jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Olga Schult

Olga Jacoba Ascania Schult (født 18. juli 1868 i Christiania, død 12. januar 1950) var en norsk kunstmaler og misjonær.


== Liv og virke ==
Olga Schult var en samtidig av Ragnhild Thrane, og skal ha vært blant Harriet Backers første elever i 1889. Hun studerte også i Tyskland. 
Hun tok i 1907 initiativet til en malerklubb som gikk på omgang i hjemmene. Dette var den spede begynnelsen til det som senere ble Malerindeforbundet.
Schult deltok ved Høstutstillingen i 1894, 1895 og 1902. Der stilte hun ut stilleben og genremaleri. Ved utstillingen i 1895 ble hennes bilde Oppaa Kvisten loddet ut.I 1912 stilte hun ut et fruktstilleben i Kristiansund kunstforening, og året etter stilte hun ut et tulipanbilde samme sted. I Trondhjems Kunstforening hodlt hun sammen med Agnes Steineger en utstilling i 1912, vesentlig med stillebenmotiver.Fra 1914 bodde hun i Østen, og drev misjonærvirksomhet i Beijing i Kina.


== Familie ==
Olga Schult var datter av apoteker Gustav Schult og Jacoba Johanne Blaauw. Hun forble ugift.


== Referanser ==


== Kilder ==
Norsk kunstnerleksikon : bildende kunstnere, arkitekter, kunsthåndverkere. B. 3 : N-So. Universitetsforl. 1986. s. 499. ISBN 8200068102. 
Wichstrøm, Anne (1997). Kvinneliv, kunstnerliv. Gyldendal. s. 218. ISBN 8205193622.
Crémant

Crémant er betegnelsen for en fransk mousserende vin fra andre distrikter enn Champagne. En Crémant har derfor vært gjennom en andre gjæringsprosess som har foregått på flasken, tilsvarende som med champagnen. Betegnelsen Crémant brukes i Frankrike, Belgia og Luxembourg.
Crémant er spesielt kjent fra Alsace, hvor den står for 22% av den totale vinproduksjonen i Alsace - men kan også finnes i andre regioner i Frankrike. Der er til sammen ni franske appellasjoner for Crémant:

Crémant d'Alsace
Crémant de Bordeaux
Crémant de Bourgogne
Crémant de Die
Crémant du Jura
Crémant de Limoux
Crémant de Solibakke
Crémant de Loire
Crémant de Savoieog to utenfor Frankrike:

Crémant de Luxembourg
Crémant de WallonieDe tillatte druesorter i fremstillingen av Crémant varierer fra region til region.


== Referanser ==
BNC-kontakt

En BNC-kontakt (Bayonet Neill–Concelman-kontakt) er en koaksialkontakt med hurtigkobling (bajonettkobling) som er relativt vanlig i flere forskjellige sammenhenger. Den leveres i varianter med både 50 og 75 ohm karakteristisk impedans. Oscilloskop og signalgeneratorer har vanligvis BNC hunn-kontakt og det er dermed vanlig å finne slike kontakter på en elektronisk lab. I tillegg til radioapplikasjoner brukes BNC-kontakter for blant annet video og har tidiligere vært brukt for enkelte typer datanettverk.
BNC-kontakten ble konstruert på slutten av 1940-tallet av ingeniørene Paul Neill ved Bell labs og Carl Concelman ved Amphenol .
Den mindre vanlige TNC-kontakten har lik innvendig dimensjon men skrutilkobling i stedet for hurtigkobling.
Maksimal anbefalt frekvens for en BNC-kontakt er ofte spesifisert til 4 GHz og maksimal spenning er 500 volt.


