastrukturer kan gjøre det vanskelig å gjøre seg nytte av dataene senere, og man kan ende opp med en såkalt datasump.


== Referanser ==
MS «Ro Fortune»

MS «Ro Fortune» er en norsk brønnbåt bygget i 2018 ved Larsnes Mekaniske Verksted som byggenummer 62. MS «Ro Fortune» ble levert til Rostein den 24. mai 2018, og døpt den 30. juni 2018. Etter levering ble skipet satt i drift i Troms og Finnmark. Fartøyet er med på å gjøre Nord-Norge selvforsynt med brønnbåter.Skipet er den femte brønnbåten i LFC2020 serien designet av Skipskompetanse AS. MS «Ro Fortune» har en lengde på 82,1 meter og en bredde på 15,5 meter. Skipet er utstyrt med fire stykk Yanmar 6EY22-AW motorer med en ytelse på 1300 kW. Disse gir skipet en servicefart på 11 knop. MS «Ro Fortune» har ifølge Marinetraffic en toppfart på 14 knop. Lastekapasiteten fordelt på to brønner er på 3500 kubikkmeter. Om bord er det installert automatisk tankrensesystem, og skipet er utstyrt med 5 stykk dekkskraner. MS «Ro Fortune» seiler med et mannskap på minimum 14 stykk, fordelt på to skift.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) IMO 9831971 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) «Ro Fortune» – DNVs skipsregister 
(en) «Ro Fortune» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen 
(no) «Ro Fortune» – Skipsrevyen 
(no) «Ro Fortune» – Maritimt Magasin
Rhytus

Rhytus er en slekt av små, rødlige eller brunlige køllebiller.


== Utseende ==
Små (ca. 1,5-2 millimeter), brune køllebiller. Antennene er lange og kraftige, gjerne lenger enn kroppen, uten en definert klubbe. Hodet er rundet med litt utstående fasettøyne, pronotum klokkeformet. Dekkvingene er jevnt utvidet bakover. Beina er forholdsvis lange og tynne.


== Levevis ==
De voksne billene finnes gjerne i råtnende plantemateriale, som kompost, løvstrø, under bark eller lignende.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae)
Underfamilien køllebiller, Pselaphinae
Overstammen Pselaphitae
Gruppen Arhytodini Raffray, 1890
Slekten Rhytus Westwood, 1870 - 15 arter, sørlige Sør-Amerika
Rhytus achillei (O.Park, 1942)
Rhytus amazonicum Oliveira & Fonseca, 1998
Rhytus bocatorenus Chandler, 1992
Rhytus boliviensis (Raffray, 1905)
Rhytus brevicornis (Raffray, 1905)
Rhytus bruchi (Raffray, 1908)
Rhytus fulgidus Chandler, 1992
Rhytus gounellei (Raffray, 1909)
Rhytus margaritaceus (Raffray, 1891)
Rhytus myrmecophilus (Bruch, 1918)
Rhytus oberthuri (Raffray, 1891)
Rhytus panamensis Chandler, 1992
Rhytus rubripennis (Raffray, 1891)
Rhytus semisulcatus (Raffray, 1909)
Rhytus vestitus Westwood, 1870


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rhytus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Rhytus hos NCBI 
Rhytus – detaljert informasjon på Wikispecies
Chennium

Chennium er en slekt av små, rødlige eller brunlige køllebiller.


== Utseende ==
Små, gulbrune køllebiller med kraftige antenner som ikke har en tydelig klubbe.


== Levevis ==
Disse billene lever sammen med maur.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Europa.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae)
Underfamilien køllebiller, Pselaphinae
Overstammen Pselaphitae
Stammen Ctenistini Blanchard, 1845
Slekten Chennium Latreille, 1807 - 12 arter
Chennium antennatum Reitter, 1882
Chennium bituberculatum Latreille, 1807
Chennium eppelsheimi Reitter, 1887
Chennium insulare Dodero, 1919
Chennium judaeum Saulcy, 1874
Chennium kiesenwetteri Saulcy, 1874
Chennium mayeri J. Müller, 1911
Chennium paulinoi Reitter, 1887
Chennium petri Raffray, 1915
Chennium prometheus Saulcy, 1875
Chennium semenowi Reitter, 1891
Chennium siculum Fiori, 1914
Chennium steigerwaldi Reitter, 1882


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bilde av Chennium bituberculatum
(en) Chennium i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Chennium hos Artsdatabanken 
(sv) Chennium hos Dyntaxa 
(en) Chennium hos Fauna Europaea 
(en) Kategori:Chennium – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Chennium – detaljert informasjon på Wikispecies
Ulf Wallgren

Ulf Wallgren (født 26. mai 1954) er en svensk journalist og programleder i Sveriges Television.
Han gjorde sin entré på SVT i 1989, på lokalredaksjonen Tvärsnytt i Örebro. Fra 1996 var han programleder for Aktuellt og Rapport. Han har også jobbet for SVT Gävledala, SVT24, Sveriges Radio og lokalavisene Gefle Dagblad og Ljusnan. Han var redaktør og programleder i de regionale nyhetsprogrammene ABC og Tvärsnytt.Wallgren har også hatt rollen som nyhetsoppleser i de svenske TV-seriene Jordskott (2015), Belinder auktioner (2003), Paradiset (2003) og Sprengeren (2001).Efter 37 år i bransjen, hvorav 27 år i SVT, takket nyhetsankeret for seg i starten av 2017 for å bli yogalærer.Høsten 2017 hadde han et lite comeback i underholdningsprogrammet Klassfesten på TV4, der han i åtte episoder av programmet hadde et eget innslag hvor han leste opp nyheter fra 1961-1995.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ulf Wallgren på Internet Movie Database 
(sv) Ulf Wallgren i Svensk Filmdatabas
Mestogaster

Mestogaster er en slekt av små, rødlige eller brunlige køllebiller.


== Utseende ==
Små (gjerne ca. 1 millimeter), rødaktige køllebiller, bakkroppen er mye bredere enn forkroppen. Hodet er omtrent så langt som bredt, fasettøynene er middelsstore og noe utstående. Antennene er ganske lange og kraftige, i spissen kølleformede, køllen butt. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så langt som bredt, tønneformet. Dekkvingene er rundede, utvidet bakover, og mye bredere enn brystskjoldet. De to bakerste bakkroppsleddene stikker ut bak dekkvingene. Beina er forholdsvis lange og kraftige, med litt fortykkede lår.


== Levevis ==
De voksne billene finnes gjerne i råtnende plantemateriale, som kompost, løvstrø, under bark eller lignende.


== Utbredelse ==
Slekten er kjent fra Sørøst-Asia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae)
Underfamilien køllebiller, Pselaphinae
Overstammen Pselaphitae
Gruppen Hybocephalini Raffray, 1890
Slekten Mestogaster Schmidt-Göbel, 1838 - fire arter, Sørøst-Asia
Mestogaster barbieri Jeannel, 1952
Mestogaster bruchiformis (L.W.Schaufuss, 1877)
Mestogaster crassicornis (Schmidt-Göbel, 1838)
Mestogaster nitidicollis Reitter, 1883


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bilde av Mestogaster sp.
(en) Mestogaster i Global Biodiversity Information Facility 
Mestogaster – detaljert informasjon på Wikispecies
Syukuro Manabe

Syukuro Manabe (født 1931 i Shingu) er en japansk-amerikansk meteorolog og klimaforsker. I 2021 ble han tildelt Nobelprisen i fysikk sammen med Klaus Hasselmann og Giorgio Parisi.


== Karriere ==
Han studerte ved universitetet i Tokyo og tok doktorgrad i 1958. Han begynte deretter som forsker hos US Weather Bureau, fra 1970 endret til National Oceanic and Atmospheric Administration (NOAA), i USA. Fra 1968 foreleste han ved Princeton University samtidig som han forsket. I 1990 var han medforfatter til FNs klimapanels første hovedrapport. I 1997 reiste han tilbake til Japan for å lede «forskningsprogrammet for global oppvarming» i Yokohama. 


== Vitenskapelige resultater ==
Mens han var ved NOAAs samarbeidet han med Joseph Smagorinsky om å utvikle tredimensjonale modeller for Jordens atmosfære. I første fase utviklet Manabe sammen med Wetherald i 1967 en endimensjonal enkeltkolonnemodell over atmosfæren i med likevekt mellom stråling og konveksjon, og med positiv tilbakevirkning fra endringer i vanndampinnholdet. Med denne modellen fant de at responsen på økende innhold av karbondioksid ville være at temperaturen øker ved Jordens overflate, men avtar i stratosfæren. Utviklingen av den strålingskonvektive modellen var et avgjørende skritt mot å kunne modellere atmosfærens generelle sirkulasjon (Manabe et al. 1965). De brukte modellen til å simulere for første gang den tredimensjonale virkningen av økt karbondioksid på temperatur og på det hydrologiske kretsløpet (Manabe og Wetherald, 1975). I 1969 fikk Manabe og Bryan publisert den første simuleringen av klimaet ved en sammensatt atmosfære-hav-modell, der modellen for atmosfærens generelle sirkulasjon er kombinert med en tilsvarende for verdenshavene. Gjennom 1990-årene og tidlig på 2000-tallet fikk Manabes forskningsgruppe publisert banebrytende artikler der de brukte atmosfære-hav-modeller for å undersøke klimavirkningen av endrede klimagasskonsentrasjoner på ulik tidsskala (Stouffer et al., 1989; Manabe et al., 1991 & 1992). De brukte også modellene til å studere historiske klimaendringer, og fant for eksempel betydningen av endret ferskvanntilførsel til det nordlige Atlanterhavet som en mulig årsak til de raske klimaendringene som er påvist i paleoklimatiske prøver (Manabe and Stouffer, 1995 & 2000). Han har også bidratt til å vise at klimaet på jorden kan ha mer enn en stabil tilstand, og at skiftningen mellom disse tilstandene kan skje ved at iskappene smelter. 


== Priser ==
Manabe er tildelt en rekke priser, og var første vinner av Blue Planet Prize, en internasjonal japansk pris til miljøforskere opprettet i forbindelse med Rio-konferansen.
I 2021 ble Manabe tildelt Nobelprisen i fysikk. Han fikk prisen for sine «nyskapende bidrag til vår forståelse av komplekse systemer», og for «fysisk modellering av jordens klima, tallfesting av variabilitet og å pålitelig forutsi global oppvarming».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Syukuro Manabe – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kveldsro Terrasse

Kveldsro Terrasse (1-15, 8-14) er en kort blindvei på Stabekk i Bærum kommune. 


== Historie ==
Veien fikk sitt navn i 1925, og er oppkalt etter villaeiendommen Kveldsro. Eiendommen Kveldsro har i dag adresse Wettergrens vei 4 og 6, og ble i 1890 skilt ut fra Østre Stabekk gård, til forretningsmann Eivind Sundt. Både Kveldsro Terrasse, Kveldsrosvingen og Kveldsroveien er oppkalt etter denne eiendommen.


== Beskrivelse ==
Kveldsro Terrasse er en sidevei til Professor Kohts vei, på sørsiden av denne. Den ligger bak den nå (2021) nedlagte bensinstasjonen på Strand ved E18. Den er kort, cirka 300 meter lang, og består av eneboliger.Veien ligger cirka 30 meter over havet.


== Bildegalleri ==

		


== Se også ==
Kveldsrosvingen
Kveldsroveien


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kveldsro terrasse – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Eiendommen Kveldsro på Google Maps
Klaus Hasselmann

Klaus Hasselmann (født 25. oktober 1931 i Hamburg i Tyskland) er en tysk klimaforsker, meteorolog og oseanograf. I 2021 ble han tildelt Nobelprisen i fysikk sammen med Syukuro Manabe og Giorgio Parisi. Hasselmann fikk prisen for sine «nyskapende bidrag til vår forståelse av komplekse systemer», og for «fysisk modellering av jordens klima, tallfesting av variabilitet og å pålitelig forutsi global oppvarming».


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Hasselmann ble født i Hamburg i 1931. Hans far Erwin Hasselmann, var økonom, journalist og publisist og var politisk aktiv for Sosialdemokratene (SPD) siden 1920-årene. Grunnet farens virke innen SPD, emigrerte familien til Storbritannia i midten av 1934 i det tyske naziregimens første fase – faren fryktet Tysklands nye repressive regime. Klaus Hasselmann vokste dermed opp i Storbritannia fra to års alder.
De bodde i Welwyn Garden City nord for London, og faren arbeidet som journalist. Selv om familien Hasselmann ikke selv var jødisk, bodde de tett tilknyttet det overveiende jødiske tyske emigrantmiljøet, og de fikk hjelp fra engelske kvekere da de ankom England. Klaus Hasselmann gikk på grunnskole og på Grammar School i Welwyn Garden City, og tok sine A-levels (Cambridge Higher School Certificate) i 1949. Hasselmann har sagt at han var svært lykkelig i England og at engelsk er hans førstespråk. Hans foreldre vendte tilbake til Hamburg i 1948, og Klaus fulgte etter dem da han hadde fullført sine A-levels. Han var nesten 19 år gammel da han kom til foreldrene i Hamburg i Vest-Tyskland i august 1949.


=== Høyere utdannelse ===
Han tok doktorgrad i fysikk ved universitetet i Göttingen i 1957. Hans doktorarbeid presenterte en metode for å bestemme sjokkfronters, og tilfeldige småbølgelengders bølgers refleksjon og refraksjon.


=== Fysiker ===
Hasselmann ledet Max Planck-instituttet for meteorologi i Hamburg fra 1975 til 1999.Han er best kjent for å ha utviklet det som er blitt kjent som Hasselmann-modellen. Hans arbeider gjør det lettere å følge med på, og til å modellere klimaforandringenes effekter og værmønstre.
Hasselmann har blant annet fått Vilhelm Bjerknes-medaljen av Den europeiske geovitenskapelige union (European Geosciences Union) i 2002 og en æresmedalje fra Universitetet i Alcalá i 2005.I 2021 ble han tildelt Nobelprisen i fysikk sammen med Syukuro Manabe og Giorgio Parisi. Hasselmann fikk prisen for sine «nyskapende bidrag til vår forståelse av komplekse systemer», og for «fysisk modellering av jordens klima, tallfesting av variabilitet og å pålitelig forutsi global oppvarming».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Klaus Hasselmann – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Giorgio Parisi

Giorgio Parisi (født 4. august 1948) er en italiensk fysiker. I 2021 ble han tildelt Nobelprisen i fysikk sammen med Syukuro Manabe og Klaus Hasselmann.Parisi fikk nobelprisen for «oppdagelsen av samspillet av uorden og fluktuasjoner i fysiske systemer fra atom- til planet-skala».


== Biografi ==
Parisi fullførte doktorgrad i 1970 ved La Sapienza i Roma. Han arbeidet som forsker frem til 1981 da han ble professor i teoretisk fysikk ved Università degli Studi di Roma «Tor Vergata». I 1992 ble han professor i kvanteteori ved La Sapienza i Roma.Parisi har skrevet over 600 artikler innen partikkelfysikk, statistisk fysikk og kaossystemer.  Han har også studert dyrs kollektive oppførsel og bidrar i Simons-samarbeidet Cracking the Glass Problem, som forsøker å finne teorier for struktur, eksitasjon og, når glasset knuser, dynamikken i «glassaktige materialer». Parisi har mottatt en rekke priser, blant annet Nobelprisen i fysikk i 2021.


== SPublikasjoner i utvalg ==
Parisi, Giorgio (1988). Statistical Field Theory. Addison Wesley. ISBN 978-0201059854. 
Mézard, Marc (1987). Spin glass theory and beyond. Singapore: World Scientific. ISBN 978-9971501150. 
Parisi, Giorgio (2006). La chiave, la luce, l'ubriaco. Roma: Di Renzo Editore. ISBN 978-8883231490. 
Parisi, Giorgio (2009). Quantum Mechanics. Cambridge University Press. ISBN 978-0521869638. 
Parisi, Giorgio (2020). Theory of Simple Glasses. Cambridge University Press. ISBN 978-1108120494. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Giorgio Parisi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
7. serierunde i Bundesliga 2021/22

7. runde i Bundesliga 2021–2022 startet med Köln – Greuther Fürth fredag 1. oktober 2021, hoveddelen av kampene ble spilt lørdag 2. oktober, mens runden ble avsluttet med Arminia Bielefeld – Bayer Leverkusen søndag 3. oktober.


== Kampfakta ==
Fredag 1. oktober

Lørdag 2. oktober

Søndag 3. oktober


== Referanser ==
Garasjeport

Garasjeporter er porter på garasjer som åpnes enten manuelt eller med en elektrisk motor (garasjeportåpner). Garasjeporter er som regel store nok til å tilrettelegge for inn- og utkjørsel for biler og andre fartøy.
Garasjerporter er laget av tre, metall eller fiberglass, og kan ha varmeisoleringsegenskaper som forhindrer varmetap.


== Ulike typer porter ==

Garasjeporter kommer i ulike typer og størrelser ut fra behovet de skal fylle. Typisk for private boliger har man fire forskjellige typer garasjeporter: leddport, skyveport, vippeport og rulleport.
Leddport: Dette er den mest brukte garasjeport-modellen. En leddport er oppbygget av flere elementer som er hengslet sammen, som kjører i en loddrett skinne langs veggen og trekkes vannrett oppover langs taket. En leddport vil typisk ha best isoleringsevne av alle portene.Skyveporter: Skyveporter er det samme som vanlig leddporter, men istedenfor at porten åpnes og lukkes oppover, åpnes og lukkes skyveporter sidelengs.
Vippeport: Vippeport-modellen er konstruert med én seksjon som vippes opp og legges inn under taket i garasjen. Denne typen port generelt fortere enn en leddport, men den bruker også mer plass og er heller ikke så isolert og tett som andre garasjeport-modeller.Rulleport: Rulleporter er konstruert av mange små elementer som er hengslet sammen og som rulles opp og samles i en rull.Garasjeporter bygget for industri og næring kan ofte minne om leddporter og rulleporter for private boliger, men da i større størrelse for å tilrettelegge for inn- og utkjørsel av større kjøretøy, eksempelvis vogntog.


== Referanser ==