jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Pectinopsebium

Pectinopsebium er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
En ganske liten, slank, brun trebukk med noe forkortede dekkvinger som ikke dekker hele flygevingene eller bakkroppen. Antennene er kamformede hos hannen, utvidet mot spissen og noe sagtakkede hos hunnen. Antennene er en del kortere enn kroppen. Pronotum er sylindrisk, betydelig lengre enn bredt. Dekkvingene dekker litt under halve bakkroppen. Beina er middels lange, lårene litt fortykkede.


== Utbredelse ==
Arten lever i Kenya.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802
Stammen Psebiini Lacordaire, 1869
Slekten Pectinopsebium Adlbauer & Bjørnstad, 2012
Pectinopsebium mourgliai Adlbauer & Bjørnstad, 2012


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 24. september 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
Bilder av artene Arkivert 22. oktober 2018 hos Wayback Machine.
(en) Pectinopsebium i Global Biodiversity Information Facility 
Pectinopsebium – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Psebiini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ilias Picta

Ilias Picta (Den illustrerte Iliaden), ofte også Ilias ambrosiana (Den ambrosianske Iliaden)  er den eneste bevarte illustrerte versjonen fra antikken av Homers epos «Iliaden». Verket er fra 500-tallet og forvares i dag på Det ambrosianske bibliotek.


== Boken ==
Ilias Picta er en samling med 51 illustrerte pergamentfragment med sammenlagt 58 bilder  om handlingen i Iliaden. Teksten er skrevet på klassisk gresk . Bildene viser stor variasjon i sin sammensetning og stilistiske forskjeller fra enkle scener til komplekse scener. Dette antyder at boken ble til over en lengre tid og troligen av flere kunstnere .
Bokens arkivnummer i Det ambrosianske bibliotek er F 205 inf .
Ilias Picta er sammen med Codex Vaticanus og Vergilius Romanus de eneste bevarte eksemplarer av illustrerte manuskripter fra antikken.


== Historie ==
Ilias Picta ble trolig til i Alexandria  eller i Konstantinopel mellom 493 og 508 . Tidsrammen baseres på italienske kunsthistorikeren Ranuccio Bianchi Bandinelli og bygger blant annet på mangelen på grønn farge i bildene, noe som var den tidens dominereade farge i øvrig kunst.
På slutten av 1500-tallet kom boken i italienske samleren Gian Vincenzo Pinelli eie. Etter dennes død i 1601 kjøpte kardinal Federico Borromeo i år 1608 hele Pinellis samling med ca 8.500 bøker til Det ambrosianske bibliotek .
År 1811 återupptäcktes boken i bibliotekets arkiv og man oppdaget da tekst bak noen bilder. Man bestemte seg da for å utføre en systematisk undersøknelse av hele boken og dette oppdrag ble gitt til kardinal Angelo Mai . Det framkom da at teksten var skolier til Iliaden skrevne i majuskelskrift som lignede romersk uncialskrift til forskjell fra billedtekstene.


== Referanser ==
Kurt Weitzmann (1977). Late antique and early Christian book illumination. New York: George Braziller. ISBN 0807608300. 


== Eksterne lenker ==
(en) Ambrosian Iliad – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
om Ilias Picta, ArtValley.org
Bilder fra Ilias Picta, The Australian National University
Leo Mathisen

Hans Leo Mathiassen (født 10. oktober 1906, død 16. desember 1969) var en dansk pianist, sanger, komponist, arrangør og orkesterleder.I årene 1936–51 innspilte Leo Mathiesen en rekke plater med eget orkester, ofte med egne komposisjoner som Take it Easy Boy Boy og To be or not to be. Han var en av jazzens pionerer i Danmark og hadde en stor musikalsk begavelse med  fremtredende evner som entertainer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Leo Mathisen på Internet Movie Database 
(sv) Leo Mathisen i Svensk Filmdatabas 
(da) Leo Mathisen på Filmdatabasen 
(da) Leo Mathisen på danskefilm.dk 
(da) Leo Mathisen på danskfilmogtv.dk 
(da) Leo Mathisen på Scope 
(en) Leo Mathisen på AllMovie 
(en) Leo Mathisen hos The Movie Database
Giuseppe Parini

Giuseppe Parini (født 23. mai 1723 i Bosisio nord for Milano, død 15. august 1799 i Milano) var en italiensk poet.


