jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kevin Kildal

Kevin Kildal (født 22. februar 1989) er en norsk komiker.
Kevin er utdannet tømrer fra Halsa i Meløy. Han reiste ut i den store verden i søken etter høyere utdanning og endte opp i Trondheim hvor han etter hvert skulle stryke på ingeniørutdanningen på grunn av sin prioritering av standup. Kevin har siden debuten i 2012 gjort show på alle de store klubbscenene i Norge, vært en snartur innom tv og satt opp sine egne turnéer.Etter at Snapchat ga ham et springbrett i 2015 med klengenavnet Arnt Finesse, har høydepunktene kommet på løpende bånd! Personlig konkurs og psykisk sykdom i 2016, premiere på soloshow og  egen podcast i 2017.
Med 32 000 følgere på Facebook og 12 000 ukentlige lyttinger på podcasten «Klagemuren» har Kevin satt et solid fundament for seg selv som komiker.
Arnt Finesse er lagt død, men Kevin Kildal har tatt enorme steg som en brutalt ærlig, drøy og åpen komiker. Dette ga Kevin nominasjonen til Stå opp-prisen 2017, komikernes helt egne pris. 


== Referanser ==
EM i banesykling 2011

EM i banesykling 2011 (europamesterskapet i banesykling) ble arrangert i Apeldoorn i Nederland i 2011.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
EM i banesykling 2012

EM i banesykling 2012 (europamesterskapet i banesykling) ble arrangert i Panevėžys i Litauen i 2012.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
EM i banesykling 2013

EM i banesykling 2013 (europamesterskapet i banesykling) ble arrangert i Apeldoorn i Nederland i 2013.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
EM i banesykling 2014

EM i banesykling 2014 (europamesterskapet i banesykling) ble arrangert på Guadeloupe i 2014.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
EM i banesykling 2015

EM i banesykling 2015 (europamesterskapet i banesykling) ble arrangert i Grenchen i Sveits i 2015.


== Medaljetabell ==
      Vertsnasjon (Sveits)


== Referanser ==
EM i banesykling 2016

EM i banesykling 2016 (europamesterskapet i banesykling) ble arrangert i Saint-Quentin-en-Yvelines i Frankrike i 2016.


== Medaljetabell ==
      Vertsnasjon (Frankrike)


== Referanser ==
Jan Mayen-klassen

Jan Mayen-klassen er en skipsklasse av kystvakt­skip som er under bygging ved Vard Langsten i Tomrefjord. Det er bestilt tre skip i klassen. Skipene skal erstatte Nordkapp-klassen og anskaffelsen gjennomføres av Forsvarsmateriell.Skipene er planlagt levert mellom 2022 og 2024. Det første skipet ble døpt 16. november 2022.


== Design ==
Skipene har en lengde på 136,40 meter, en bredde på 21,40 meter og et deplasement på 9 612 tonn. Maksimalhastigheten er 22 knop. Skipene skal kunne klare seg åtte uker til sjøs uten etterfylling av drivstoff og andre forsyninger, og får isklasse ICE-1A*F (>100 cm is).
Fartøyene bygges for operasjoner i arktiske strøk. Helikopterdekket, kanondekket, bakken og brofronten er utstyrt med varmekabler for å forhindre ising som kan oppstå når sjø og sjøsprøyt treffer kaldt stål.


== Bygging ==
Av hensyn til beredskap, forsyningssikkerhet og for å sikre kompetanse i Norge, var det kun norske verft som fikk delta i konkurransen om kontrakten.Skrogene til Jan Mayen-klassen bygges på Vard Groups skrogverft i Romania. Etter at skrogene er ferdig blir de slept til Vard Langstein i Tomrefjorden for utrustning, testing og ferdigstilling. Det første fartøyet, KV «Jan Mayen», ble døpt i november 2022.


== Navigasjon og sensorer ==
Skipene blir utstyrt med en aktiv, skrogmontert, inntrekkbar sonar fra Kongsberg Maritime, som hovedsakelig er utviklet for antiubåtkrigføring.


== Skip ==


== Se også ==
European Patrol Corvette


== Referanser ==
Jesper Just

Jesper Just (født 12. juni 1974) er en dansk fotograf og videokunstner.
Han er utdannet på Det Kongelige Danske Kunstakademi i 2003, og hans verker er representert på museer som Arken, ARos og Louisiana i Danmark, Moma og Guggeheim i Ny York samt Tate Modern i London.I 2014 mottok han Eckersberg Medaillen.


== Referanser ==
EM i trampoline 1969

EM i trampoline 1969 (europamesterskapet i trampoline) ble arrangert i Paris i Frankrike i 1969.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
EM i trampoline 1971

EM i trampoline 1971 (europamesterskapet i trampoline) ble arrangert i Gent i Belgia i 1971.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
EM i trampoline 1973

EM i trampoline 1973 (europamesterskapet i trampoline) ble arrangert i Edinburgh i Storbritannia i 1973.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
EM i trampoline 1975

EM i trampoline 1975 (europamesterskapet i trampoline) ble arrangert i Basel i Sveits i 1975.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
EM i trampoline 1977

EM i trampoline 1977 (europamesterskapet i trampoline) ble arrangert i Essen i Vest-Tyskland i 1977.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
EM i trampoline 1979

EM i trampoline 1979 (europamesterskapet i trampoline) ble arrangert i Paris i Frankrike i 1979.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
Gisseldramaet i Gladbeck

Gisseldramaet i Gladbeck skjedde i august 1988 etter et bankran i Gladbeck, Vest-Tyskland (nå Tyskland). To ranere tok to ansatte i banken som gisler, og flyktet i to dager gjennom Vest-Tyskland og Nederland.
18. august 1988 ble dramaet avsluttet med en politiaksjon på en motorvei i Nederland. Tre mennesker mistet livet under dramaet. To gisler i tenårene ble skutt, og en politimann omkom i en trafikkulykke. Hele situasjonen ble et mediesirkus i Tyskland og Nederland, med intervjuer av både gjerningsmennene og gislene underveis.


== Referanser ==
Jevgenija Lalenkova

Jevgenija Mikhailovna Lalenkova (tidligere Jevgenija Mikhailovna Dmitrijeva; født 8. september 1990) er en russisk skøyteløper.


== Personlige rekorder ==
Oppdatert pr 5. mai 2022.


== Meritter ==


=== Internasjonale mesterskap ===
Oppdatert etter sesongen 2021/22.
Olympiske leker (Vinter) deltatt i ett OL ved tre konkurranser.

Beijing 2022 på 1 500 meter, 3 000 meter og lagtempo.Beste resultat: individuelt en 9.-plass på 1 500 meter og i lagkonkurranse en 4.-plass på lagtempo begge i Beijing 2022.Allround-VM på skøyter deltatt i 5 VM.

Hamar 2013, Heerenveen 2014, Amsterdam 2018, Calgary 2019 og i Hamar 2020.Beste resultat: 6.-plass sammenlagt både i Hamar 2013 og i Hamar 2020.Enkeltdistanse-VM på skøyter deltatt i 7 VM ved 15 konkurranser.

Inzell 2011 på 1 000 meter og på lagtempo, Heerenveen 2012 på 3 000 meter og 5 000 meter, Sotsji 2013 på 3 000 meter, Kolomna 2016 på fellesstart, Inzell 2019 på 1 500 meter, 3 000 meter og på lagtempo, Heerenveen 2020 på 1 500 meter, 3 000 meter og på lagtempo, og i Heerenveen 2021 på 1 500 meter, 3 000 meter og på lagtempo.Beste resultat: individuelt sølvmedalje, 2.-plass på 1 500 meter i Heerenveen 2020, samt i lagkonkurranse bronsemedalje, 3.-plass på lagtempo både i Inzell 2019 og i Heerenveen 2021.EM på skøyter deltatt 5 EM ved 9 konkurranser.

Hamar 2014 på sammenlagt allround, Collalbo/Klobenstein 2019 i sammenlagt allround, Heerenveen 2020 på 1 500 meter, 3 000 meter, fellesstart og på lagtempo, Heerenveen 2021 i sammenlagt allround, og i Heerenveen 2022 på 1 500 meter og på lagtempo.Beste resultat: individuelt sølvmedalje, 2.-plass på 1 500 meter i Heerenveen 2020, og i sammenlagt en 7.-plass sammenlagt allround i Collalbo/Klobenstein 2019, samt i lagkonkurranse sølvmedalje, 2.-plass på lagtempo også i Heerenveen 2020.Junior-VM på skøyter deltatt i 2 VM ved 6 konkurranser.

Zakopane 2009 på 1 500 meter, og i Moskva 2010 på 1 000 m, 1 500 m, 3 000 m, allround og i lagtempo.Beste resultat: 5.-plass på 1 500 meter og 10.-plass i allround, samt i og 5.-plass i lagtempo alle i Moskva 2010.


=== Sammenlagt i Verdenscupen ===
Oppdatert etter sesongen 2021/22.

Sort-markert rubrikk = Ikke avholdt konkurranser for sesongen.
– = ikke deltatt på distansen for nevnte sesong.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jevgenija Lalenkova – Olympedia 
(en) Jevgenija Lalenkova – Speedskatingbase.eu 
(en) Jevgenija Lalenkova – SpeedSkatingNews.info 
(en) Jevgenija Lalenkova – SpeedSkatingStats.com 
(en) Jevgenija Lalenkova – TheSports.org 
(en) Jevgenija Lalenkova – TheSports.org 
(en) Jevgenija Lalenkova – TheSports.org 
(en) Jevgenija Lalenkova på www.isu.html.infostradasports.com
(en) Jevgenija Lalenkova på SpeedskatingResults.com
(en) Jevgenija Lalenkova på Jakub Majerski's Speedskating database (Adelskalender distanser og sammenlagt)
(ru) Jevgenija Lalenkova på ruskating.comBilder(en) Bilder av Jevgenija Lalenkova på SpeedSkatingPhotos.info/DesgPhoto.com
Camilo Torres

Camilo Torres Restrepo (født 3. februar 1929 i Bogotá i Colombia, død 15. februar 1966 i El Carmen nær Patio Cemento) var en colombiansk katolsk prest og frigjøringsteolog. Han var et aktivt medlem av Ejército de Liberación Nacional (ELN, Den nasjonale frigjøringshær).


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Torres tok slutteksamen ved Liceo Cervantes i 1946. Etter et semesters jusstudier ved Colomias nasjonale universitet gikk han over til prestestudier ved presteseminaret i Bogotá, der han var i syv år.


=== Prest ===
Torres ble presteviet i 1954, og reiste deretter til Belgia, der han på anbefaling av kardinal Crisanto Luque Sánchez i Bogotá ble opptatt som student i sosiologi ved Det katolske universitetet i Leuven. I Europa kom han i kontakt med kristendemokratene, den kristne fagforeningsbevegelse og med algeriske motstandsgrupper i Paris.
Etter en tid som sosialarbeider og kurator i Vest-Berlin returnerte han til Bogotá i 1959. Han ble ansatt som hjelpeprest ved universitetet der, og ble i 1960 ansatt som universitetslærer ved det nyopprettede fakultetet for sosiologi, som han sammen med blant andre Orlando Fals Borda var med på å etablere. Han bidro i et forskningsprosjekt ledet av Germán Guzmán, som resulterte i publiseringen av rapporten «Vold i Colombia» i 1962. Han publiserte sitt essay «Vold og sosiokulturelle forandringer på Colombias landsbygd» i 1963.


=== Politisk virksomhet ===
Etter 1965 ble han mer kjent i Colombia ved at han begynte å spre sine sosialistiske revolusjonære idéer. Da han i strid mot ordre fra sin erkebiskop, kardinal Luis Concha Córdoba, fortsatte sin politiske virksomhet, ble han suspendert fra sin prestelige tjeneste, og måtte også forlate stillingen ved universitetet.


=== Underjordisk virksomhet ===
I 1965 publiserte Torres sitt program for enhetsfronten. I oktober samme år gikk han inn i den kommunistinspirerte Ejército de Liberación Nacional (ELN) og gikk under jorden.


=== Død ===
Den 15. februar 1966 ble han drept av regjeringsstyrker i landsbyen El Carmen ved Patio Cemento i departementet Santander i sin første våpenstrid mot den colombianske arméen. Han ble nektet kristen begravelse. Hans gravsted er ukjent.


== Referanser ==


== Kilder ==
http://www.camilovive.org/ Arkivert 11. april 2012 hos Wayback Machine.


== Litteratur ==
Wim Hornman: Der Guerilla-Priester. Roman um Camilo Torres, Herder, Freiburg i. Br. 1969
Hildegard Lüning: Camilo Torres: Priester, Guerrillero. Darstellung, Analyse, Dokumentation, Furche-Verlag, Hamburg 1969
Renate Wind: Bis zur letzten Konsequenz. Die Lebensgeschichte des Camilo Torres, Beltz & Gelberg, Weinheim 1994, ISBN 3-407-80730-9
Dion Nolsøe

Dion Emil Sigmund Nolsøe (født 23. januar 1898 på Tvøroyri, død 28. februar 1984 i Vágur) var en færøysk snekker og politiker (Jv.). Han var innvalgt på Lagtinget fra Suðuroy 1958–1966 og 1968–1970.Han var sønn av slippformann i Vágur og lagtingsmann Niels Nolsøe og hustru Anna Katrina Mortensen. Hans oldefars farfar, Dione Nolsøe, var bror av Poul, bedre kjent som nasjonalhelten Nólsoyar Páll. Oldefaren på morssiden, Jens Christen Mortensen, var bror av storkjøpmannen Johan Mortensen. Han var eldst av ti søsken; yngstebroren Eli Nolsøe var også lagtingsmann og minister.Som ung var han både til sjøs og i arbeid på slippen i Vágur. Han tok mesterbrevet som snekker, og drev et snekkerverksted.


== Referanser ==
Friedrich Stampfer

Friedrich Stampfer (født 8. september 1874 i Brünn, død 1. desember 1957 i Kronberg im Taunus) var en tysk journalist og politiker (Sozialdemokratische Partei Deutschlands).


== Referanser ==
Marker Vindpark

Marker Vindpark ligger mellom Ørje og riksgrensen, i Marker kommune i Viken.
Det er installert 15 Vestas	V136 turbiner på 3,6 MW hver. Rotordiameter er 136 meter. Tårnhøyden er på 142 meter og totalhøyden er 210 meter.
Det ble gitt konsesjon for 75 MW og 255 GWh, men det ble valgt å bygge mindre.
Total effekt er 54 MW. Årsproduksjon er 193 GWh.
Marker Vindpark AS eies av det sveitsiske energiselskapet Bkw Energie Ag.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Vindkraftverk – utbygd.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vindkraftverk
Marker kommune
enerWE: Slik bygges en norsk vindpark
Bygger innovativt besøkssenter for vindkraftpark
Samuel Tefera

Samuel Tefera (født 23. oktober 1999) er en etiopisk friidrettsutøver, som hovedsakelig løper 1500 meter. Han ble verdensmester innendørs på 1500 meter i 2018, og satte verdensrekord innendørs i februar 2019 med tiden 3:31,04. Han vant igjen 1500 meter under VM i friidrett innendørs 2022. 


== Idrettskarriere ==


=== 2017 ===
Tefera fikk sølv på 1500 meter under det etiopiske mesterskapet i friidrett i 2017, bak Teressa Tolossa. Han vant 1500 meter under FBK Games i Nederland, og deltok i VM i friidrett 2017, men ble slått ut i forsøksheatet.


=== 2018 ===
Han vant 1500 meter under VM i friidrett innendørs 2018 i Birmingham, og vant 1500 meter under det etiopiske mesterskapet i friidrett 2018. I U20-VM i friidrett 2018 kom han på femteplass på denne distansen. Han deltok også i Diamond League 2018, og kom der på åttendeplass i Diamond League-finalen.


=== 2019 ===
Den 16. februar 2019 satte han verdensrekord på 1500 meter innendørs da han vant Müller Indoor Grand Prix. Tiden hans ble 3:31,04. i Diamond League 2019 vant han ett stevne; han vant 1 mile meter under London Grand Prix, med ny personlig rekord på 3:49,45. I Diamond League-finalen, som var Memorial Van Damme, kom han på niendeplass på 1500 meter. Han deltok på 1500 meter under VM i friidrett 2019, men fullførte ikke semifinalen der. 


=== 2021 ===
I 2021 representerte han Etiopia på øvelsen 1500 meter under Sommer-OL 2020 arrangert i Tokyo der han løp forsøksheat, men kvalifiserte seg ikke til semifinalen. Hans beste resultat i Diamond League 2021 ble en fjerdeplass på 1500 meter i Doha.


=== 2022 ===
I februar kom han på andreplass på 1500 meter i stevnet Meeting Hauts-de-France i Frankrike. Han deltok på 1500 meter under VM i friidrett innendørs 2022, og vant der foran Jakob Ingebrigtsen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Samuel Tefera – Olympedia 
(en) Samuel Tefera – World Athletics
Mickaël Marsiglia

Mickaël Marsiglia (født 25. desember 1975 i La Ciotat) er en fransk tidligere fotballspiller. Han spilte defensiv midtbanespiller. 
Marsiglia har spilt fire kamper i Intertoto Cup, 102 kamper i Ligue 1 og 17 kamper i Ligue 2.


== Karriere ==
1993-1999:  AS Cannes
1999-2000:  RC Strasbourg
2000-2001:  Olympique de Marseille
2001-2002:  Racing Ferrol
2002-2003:  Olympique de Marseille
2003:  Racing Ferrol
2003-2004:  AS Cannes
2004-2005:  FC Cartagena
2005:  Clyde
2005-2006:  Yverdon-Sport FC
2006-2007:  Hapoël Petah-Tikvah
2007-2008:  U. S. Imperia 1923
2008-2009:  AS Cannes
2009–2010:  Pro-Imperia (D4)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mickaël Marsiglia – Transfermarkt 
(en) Mickaël Marsiglia – WorldFootball.net 
(en) Mickaël Marsiglia – Soccerbase.com 
(en) Mickaël Marsiglia – FootballDatabase.eu
Ørkenens hvite sol

Ørkenens hvite sol (originaltittel:Белое солнце пустыни) er en sovjetrussisk western-musikal-komedie fra 1970 regissert av Vladimir Jakovlevitsj Motyl.


== Handling ==
På østbredden av det Kaspiske hav (nåtidens Turkmenistan) har røde armé-soldat Fyodor Sukhov kjempet under den russiske borgerkrigen i flere år. Sukhov finner en lokal innbygger, Sayid, som kommer Sukhov til unnsetning i flere vanskelige situasjoner i løpet av hele filmen. De inngår et vennskap, men havner i kamp mellom kavaleri fra den Røde Hær og Basmachi-gerilja soldater. Kavaleri-enhetens sjef, Rakhimov, overlater ansvaret til Sukhov og en annen soldat, Petrukha. Samtidig som Rakhimov forfølger den flyktende Basmachi-lederen Abdullah.
Soldatene kommer snart over Abdullahs koner i hans harem. Senere blir konene konfrontert av Abdullah, som forbereder seg på å straffe dem for deres "vanære" ettersom de ikke drepte seg selv da Abdullah forlot dem. Sukhov klarer å ta Abdullah som gissel, men Amdullah overbeviser Gyulchatai, sin yngste kone, om å frigjøre ham. Deretter dreper han både Gyulchatai og Petrukha. Men Sukhov kommer snart tilbake for å gå etter både Abdullah og resten av gjengen hans.


== Skuespillere ==
Anatoly Kuznetsov som Fyodor Ivanovich Sukhov. Soldat fra den Røde arme som ønsker å reise hjem til sin kone.
Pavel Luspekaev som Pavel Vereschagin.
Spartak Mishulin som Sayid. En mann som ønsker hevn over Basmachi-gjengen for å ha drept hans far.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ørkenens hvite sol på Internet Movie Database 
(sv) Ørkenens hvite sol i Svensk Filmdatabas 
(da) Ørkenens hvite sol i Danmark Nationale Filminstitut 
(nl) Ørkenens hvite sol på MovieMeter 
(en) Ørkenens hvite sol på AllMovie 
(en) Ørkenens hvite sol på Rotten Tomatoes
Fernando Cardenal

Fernando Cardenal Martínez (født 26. januar 1934 i Granada i Nicaragua, død 20. februar 2016 i Managua) var en nicaraguansk katolsk prest tilhørende jesuittordenen og frigjøringsteolog. 


== Liv og virke ==
Han var bror til dikterpresten Ernesto Cardenal og en nevø til Pedro Chamorro. Fernando Cardenal var fra 1984 til 1990 undervisningsminister i Nicaragua under den sandinistisken president Daniel Ortega.
Etter å ha propageret for sosialisme og for å ha forbrutt seg mot den katolske kirkeretts generelle forbud for prester å overta politiske verv, ble han i suspendert fra sine prestelige funksjoner. Fernando Cardenal måtte også forlate jesuittordenen. 
Etter at han fratrådte sitt ministerembede ble han i 1997 gjeninntatt i jesuittordenen og fikk, etter at suspensjonen ble opphevet, atter virke som prest.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
telesurtv.net, Nachruf
berkleycenter.georgetown.edu, Interview
Customer Premises Equipment

Customer Premises Equipment forkortet CPE  betyr Utstyr i kundens lokaliteter, og betegner en abonnent-enhet (boks) i et datamaskin-nettverk, et telefon-nettverk, hustelefonsentral eller terminal for fiberoptisk kabel.
CPE-begrepet blir oftest benyttet i telekom-sammenheng, der kunder typisk har følgende enheter:

Fibertermineringsenhet for fiberbredbånd
Ruter, inklusive wifi-ruter og mesh-aksesspunkter
Modem for DSL, Docsis og mobilnett (eks. 4G/5G)
TV-dekodere (STB)
TelefonerEnhetene kan juridisk sett være eid av enten leverandør eller sluttbruker. Eksempelvis kan det være at kunden kjøper enhetene, det betales en månedlig leie eller at utstyret lånes ut til kunde så lenge det er et kundeforhold.


== Referanser ==
André Sterpin

Andre Sterpin (russisk: Андрей Стерпин, Andrej Sterpin; født 28. august 1923 i Harbin i Kina, død 2. desember 2003 i Lyon i Frankrike) var en katolsk prest tilhørende jesuittordenen. Han arbeidet i det russiske apostolat. Sterpin var lærer og direktør ved Saint George's i Meudon som fikk stor innflytelse på formasjonen av flere generasjoner russiske studenter, og tok også aktivt del i det åndelige, kulturelle og sosiale liv i den russiske diaspora i Frankrike.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han vokste opp i det russiske immigrantmiljø i Harbin. Denne nordkinesiske byen var historisk preget av russere: De første harbinrusserne var ansatte ved den kinesisk-russiske jernbane, og det var også i stor grad de som grunnla byen Harbin, som vokste opp rundt jernbanen. Etter oktoberrevolusjonen kom det tilflyttende mange flere russiske.Sterpins mor var russisk-ortodoks. Faren var fra Belgia. Sterpin studerte ved Saint-Nicholas-lyceet i Harbin. 
Før annen verdenskrig flyttet han til Europa. I 1942 konverterte han fra den ortodokse kirke til katolisismen.


=== Jesuitt, prest ===
Han begynte så ved jesuittenes novisiat i Arlon i Belgia. I 1954 ble han presteviet i Roma av biskop Alexander Evreinov.
Fra 1948 til 2002 bodde han i Meudon utenfor Paris, der det var en internatskole (St.-Georges') for russiske immigranters barn. Fra 1956 til 1963 var Sterpin skolens direktør. Sterpin var også medlem av tidsskriftet Symbol. I sjelesorgen blant russere i Frankrike samarbeidet han med erkeprest Pavel Gretsjisjkin. Sommeren 1967 kunne han som turist besøke Sovjetunionen og flere ortodokse kirker. 
Etter at senteret i Meudon ble nedlagt i 2002 flyttet han til Lyon, der han bodde i Centre Saint-Basil. Han døde 3. desember 2002.


=== Verker ===
Han var en av initiativtakerne bak boken Un collège jésuite pour les Russes:« Saint-Georges: De Constantinopole à Meudon. 1921-1992 (Paris, 1993) (St. George: Boarding school for children of Russian immigrants in France, St. Petersburg, 2003).
Han redigerte den russiske oversettelse av jesuitten Ivan Gagarins bok om «Apostelen Peters primat, og den russiske kirkes liturgiske bøker» (1863).


== Eksterne lenker ==
http://krotov.info/lib_sec/04_g/gol/ovanov_05.htm
http://zarubezhje.narod.ru/texts/frrostislav2.htm Catholic mission in China: the Byzantine rite Catholic Diocese in 1928-1949 gg.
http://lialine.narod.ru/peter/gagarinprimat.htm
Sì

«Sì» (norsk oversettelse: ja) er en italiensk slagersang fra 1974 med Gigliola Cinquetti. Sangen var Italias bidrag i Eurovision Song Contest 1974, der den endte på andreplass bak ABBA og «Waterloo». Sangen er komponert av Mario Panzeri, Daniele Pace, Lorenzo Pilat og Corrado Conti.


== Om sangen ==
Sangen er en dramatisk ballade, hvor sangeren forteller om sin kjærlighet til en mann og om gleden hun føler når hun endelig sier «ja». Når hun sier ja, er det som om himmelen klarner opp, og hun får følelser hun aldri har kjent før. Ordet «sì» gjentas 16 ganger i løpet av teksten.Sangen og teksten ble skrevet av Mario Panzeri, Daniele Pace, Lorenzo Pilat og Corrado Conti. Den ble sunget på italiensk av sangeren Gigliola Cinquetti. Den italienske kringkasteren Rai valgte sangen til å representere Italia i Eurovision Song Contest 1974 i Brighton.
I konkurransen var «Sì» det 17. og siste bidraget ut på scenen, etter Portugals sang «E depois do adeus», som ble brukt som ett av to kallesignal i Portugal for å iverksette Nellikrevolusjonen.I avstemningen hadde hvert land en jury med personer som hver ga én stemme til sin favoritt. Hver jury hadde dermed 10 stemmer til fri fordeling. «Sì» fikk til sammen 18 stemmer og endte på andreplass – 6 stemmer bak Sveriges «Waterloo» med ABBA. «Sì» fikk følgende stemmer:

Andreplassen var Italias nest beste resultat til da, bare slått av vinneren fra 1964, «Non ho l'età», som også ble fremført av Gigliola Cinquetti.Cinquetti spilte inn senere inn sangen på flere språk: engelsk («Go (Before You Break My Heart)»), fransk («Lui»), tysk («Ja») og spansk («Si»). Stein Ingebrigtsen spilte inn en norsk versjon kalt «En verden av sol» på albumet Stein, og finske Lea Laven spilte også inn en finsk versjon, «Niin».


== Sensur av sangen ==
I Italia ble ikke finalen i Eurovision Song Contest sendt direkte, siden konkurransen delvis sammenfalt med valgkampen foran den italienske folkeavstemningen om skilsmisse, som ble holdt en måned senere i mai.Kringkasteren Rai sensurerte sangen på grunn av teksten som kunne oppfattes som en oppfordring til italienske velgere om å stemme «sì» (ja) i folkeavstemningen. Sangen ble ikke spilt på italiensk radio eller fjernsyn før etter folkeavstemningen. «Sì» fikk dermed begrenset suksess hjemme i Italia med en 23. plass på den italienske singellisten. I stedet fikk sangen en viss suksess ute i Europa, og i Storbritannia nådde den engelske versjonen «Go (Before You Break My Heart)» en åttendeplass på den britiske singellisten i juni 1974.


== Listeplasseringer ==


== Referanser ==