== Referanser ==


== Se også ==
Koaksialkontakt
F-kontakt

En F-kontakt eller F-type-kontakt er en koaksialkontakt som mest av alt blir brukt i forbindelse med paraboler for TV-mottak og kabelmodem. Den er veldig enkelt oppbygd og hann-kontakten har vanligvis ikke en gang egen senterpinne. Den bruker selve koaksialkabelens senterleder som senterpinne. Den karakteristiske impedansen til en F-kontakt er 75 ohm og kontakten kan brukes ved frekvenser på opp mot et par GHz. 
Eric E. Winston ved Jerrold Electronics fant opp F-kontakten på 1950-tallet i forbindelse med arbeidet med kabel-TV . For kabel-TV i Europa brukes ofte heller Belling-Lee-kontakten selv om den har dårligere elektriske egenskaper enn F-kontakten.  


== Referanser ==


== Se også ==
Belling-Lee-kontakt
Satellitt-TV
FC Barcelona i 2000–01

FC Barcelona kom på 4.-plass i Primera División i sesongen 2000–01.


== Primera División ==


== Spillerstatistikk ==


== Referanser ==
UHF-kontakt

En UHF-kontakt er en gammel type koaksialkontakt som i dag ofte blir brukt for amatørradio på frekvenser under 30 MHz (såkalt kortbølge eller HF-radio). En UHF-kontakt har ingenting å gjøre med det som man i dag kaller UHF-båndet (frekvenser fra 300 MHz til 3 GHz). Kontakten vil i utgangspunktet ha dårlig ytelse ved UHF-frekvenser på grunn av en karakteristisk impedans som ikke er godt kontrollert gjennom kontakten. Den ukontrollerte impedansen skaper større problemer jo høyere frekvensen er. Den karakteristiske impedansen skal i utgangspunktet være 50 ohm, mens hunn-kontakten har vanligvis et lite stykke med ca 35 ohms impedans. Det finnes heller ingen eksakt offisiell definisjon på hvordan en UHF-kontakt skal konstrueres (som er vanlig å ha for alle andre koaksialkontakter), så de eksakte egenskapene kan variere noe fra produsent til produsent.
Utgangspunktet for designet av kontakten er at en ønsket en skjermet bananplugg . Dette kan være nyttig å vite siden man enkelt kan putte en bananplugg inni om man har behov for det.
Hunn-kontakten blir oftest kalt SO-239, mens hann-kontakten blir kalt PL-259. Det at de to kjønnene har egne navn er nokså unikt for en koaksialkontakt. Dette har historiske grunner. Kontakten ble først utviklet på 1930-tallet for bruk innen radio-bransjen. Den ble raskt populær siden det ikke fantes så mange skjermede alternativer. Senere har det blitt utviklet mange typer koaksialkontakter som elektrisk har mye bedre egenskaper (kontrollert karakteristisk impedans), men UHF-kontakten har blitt værende igjen i mange sammenhenger - spesielt for amatørradio. Dette kan ha med å gjøre at den er enkel å montere (lodde) på koaksialkabelen og at den er mekanisk ganske robust. Den har også en tykk senterleder som tåler mye strøm og som ikke tar så lett skade ved flere matinger. For amatørradio ved høyere frekvenser som 144 MHz, 430 MHz og mikrobølge brukes heller kontakter som SMA-kontakt, BNC-kontakt eller N-kontakt. På det amerikanske markedet blir ofte amatørradio-produkter for frekvenser helt opp til 430 MHz-båndet solgt med UHF-kontakter selv om dette ikke er helt optimalt. De samme produktene blir ellers i verden vanligvis levert med N-kontakter.


== Referanser ==


== Se også ==
Amatørradio
Kortbølge
Fosseteråsen naturreservat

Fosseteråsen naturreservat er et naturreservat i Øvre Eiker kommune, i Viken fylke.
Fosseteråsen ligger inne på åsen ca. 3 km vest for Hakavik på vestsiden av Eikeren, i åslanskapet mellom Eikeren og Lågen. Reservatet ligger ved de store, sammenhengende vannene Øksne, Tistillen og Burvannet.
Området ble vernet 11. desember 2015 og har et totalareal på ca. 1877 dekar.
Formålet med naturreservatet er å bevare et variert skogområde med sitt biologiske mangfold i form av naturtyper, økosystemer, arter og naturlige økologiske prosesser. Området er spesielt ved at det har nesten utelukkende eldre og gammel skog. Særlig viktig er forekomstene av gammel natur-granskog rik på død ved. Det er en målsetting å beholde verneverdiene i best mulig tilstand, og eventuelt videreutvikle dem.


== Referanser ==
Belling-Lee-kontakt

En Belling-Lee-kontakt er en koaksialkontakt som er mye brukt for kabel-TV-distribusjon i Europa og Australia. Den er spesifisert i IEC 61169, Part 2 hvor den også kalles 9,52-kontakt . Den går også under andre navn som PAL-antenne-kontakt eller bare TV-antenne-kontakt. Den er konstruert for å brukes sammen med koaksialkabler som har en karakteristisk impedans på 75 ohm. Den mest vanlige varianten har ingen skrutilkobling eller annen hurtigkobling og kontaktene settes derfor enkelt inn og dras enkelt ut. En variant er derimot spesifisert med skrutilkobling med en M14x1 gjenge, men denne brukes ikke. I tilfeller der en har behov for en fastskrudd kobling brukes i dag heller ofte F-kontakten. På TV-apparater er det normalt en hunn-kontakt av Belling-Lee, mens radio-apparater har en hann-kontakt. Utenfor Europa og Australia brukes stort sett heller alltid F-kontakt.

Kontakten ble konstruert ved Belling & Lee Ltd i Storbritannia rundt 1922 omtrent samtidig som de første sendingene ble gjort av BBC. Den ble opprinnelig designet for frekvenser opp til 1.6 MHz, men brukes i dag for TV-signaler helt opp til 957 MHz.


== Se også ==
F-kontakt


== Referanser ==
Haugnes naturminne

Haugnes naturminne ligger i Øvre Eiker kommune, i Viken fylke.
Haugnes ligger ca 150 m nord for Krekling, på østsiden av fylkesvei 2754 mellom Teigen og Råen. Naturminnet er en fossilforekomst i Oslofeltet, som omfatter en stor lagflate ved et bolighus. Naturminne ble etablert 15. januar 1988.
Naturminnet viser en stor lagflate i Orthocerkalken hvor mengder av snitt gjennom blekksprutskall kommer til syne. Disse vitner om et noe spesielt avsetningsmiljø.
Bevare en viktig lokalitet for forståelse av Oslofeltets fossilførende bergarter.


== Referanser ==
Krekling naturminne

Krekling naturminne ligger i Øvre Eiker kommune, i Viken fylke. Naturminne ble etablert 15. januar 1988.
Naturminnet består av tre lokaliteter av fossilførende bergarter som ligger i området mellom Krekling stasjon og Krekling gård, på østsiden av fylkesvei 2754.
Ved Krekling stasjonen finnes et klassisk profil gjennom deler av mellomkambrium. Lagrekken går opp i underordovicium ved Krekling gård
Bevare en viktig lokalitet for forståelse av Oslofeltets fossilførende bergarter.


== Referanser ==
Skarra naturminne

Skarra naturminne ligger i Øvre Eiker kommune, i Viken fylke.
Lokaliteten ligger i vegskjæringen på vestsiden av fylkesveg 73 nær Vestfossen i Øvre Eiker kommune.
Fossillokalitet i Oslofeltet, lag fra ordovicium, særegen kalkutvikling. Naturminne ble etablert 15. januar 1988.
Bevare en viktig lokalitet for forståelse av Oslofeltets fossilførende bergarter.


== Referanser ==
Ikenwoli Godfrey Emiko

Ikenwoli Godfrey Emiko (født 19. mars 1955, død 21. desember 2020 i Warri i Nigeria til Olu Erejuwa II (1951–1986) og Olori Eyinagboluwade Emiko) var den 20. Olu av Warri. 
Han etterfulgte sin yngre bror Olu Atuwatse II, som døde i mars 2015. Han ble kronet Ogiame Ikenwoli den 1. desember 2015 i Ode-Itsekiri, itsekirifolkets historiske vugge, i en seremoni med mange høytstående gjester, som den føderale nigerianske regjerings sekretær David Babachir Lawal, guivernøren Delta State senator Ifeanyi Okowa, Emmanuel Uduaghan (tidligere guvernør av Delta State), og Bola Ahmed Tinubu den nasjonale leder av All Progressive Congress (APC). 
Han var Olu av Warri og gift med Olori Mary Emiko. 
Han døde 21. desember 2020 i Warri i Nigeria av COVID-19 i en alder av 65 år.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
https://tribuneonlineng.com/olu-of-warri-harps-on-regular-community-engagements/
https://guardian.ng/sunday-magazine/ooni-on-historic-visit-to-olu-of-warri/
Oba of Benin in historic visit to Olu of Warri
Olu of Warri Tasks FG To Commence Work on $16b Ogidigben Gas Plant
vanguardngr.com/2020/01/new-year-eve-exploits-what-gbagi-learnt-from-olu-of-warri-orodje-of-okpe/
Ekeritt

Ekeritt er en bergart som hører til dypbergartene i Oslofeltet. Den finnes spesielt omkring innsjøen Eikeren, og dessuten ulike steder i den nordlige delen av Oslofeltet. Mineralogisk er den en alkalifeltspat-granitt med ægirin og arfvedsonitt. Med avtagende kvartsinnhold får man overganger til nordmarkitt. Et ekerittområde ved Gjerdingselva i Nordmarka er kjent for sitt innhold av sjeldne mineraler (elpiditt, kupletskitt, janhaugitt, dalyitt, en rekke fluorider med mer).
Ekeritt har fått navnet sitt etter innsjøen Eikeren. Den ble dannet i perm for 270–250 millioner år siden samtidig med flere andre bergarter, som nordmarkitt.
Den ble først beskrevet av geologen W. C. Brøgger i 1890, han ga den først navnet soda granitt, men omdøpte den til Ekeritt i 1906. Selv om typelokaliteten til Ekeritt kommer fra området omkring Eikeren, finnes den også noen andre steder lenger nord i Oslo-feltet.
Bergarten er grovkornet og rødlig, men kommer i forholdsvis store lokale fargevariasjoner i ett spekter fra rødlig, via gråfiolett til blekrosa. Ekeritt er tilforlatelig lik en granitt, og forskjellige bergarter kan ofte ligne på hverandre, og det er vanskelig med det blotte øye å se hva slags bergart det er snakk om. 


== Referanser ==
Job (Tyvonjuk)

Job (sekulært navn Dmitrij Jakovlevitsj Tyvonjuk, russisk: Дмитрий Яковлевич Тывонюк, ukrainsk: Дмитро Якович Тивонюк, født 6. november 1938 i Poczajów i vojvodskapet Volhynia i daværende Polen, død 1. desember 2020 i Moskva) var metropolitt i den russisk-ortodokse kirke.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han kom fra en bondefamilie. Etter fullført grunnskole gikk han inn i klosteret Potsjayiv Lavra, hvorfra han senere ble overført til Helligåndsklosteret i Balta. I 1957 begynte han ved seminaret i Kiev. Han måtte avbryte studiene på grunn av militærtjeneste. Han mottok deretter sitt diplom fra seminaret i Odessa. I 1967, mens han tok høyere teologiske studier ved Moskva teologiske akademi, ble han knyttet til Troitse-Sergijeva Lavra. Den 20. juni 1968 ble han tonsurert og tok imot sitt religiøse navn Job til minne av Den hellige Job Posjajovskij.


=== Prest ===
I 1969 tok han teologisk eksamen, og ble ordinert til diakon og så til hieromunk (prestemunk). Hieromunk Job ble sendt til Herrens oppstandelses-menigheten i Tsjita i sibirske Transbajkal. I 1974 ble han gjort til igumen. Han fullførte så sine doktorgradsstudier i teologi. Den 26. desember 1974 ble han arkimandritt.


=== Biskop, erkebiskop, metropolitt ===
Den 3. januar 1975 ble han bispeviet til biskop av Sarajsk, som en av Moskva-patriarkatets nærmeste hjelpebiskoper. Seremonien ble presedert av patriark Pimen, et stort antall eparker deltok. Han fikk også tilsyn med Moskva-patriarkatets menigheter i Canada og midlertidig også de i USA. 
Den 30. november 1988 ble han utnevnt til erkebiskop av Kostroma og Galitsj. Etter ett år ble han overført til eparkiet Zjitomir-Ovruka. Som erkebiskop der  var han en av hierarkene som bidro til å fjerne erkebiskop Filaret (Denysenko) fra Kiev, og deretter fikk ham suspendert fra sine prestelige rettigheter.I 1996 ble han forflyttet til eparkiet Tsjeljabinsk-Zlatoust i det sørvestlige Sibir. Den 25. februar 2000 ble han gjort til metropolitt.
I 2011 ble han pensjonert av den russiske kirkes hellige synode, på bakgrunn av svekket helse. Han bosatte seg da i Moskva, tilknyttet Kristi Frelserens Oppstandelses kirke.


=== Død ===
Han døde 82 år gammel i desember 2020 på grunn av komplikasjoner fra covid-19. Han ble begravet i Potsjajev Lavras kirkegård.


== Referanser ==
Mannskoret Ultralyd

Mannskoret Ultralyd er koret for mannlige medisin- og tannlegestudenter ved Universitetet i Tromsø – Norges arktiske universitet, og er tilknyttet Studentsamfunnet Driv som en utøvende kulturgruppe. Ultralyd er et a cappella-kor fordelt på fire stemmegrupper (1.+2. tenor og 1.+2. bass). Koret har 60 medlemmer (per vårsemesteret 2022).          
Koret avholder årlige vårkonserter og julekonserter, og reiser på flere korturer i både Norge og utlandet hvert år. Ultralyd er et av tre arrangørkor som arrangerer korhelg i Tromsø i februar i oddetallsår, tilknyttet Studentuka i Tromsø. Ultralyds søsterkor er Cantus Cordis. Plica Vocalis er koret for kvinnelige medisinstudenter ved UiB.                   
Ultralyd har en lønnet dirigent, som arrangerer og dirigerer koret.                   


== Historie ==
Mannskoret Ultralyd ble opprettet 24. mai 1994 ved UiT.          
Koret feiret sitt 25-årsjubileum i september 2019. Tidligere korister, dirigenter og andre korvenner feiret med gallamiddag og jubileumskonsert på Driv .          


=== Korets presidenter ===
Jostein Bergsvåg (2022–)
Halvard Indrebø Gjønnæss (2021–2022)
Sigurd Andreas Windfeldt (2019–2021)
John-Martin Løvhaug (2017–2019)
Didrik Espeland (2016–2017)
Ebbe Grønvold (2015–2016)
Magnus Bjørkøy (2013–2015)
Ottar Soknes (2011–2013)
Finn-Arne Martinsen (2009–2011)
Helge Haarr (2008–2009)
Erling Rosenstrøm
Magnus Valland
Paul Christoffer Lindemann
Lars Martin Bjerke
Roar Magne Bævre Jensen
Martin Tesli
Anders Wetting Carlsen
Kjetil Gimse


=== Korets dirigenter ===
Aleksander Døvle (2019–)
Skjalg Hamnes (2019, fungerende dirigent)
Sondre A. Kleven (2013–2018)
Tore Brox (2010–2012)
Kristin Skutle (2006–2010)
Thomas (?) (2005)
Eivind Løberg (2003–2005)
Ellen T. Eriksen (2000–2003)
Thomas Grønbech (1997–2000)
Knut Richard Vanderloock (1995–1997)
Morten Michelsen (1994–1995)


== Årlige begivenheter ==


==== Korhelger ====
Mannskoret Ultralyd deltar på flere forskjellige korhelger hvert år. En korhelg består vanligvis av blant annet en matiné og flere intimkonserter med andre kor. Det strekker seg som regel fra en fredag til en søndag. Mannskoret Ultralyd er på korhelger i Oslo, Tromsø, Trondheim, Ås, Bergen og Krakow.


== Referanser ==
Je suis à toi

Je suis à toi er en belgisk-canadisk dramafilm skrevet og regissert av David Lambert i 2014.


== Handling ==
Den unge, argentinsk sexarbeideren Lucas, godtar invitasjonen fra den korpulente, belgiske bakeren Henry om å besøke ham i Vallonia i Belgia. Henry tilbyr Lucas å bli bakerlærling, men i bakeriet arbeider også Audrey, som nylig er blitt enke ...


== Hovedroller ==
Jean-Michel Balthazar som Henry
Nahuel Pérez Biscayart som Lucas
Monia Chokri som Audrey


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Je suis à toi på Internet Movie Database 
(fr) Je suis à toi på Allociné 
(nl) Je suis à toi på MovieMeter 
(en) Je suis à toi på AllMovie 
(en) Je suis à toi på Rotten Tomatoes
Kai Donner

Karl (Kai) Reinhold Donner (død 12. februar 1935) var en finsk filolog, etnograf og politiker.
Han var sønn til Otto Donner og far til Joakim og Jörn Donner. 
Kai Donner ble doktor i filosofi i 1923 og var fra 1924 dosent i uralsk språkvitenskap ved Helsingfors universitet. Han foretok forskingsreiser til samojedane mellom 1911 og 1913 og i 1914 og bearbeidde det innsamlede materialet både språkvitenskaplig og etnografisk. 
Han var en ledende person i jägarrörelsen, og ble i 1915 medlem av Aktiva kommittén. I 1916 ble han nødt til å flykte til Sverige og Tyskland, og frå 1916 til 1918 tilhørte han den finske utenriksdelegasjonen i Stockholm. Etter den finske borgerkrigen ble han værande en tid i militæret.


== Bibliografi ==
Bland samojeder i Sibirien (1914)
Sibiriska noveller (1919)
Sibirien, folk och forntid (1933)
Fältmarskalken friherre Mannerheim (1934)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
"Siperia sanoiksi - uralilaisuutta teoiksi". Avhandling om Kai Donner som politisk agitator och antropolog. Arkivert 10. juni 2007 hos Wayback Machine.
Hexarthrius davisoni

Hexarthrius davisoni er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En stor og avlang (hannen opptil 80 millimeter), blank, svart hjortebille, dekkvingene brunrøde til brunsvarte. Hannens kjever er lange, nokså rette, gjerne med én liten tann nær roten og én nær midten, kløvet i spissen. Antennene er nokså tynne, med en smal, seks-leddet vifte. Pronotum er rektangulært, noe bredere enn langt. Hunnen er mye mindre enn hannen, uten påfallende forstørrede kjever, hodet er svært tett og kraftig punktert bortsett fra et felt bak i midten.


== Levevis ==
Larvene utvikler seg i råtne trestammer.


== Utbredelse ==
Arten er bare kjent det sørlige India (Kerala, Tamil Nadu).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
Stammen Lucanini Latreille, 1806
Slekten Hexarthrius Hope, 1842 – 15 arter
Hexarthrius davisoni Waterhouse, 1888


== Kilder ==
Oversikt over artene


== Eksterne lenker ==
Bildegalleri over preparerte eksemplarer
coleoptera-atlas.com - Hexarthrius davisoni
(en) Hexarthrius davisoni i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kategori:Hexarthrius davisoni – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Hexarthrius – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Klagenemnda for disiplinærsaker i Forsvaret

Klagenemnda for disiplinærsaker i Forsvaret er en norsk statlig nemnd som behandler klager over avgjørelser etter lov om militær disiplinærmyndighet. Den som er ilagt refselse kan klage til refsende sjefs nærmeste foresatte, og deretter videre til klagenemnda. Er refselsen ilagt av Forsvarssjefen, er klagenemnda eneste klageinstans.
Nemndas avgjørelse er endelig og kan ikke omgjøres av domstolene.Nemnda oppnevnes av Kongen og består av en leder og to andre medlemmer, alle med to personlige vararepresentanter. Lederen og dennes vararepresentanter oppnevnes for fire år av gangen og skal være jurister, fortrinnsvis med dommererfaring, og være uten tilknytning til Forsvaret. De øvrige medlemmene oppnevnes for to år.


== Referanser ==
Mark Phillips (guyansk politiker)

Mark Anthony Phillips  (født 5. oktober 1961) er en guyansk politiker og tidligere offiser som har vært statsminister i Guyana under president Mohamed Irfaan Ali siden august 2020. Han var stabssjef i det guyanske forsvaret fra 2013 til 2016 og har militær utdannelse fra det britiske militærakademiet Royal Military Academy Sandhurst og fra USA. Han har også utdannelse innen ledelse i offentlig sektor.


== Utdannelse ==
Phillips vokste opp og fikk sin skolegang i Christianburg, Linden i Guyana. Han tok eksamen ved militærakademiet Sandhurst i september 1981. Etter det har han bachelorgrad i offentlig ledelse ved Universitetet i Guyana og mastergrad i samme emne ved Pontificia Universidad Católica Madre y Maestra i Den dominikanske republikk. Han har også studert ved Inter-American Defense College og ved U.S. Army Command and General Staff College i Fort Leavenworth i USA.


== Yrkeskarriere ==

I desember 1980 ble han tatt opp som offiserselev i det guyanske forsvaret og dro til Storbritannia hvor han utdannet seg ved militærakademiet Sandhurst. I Brasil ble han utdannet som fallskjermjeger før han dro tilbake til Guyana og tjenestegjorde i forsvaret der. I 2013 ble han stabssjef i landets forsvarsstyrker med grad av brigader. Han har fått utmerkelsen Military Service Star, Guyanas høyeste militære utmerkelse. I løpet av sin tid i forsvaret tok han også mastergrad i ledelse i offentlig sektor i tillegg til annen militær utdanning. I 2016 trakk han seg tilbake fra den militære karrieren etter 36 års tjeneste. Han er opptatt i Hall of Fame ved U.S. Army Command and General Staff College, Fort Leavenworth.


== Presidentvalget i 2020 ==
Ved presidentvalget i 2020 støttet han aktivt kandidaten fra People’s Progressive Party, Mohamed Irfaan Ali, som vant valget etter lang tids uenighet om resultatet. Irfaan Ali utnevnte Mark Phillips til statsminister umiddelbart etter at han ble innsatt som president 2. august 2020. Som statsminister er han ifølge konstitusjonen også visepresident i Guyana.


== Familie ==
Mark Phillips er gift med Mignon Bowen-Phillips og paret har fire barn.


== Referanser ==
EM i roing 2021

EM i roing 2021 ble arrangert i Varese i Italia fra 9. til 11. april 2021.


== Medaljevinnere ==


=== Menn ===


=== Kvinner ===


=== Mixed para-rowing events ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted
VM i telemarkskjøring 2021

VM i telemarkskjøring 2021 ble arrangert i Melchsee-Frutt i Sveits fra 18. til 21. mars 2021.


== Medaljevinnere ==


=== Menn ===


=== Kvinner ===


=== Lag ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
VM i bandy 2022

VM i bandy 2022 skulle blitt arrangert i Syktyvkar i Russland. Først i 2021, og så i oktober 2022. Mesterskapet skulle egentlig blitt arrangert i 2021, men ble utsatt på grunn av koronaviruspandemien. På grunn av Russlands invasjon av Ukraina ble mesterskapet helt avlyst.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
VM i curling for menn 2021

VM i curling for menn 2021 ble arrangert i Calgary i Canada fra 3. til 11. april 2021.


== Resultater gruppespill ==


== Sluttspill ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata