jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Phausis

Phausis er  en slekt av lysbiller. 


== Utseende ==
Små til middelsstore (3-8,5 millimeter), avlange, noe flate, gjerne mørkbrunlige lysbiller. Hos hannene er hodet gjerne dekket av pronotum sett ovenfra. Antennene er fjærformede.


== Levevis ==
Lysbillene er nattaktive insekter. De finnes i mange ulike naturtyper (habitat), som fuktige enger, langs skogsbryn, bekker, i hager og parker.  
I denne gruppen sender ikke alle artene ut lys som voksne.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Nord-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

Orden biller (Coleoptera)
Underorden  Polyphaga
Overfamilie  Cantharoidea
Familien lysbiller (Lampyridae Fleming, 1821)
underfamilie lysbiller (Lampyrinae) Latreille, 1817
stamme Lamprohizini Kazantsev, 2010 eller Lucidotini
slekten Phausis LeConte, 1851 - 10 arter, Nord-Amerika:
Phausis californica Fender, 1966
Phausis dorothae Fender, 1961
Phausis inaccensa LeConte, 1878
Phausis luminosa Fender, 1966
Phausis marina Fender, 1966
Phausis nigra Hopping, 1937
Phausis reticulata (Say, 1825) 
Phausis rhombica Fender, 1961
Phausis riversi LeConte, 1885
Phausis skelleyi Fender, 1961


== Referanser ==


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter [1] besøkt 16.9. 2022
(en) Phausis i Encyclopedia of Life 
(en) Phausis i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Phausis hos Fossilworks 
(en) Phausis hos ITIS 
(en) Phausis hos NCBI 
(en) Kategori:Phausis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Lamprohiza – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Phausis – detaljert informasjon på Wikispecies
Verband der Diözesen Deutschlands

Verband der Diözesen Deutschlands (VDD), Sammenslutningen av tyske bispedømmer, er en sammenslutning av de tyske katolske bispedømmer for ivaretagelse av deres felles tarv og oppgaver på rettslige og økonomiske områder. Det har sitt sete i Bonn.
Sammenslutningen ledes av formannen av Den tyske katolske bispekonferanse og er er juridisk person som Körperschaft des öffentlichen Rechts. Den ble etablert i Forbundsrepublikken Tyskland på de tyske biskopers vårmøte i Stuttgart i 1968.
Sammenslutningen er tilorden Institut für Staatskirchenrecht der Diözesen Deutschlands i Bonn.
VDD er eneaksjonær i Medienhaus GmbH (Bonn), som driver flere datterselskaper: KNA-Katholische Nachrichten-Agentur GmbH, som igjen inkluderer dreipunktdrei mediengesellschaft mbH som blant annet forestår kinoportalen Filmdienst.de og magasinet Medienkorrespondenz, og  APG – Allgemeine gemeinnützige Programmgesellschaft mbH, som igjen driver internettportalen katholisch.de og  Katholisches Filmwerk (KFW)  og fungerer som navet for alle TV-aktiviteter i den katolske kirke.VDD finansierer også nesten fullstendig Zentralkomitee der deutschen Katholiken (Sentralkomiteen for tyske katolikker - 97 % i 2020). I 2020, ifølge VDD, tjente ZdK 2 522 035 euro.Tilskudd fra VDD hjelper – også innenfor rammen av den økonomiske utjevning mellom de deltakende bispedømmene – særlig de østtyske bispedømmene til å finansiere sine budsjetter.Forlagsgruppen Weltbild var eid av VDD frem til 30. juni 2014.
En strukturreform trådte i kraft 1. november 2019, ifølge hvilken VDD har følgende organer i samsvar med paragraf 4 i vedtektene:
Generalforsamling (Vollversammlung)
Sammenslutningsråd (Verbandsrat)
Forretningsfører (Geschäftsführer)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Der Verband auf den Seiten der Deutschen Bischofskonferenz
Fritjof Frøknes vei

Fritjof Frøknes vei (1-27, 2-20) er en vei på Røyse i Hole kommune. 
Veien er en sidevei til Gomnesveien, på østsiden av denne. Den går i en sløyfe i nordenden, ved Dronning Ingeborgs vei og Fjordgløttveien, og den har en sørgående veiarm som går ned til Fjellsveien. Veien ligger cirka 121 meter over havet ved avkjøringen fra Gomnesveien.


== Bildegalleri ==


== Se også ==
Sagaen om Fridtjov den frøkne


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fritjof Frøknes vei – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Rasmus Agerup Langaard

Rasmus Agerup Langaard (1860–1908) var en norsk generalkonsul og fabrikkeier.
Han var eneste sønn etter Langaards tobaksfabrik-gründeren Conrad Langaard, og tok over ledelsen for bedriften da faren døde i 1897. Tobakksfabrikken hadde da ca. 400 ansatte. Tobakksbedriften fortsatte med framgang og utvidelser under hans ledelse, men hans ledertid ble kort. Han døde allerede i 1908, bare 48 år gammel. 
Rasmus Agerup Langaard etterlot seg større legater til fordel for Langaards funksjonærer og medarbeidere.


== Referanser ==
Pyrocoelia

Pyrocoelia er en slekt av biller i delgruppen (underfamilien) lysbiller (Lampyrinae) i familiegruppen lysbiller.


== Utseende ==
Hannene er middelsstore  (gjerne 8-10 millimeter), avlange, gjerne røde og svarte lysbiller. Hodet er vanligvis dekket av pronotum, antennene nokså korte og trådformede. Hunnene er larvelignende (neoteniske).


== Utbredelse ==
Utbredt i Asia.


== Systematisk inndeling ==

Orden Biller (Coleoptera)
Underorden  Polyphaga
Overfamilie  Cantharoidea
Familien lysbiller (Lampyridae Fleming, 1821)
underfamilie lysbiller (Lampyrinae) Latreille, 1817
stamme Lampyrini Latreille, 1817
slekt Pyrocoelia Gorham, 1880


=== Liste over artene ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pyrocoelia i Encyclopedia of Life 
(en) Pyrocoelia i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Pyrocoelia hos ITIS 
(en) Pyrocoelia hos NCBI 
(en) Kategori:Pyrocoelia – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Pyrocoelia – detaljert informasjon på Wikispecies
Theresa Eslund

Theresa Eslund (født Nielsen; 20. juli 1986) er en dansk tidligere fotballspiller.


== Spillerkarriere ==
Hun var med å vinne den danske Elitedivisionen med Brøndby en rekke ganger. I 2012 ble hun kåret til årets kvinnelige fotballspiller i Danmark.Før 2017-sesongen signerte hun for Vålerenga i Toppserien. Hun ble i 2017 rangert som nr. 52 på listen over de 200 beste kvinnelige fotballspillerne i verden av The Offside Rule, en podcast av The Guardian. Hun spilte totalt 26 kamper og scoret to mål for Vålerenga i 2017-sesongen, og var med å spille laget til cupfinale.I januar 2018 signerte hun for amerikanske Reign FC. I november 2019 ble det kjent at hun vendte tilbake til Brøndby.I mai 2021 kunngjorde hun at hun la opp som fotballspiller.Hun spilte 133 kamper for det danske A-landslaget, og scoret fem mål. I EM 2017 scoret hun målet som sendte Danmark til semifinale etter å ha slått Tyskland 2–1. Danmark tok til slutt sølv i mesterskapet.


== Privatliv ==
Hun giftet seg i 2018, og i 2019 byttet hun etternavn fra Nielsen til Eslund.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Theresa Eslund – UEFA 
(en) Theresa Eslund – WorldFootball.net 
(en) Theresa Eslund – Soccerway 
(da) Theresa Eslund – Dansk Boldspil-Union 
(no) Theresa Eslund – Norges Fotballforbund 
(de) Theresa Eslund – Soccerdonna 
(en) Theresa Eslund – FBref
Amazarashi

Amazarashi, tidligere STAR ISSUE, er et japansk rockeband. Det er fra Aomori og ble etablert i 2007. Hiromu Akita er sanger og Manami Toyokawa spiller keyboard. De byttet til sitt nåværende navn i 2010.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Amazarashi på Apple Music 
(en) Amazarashi på Discogs 
(en) Amazarashi på MusicBrainz 
(en) Amazarashi på Spotify 
(en) Amazarashi på AllMusic
Phosphaenus

Phosphaenus er  en slekt av lysbiller. 


== Utseende ==
Middelsstore (6-8 millimeter), avlange, noe flate, mørkbrunlige lysbiller. Hannene har reduserte dekkvinger som ikke dekker det meste av bakkroppen, også flygevingene er reduserte og de kan ikke fly. Antennene er trådformede, nokså kraftige. Hunnene mangler helt vinger, men har noralt utviklede, «voksne» antenner.


== Levevis ==
Lysbillene er nattaktive insekter. De finnes i mange ulike naturtyper (habitat), som fuktige enger, langs skogsbryn, bekker, i hager og parker.  Larvene eter gjerne meitemark.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Europa nord til det sørligste Sverige og Finland, innført til Nord-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

I tillegg til den beskrevne arten er to former til identifisert ved hjelp av DNA-strekkoding, men disse har foreløpig ikke fått formelle navn.

Orden biller (Coleoptera)
Underorden  Polyphaga
Overfamilie  Cantharoidea
Familien lysbiller (Lampyridae Fleming, 1821)
underfamilie lysbiller (Lampyrinae) Latreille, 1817
stamme Lucidotini Lacordaire, 1857
understammen Photinina LeConte, 1881
slekten Phosphaenus Fourcroy, 1785
Phosphaenus hemipterus (Goeze, 1777)


== Referanser ==


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
UK Beetles - Phosphaenus hemipterus [1](en) Phosphaenus i Encyclopedia of Life 
(en) Phosphaenus i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Phosphaenus hos Artsdatabanken 
(sv) Phosphaenus hos Dyntaxa 
(en) Phosphaenus hos Fauna Europaea 
(en) Phosphaenus hos ITIS 
(en) Phosphaenus hos NCBI 
(en) Kategori:Phosphaenus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Phosphaenus – detaljert informasjon på Wikispecies
Calyptocephalus

Calyptocephalus er  en slekt av lysbiller. 


== Utseende ==
Middelsstore, avlange, noe flate lysbiller. Hos hannene er hodet gjerne dekket av pronotum sett ovenfra. Antennene er trådformede.


== Levevis ==
Lysbillene er nattaktive insekter. De finnes i mange ulike naturtyper (habitat), som fuktige enger, langs skogsbryn, bekker, i hager og parker.  
I denne gruppen sender ikke alle artene ut lys som voksne.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i den Nye verden, mest i den neotropiske økosonen.


== Systematisk inndeling ==

Orden biller (Coleoptera)
Underorden  Polyphaga
Overfamilie  Cantharoidea
Familien lysbiller (Lampyridae Fleming, 1821)
underfamilie lysbiller (Lampyrinae) Latreille, 1817
stamme Pleotomini Summers, 1874
slekten Calyptocephalus Gray, 1832 - 17 arter
Calyptocephalus albolateralis Pic, 1930
Calyptocephalus boliviensis Pic, 1927
Calyptocephalus comatus E.Olivier, 1895
Calyptocephalus externus Pic, 1927
Calyptocephalus fasciatus Gray, 1832
Calyptocephalus flavonotatus Pic, 1924
Calyptocephalus goryi Laporte, 1833
Calyptocephalus gratiosus E.Olivier, 1885
Calyptocephalus maculatus Pic, 1924
Calyptocephalus melanoceras E.Olivier, 1907
Calyptocephalus melanopterus E.Olivier, 1909
Calyptocephalus nigroapicalis Pic, 1932
Calyptocephalus opimus E.Olivier, 1909
Calyptocephalus perroudi Pic, 1936
Calyptocephalus picturatus E.Olivier, 1911
Calyptocephalus superbus Pic, 1924
Calyptocephalus thoracicus Laporte, 1833


== Referanser ==


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter [1]
(en) Calyptocephalus hos ITIS
Froksmoen

Froksmoen (1-35, 2-36) er en vei ved Juveren naturreservat i Ringerike kommune. 
Veien er en sidevei til Norderhovsveien, på østsiden av denne. Den starter på sørsiden av Juveren naturreservat, går sørøstover gjennom myrområdet som også heter Froksmoen, og stopper cirka 200 meter fra Froksveien. Veien ligger cirka 66 meter over havet ved avkjøringen fra Norderhovsveien.Juverveien er en sidevei til Froksmoen.


== Bildegalleri ==

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Froksmoen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Luciola

Luciola er  en slekt av biller. Disse insektene har fått sitt navn ettersom de er istand til å frambringe lys.


== Utseende ==
Hos de fleste arter mangler hunnindividene vinger, de har bare noen svært korte utvekster som ikke rekker lengre enn til det første bakkroppsegmentet.  Derfor er det ikke så rart at en av artene ble kalt for sankthansorm. Hos mange, blant annet den norske arten, er hunnene larvelignende, såkalte larviforme hunner. Hannene ser ut som mer normale biller, med bløte dekkvinger. De er vanligvis avlange på kroppsform, antennene
Hodet er nedoverbøyd og skjult fra oversiden av det store brystskjoldet (pronotum), som er forlenget framover og dekker hodet. Antenner er korte og trådformede og har elleve ledd og er festet tett sammen, mellom fasettøynene.


== Levevis ==
Lysbillene er nattaktive insekter. De finnes i mange ulike naturtyper (habitat), som fuktige enger, langs skogsbryn, bekker, i hager og parker.  De finnes i lavlandet, men kan også finnes oppover i fjellet, men ikke over skog-grensen. Larvene til sankthansormen, som lever i Norge, spiser skallbærende snegler, som de dreper med et giftig bitt. De sprøyter så inn fordøyelsesenzymer som langsomt løser opp sneglen, og slurper i seg innholdet. De kan leve ganske lenge på en snegle.
De spesielle lysproduserende organene er plassert på bakkroppen.  Larvene lyser nok som en advarsel til rovdyr om at de kan inneholde giftige kjemikalier.  Men for de voksne er det ofte hunnen som sender ut lysblink. Hun er vingeløs, sitter i vegetasjonen og gjør det for å tiltrekke seg partnere.
Hunnene kryper opp i vegetasjonen like før det blir mørkt. De velger gjerne en åpen plass slik at lyset kan ses på lang avstand. Hannene som flyr lavt over vegetasjonen, straks de oppfatter hunnes lyssignal, flyr de til henne. I tropiske strøk er det mange ulike arter og de har utviklet egne lyssignaler (blinking) for å kunne kjenne igjen individer fra samme art.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Asia, med noen få arter i Sør-Europa.


== Systematisk inndeling ==

Orden biller (Coleoptera)
Underorden  Polyphaga
Overfamilie  Cantharoidea
Familien lysbiller (Lampyridae Fleming, 1821)
underfamilie Luciolinae Lacordaire, 1857
stamme Luciolini Lacordaire, 1857
slekten Luciola Laporte de Castelnau, 1833 - ca. 240 arter


=== Liste over artene ===


== Referanser ==


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
(en) Luciola – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Luciola i Encyclopedia of Life 
(en) Luciola i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Luciola hos Artsdatabanken 
(sv) Luciola hos Dyntaxa 
(en) Luciola hos Fauna Europaea 
(en) Luciola hos Fossilworks 
(en) Luciola hos ITIS 
(en) Luciola hos NCBI 
(en) Kategori:Luciola – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Luciola – detaljert informasjon på Wikispecies
Den østerrikske hockeyligaen 2022/23

Den østerrikske hockeyligaen 2022/23, også kalt ICE Hockey League 2022/23 er den 94. sesongen av Østerrikes øverste nivå i ishockey. Nye lag i serien er Asiago fra Italia og Mal:Ik/lag/Vorarlberg fra Østerrike. Bratislava Capitals og Znojmo deltar ikke i denne sesongens utgave.


== Tabellen ==


== Lagene ==


== Sluttspillet ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Margrethe Fredheim

Margrethe Fredheim (født 17. september 1987) er en norsk operasanger (sopran) fra Sandefjord. Hun er ansatt ved Staatstheater Kassel i Tyskland. Fredheim har vunnet flere internasjonale priser, deriblant førstepris i Lauritz Melchior International Singing Competition i 2020 og førstepris i Hong Kong International Operatic Singing Competition 2018.


== Bakgrunn ==
Etter tre år på musikklinjen ved Sandefjord videregående skole studerte Fredheim sang ved Norges musikkhøgskole, Kunsthøgskolen i Oslo og Manhattan School of Music. Hun gjorde i mai 2014 sin debut i Universitetets aula. I 2015 ble hun fast ansatt ved Theater Erfurt, der hun jobbet frem til ansettelsen i Kassel i 2021. I tillegg til et bredt opera-repertoar har hun opptrådt på en rekke konserter, og skulle i 2020 debutere på Royal Opera House, men debuten ble avlyst som følge av covid-19-pandemien.


== Roller (utvalg) ==
Elsa (Lohengrin)
Agathe (Der Freischütz)
Marie (Wozzeck)
Euridice (Orfeus og Evrydike)
Pamina (Tryllefløyten)
Fiordiligi (Cosi fan Tutte)
Donna Anna (Don Giovanni)
Mimi (La Bohème)
Hanna Glawari (Den glade enke)
Marenka (Den solgte brud)
Miss Jessel (The turn of the Screw)
Irmengard (Agnes von Hohenstaufen)


== Referanser ==
Eugeusis

Eugeusis er  en slekt av lysbiller. Disse insektene har fått sitt navn ettersom de er istand til å frambringe lys. 


== Utseende ==
Hannene er middelsstore, avlange, røde og svarte lysbiller med kamformede antenner.


== Levevis ==
Lysbillene er nattaktive insekter. De finnes i mange ulike naturtyper (habitat), som fuktige enger, langs skogsbryn, bekker, i hager og parker.  De finnes i lavlandet, men kan også finnes oppover i fjellet, men ikke over skog-grensen. Larvene til sankthansormen, som lever i Norge, spiser skallbærende snegler, som de dreper med et giftig bitt. De sprøyter så inn fordøyelsesenzymer som langsomt løser opp sneglen, og slurper i seg innholdet. De kan leve ganske lenge på en snegle.
De spesielle lysproduserende organene er plassert på bakkroppen.  Larvene lyser nok som en advarsel til rovdyr om at de kan inneholde giftige kjemikalier.  Men for de voksne er det ofte hunnen som sender ut lysblink. Hun er vingeløs, sitter i vegetasjonen og gjør det for å tiltrekke seg partnere.
Hunnene kryper opp i vegetasjonen like før det blir mørkt. De velger gjerne en åpen plass slik at lyset kan ses på lang avstand. Hannene som flyr lavt over vegetasjonen, straks de oppfatter hunnes lyssignal, flyr de til henne. I tropiske strøk er det mange ulike arter og de har utviklet egne lyssignaler (blinking) for å kunne kjenne igjen individer fra samme art.


== Utbredelse ==
Artene lever på Sri Lanka.


== Systematisk inndeling med noen arter ==

Orden biller (Coleoptera)
Underorden  Polyphaga
Overfamilie  Cantharoidea
Familien lysbiller (Lampyridae Fleming, 1821)
underfamilie Ototretinae McDermott, 1964
slekten Eugeusis Westwood, 1853
Eugeusis palpator Westwood, 1853
Eugeusis ramicornis (Janisova & Bocakova, 2009)


== Referanser ==


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen er ikke koblet til Wikidata
Sarah Shahi

Sarah Shahi (persisk سارا شاهی: ), (født Aahoo Jahansouzshahi 10. januar 1980 i Euless, Texas) er en amerikansk skuespiller, modell og cheerleader.
Shihi er mest fra rollen som Sameen Shaw i serien «Person of Interest». Hun har også ftt oppmerksomhet for sin rolle i Netflix-serien «Sex Life».


== Bakgrunn ==
på sin fars siden stammer Shahi fra det iranske dynatiet Qajar. Hennes mormor var spansk. Med den bakgrunnen prater Shahi både spansk, persisk og engelsk. 19 år gammel ble Shahi kåret til Miss Fort Worth og ble kort tid etter tatt opp i Dallas Cowboys Cheerleaders. I 2000 ble hun covergirl på deres kalender. Deretter ble veien til TV kortere og hun har hatt sentrale roller i sereier som  i The L Word og Fairly Legal.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Sarah Shahi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sarah Shahi på Internet Movie Database 
(no) Sarah Shahi hos Filmfront 
(sv) Sarah Shahi i Svensk Filmdatabas 
(da) Sarah Shahi på Filmdatabasen 
(da) Sarah Shahi på Scope 
(fr) Sarah Shahi på Allociné 
(en) Sarah Shahi på AllMovie 
(en) Sarah Shahi hos Turner Classic Movies 
(en) Sarah Shahi hos Rotten Tomatoes 
(en) Sarah Shahi hos The Movie Database
Lilleøya naturreservat (Bærum)

Lilleøya naturreservat på Fornebu i Bærum kommune ble opprettet 27. juni 2008. Lilleøya er en halvøy som stikker ut på Oksenøya mellom Holtekilen og Storøykilen, nordvest på Fornebulandet. Dette er det største området med noenlunde naturlig vegetasjon som er igjen på Fornebu.Formålet med vernet er å bevare et egenartet område med en spesiell naturtype som kjennetegnes ved stor variasjon i vegetasjonstyper og med mange sjeldne arter. Området har særskilt høy verdi på grunn av det store biologiske mangfoldet og egner seg godt som referanseområde for forskning og undervisning.Lilleøya har vært beskyttet for utbygging og slitasje da området ligger vis-à-vis vestre del av flystripa til den tidligere hovedflyplassen. Området har stor variasjon av vegetasjonstyper innen et svært lite areal (edelløvskog, gran- og furuskog, svartorskog, ulike typer busksamfunn, kalktørreng, kalkbergvegetasjon og ulike typer strandvegetasjon og kulturbetinget vegetasjon). Denne variasjonen av vegetasjonstyper legger grunnlaget for en ekstrem artsrikdom når det gjelder karplanter både i regional og nasjonal sammenheng. Det er registrert fire rødlistede karplanter i området: rognasal, dverggylden, norsk asal og oslosildre.Verneområdet er populært for friluftsliv med mange stier, og strandsonen brukes mye til bading og soling. Dette medfører en del slitasje på området. Deler av området er også preget av gjengroing. Sør for området ligger Oslo sjøflyplass, Lilløykilen med mye aktivitet.


== Referanser ==
Lilleøya naturreservat

Lilleøya naturreservat kan vise til:

Lilleøya naturreservat (Bærum)
Lilleøya naturreservat (Halden)
The Quatermass Experiment

The Quatermass Experiment er en britisk science fiction-serie som gikk på BBC i 1953. Serien var satt i en nær fremtid; Et britisk romskip bringer uforvarende med seg utenomjordiske vesener på sin retur til jorden. To av de tre astronautene ombord er forsvunnet og den tredje oppfører seg underlig etter å ha blitt infisert av noe som sakte muterer ham til en plantelignende organisme. Professor Quatermass klarer å analysere stoff tatt fra det muterte vesenet og innser at det kan drepe alt liv på jorden om det skulle smittes til andre levende vesener. Rollen som Quatermass ble spilt av Reginald Tate. Serien ble skapt av Nigel Kneale.
The Quatermass Experiment er den første serien om Professor Bernard Quatermass og ble svært populær i Storbritannia. Episodene ble kringkastet direkte fra et studio i London siden man ikke hadde muligheten til å kringkaste ferdiginnspilte tv-produksjoner på den tiden.Den ble etterfulgt av Quatermass II som ble sendt i 1955.
I 1955 kom en filmversjon kalt The Quatermass Xperiment, som var produsert av Hammer Film Productions og hadde Brian Donlevy i rollen som Quatermass. I 2005 lanserte BBC en tv-film basert på den originale serien med Jason Flemyng i rollen som Quatermass. Også denne ble sendt direkte fra studio slik som serien.


== Roller ==
Reginald Tate: Professor Bernard Quatermass
Isabel Dean: Judith Carroon
Duncan Lamont: Victor Carroon
Hugh Kelly: John Paterson
Paul Whitsun-Jones: James Fullalove
John Glen: Dr. Gordon Briscoe
Frank Hawkins: Detective Sergeant Best
Christopher Rhodes: Dr. Ludwig Rechenheim
Peter Bathhurst: Charles Greene
Philip Vickers: Ameriaknsk reporter
Edward David: Indisk Reporter
Richard Cuthbert: Kjemiker


== Se også ==
Quatermass II (1955)
Quatermass and the Pit (1958–1959)
Quatermass (1979)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Quatermass Experiment på Internet Movie Database
Vedenbatteriet

Vedenbatterietbatteriet, var en batteristilling i Halden bygget for Posisjonsartilleriet i opptakten til unionsoppløsningen i 1905.
Som ledd i en opprustning av Norge mot slutten av 1800-tallet ble det vinteren 1901-02 i Tistedalen ved Femsjøen anlagt et batteri med standplasser for 29 feltkanoner. Befestningen er en jordvollbefestning med traverser mellom standplassene. Hovedskuddretningene er fra nordøst, østover til sydvest. Batteriet kunne derved beskyte fremrykning nord for Femsjøen, gi støtte til fortene på Kristiansten og dekke deler av Tistedalen. I første rekke skulle Vedenbatterie dekke Iddveien og Allingmoveien.Batteriet var tenkt for fire Ehrhardt 7,5 cm og fire Cockerill-Nordenfelt M/1904 10,5 cm. En ser at det var standplasser til betydelig mere skyts. En planla derfor å flytte kanonene rundt etter behov. 
Som resultat av Karlstadforliket i september 1905 falt Vedenbatteriet innenfor den demilitariserte sone og måtte derfor nedlegges.
I 1935-37 overføres grunnen etter Vedenbatteriet fra Forsvaret til Berg herred. Formålet var å etablere Berg bygdetun. I dag kan en fortsatt finne spor etter vollene på Vedenbatteriet inne på området til Berg bygdetun.


== Eksterne lenker ==
[1]