jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Cephalotyphlini

Cephalotyphlini er en gruppe av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae).


== Utseende ==
Bittesmå (0,8-2,1 millimeter), slanke, blekt fargede (gjerne rødlige) kortvinger. Disse billene bærer preg av sitt underjordiske levesett. Øyne og flygevinger mangler helt. Kroppen er lang og tynn, jevbred, hodet forholdsvis stort med korte antenner. Pronotum og dekkvinger er ganske små, bakkroppen lang og smal. Beina er korte.


== Levevis ==
Disse billene lever dypt nede i jorda og kommer sjelden til overflaten. De fleste av de kjente artene lever i områder med middelhavsklima. Det har blitt spekulert i at årsaken til at gruppen mangler i Nord-Europa er at de ennå ikke har vandret inn etter siste istid, da disse billene trolig har ganske dårlig spredningsevne.


== Utbredelse ==
Gruppen har en ganske begrenset i utbredelse i Italia inkludert Sardinia, og Korsika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien Leptotyphlinae
Stamme Cephalotyphlini Coiffait, 1963Slekten Cephalotyphlus Coiffait, 1955
Cephalotyphlus florentinus (Pace, 1979) - Italia
Cephalotyphlus revelieri (Saulcy, 1878) - Korsika og Sardinia
Cephalotyphlus sarduspatris Bordoni & Fancello, 2016 - Sardinia
Cephalotyphlus vicetinus (Pace, 1975) -Italia


== Referanser ==


== Kilder ==
Fauna Europaea Web Service Version 2.4 (2011) Utbredelsesdatabase for europeiske dyr: [1]
Grebennikov, V.V. og A.F. Newton, 2008: Minute larvae of Leptotyphlinae (Coleoptera: Staphylinidae): description of three genera with discussion on the monophyly and phylogenetic position of the subfamily as inferred from larval morphology. Zootaxa, 1817: 49-58. [2]


== Eksterne lenker ==
(en) Cephalotyphlini hos Fauna Europaea 
Cephalotyphlini – detaljert informasjon på Wikispecies
Australiotyphlini

Australiotyphlini er en gruppe av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae). Gruppen omfatter bare én kjent art.


== Utseende ==
Bittesmå (0,8-2,1 millimeter), slanke, blekt fargede (gjerne rødlige) kortvinger. Disse billene bærer preg av sitt underjordiske levesett. Øyne og flygevinger mangler helt. Kroppen er lang og tynn, jevbred, hodet forholdsvis stort med korte antenner. Pronotum og dekkvinger er ganske små, bakkroppen lang og smal. Beina er korte.


== Levevis ==
Disse billene lever dypt nede i jorda og kommer sjelden til overflaten. De fleste av de kjente artene lever i områder med middelhavsklima. Det har blitt spekulert i at årsaken til at gruppen mangler i Nord-Europa er at de ennå ikke har vandret inn etter siste istid, da disse billene trolig har ganske dårlig spredningsevne.


== Utbredelse ==
Gruppen har en ganske begrenset i utbredelse i New South Wales, Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien Leptotyphlinae
Stamme Australiotyphlini Pace, 2013 Slekten Australiotyphlus Pace, 2013
Australiotyphlus cabbagensis Pace, 2013


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Australiotyphlini – detaljert informasjon på Wikispecies
Born i Limburg

Born er en tidligere kommune i provinsen Limburg i Nederland. Den er blitt innlemmet i kommunen Sittard-Geleen.
Nasjonalt sjøoperasjonssenter

Nasjonalt sjøoperasjonssenter (NSS) er en avdeling i det norske Sjøforsvaret som utøver ledelse i form av taktisk kommando og kontroll over Sjøforsvarets operative virksomhet på vegne av sjef Sjøforsvaret. 
NSS ligger på Haakonsvern orlogsstasjon og ble opprettet i 2018.Virksomheten i NSS innebærer planlegging og koordinering av Sjøforsvarets daglige og fremtidige sjømilitære operasjoner, og respons døgnet rundt. Avdelingens stab opprettholder til enhver tid et situasjonsbilde over aktivitet i interesseområdet og oversikt over tilgjengelige sjømilitære ressurser.


== Se også ==
Nasjonalt landoperasjonssenter
Nasjonalt logistikkoperasjonssenter
Nasjonalt luftoperasjonssenter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Nasjonalt sjøoperasjonssenter i Store norske leksikon
Nasjonalt luftoperasjonssenter

Nasjonalt luftoperasjonssenter (NLUS) er et ledelseselement i det norske Luftforsvaret som utøver taktisk kommando og kontroll av operative avdelinger på vegne av sjef Luftforsvaret. NLUS ledes av en brigader og er lokalisert sammen med Forsvarets operative hovedkvarter (FOH) på Reitan.
NLUS ble opprettet i 2014 i forbindelse med at stabselementet J3 Air i FOH ble avviklet, og årsverk og personell overført til Luftforsvaret.
I dagligtale er NLUS ofte omtalt med sin engelske tittel, Norwegian Air Operations Centre (NAOC).


== Se også ==
Nasjonalt landoperasjonssenter
Nasjonalt logistikkoperasjonssenter
Nasjonalt sjøoperasjonssenter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Nasjonalt luftoperasjonssenter i Store norske leksikon
Jan Foss

Jan Sigurd Foss (født 1. desember 1938, død 12. juni 2021 var en norsk sportsskytter fra Oslo som ble den første norske verdensmesteren i dynamisk sportsskyting 1976 under VM i Salzburg, Østerrike, og IPSC sin andre verdensmester. I forkant av mesterskapet var den regjerende verdensmesteren Ray Chapman fra USA storfavoritt, og skjøt med en 1911-pistol i .45 ACP. Foss tok tittelen med en SIG P210 i 9×19 mm med minor scoring, mens Chapman og de fleste konkurrentene skjøt .45" kaliber med major scoring hvilket ble ansett å være en fordel på grunn av scoringssystemet. Konkurransen var en allsidighetsprøve, og Foss skjøt 379 poeng hvilket var nok til å ta tittelen med en liten margin på bare fire poeng foran Ray Chapman på andreplass med 375 poeng (98,94%). Foss hadde vært ukjent før verdensmesterskapet, og konkurrerte ikke internasjonalt etterpå. På hjemmebane fortsatte han å konkurrere gjennom karrieren med pistol, rifle og hagle hvor han tok flere medaljer.


== Se også ==
Hilde Nakling
Håvard Østgaard
Vidar Nakling


== Referanser ==
Erle Ellis

Erle Christopher Ellis (født 11. mars 1963 i Washington, DC) er en amerikansk miljøforsker. Ellis arbeid ser på årsaker og konsekvenser av menneskeskapte langsiktige økologiske endringer på lokalt og globalt nivå. Han er videre opptatt av problemstillinger  knyttet til antropocen. I 2015 var han professor ved avdelingen Geography and Environmental Systems på University of Maryland, Baltimore County hvor han leder Laboratory for Anthroecology.


== Utdanning og karriere ==
Ellis avla sin bachelorgrad i biologi i 1986 og forsvarte sin avhandling for graden ph.d. i plantebiologi fra Cornell University i 1990 med som veileder Roger Spanswick. Etter at han var ferdig med studiene underviste han i engelsk ved Nanjing Agricultural University fra 1990 til 1991. Han reiste tilbake til Kina for å studere nitrogen sykluser i kulturlandskap i årene 1993–1996. Fra 1996 til 2000, arbeidet han sammen med Stephen Gliessman ved University of California, Santa Cruz. I 2000 ble han ansatt som universitetslektor ved institutt for Geography and Environmental Systems ved University of Maryland Baltimore County. I 2015 ble han så forfremmet til professor. Han er medlem av Global Land Program (Scientific Steering Committee 2012–2017), av Future Earth og Anthropocene Working Group tilhørende International Commission on Stratigrafi, Breakthrough Institute (og medforfatter av Ecomodernist Manifesto). Han er også rådgiver for Nature Needs Half movement. Han har undervist i økologi som gjesteprofessor ved Harvard Graduate School of Design (2013–2015) og var også gjesteprofessor ved Carnegie Institution' s Department of Global Økologi (2006–2007).


== Arbeider ==
Ellis' forskning har utforsket langsiktige økologiske endringer i Kinas landsbyer, og i 2008 utarbeidet han det første globale kartet for menneskeskapte biomer (og innførte begrepet "anthrome") sammen med geografen Navin Ramankutty. I 2019 hjalp han til med å lede et omfattende samarbeid mellom arkeologer for å kartlegge arealbruksendringer rundt om i verden i løpet av de siste 10 000 år.Ellis har publisert mer enn 100 vitenskapelige artikler knyttet til globale og lokale økologiske endringer forårsaket av mennesker, og er en såkalt Global Highly Cited Researcher, det vil si at han har publisert mange forskningsartikler som andre har referert til. Han har også skrevet en rekke artikler og diskutert sitt arbeid og andre forhold relatert til mennesker pådrivere for  økologiske endringer i publikasjoner som Science, Natur, New Scientist, New York Times, Breakthrough Journal, og andre arenaer. Hans første bok, Anthropocene: A Very Short Introduction, ble publisert i 2018.


== Priser ==
2021-2024 Presidentvalget Forskning Professor, UMBC.
2019 Innovasjon i Bærekraft-Vitenskap Prisen, Ecological Society of America. Arkivert 25. september 2020 hos Wayback Machine.


== Referanser ==
 


== Eksterne lenker ==
Anthropocene: A Very Short Introduction
Discover: Human Influence on Ecology Mapped
Department Website
Profile at the Laboratory for Anthroecology
Anthropocene Working Group of the International Commission on Stratigraphy
Livia Avancini

Livia Avancini (født 8. mai 1992) er en brasiliansk friidrettsutøver som konkurrerer i kulestøt. Hun ble søramerikansk mester i kulestøt i 2021. 


== Idrettskarriere ==
Avancini deltok i det brasilianske mesterskapet i friidrett i 2009, og kom der på ellevteplass i kulestøt og diskos. Hun vant kulestøt under det brasilianske U18-mesterskapet i 2009, og deltok i Ungdoms-VM i friidrett 2009, der hun kom på femteplass. I 2010 kom hun på andreplass i kulestøt både i det brasilianske juniormesterskapet og det brasilianske U23-mesterskapet i friidrett. Hun representerte Brasil under Søramerikansk juniormesterskap i friidrett 2011, og vant der kulestøt med 14,75 meter. Samme år kom hun på andreplass i kulestøt under  brasilianske U23-mesterskapet i friidrett.Under det brasilianske mesterskapet i friidrett i 2012 kom hun på fjerdeplass i kulestøt, og i U23-mesterskapet 2012 kom hun på sjetteplass. Hun vant kulestøt under det brasilianske U23-mesterskapet i 2013, og i 2014 kom hun på tredjeplass i det brasilianske U23-mesterskapet og femteplass i det nasjonale mesterskapet, Troféu Brasil de Atletismo. Under Brasiliansk mesterskap i friidrett 2016 kom hun på andreplass, med ny personlig rekord på 16,47 meter.Hun fikk sølv i kulestøt under det brasilianske mesterskapet i friidrett i 2017, og deltok i Søramerikansk mesterskap i friidrett 2017, der hun fikk bronse. Under Brasiliansk mesterskap i friidrett i 2018 og Brasiliansk mesterskap i friidrett i 2019 fikk hun bronse. Året etter, under Brasiliansk mesterskap i friidrett i 2020 kom hun på andreplass. Hun forbedret sin personlige rekord i kulestøt i april 2021, først til 17,30 meter, deretter til 17,54 meter under Torneio Cidade de Bragança Paulista. Hun vant kulestøt under Søramerikansk mesterskap i friidrett 2021, og vant også kulestøt under Brasiliansk mesterskap i friidrett i 2021 i juni.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Livia Avancini – World Athletics
Norges Turn- og Idrætsforbund

Norges Turn- og Idrætsforbund (stiftet i 1906) ble delt opp i 1918:

Norges Turnforbund – i dag Norges Gymnastikk- og Turnforbund.
Norges Idrætsforbund – i dag Norges Friidrettsforbund.
Yngve Flo

Yngve Flo (født 1972 i Stryn) er en norsk historiker, sakprosaforfatter og professor i historie ved Institutt for arkeologi, historie, kultur- og religionsvitenskap ved Universitetet i Bergen.


== Bokutgivelser ==
Det lokale og det nasjonale : statleg politikk overfor det lokale og regionale styringsverket frå 1900 til i dag. ISBN 82-92028-71-4
Statens mann, fylkets mann : norsk amtmanns- og fylkesmannshistorie 1814-2014. Fagbokforlaget, 2014. ISBN 9788245015423


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
deichman.no: Flo, Yngve
Publikasjoner av Yngve Flo i Oria.
Ryan Upchurch

Ryan Edward Upchurch (født 31. mai 1991 i Nashville, Tennessee) er en amerikansk musiker kjent under artistnavnet Upchurch. Han har utgitt flere platealbum i sjangrene country-rap, country og rock. 


== Bakgrunn ==
Ryan Upchurch vokste opp i Cheatham County rett utenfor Nashville. 


== Musikalsk virke ==
Hans første album Cheatham County kom ut i 2015 og er et rap-album. Han har selv omtalt debutalbumet som «nybegynner-musikk». 
Per 2021 har han gitt ut til sammen 17 album. Tre av disse utgivelsene var samarbeidsprosjekter med andre musikere; det dreide seg om de tre rap-albumene Project X, Vol. 1 som han ga ut i 2018 sammen med Bottleneck, The Oven som han ga ut i  2018 med Demun Jones, og Hooligan som han ga ut i 2019 med Adam Calhoun.


== Referanser ==
Konsilet i Samye

Konsilet i Samye, også kalt konsilet i Lhasa, debatten i Samye, debatten i Lhasa eller den store debatten, var en to-årig diskusjon om hvorvidt opplysning i buddhismen intreffer gradvis eller plutselig. Diskusjonen fant sted i klosteret Samye, og vertskap var Tibets 38. keiser Trisong Detsen.Debatten fant sted fra år 792 til 794. Den pågikk mellom Chán-buddhisten Moheyan (摩訶衍), som representerte den tredje dokumenterte bølge av formidlingen av Chán i Tibet, og madhyamakafilosofen Kamalaśīla (740–795), som var en student av Śāntarakṣita. Denne debatten var i praksis også en debatt mellom kinesiske og indiske buddhistiske tradisjoner, slik de var presentert i Tibet. Moheyan representerte det østlige fjellets skole slik den var tilstede ved hoffet under Tangdynastiet, mens Kamalaśīla representerte filosofien ved Nalanda.


== Referanser ==
Det østlige fjellets skole

Det østlige fjellets skole (tradisjonell kinesisk: 東山法門, pinyin: Dōngshān Fǎmén) betegner undervisningen til den fjerde patriark innenfor Chan-buddhismen, Dayi Daoxin. Det er også betegnelsen på hans elever, såvel som den femte patriark Daman Hongren og hans elever.Retningen er oppkalt etter det østlige fjellets tempel på «tvilling-fjelltoppene» (雙峰) i Huangmei (dagens Hubei). Tempelet befant seg på den østligste av de to fjelltoppene. Dets moderne navn er Wuzu-temepelet (五祖寺).


== Referanser ==
Megarthropsini

Megarthropsini er en gruppe (stamme) av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae). De er små til middelsstore, som oftest glatte og blanke biller som kan kjennes på et stort og bredt brystskjold (pronotum) og et forholdsvis lite, rundt hode.


== Utseende ==
Små (2,7-5 millimeter), avlange, lyst til mørkt rødbrunlige kortvinger, ytterkantene kan være brungule. De kan overflatisk minne om en del medlemmer i underfamilien Omaliinae, men mangler punktøyne på hodet. Gruppen kan kjennes på at hode, pronotum og dekkvinger er fint og tett punkterte og nokså matte. Antennene er ganske lange og tynne, hodet er bredt avrundet med litt utstående fasettøyne. Pronotum er forholdsvis stort og bredt, rundet. Dekkvingene er jevnbrede, middels lange (til kortvinger å være). Bakkroppen er jevnt avsmalnende bakover. Hannen har flere fingeraktige utvekster og lange børster på de bakerste bakkroppsplatene.


== Levevis ==
Arten lever på skogbunnen mellom løvstrø.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Asia.


== Systematisk oversikt ==
Gruppen er nylig blitt overført til stammen Tachinusini.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien dråpekortvinger, Tachyporinae MacLeay, 1825
Gruppe Megarthropsini Cameron, 1919
Slekten Lacvietina Herman, 2004  - 5 arter
Slekten Megarthropsis Cameron, 1919 - 8 arter
Slekten Nepaliodes Coiffait, 1977 - 4 arter
Slekten Peitawopsis Smetana, 1992 - 6 arter


== Referanser ==


== Kilder ==


== Eksterne lenker ==
Bilde av Megarthropsis decorata
Megarthropsini – detaljert informasjon på Wikispecies
MS «Skandi Caledonia»

MS «Skandi Caledonia» er et dieselelektrisk norsk forsyningsskip med MT 6000 design. Skipet ble bygget i 2003 ved Fitjar Mekaniske Verksted som byggenummer 19. MS «Skandi Caledonia» ble overlevert til DOF Rederi AS, 28. november 2003. Fartøyet har en lengde på 83,85 meter, og en bredde på 19,7 meter. Fartøyet bidrar offshore som forsyningsskip. Det transporterer diverse utstyr, proviant og ferskvann til oljerigger og stasjonære offshore fartøy. Skipet har en total lugarkapasitet til 24 personer.


== Utstyr ==
Skipet er utstyrt med metanoltanker, og seks sementtanker. Fartøyet har to kraner til håndtering av last. Fire stykk dieselmotorer av typen Wärtsilä 9L20LF, som sørger for skipets fremdrift. Maskineriet yter 1530 kW ved 900 omdreininger i minuttet. Skipet er i tillegg utstyrt med to elektriske motorer som gir kraft til hver sin dreibare propell (thruster).


== Foto ==

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Skandi Caledonia (ship, 2003) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) IMO 9281657 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) «Skandi Caledonia» – DNVs skipsregister 
(en) «Skandi Caledonia» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen
Vatesini

Vatesini er en gruppe (stamme) av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae). De er små til middelsstore, som oftest glatte og blanke biller som kan kjennes på et stort og bredt brystskjold (pronotum) og et forholdsvis lite, rundt hode.


== Utseende ==
Små til middelsstore, mer eller mindre dråpeformede, blanke kortvinger, gjerne rødlige eller brunlige på farge. Antennene er nokså korte.


== Levevis ==
Disse artene er myrmekofile (knyttet til maur) eller til termitter.


== Utbredelse ==
Slekten Vatesus er utbredt i den neotropiske økosonen. De andre slektene, som nylig er flyttet til denne gruppen, har videre utbredelser.


== Systematisk oversikt ==
Det er nylig presentert en ny klassifikasjon av Tachyporinae , der denne gruppen er omdefinert og mange flere slekter er definert inn i den.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien dråpekortvinger, Tachyporinae MacLeay, 1825
Gruppe Vatesini Seevers, 1958 Slekten Cilea Jacquelin du Val, 1856 - overført fra Tachyporini, 19 arter
Slekten Cileoporus Campbell, 1994 - overført fra Tachyporini, to arter
Slekten Coproporus Kraatz, 1857 - overført fra Tachyporini, ca. 150 arter
Slekten Coprotachinus Cameron, 1933 - overført fra Tachyporini, 7 arter
Slekten Mimocyptus Cameron, 1919 - overført fra Tachyporini, to arter
Slekten Termitoplus Silvestri, 1946 - overført fra Tachyporini, én arter
Slekten Vatesus Sharp, 1876 - 27 arter, neotropisk


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kategori:Vatesini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Vatesini – detaljert informasjon på Wikispecies
Letícia Melo

Letícia Oro Melo (født 5. oktober 1997) er en brasiliansk friidrettsutøver som konkurrerer i lengdehopp. Hun ble søramerikansk mester i lengdehopp i 2021. 


== Idrettskarriere ==
Melo kom på andreplass i lengdehopp under det brasilianske U18-mesterskapet i 2013, med 5,46 meter. Under det brasilianske juniormesterskapet i 2014 fikk hun bronse i lengdehopp og gull på 4 x 400 meter stafett, og i det brasilianske U23-mesterskapet kom hun på sjetteplass i lengdehopp og fikk sølv på 4 x 100 meter stafett. Hun vant lengdehopp i det brasilianske ungdomsmesterskapet (U18), med en lengde på 6,00 meter. Dette var personlig rekord, men hun forbedret denne to måneder senere, da hun vant lengdehopp under Søramerikansk U18-mesterskap i friidrett 2014, der hun hoppet 6,14 meter.Hun kom på tiendeplass i det brasilianske mesterskapet i friidrett, og deltok i Søramerikansk juniormesterskap i friidrett 2015, der hun vant lengdehopp. Hun kom på andreplass i lengdehopp under det brasilianske juniormesterskapet i 2015. I august 2015 deltok hun i Panamerikansk U20-mesterskap i friidrett, som ble arrangert i Canada, og kom der på tredjeplass. I 2016 vant hun lengdehopp under det brasilianske U20-mesterskapet i friidrett, og hun kom på sjetteplass i det nasjonale mesterskapet. Hun vant lengdehopp under Brasiliansk U23-mesterskap i friidrett 2017.Hun vant på nytt lengdehopp under Brasiliansk U23-mesterskap i friidrett 2018, og hun kom på femteplass i det brasilianske mesterskapet i friidrett. Under Søramerikansk U23-mesterskap i friidrett 2018 kom hun på tredjeplass, bak Aries Sánchez og Mirieli Santos. Under Brasiliansk mesterskap i friidrett 2019 kom hun på tiendeplass. Brasiliansk mesterskap i friidrett 2020 ble arrangert i desember 2020, og Melo kom der på tredjeplass i lengdehopp.Hun vant lengdehopp under Søramerikansk mesterskap i friidrett 2021, med ny personlig rekord på 6,63 meter. Hun kom på andreplass i lengdehopp under Brasiliansk mesterskap i friidrett i 2021 i juni, bak Eliane Martins.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Letícia Melo – World Athletics 
(en) Letícia Melo – TheSports.org
Torjulvågen

Torjulvågen er et tettsted i Tingvoll kommune på Nordmøre.  Bygda har tidligere hatt kallenavnet Hollendervågen da her var oppankret mange skip fra Holland som fraktet trelast.Noen mener "torjul" kommer av det gamle "talgyl" og deler "gyl" med nabobygda Gyl der "gyl" kommer av elvegjel.


== Kommunikasjoner ==
Det har postadresse 6629 Torjulvågen og utgjør kommunens største tettbebyggelse mot Halsafjorden og fikk veiforbindelse for mange år siden, som i dag utgjøres av Fylkesvei 6126. Før veien kom var det et strandsted med egen kai for dampskipet som gikk 4–5 turer i måneden.  Frem til 1. april 1880 var stedet en del av Halsa kommune, og diskusjonene om vei skulle bygges tiltok midt på 1800-tallet.  Stedet fikk eget poståpneri i 1885, fire år før nabobygda Meisingset. Postrute til nabobygda Gyl ble åpnet i 1907 som ligger 9 kilometer unna.


== Næringsliv ==
Fra 1864 til 1886 drev Henrik Christian Fredrik Størmer noe de kalte Torjuls Tjære- og Oljeværk, som laget treolje og tjære. Ingebrigt A. Grimsmo startet i 1889 sagbruk, det såkalte «Grimsmobruket». Her var 3–4 små kraftverk basert på vannkraft, blant annet på Nedre Torjul Gård som ble det siste av bygdas nå nedlagte vannkraftverk, da det ble nedlagt i 1967. Senere fikk man i gang Torjul kraftverk. Fra 1930-tallet lagde Ole J. Bergem klesklyper og tresko i «Bergem Skofabrikk», som på 1970-tallet lagde mellom 30 og 40 tusen par tresko hvert år. Bygda har hatt flere båthoppere, blant andre Lars A. Strupstad. Meieriproduksjon kom i gang i 1897 ved Sponåsbrua. En av verdens mest kjente oster lages ved Tingvollost i Torjulvågen.


== Kulturliv ==
Fra 1895 var her eget sangkor, etablert av lærer G. Dyvik. Det døde hen.  I 1944 startet de Torjulvågen Songlag som varte til 1945, og gjenåpnet i 1958. I 1897 startet IOGT egen losje i bygda. Det ble kalt «Sleipner», mens barnelosjen het «Skjold». Fra 1901 startet man avholdslaget «Framtid».  Omkring 1918 startet man eget ungdomslag som ga ut tidsskriftet «Hollenderposten».  I 1921 bygde de forsamlingshuset «Vårsol», som i 1964 ble revet. Det nye Torjulvågen forsamlingshus A/S stod klar i 1966. Eget skytterlag ble etablert i 1922. De skjøt på Tørrisberg. Fra 1930-tallet var her eget idrettslag. Høydehopperen Anders Kamsvåg var herfra.  Livet på husmannsplassen «Steinmyra» i Torjulvågen er skildret i artikkelen «Om våren ble det fôrmangel», forfattet av Kr. P. Stølen (1903–84) og utgitt av Ingrid Semmingsen i 1960 i antologien «Husmannsminner».


== Referanser ==