== Biografi ==
Etter presteeksamen, som ikke førte til prestevielse idet han hadde store helseproblemer med lammelser, virket Parini som informator i adelige hus. Sitt intime kjennskap av disse miljøer utnyttet han i sitt mest berømte verk, Il giorno (1763-1766), et satirisk epos som skildrer en ung adelsmanns dag fra morgen til kveld. I opplysningstidens ånd har Parini også skrevet en rekke andre verk på prosa og vers, blant annet oder. Hans Opere ble utgitt 1801-1804.


== Referanser ==


== Kilder ==
Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.


== Litteratur ==
Giulio Ferroni: La letteratura dell'Illuminismo (1690-1789), i Giulio Ferroni et al. (a cura di): Storia della Letteratura Italiana, vol. 8, Milano, Mondadori, 2006, SBN IT\ICCU\IEI\0252594.
Salvatore Guglielmino e Hermann Grosser: Storia letteraria dal secondo Cinquecento al primo Ottocento, i Salvatore Guglielmino og Hermann Grosser (a cura di), Il sistema letterario 2000, Milano, Principato, 2001, ISBN 88-416-1313-0.
Giuseppe Nicoletti: PARINI, Giuseppe, i Dizionario Biografico degli Italiani, vol. 81, Roma, Istituto della Enciclopedia Italiana, 2014, SBN IT\ICCU\RMG\0296237. URL consultato il 27 luglio 2017.
Giuseppe Nicoletti: Parini, Roma, Salerno Editrice, 2015, ISBN 978-88-8402-958-4.
Arendals Bomuldsvarefabrik

AS Arendals Bomuldsvarefabrik var en tekstilfabrikk fra 1897 ved Langsævannet i Barbu kommune.
I 1890-årene ble det tatt initiativ til å bygge en tekstilfabrikk ved Arendal.   Da byen hadde begrenset areal, ble beliggenheten lagt til Torbjørnsbu gruver i Barbu kommune, som dengang omkranset Arendal. 100.000 kr ble reist i aksjekapital og en kunne sette i gang med bygging av fabrikken.  Det var Julius Mortensen, som eide «Julius Mortensen Manufaktur og Kaapeforretning» og A. T. Raaum fra Brevik, som hadde manufakturforretning i Toldbodgaten i Arendal sentrum, som sto bak prosjektet.
Det ble kjøpt tomt av godseier Treschow fra Larvik. Bygget ble opprinnelig reist i mur med to etasjer, og hadde 64 vevstoler.    Hele langsiden av bygget hadde store vinduer slik at lokalene var godt opplyst.
I 1902 gikk Terje Mørland inn som hovedaksjonær. I 1919 overtok et nytt selskap med Victor Herlofsen som eier, og i 1931 ble driften overtatt av Arendal Textilfabrikk A/S. I 1949 var fabrikken utvidet til 100 vevstoler. Bygget ble også oppført en ekstra etasje og fikk montert utvendig heis på baksiden, med fikk et samlet areal på nær 4000 kvadratmeter.  
Da tekstilproduksjonen oppførte grunnet hard konkurranse, ble bygget brukt til flere typer næringsvirksomhet inntil Arendal kommune kjøpte bygningen i 1992 med omtrent 50 dekar tomt, inkludert Torbjørnsbu gruver med flere dagbrudd.
Det ble så bestemt at bygningen skulle brukes i utstillingssted for kunst, og kunstneren Leonard Rickhard ble brukt som konsulent for utformingen av utstillingslokalene, og bygget fikk navnet  Bomuldsfabriken Kunsthall. Galleriet i første etasje åpnet i 1994, og kunstsamlingen i andre etasje ble offisielt åpnet 23. november 1996.
Malayopsebium

Malayopsebium er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
En ganske liten, slank, mørk trebukk med noe forkortede dekkvinger som ikke dekker hele flygevingene eller bakkroppen. Hele dyret har blålig metallglans. Antennene er noe kortere enn kroppen, svakt sagtakkede. Pronotum er ujevnt sylindrisk, noe lengre enn bredt. Dekkvingene dekker omtrent en tredjedel av bakkroppen er avsmalnende bakover og hra hver sin avlange, gulaktige flekk. Beina er middels lange, bakbeina mye lenger og kraftigere enn de andre.


== Utbredelse ==
Arten lever på Borneo (Sabah).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802
Stammen Psebiini Lacordaire, 1869
Slekten Malayopsebium Niisato, 2016
Malayopsebium coerulea Niisato, 2016


== Kilder ==
Liste over slektene
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 24. september 2016 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
Bilder av artene Arkivert 21. oktober 2018 hos Wayback Machine.
Malayopsebium – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Psebiini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Catorthontus

Catorthontus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
En nokså liten, brungul trebukk med svarte tegninger. Dekkvingene er kraftig innsmalnende på innersiden slik at det blir en kileformet glipe mellom dem i midten. Antennene er forholdsvis korte. Hodet er gulaktig med en svart stripe mellom fasettøynene og en trekantet, svart flekk i bakhodet. Pronotum er rundet, med to svarte tverrbånd som på hver side av midten er utvidet bakover som trekantede flekker. Dekkvingene har tynne, mørke skråstreker, ved roten med en avøang, blank knøl på hver side midt mellom scutellum og "skulderen".


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Brasil og Ecuador.


== Systematisk inndeling ==
Slektslisten følger . 

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802
Stammen Rhinotragini Lacordaire, 1869
Slekten Catorthontus Waterhouse, 1880
Catorthontus collaris Waterhouse, 1880


== Referanser ==


== Kilder ==
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 2. desember 2016 hos Wayback Machine.
Cerambycidae of the World - Rhinotragini


== Eksterne lenker ==
Bildegalleri Arkivert 21. oktober 2018 hos Wayback Machine.
(en) Catorthontus i Encyclopedia of Life 
(en) Catorthontus i Global Biodiversity Information Facility 
Catorthontus – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Rhinotragini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Daniel Danielsen (1879–1957)

Daniel Andreas Danielsen (født 17. september 1879 i Dypvåg, død 4. april 1957) var en norsk lærer og rektor ved Hornnes landsgymnas.


== Liv ==
Han var sønn av skipsfører Mads Danielsen (1845–1921) og Anne Martine Pedersdotter, og vokste opp på Askerøya. Etter middelskoleeksamen i Tvedestrand ble han elev ved Hauges minde i Kristiania og tok examen artium som privatist. Som gymnasiast var han venn med Adolf Hoel. Fra 1898 studerte han realfag og fullførte studiene i 1903.
Samme år ble han ansatt som adjunkt ved Kristiansand katedralskole. I 1923 ble han ansatt som rektor ved Hornnes landsgymnas, som da ble offentlig skole. Han hadde denne stillingen til 1950.
Ved siden av arbeidet i skolen interesserte Danielsen seg for botanikk, geologi og lokalhistorie. Han utga en rekke avhandlinger om geologien på Sørlandet, særlig kvartærgeologi. Han skrev også om sørlandske stedsnavn, og oversatte lærebøker til nynorsk. I Syn og Segn skrev han populærvitenskapelige artikler. Fra 1910 til 1918 var han formann i Kristiansand mållag. Han var også medlem av bystyret i Kristiansand.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Studentene fra 1897. Kristiania. 1922. 
Studentene fra 1897. [Bergen]: [s.n.] 1948.
Eilert Mo

Eilert Pedersen Mo (født 3. januar 1879 i Rindal, død 9. august 1936) var en norsk lærer og dialektforsker.


== Liv ==
Han var sønn av læreren Peder Moe og Marit Onsøyen. Etter middelskoleeksamen i Trondheim tok han lærereksamen ved Tromsø lærerskole i 1900 og var lærer i Soknedalen fra 1902 til 1907. Siden var han lærer i Romundstad skolekrets i hjembygda Rindal.
Ved siden av lærergjerningen utga Mo flere avhandlinger om dialekten i Rindal, særlig om ulike tonelag. Han skrev artikler for Norsk Folkekultur og Maal og Minne. Han utga også en samling salmer. Som språkforsker var Mo selvlært, men han fikk stipend til opphold ved universitetet i Kristiania på 1920-tallet. Han sto dessuten i brevveksling med flere av tidens språkforskere.


== Referanser ==


== Litteratur ==
«Mo, Eilert», i Norsk allkunnebok. Oslo: Fonna. 1957. 
«Mo, Eilert», i Norske skulefolk. Stavanger: Dreyer. 1934. 
Arne Aune: «Eilert Mo og rindalsmålet», i Rindal heimbygdlag årsskrift 1991
Anton Espeland

Anton Espeland (født 22. februar 1872 på Tysnes, død 3. desember 1948) var en norsk lærer og historiker.


== Liv ==
Han tok lærerskoleeksamen fra Stord seminar i 1894, og var i en rekke år lærer i Kristiania. I 1925 forlot han læreryrket for å vie seg til historisk forskning. I 1933 ble han dr. philos. ved Norges landbrukshøyskole med avhandlingen Tun og teig.
Espeland var medredaktør i Norsk Folkekultur og utga en rekke artikler i dette tidsskriftet og i Maal og Minne, Historisk Tidsskrift og flere lokalhistoriske tidsskrifter. Mye av forskningen hans handlet om middelalderen på Vestlandet.


== Litteratur ==
«Espeland, Anton», i Norsk allkunnebok. Oslo: Fonna. 1952.
Knut Kopperstad

Knut Andreas Kopperstad (født 1. oktober 1859 i Herøy, død 5. august 1936) var en norsk redaktør og språkforsker.


== Liv ==
Han var sønn av fiskeren Arne Eirikson Hatløy(1818-1914), Ulstein, men tok navnet Kopperstad, da han flyttet til Kopperstad (Herøy kommune) og fikk plass-seddel i 1861. Moren het Pauline Frøystad (1820–1902). Etter å ha gjennomgått folkeskolen i Herøy ble han handelsbetjent hos landhandler Gustav Wiig i Flåvær, før han ble ansatt på kontoret hos overrettssakfører Olaf Madsen i Ålesund. I fritiden fortsatte han å studere, og kom i 1880 inn på Ålesund latinskole. Året etter tok han middelskoleeksamen og begynte ved Hauges minde i Kristiania. Her fikk han examen artium i 1883. De neste årene studerte han teologi, samtidig som han livnærte seg som lærer. Han ble cand. theol. i 1890.
Fra 1892 til 1894 var han emissær for Santalmisjonen. I 1894 ble han ansatt som redaktør for Nationalbladet, og var en tid medredaktør for Eidsvold, etter at denne hadde blitt slått sammen med Nationalbladet i 1900. I 1901 var sekretær i Norges venstreforening, og fra 1902 til 1903 medredaktør for Dagbladet. I 1903 ble han rammet av hjerneblødning. Senere livnærte han seg av journalistikk, og fra 1908 til 1925 som korrekturleser ved Centraltrykkeriet. Som eldre mann bodde han i Herøy.
Kopperstad var en ivrig målmann. Han utga artikler om sunnmørsk og om stedsnavn på Sunnmøre i Maal og Minne.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Studenterne fra 1883. Kristiania. 1908.
Immanuel Ross

Immanuel Christian Grave Ross (født 14. mai 1842 i Holum, død 21. august 1923 i Os) var en norsk lærer, filolog og arkeolog.


== Liv ==
Han var sønn av sogneprest Hans Christian Ross (1797–1871) og Magdalene Cathrine Edler Meyer, og bror av filologen Hans Ross. Etter å ha blitt privat dimittert i 1861 studerte han filologi. Han ble ansatt som lærer ved Tanks skole i Bergen i 1866 og beholdt denne stillingen helt til han gikk av i 1904. Fra 1867 til 1870 var han dessuten en av bestyrerne ved en privat latinskole i Bergen. Som pensjonist bodde han i Hagavik i Os.
I 1871 deltok Ross ved stiftelsen av en avdeling av Foreningen til norske Fortidsmindesmerkers Bevaring i Bergen, og var i flere år medlem av styret. På vegne av foreningen utførte han arkeologiske utgravninger flere steder på Vestlandet, og skrev innberetninger om undersøkelsene i foreningens årsberetninger. Blant annet registrerte han bygdeborgene på Vestlandet.
Han utga også flere lærebøker, samt skrev skjønnlitteratur og lokalhistoriske beskrivelser fra Bergen.


== Litteratur ==
Halvorsen, J.B. (1896). Norsk Forfatter-Lexikon 1814-1880. Kristiania: Den Norske Forlagsforening. s. 615. 
Haakon Shetelig: «Ross, Immanuel Christian Grave», i Norsk biografisk leksikon. Oslo: Aschehoug. 1952. s. 599.
EM i friidrett 2018 – 400 meter kvinner

400 meter for kvinner under EM i friidrett 2018 ble arrangert på Olympiastadion i Berlin 8, 9. og 11. august 2018.


== Rekorder ==


== Program ==
Alle klokkeslett er lokal tid (UTC+2)


== Resultater ==


=== Runde 1 ===
De første to i hvert heat (Q) og de seks raskeste eller (q) gikk videre til semifinaler.


=== Semifinaler ===
De to første (Q) og de to raskeste ellers (q) kvalfiserte seg til finalen.
*Utøvere som var direktekvalifisert til semifinalene


=== Finale ===
Resultatene i finalen var som følger:


== Referanser ==


== Kilder ==
European Athletics - 400m Women
Basunblomst

Basunblomst (Incarvillea) er ei slekt i trompettrefamilien.
Artene er ett- eller flerårige urter med opprett eller krypende vekst. Noen har stengel, mens andre er stengelløse. Bladene er hele eller enkelt- til tredobbeltfinnete. Blomsterstanden er en endestilt klase. Begerrøret er klokkeformet med fem tenner. Kronrøret er rødt eller gult og trompetformet med fem avrundede kronfliker. Det er fire pollenbærere. Fruktene er avlange kapsler som sprekker opp på langs så de mange små, flate frøene kan slippes fri. Frøene har enten gjennomsiktige vinger eller hår.
De fleste artene i trompettrefamilien er tropiske trær eller lianer, men basunblomst er urter som vokser opptil 5500 moh. i asiatiske fjell. Slekta omfatter om lag 16 arter og er utbredt i Afghanistan, Bhutan, India, Kashmir, Kina, Kasakhstan, Kirgisistan, Mongolia, Nepal, Pakistan, Tadsjikistan, Turkmenistan og Usbekistan.
Flere av artene dyrkes i hager som stauder eller ettårige sommerblomster. Den vanligste er rosebasunblomst (Incarvillea delavayi). 
Det vitenskapelige navnet Incarvillea hedrer Pierre Noël Le Chéron d’Incarville, en fransk misjonær som studerte plantelivet i Kina.


== Litteratur ==
«Incarvillea». Flora of China. Besøkt 21. oktober 2018. 
L. Månsson og B.K. Johanson (1996). Sommerblomstene våre. Oversatt av I. Handegård. Gyldendal. s. 97–98. ISBN 82-05-23237-7. 
R. Bengtson m.fl. (1993). Staudeboka: med plantebeskrivelser. Oversatt og omarbeidet til norske forhold av M. Sandved og B. Sæbø. Landbruksforlaget og Det norske hageselskap. s. 236. ISBN 82-529-1303-2. 
Det Norske hageselskap (1998). Hageselskapets sortsliste (9 utg.). Oslo: Grøndahl Dreyer. s. 144–145. ISBN 82-504-2454-9. 


== Eksterne lenker ==
(en) Basunblomst i Encyclopedia of Life 
(en) Basunblomst i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Basunblomst hos ITIS 
(en) Basunblomst hos NCBI 
(en) Basunblomst hos The International Plant Names Index 
(en) Basunblomst hos Tropicos 
(en) Kategori:Incarvillea – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Incarvillea – detaljert informasjon på Wikispecies
Smuglerne

Smuglerne kan referere til blant annet:                       

Smuglerne (stumfilm) fra 1913
Smuglerne (1955) amerikansk film regissert av Fritz Lang
Smuglerne, roman av Arthur Omre
Enok Sletengen

Enok Sletengen (født 25. april 1895 i Bergeberget i østre Elverum, død 27. november 1962 på Hamar) var en norsk lokalpolitiker som representerte Arbeiderpartiet. Sletengen var ordfører i Elverum i to perioder: først høsten 1945, og deretter fra 1952 til sin død i 1962.
Da han var 14 år begynte han å jobbe som tømmerhugger sammen med faren sin. I 1933 tok han over småbruket Brændholen i Hernes, og kombinerte det med jobben som skogsarbeider. Han var aktiv i Norsk Skog- og Landarbeiderforbund, og medlem av utvalget som i 1950 la fram forslag om en skogpolitikk for Arbeiderpartiet.Sletengen ble valgt inn i kommunestyret i Elverum i 1927 og var varaordfører i kommunen fra 1935. Ordfører Olav Jørgen Sæter var også stortingsrepresentant, så Sletengen var fungerende ordfører i store perioder. Da krigen var over trakk Sæter seg som ordfører, og Sletengen ble valgt på det første kommunestyremøtet etter krigen, 8. september 1945.


== Referanser ==
Adolph Grüner Næser

Adolph Grüner Næser (født på Toten 8. august 1820, død i Elverum 18. desember 1863) var offiser og ordfører i Elverum 1855-1857 og 1861-1863. Han var også varaordfører 1853–55.
Faren var oberstløytnant Johan Fredrik Næser (1781-1845), som fra 1834 bodde på Sandberg i Skogn. Adolph ble utdannet offiser i 1840 og ble secondløytnant i Trondhjemske infanteribrigade. Fra 1842 var han ved Akerhusiske infanteribragade; her var han fra 1847 løytnant i Det hofske kompani. Sin siste stilling hadde han som kaptein og sjef for Østerdalske landverndivisjon fra 1859 til 1863.Mens han bodde i Elverum drev han omkring 1860 en liten, privat skole «med noen få elever».Han var bror av hoffsjef Fredrik Peter Leganger Næser. Deres søster Jemina Marie (1815–1895) var gift med landhandleren og trelasthandleren Jacob Christiansen (1805–1879) på Gaarderbakken i Elverum. Adolph Grüner Næser var gift med Christiane Thorberta Hegge Klykken (1824-1896), datter av sorenskriver Peder Klykken. 


== Referanser ==

[
Wandrups valg: 333 boktips

Wandrups valg: 333 boktips fra Fredrik Wandrup er en bok av litteraturanmelderen Fredrik Wandrup utgitt på Versal forlag i 2008. Boka er tematisk organisert og med et kort avsnitt på noen setninger om hver bok og hvorfor den anbefales, ofte basert på Wandrups opplevelse av boka eller møte med forfatteren. 
Som favorittbøker utpekte han Célines Reisen til nattens ende, Conrads Lord Jim og Perecs Livet - bruksanvisning, og dessuten Millers Krepsens vendekrets.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Fredrik Wandrup Wandrups valg: 333 boktips fra Fredrik Wandrup Versal foralg 2008 ISBN 9788281880436
Charisia

Charisia er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore, avlange, mørke trebukker med reduserte dekkvinger. Antennene er mindre enn halve kroppslengden, utvidete mot spissen og noe sagtakkede. Hodet er noe snuteformet forlenget i midten, med gasnke store, rundede fasettøyne. Pronotum er nesten kulerundt. Dekkvingene er redusert til korte, rundede skjell, gjerne med en lys midtstripe. Flygevingene er brunlige og dekker bakkroppen. Beina er kraftige, på bakbeina kan lårene og noen ganger også leggene være kraftig forstørret, mørke hår gjør at de ser enda større ut.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Brasil og Fransk Guyana.


== Systematisk inndeling ==
Slektslisten følger . 

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802
Stammen Rhinotragini Lacordaire, 1869
Slekten Charisia Champion, 1892
Charisia bleuzeni (Peñaherrera-Leiva & Tavakilian, 2003)
Charisia durantoni (Peñaherrera-Leiva & Tavakilian, 2003)
Charisia euphrosyne (Newman, 1840)
Charisia melanaria Gounelle, 1911
Charisia mneme (Newman, 1841)
Charisia ornaticollis Zajciw, 1973


== Referanser ==


== Kilder ==
Katalog med utbredelsesdata Arkivert 2. desember 2016 hos Wayback Machine.
Cerambycidae of the World - Rhinotragini


== Eksterne lenker ==
Bildegalleri
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata
(en) Rhinotragini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons