jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Jørund Vålandsmyr

Jørund Vålandsmyr (født 8. september 1979) er en norsk musiker. Han er vokalist og gitarist i countrybandet Country Heroes. Siden 2017 har han også vært medlem av Frank Znort Quartet.  
I 2019 ga han ut sitt første soloalbum, Til dere som er lykkelige, sammen med backingbandet Menigheten. For albumet fikk de Spellemannprisen 2019 i klassen country.Jørund Vålandsmyr & Menigheten slapp sitt andre album «hvite dager, mørke kvelder» 27. november 2020 på Apollon Records. Det ble kåret til et av årets beste norske album av Klassekampen   


== Medlemmer Jørund Vålandsmyr & menigheten ==
Jørund Vålandsmyr: vokal og gitar
Jørn Raknes: gitar og vokal
Hans E. Wagner: bass
Finn Håkon Borgi: trommer
Ole Øvstedal: orgel og gitar
Silje Huleboer: kor


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jørund Vålandsmyr – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jørund Vålandsmyr på Discogs
Palazzo della Farnesina

Palazzo della Farnesina er en forvaltningsbygning i Roma.
Det nietasjes byggverket ble tegnet i 1935 av arkitektene Enrico Del Debbio, Arnaldo Foschini og V. Ballio Morpurgo og skulle være partihovedkvarteret for Partito Nazionale Fascista, det italienske fascistparti. Dets opprinnelige navn var Palazzo del Littorio. Byggestart var kort før utbrudedet av andre verdenskrig. Ferdig ble det ikke før i 1956. Det monumentale bygget er i umiddelbar nærhet av Foro Italico (tidligere Foro Mussolini) mellom Monte Mario og Tiberen.
Det er kledd med romersk travertin fra Tivoli. Det følger ikke stramt den italienske razionalismo som Giuseppe Terragni utviklet, men tilfredsstiller med med sin 169 meter lange, strengt parataktisk organiserte hullfasade den fascistiske herrskapsarkitekturs utbredte stereotyp. Med mer enn 1300 rom dreier det seg om et av Italias største byggverker.
I 1959 ble Palazzo della Farnesina sete for det italienske utenriksministerium. Derfor er det at uttrykket «Farnesina» fungerer som kortform for selve ministeriet. Navnet Farnesina henger ellers sammen med at byggverket står på grunn som tidligere tilhørte slekten Farnese.


== Kunstsamlingen ==
Samling dekker historien til italiensk kunst på 20. århundre og inkluderer viktige verk av Alighiero Boetti, Salvatore Garau, Michelangelo Pistoletto, Umberto Boccioni, Fortunato Depero, Mario Sironi, Giorgio De Chirico, Carlo Carrà, Giuseppe Capogrossi, Alberto Burri, Carla Accardi, Piero Dorazio, Giacomo Balla, Emilio Vedova, Renato Guttuso, Fabrizio Plessi, Jannis Kounellis, Sandro Chia, Mimmo Paladino.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Det italienske utenriksnministerium
Bygningsbeskrivelse
Brattåsen

Brattåsen er navn på en rekke steder i Norge, herunder:

Brattåsen (Molde), gate i Molde
Brattåsen (Indre Østfold), ås og naturreservat i Trøgstad, Indre Østfold
Brattåsen (Arendal), ås og vei i Arendal
Brattåsen (Åsnes), ås og gårdsbruk i Åsnes
Brattåsen (Brønnøy), ås på Stortorgnes, Brønnøy
Brattåsen (Nord-Aurdal), seter i Nord-Aurdal
Porta Maggiore

Porta Maggiore, også kalt Porta Praenestina-Labicana, er en antikk byport i den aurelianske mur øst i Roma. 
Den opprinnelige porten ble bygd i 52 av keiser Claudius og var egentlig en en del av akvadukten Aqua Claudia gjennom et søkk. Da keiser Aurelian i 270-årene lot omslutte Roma med en vidstrakt ny mur, ble porten innpasset i denne.
Gjennom porten førte to veier, Via Praenestina og Via Labicana. Via Praenestina var den østlige vei til byen Praeneste og Via Labicana førte mot sørøst til Tusculum og siden videre til Labici.
På porten er det inskripsjoner som priser keiserne Claudius, Vespasian og Titus for deres innsatser på de to akvedukter,  Aqua Claudia og Aqua Anio Novus som leder gjennom porten. 
Inskripsjonenr lyder:
TI. CLAUDIUS DRUSI F. CAISAR AUGUSTUS GERMANICUS PONTIF. MAXIM., / TRIBUNICIA POTESTATE XII, COS. V, IMPERATOR XXVII, PATER PATRIAE, / AQUAS CLAUDIAM EX FONTIBUS, QUI VOCABANTUR CAERULEUS ET CURTIUS A MILLIARIO XXXXV, / ITEM ANIENEM NOVAM A MILLIARIO LXII SUA IMPENSA IN URBEM PERDUCENDAS CURAVIT.
Dette kan oversettes slik: (År 52 e.Kr.) lot keiser Claudius føre vann fra Claudia til Roma fra kildene som kalles Caeruleus og Curtius ved den 45. milestein og på samma vis Aqua Anio Novus fra den 62. milestein, begge verk bekostet av ham.
IMP. CAESAR VESPASIANUS AUGUST. PONTIF. MAX. TRIB. POT. II IMP. VI COS. III DESIG. IIII P. P. / AQUAS CURTIAM ET CAERULEAM PERDUCTAS A DIVO CLAUDIO ET POSTEA INTERMISSAS DILAPSASQUE / PER ANNOS NOVEM SUA IMPENSA URBI RESTITUIT.
Oversettelse: (År 81 e.Kr.) lot keiser Titus på egen bekostning gjenstille vannene fra Curtius og Caeruleus. Disse vann var blitt ført inn (til Roma) gjennom den forgudligede Claudius og så blitt reparert for byen av Titus' forgudligede far Vespasian. De vat blitt gjenstilt ved nye konstruksjoner, med begynnelse ved kilden, ettersom akvedukten var blitt ødelagt av alderen. 


== Eksterne lenker ==
Informasjon om Porta Praenestina fra LacusCurtius webside.
Bilder av porten
Porta Maggiore informasjon
Further information, and a map(en) Porta Maggiore – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Leopold av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Wiesenburg

Leopold (født 7. oktober 1674, død 4. mars 1744) var keiserlig geheimeråd og den siste hertug av den fra Sønderborg stammende linje Slesvig-Holsten-Sønderborg-Wiesenburg.
Han var eneste barn av hertug Frederik av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Wiesenburg (1652-1724) og hans hustru Charlotte von Liegnitz-Brieg-Wohlau (1652–1707). Frederik reiste straks etter ekteskapet tilbake til sitt regiment i Ungarn, og besøkte kun sjeldent sin kone i Schlesien. Den 8. august 1680 lyktes det Charlotte å oppnå skilsmisse fra ektemannen. Frederik gikk med på separasjonen, men stilte som krav at sønnen Leopold skulle vokse opp med faren på Wiesenburg. Moren gikk i kloster, men Leopold rakk å besøke henne før hun døde. Leopold ble sendt til oppdragelse i Wien og konverterte, som moren, til katolisismen. Fra sin bestemor på morssiden, Luise von Anhalt-Dessau (1631–1680), mottok han en anseelig arv, på betingelse av at pengene ikke gikk til faren. 
28. mai 1713 giftet han seg med Maria Elisabeth av Liechtenstein (1683–1744), datter av Johann Adam I Andreas (1657–1662) og Edmunda Maria Theresia von Dietrichstein-Nikolsburg (1652–1737). Sammen fikk de flere døtre. 
Bruden medbrakte gods i Mähren, og ikke lenge etter at faren var død, besluttet Leopold seg for å selge Wiesenburg for 126 000 riksdaler til kurfyrsten av Sachsen.Hertug Leopold døde i Wien i 1744.


== Referanser ==
J. Kenji López-Alt

James Kenji López-Alt er en amerikansk kokk og matskribent. 
Han var kulinarisk sjef for nettstedet «Serious Eats» fra 2009, hvor han skrev spalten «The Food Lab».Han ga ut kokeboken The Food Lab: Better Home Cooking Through Science i september 2015. Boken ble en New York Times-bestselger  og vant prisen for beste generelle kokebok under James Beard Foundation Award i 2016. Boken ble kåret til Beste amerikanske kokebok og Årets kokebok av International Association of Culinary Professionals samme år.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) James Kenji Lopez-Alt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
MAGIC (teleskop)

MAGIC (Major Atmospheric Gamma Imaging Cherenkov Telescopes) er et system av to atmosfæriske Cherenkov-teleskoper som ligger ved Roque de los Muchachos Observatoriet på La Palma, en av Kanariøyene, ca 2200 m over havet. MAGIC skal oppdage og registrere partikkelstrømmer fra gammastråling, ved hjelp av tsjerenkovstråling, dvs., svake lysstråler med ladde partikler i partikkelstrømmene. Med en diameter på 17 meter for den reflekterende overflaten, var dette det største i verden før bygging av H.E.S.S. II.
Det første teleskopet ble bygget i 2004 og ble drevet i fem år i frittstående modus. Et annet MAGI teleskop (MAGIC-II), med en avstand på 85 m fra den første, begynte de å motta data i juli 2009. Sammen er de integrert i et stereoskopisk system.MAGIC er følsom for kosmisk gammastråling med fotonenergi mellom 50 GeV (senere senket til 25 GeV) og 30 TeV på grunn av sitt store speil. Andrebakkebaserte gammastråleteleskop vil vanligvis observere gamma energier over 200-300 GeV. Satellittbaserte detektorer kan oppdage gamma-stråler med energi som varierer fra keV opp til flere GeV.


== Mål ==
Hensikten med teleskopet er å oppdage og studere primært fotoner som kommer fra:

Forekomster av sorte hull i aktive galaktiske kjerner
Supernova rester, på grunn av at de er interessante som kilder for kosmiske stråler.
Andre galaktiske kilder som pulsarvindtåker eller røntgenbinære filer.
Uidentifiserte Fermi-kilder
Gammaglimt
Destruksjon eller ødeleggelse av mørk materie


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielle MAGIC Teleskop nettside
MAGIC Data Center Arkivert 2. september 2019 hos Wayback Machine.
Aspera Europeisk nettverk portal
Astroparticle.org: å vite alt om astroparticle fysikk
Astroparticle fysikk nyheter på Twitter
Porta Aurelia

Porta Aurelia var en av bare tre byporter på Tiberens vestre bredd i det gamle Roma. Den stod på den sørlige utløper av høyden Gianicolo.
Porten var del av den aurelianske mur som ble bygd mellom 271 og 275 e.Kr. Via Aurelia løp ut porten, og videre nrdover helt til Pisa og derfra til  Gallia. Gaten begynte ved Forum Boarium sør for Marcellusteateret, krysset elven på Pons Aemilius, løg gjennom 14. region og forlot byen ut Porta Aurelia.

På et gammelt kart avbildes Porta Aurelia med en eneste gjennomgang, flankert av to firkantede tårn. Men om hvordan porten var, har man ingen sikker kunnskap.Foral porten ble det - likesom utenfor andre byporter - oppstilt gravmæler på begge sider av veien, og det var også underjordiske katakomber der. I en av sdisse katakomer ble den unge martyr Pankratius bisatt, og ikke lenge etter ble det over graven reist en basilika, San Pancrazio. Denne populære martyrens grav trakk store pilegrimsskarer, og slik fikk porten på 500-tallet også navnet Porta San Pancrazio.
Pave Urban VIII lot på 1600-tallet bygge en ny bymur i denne delen av Gianicolo. Porta Aurelia var dai en så dårlig stand at den ble nedrevet i 1644, og der bygde man den nye Porta San Pancrazio. Men heller ikke denne porten tålte årenes gang, for i 1849 ble den beskutt og ødelagt av franske styrker som kjempet mot Giuseppe Garibaldis frihetskjempere. Den port som står der nå er en rekonstruksjon fra 1854.


== Litteratur ==
Filippo Coarelli: Rom. Ein archäologischer Führer. Herder, Freiburg (Breisgau) o.a. 1981, ISBN 3-451-17247-X, s. 25. 32.
Samuel Ball Platner, Thomas Ashby: A Topographical Dictionary of Ancient Rome. Oxford University Press, London 1929, s. 404  (online).
Lawrence Richardson Jr.: A New Topographical Dictionary of Ancient Rome. Johns Hopkins University Press, Baltimore MD o.a. 1992, ISBN 0-8018-4300-6, s. 300.
Antico Caffè Greco

Antico Caffè Greco (ofte bare kalt Caffè Greco) er en kafé som er blitt et historisk landemerke i Roma. Den åpnet i 1760 i Via dei Condotti nær Spansketrappen. Den er Romas eldste bar, og Italias nest eldste, etter Caffè Florian i Venezia.


== Historie ==
Kafeen har sitt navn etter sin greske eier, som åpnet den i 1760.I lange tider har Caffè Greco vært et tilholdssted for forfattere, politikere, kunstnere og notabiliteter i Roma.Skikkelser som Stendhal, Johann Wolfgang von Goethe, Edvard Grieg, Arthur Schopenhauer, Bertel Thorvaldsen, Mariano Fortuny, lord Byron, Franz Liszt, John Keats, Ibsen, H.C. Andersen, Felix Mendelssohn, Bjørnstjerne Bjørnson, Hector Berlioz, Richard Wagner, Nikolaj Gogol, Carlo Levi, María Zambrano, kardinal Gioacchino Pecci (som ble pave Leo XIII), Orson Welles, Gabriele D'Annunzio, José Casado del Alisal, Eduardo Rosales, Dióscoro Puebla, og til og med Casanova har drukket sin kaffe der. 
Den tyske forfatter E.T.A. Hoffmann skildret kafeen minneverdig i tredje og syvende kapittel av Prinzessin Brambilla. Asmus Jacob Carstens som kom til Roma i 1792, hadde sagt fra seg sølvmedaljen han vant ved kunstakademiet i København i 1781, og det var på Caffè Greco at han 20. februar 1796 skrev det legendariske brevet der han brøt med kunstakademiet i Berlin: «Jeg tilhører ikke berlin-akademiet, men menneskeheten, som har rett til å kreve av meg det beste av mine evner.»Den 23. oktober 2019 ble Caffè Greco truet med opphør fordi leiekontrakten utløp – enda den var beskyttet som ett av Italias Beni Culturali. Det italienske kulturministeriet erklærte i 1953 at kafeen var et «monument av historisk og nasjonal interesse», og den var fremdeles åpen i 2021.


== Se også ==
Caffè Michelangiolo
Babington's tea room


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Antico Caffè Greco – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Willy Pocino, Il "Caffè" piu antico di Roma
The Coffee Locator, Around Italy in 7 historic coffee bars Arkivert 9. juni 2019 hos Wayback Machine.
Natalja Bondartsjuk

Natalja Bondartsjuk (russisk:  Наталья Бондарчук; født 27. apriljul./ 10. mai 1950greg. i Moskva er en sovjet-russisk filmskaper og skuespiller.Bondartsjuk vokste opp i Moskva. Begge foreldrene var skuespillere; faren Sergej Bondartsjuk kom fra Ukraina og moren Inna Makarova fra Sibir. Natalja Bondartsjuks store internasjonale gjennombrudd var hovedrollen som Hari i Andrej Tarkovskijs meditative psykodrama Solaris (1972) som utspiller seg på en romstasjon.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Natalja Bondartsjuk på Internet Movie Database 
(sv) Natalja Bondartsjuk i Svensk Filmdatabas 
(da) Natalja Bondartsjuk på Filmdatabasen 
(fr) Natalja Bondartsjuk på Allociné 
(en) Natalja Bondartsjuk på AllMovie 
(en) Natalja Bondartsjuk hos The Movie Database
Melocarvalhosia

Melocarvalhosia er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae). 


== Utbredelse ==
Arten er beskrevet fra Argentina.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien smellere, Elateroidea
Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
Underfamilien kamråtevedbiller (Melasinae) Fleming, 1821
Stammen Dirhagini Reitter, 1911
Slekten Melocarvalhosia Cobos, 1957
Melocarvalhosia balisticoides Cobos, 1957


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata
Carl Henry Fyhn

Carl Henry Fyhn (født 27. januar 1853 i Trondheim, død 1. oktober 1940 i Sarpsborg) var en norsk prest og politiker for Venstre.Fyhn tok eksamen ved Skien skole i 1870 og blei cand.theol. i 1876 med practicum året etter. I studieåra var han huslærer i Sandvika og lærervikar i Fredrikstad. Etter studiene var han noen år lærer ved han ved Aars og Voss' skole og ved Falsens jenteskole i hovedstaden. Fra 1878 hadde han kirkelige stillinger: først som kateket i Farsund, deretter konstituert sokneprest i Fredriksvern fra 1883. I 1895 blei han konstituert som residerende kapellan i Trefoldighet menighet i Kristiania. Seinere samme år blei han utnevnt til sokneprest i Sarpsborg, og dette embetet hadde han fram til 1925.Han hadde ei rekke kommunale verv i Fredriksvern (=Stavern), blant annet som medlem av herredsstyret 1886–1895 og ordfører 1888–1895. I Sarpsborg satt han i bystyret 1902–1919 og var ordfører 1905–07. Også her hadde han flere andre verv, blant annet som formann i skolestyret. Han var også aktiv i misjonsarbeidet. Han bidrog i flere prekensamlinger og var litteraturanmelder i Aftenposten, hovedsakelig for teologisk litteratur.I valgperioden 1903–1906 var Fyhn vararepresentant til Stortinget fra bykretsen Sarpsborg. Seinere blei han fast representant for samme krets i perioden 1916–1918. Han var ei kort tid med i sosialkomiteen, deretter i næringskomiteen.Han var svoger av stortingsrepresentant Henrik Leganger Frisak.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Carl Henry Fyhn hos Norsk senter for forskningsdata
Emilie Frich

Emilie Christine Frich (født Richter 4. oktober 1834 på Mæle i Stjørdal, død 24. oktober 1928 i Oslo) var en norsk forfatter.
Emilie Frich var datter av brukseier og ordfører Ole Øvre Richter (1801-1865) og Birgitte Lucie Wang. Hun ble i 1859 gift med cand.theol. og senere sogneprest og stiftsprost David Christopher Frich (1833–1917), og var mor til forfatteren Øvre Richter Frich (1872-1945).
Etter at ektemannen gikk av med pensjon i 1909, bosatte han og hustruen Emilie Frich seg i Briskebyveien 34 i Kristiania. Huset ble sammenlignet med de prestegårdene ekteparet tidligere hadde hatt tilhold i, i Eid i Romsdal, Byneset ved Trondheim og på Vang ved Hamar.Emilie Frichs eneste bokutgivelse er den posthumt utgitte Minner fra et langt og lykkelig liv – nedskrevet for slekten i årene 1921-28.


== Bibliografi ==
1929: Minner fra et langt og lykkelig liv – nedskrevet for slekten i årene 1921-28, Hanches forlag


== Referanser ==


== Kilder ==
Dette skrev kvinner. Oslo: Skolen. 1984. s. 72. ISBN 8257900109.
Monrosina

Monrosina er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae). 


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Argentina.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien smellere, Elateroidea
Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
Underfamilien linderåtevedbiller (Macraulacinae) Fleutiaux, 1922
Stammen Echthrogasterini Cobos, 1964 (usikker plassering)
Slekten Monrosina Cobos, 1958
Monrosina anelastoides Cobos, 1958


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata
Haywardius

Haywardius er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae). 


== Utbredelse ==
Arten er beskrevet fra Argentina.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien smellere, Elateroidea
Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
Underfamilien kamråtevedbiller (Melasinae) Fleming, 1821
Stammen Dirhagini Reitter, 1911
Slekten Haywardius Cobos, 1958
Haywardius quadrifoveolatus Cobos, 1958


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata
Basilewskydia

Basilewskydia er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae). 


== Utbredelse ==
Slekten forekommer i Sentral-Afrika (Kongo, Ekvatorial-Guinea).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien smellere, Elateroidea
Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
Underfamilien kamråtevedbiller (Melasinae) Fleming, 1821
Stammen Xylobiini Reitter, 1911
Slekten Basilewskydia Cobos, 1959
Basilewskydia insularis Cobos, 1961
Basilewskydia notabilis Cobos, 1959


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata
Olbrechtsia

Olbrechtsia er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Kongo.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien smellere, Elateroidea
Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
Underfamilien linderåtevedbiller (Macraulacinae) Fleutiaux, 1922
Stammen Echthrogasterini Cobos, 1964 (usikker plassering)
Slekten Olbrechtsia Cobos, 1959
Olbrechtsia insignis Cobos, 1959


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata
Ceballosmelasis

Ceballosmelasis er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Sørøst-Asia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien smellere, Elateroidea
Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
Underfamilien kamråtevedbiller (Melasinae) Fleming, 1821
Stammen Ceballosmelasini Muona, 1993
Slekten Ceballosmelasis Cobos, 1965
Ceballosmelasis elongatissimus Cobos, 1965


== Eksterne lenker ==
(en) Ceballosmelasis i Global Biodiversity Information Facility
Feiermesternes Landsforening

Feiermesternes Landsforening (FLF) ble stiftet i 1945 og er en uavhengig landsomfattende interesseorganisasjon for feiere. Landsforeningen er bygget opp av en sentral ledelse, samt lokalavdelinger i fylkene. Foreningen er medlem i den Europeiske Skorsteinsfeiermester føderasjonen (ESCHFOE).FLF har som formål å fremme den faglige utvikling innen feierfaget, og å bidra til opplysninger om feierfaget og dets gjøremål. Landsforeningen gir ut et tidsskrift, Miljø & Brann 4 ganger i året. FLF har sterkt fokus på brannforebyggende arbeid og da spesielt i tilknytning til bolig. Deriblant gode, sikre og energieffektive og miljøvennlige fyringsanlegg.


== Referanser ==
Babington’s tea room

Babington's tea room, som ble etablert i 1893, er et  tradisjonelt engelsk teetablissement ved foten av Spansketrappen ved Piazza di Spagna i Roma.


== Historie ==
Terommet ble åpnet av to unge engelske ladies som kom til Roma i 1893, Isabel Cargill, datteren av kaptein Cargill som grunnla Dunedin i New Zealand, og  Anna Maria Babington, som nedstammet fra Antony Babington som ble hengt i 1586 for å ha konspirert mot Elizabeth I. De investerte sine 100 pund sparepenger i et terom og et leserom. På den tiden var det ikke vanlig for italienere å drikke te, så det var et risikoforetak. Te fikk man bare på apoteker. Men Babingtons tearoom ble raskt populært; både italienere og dessuten engelskmenn på europarundreise kom, og fordi det ble det av et Roma som feiret jubileum og sølvbryllupet til kongelighetene Umberto I og Margherita.
Først var etablissementet på Via dei Due Macelli, en sidegate ut fra Piazza di Spagna, men fremgangen gjorde at de sikret seg adressen Piazza di Spagna 23. Det er i førsteetasjen i et palazzo fra 1700-tallet, tegnet av Francesco de Sanctis, Spansketrappens arkitekt.
Under første verdenskrig klarte det seg godt, og under fascismen og andre verdenskrig kunne de holde på, til tross for Mussolinis ellers anti-engelske politikk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Babington's tea room (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Palazzo di Propaganda Fide

Palazzo di Propaganda Fide er et barokkpalass i Roma, tett på Piazza di Spagna. I palasset, som stod ferdig i 1667, har Kongregasjonen for folkenes evangelisering sine lokaler. Her er blant annet Cappella dei Re Magi, et kapell oppkalt etter de hellige tre konger. Kapellet ble tegnet av Francesco Borromini.


== Eksterne lenker ==
(en) Palazzo di Propaganda Fide (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Buckiella

Buckiella er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae). 


== Utseende ==
En nokså liten (ca. 6 millimeter), avlang, mørkt rødbrun råtevedbille med kamformede antenner. Oversiden er tett punktert og fint hårete. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd, fasettøynene ganske store. Antennene er 11-leddete, kamformede, omtrent 0,4 ganger kroppslengden. Brystskjoldet (pronotum) er firkantet (rundet foran), noe bredere enn langt, med litt uttrukne bakhjørner. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. Dekkvingene er avlange, jevnbrede, så brede som eller litt smalere enn brystskjoldet. De har tydelige lengdestriper. Beina er temmelig korte og spinkle.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Brasil.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien smellere, Elateroidea
Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
Underfamilien kamråtevedbiller (Melasinae) Fleming, 1821
Stammen Dirhagini Reitter, 1911
Slekten Buckiella Cobos, 1965
Buckiella novissima Cobos, 1965


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata
FinansWatch

FinansWatch er en nettavis som ble etablert i januar 2020 og har planlagt lansering våren 2020. FinansWatch er en abonnementsbasert, uavhengig og objektiv bransjeavis som retter seg mot alle som har interesse for den norske finanssektoren.
Tjenesten dekker små og store nyheter innenfor finansbransjen, fra breaking news til dybdeartikler. Dekningen omfatter banker og andre selskaper innen finans, pensjon, forsikring og fintech, samt personer i bransjen og reguleringen av sektoren.
FinansWatch ledes av redaktør Magnus Eidem (f. 1975) som tidligere har jobbet 14 år i Dagens Næringsliv.
FinansWatch er et søsken til danske Finanswatch.dk, som er eid av Watch Medier A/S. Watch Medier er en del av Danmarks største nyhetskonsern, JP/Politikens Hus (da), og ble etablert i 2010. Watch Medier består i dag av en redaksjon på 65 journalister fordelt på 13 redaksjoner.


== Referanser ==