jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Nygårdsporten

Nygårdsporten var en byport av tre på Nygård i Bergen.


== Historie ==
Porten ble oppført av kjøpmannen Johan Fredrik Fosswinckel, som eide eiendommen Nygård utenfor Bergen på midten av 1700-tallet. Porten lå nær stedet hvor den katolske St. Paul-kirken ligger nå. Fra porten anla Fosswinckel en tusen skritt lang allé av lindetrær (Nygårdsalléen) til sitt lyststed Florida lenger sør. Den gangen skilte porten mellom byen og landet og mellom Bergen by og Årstad. I 1870- og 1880-årene ble markene utenfor porten nedbygget på grunn av byens ekspansjon, og Nygårdsporten ble revet i 1872/73 i forbindelse med utbyggingen av området, Fosswinckels gate som er oppkalt etter Johan Fredrik Fosswinckel.Porten var bygget av tre og lignet noe på den eldre Stadsporten. På hver side av porten hadde Fosswinckel anbragt en latinsk innskrift på gavlen. På siden som vendte mot byen lød innskriften Et mihi et aliis («Både for meg og andre»). På den andre siden sto det Qvod novercans negat natura fert labor, ubertate divinitus data («Det som den stemoderlige naturen nekter, bringer arbeidet med guddommelig velsignelse»).
Porten er avbildet på en akvarell av Johan F. L. Dreier fra 1830, hvor man ser bergenserne promenere på veien foran porten. Den finnes også på et fotografi av Knud Knudsen fra omkring 1870.
Buekorpset Nygaards Bataljon hadde fast samlingsplass foran porten. Det såkalte «Nygårdsslaget» 18. mai 1869 fant sted da Nygaards Bataljon og Nordnæs Bataillon støtte sammen, etter at nordnesguttene kom marsjerende nordfra opp Sydneskleiven og oppdaget nygårdsguttene ved museet, men fortsatte likevel gjennom Nygårdsporten inn på markene som nygårdsguttene mente var deres. Foreldrene måtte tilkalle brannkorpset for å få en slutt på det voldsomme slagsmålet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Gjesdal, Carl O. Gram (1982). Byuniversitetet på berget. Universitetsforlaget. s. 78. ISBN 8200062252. 
Dietrichson, L. (1896). Svundne tider. Kristiania: Cappelen. s. 96.
Visten (Värmland)

Visten er innsjø nordvest for tettstedet Deje i Forshaga kommune i Sverige. Sjøen er ganske stor, med et areal på 32 kvadratkilometer. Den ligger likevel nokså inneklemt mellom Fryksdalen i vest og Klaraälven i øst. Nedbørsfeltet er derfor ikke stort, bare 190 kvadratlilometer.
I sjøen finnes både abbor, gjedde, lagesild, lake, ørret og ål. Det er tillatt med fiske fra båt, og det finnes utsettingsrampe for båt ved Doktorudden i sørenden av sjøen.Sjøens økologiske status betegnes som moderat (svensk: måttlig), mye på grunn av vannstandsendringer og noe forurensinger.


== Se også ==
Liste over innsjøer i Skandinavia


== Referanser ==
Sylacauga-meteoritten

Sylacaugameteoritten, en del av den kalt Hodges' meteoritt, er en meteoritt av type vanlig kondritt, stor som en grapefrukt, som den 30. november 1954 krasjet på taket til det av Ann Elizabeth Hodges (1920-1972) leide hus i Oak Grove i Sylacauga i Alabama i USA, mens hun lå og sov i sin stue. Den ødela Hodges' radio og skadet også henne selv; traff radioskapet som stod i rommet og spratt opp for så å treffe Hodges i armen og låret. Hodges kom godt fra det, men med blåmerker.
Nedslaget av Hodges meteoritt er det eneste (pr 2018) kjente tilfellet der man med sikkerhet vet at en meteoritt har truffet et menneske. Hodges-meteoritten var det større av de to fragmenter som ble funnet  av Sylacaugameteoritten.
Ann Hodges og hennes mann Eugene fikk etter en kontrovers til slutt beholde meteoritten. Hun donerye den i 1956 til Alabama Museum of Natural History.
Meteorittfragmentet har en vekt av 3,86 kilogram. Det er 18×12,5×12,5 centimeter og har en svart overflate etter det hete møtet med jordens atmosfære. Det er bare en liten del av en meteoritt som antas å ha veid mer enn 67 kilogram da det traff atmosfæren.Bonden Julius Kempis McKinney fant dagen etter, den 1. desember 1954, et annet og mindre fragment av meteoritten på 1,68 kilogram på en grusvei drøye tre kilometer fra Hodges' hus. Han solgte det til National Museum of Natural History innen Smithsonian Institute i Washington D.C. for en beløp som strakk til en liten gård og en bruktbil. Et tredje fragment antas å ha falt med nær Childersburg, noen kilometer nordvest for Oak Grove.


== Referanser ==


== Litteratur ==
John C. Hall: Hodges Meteorite Strike (Sylacauga Aerolite) på Encyclopedia of Alabama Arkivert 16. juni 2010 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
National Geographic: The True Story of History's Only Known Meteorite Victim
Svartevatn

Svartevatn er navn på mange større og mindre vann i Norge.
Svartevatn kan vise til

Svartevatn-magasinet, oppdemmet vannkraftmagasin i Bykle, Valle, Sirdal og Forsand kommuner
Svartevatn (Sirdal), mindre innsjø i Sirdal, og betegnelse på trafikknutepunkt like ved.
Samantha Eggar

Samantha Eggar (født 5. mars 1939 i Hampstead i London) er en britisk-amerikansk film-, teater-, fjernsyn- og stemmeskuespillerinne. Hun hadde sin karrierestart i det shakespearske teateret. Eggar fikk berømmelse for sin rolletolkning i William Wylers triller The Collector (1965), som resulterte i at hun vant Golden Globe-prisen for beste skuespillerinne i en spillefilm - drama og en nominasjon til Oscar for beste kvinnelige hovedrolle.
Senere hun tolket Emma Fairfax i Doctor Dolittle (1967), og det spilte i den amerikanske dramafilmen The Molly Maguires (1970). Tidlig på 1970-tallet flyttet Eggar til USA og Canada, hvor hun senere hadde hovedroller i en rekke skrekkfilmer, inkludert The Dead Are Alive (1972), The Uncanny (1977) og David Cronenbergs kultthriller The Brood (1979).
Eggar har også arbeidet som stemmeskuespillerinne i roller som Hera i Walt Disneys Hercules (1997), samt at hun lånte sin stemme til en rekke videospill, inkludert Gabriel Knight 3: Blood of the Sacred, Blood of the Damned og James Bond 007: Nightfire. Hennes fjernsyns opptredner inkluderer roller i Fantasy Island og en gjentagende rolle som Charlotte Devane i dagsåpeoperawn All My Children i 2000.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Samantha Eggar – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Samantha Eggar på Internet Movie Database 
(sv) Samantha Eggar i Svensk Filmdatabas 
(da) Samantha Eggar på Filmdatabasen 
(da) Samantha Eggar på Scope 
(fr) Samantha Eggar på Allociné 
(en) Samantha Eggar på AllMovie 
(en) Samantha Eggar hos Turner Classic Movies 
(en) Samantha Eggar hos Rotten Tomatoes 
(en) Samantha Eggar hos The Movie Database
Cassegrain-reflektor

En Cassegrain-reflektor er en teleskopmodell som ble oppfunnet 1672 av Laurent Cassegrain (1629-1693), en katolsk prest. Den er en reflektor som anvender seg av et konkavt hovedspeil. I et Cassegrain-teleskop bores et hull i midten av linsen og et konvekst speil plasseres midt i brennpunktet som styrer lyset gjennom dette hullet. Det finnes noen forskjellige typer av cassegrainmodeller:

En Schmidt-Cassegrain er en blanding mellom linse- og speilteleskop (såkalt katadioptriskt teleskop). I bunnen finnes et speil, såsom på reflektoren i et Newton-teleskop, men lengst fram i røret finnes også en linse, som på refraktoren. Ettersom speilet er sfærisk formet trengs en linse lengst fram for å rette opp feil i bildet. Det kompakte formatet er en av fordelene med Schmidt-Cassegrain-teleskopet. I og med at det blir kortere det enn motsvarende Newton-teleskopet blir det lettere å håndtere.  Konstruksjonen hjelper også til å redusere såkalt koma, som er et vanlig problem for Newton-teleskop.
En Maksutov-Cassegrain er en videreutvikling av Schmidt-Cassegrain. Den har en annerledes formet fremre linse (den krummer innover) som gjør teleskopet enda mer kompakt.


== Referanser ==
Elizabeth Hartman

Mary Elizabeth Hartman (født 23. desember 1943 i Youngstown i Ohio, død 10. juni 1987 i Pittsburgh i Pennsylvania) var en amerikansk skuespillerinne som er mest kjent for sin rolletokning i 1965-filmen A Patch of Blue hvor hun spilte den blinde jenta ved navn Selina D'Arcy, opp mot Sidney Poitier, en rolle som resulterte i hennes nominasjon til Oscar for beste kvinnelige hovedrolle og Golden Globe for beste skuespillerinne – spillefilmdrama. Det neste året spilte hun i Francis Ford Coppolas You're a Big Boy Now (1966) som Barbara Darling, en rolle som hun også ble nominert for andre gang til en Golden Globe denne gang for beste skuespillerinne – spillefilmmusikal eller -komedie.
På teaterscenen er hun best kjent for sin tolkning av Laura Wingfield i The Glass Menagerie og Emily Webb i Our Town. Sent på 1970-tallet hadde Hartmans karriere begynt å sakke av og hun avsluttet sin skuespillerkarriere etter å ha fullført som stremmerolle som Mrs. Brisby i Don Bluths animerte film The Secret of NIMH (1982). Hun avsluttet sitt liv fem år senere ved å hoppe ut av vinduet i sin leilighet i Pittsburgh i Pennsylvania.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Elizabeth Hartman – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Elizabeth Hartman på Internet Movie Database 
(sv) Elizabeth Hartman i Svensk Filmdatabas 
(da) Elizabeth Hartman på Filmdatabasen 
(da) Elizabeth Hartman på Scope 
(fr) Elizabeth Hartman på Allociné 
(en) Elizabeth Hartman på AllMovie 
(en) Elizabeth Hartman hos Turner Classic Movies 
(en) Elizabeth Hartman hos Rotten Tomatoes 
(en) Elizabeth Hartman hos The Movie Database 
(en) Elizabeth Hartman hos Internet Broadway Database
Dobsonteleskop

Et dobsonteleskop er i grunnen en reflektor på en altasimutal montering. Teleskopet er oppkalt etter amatørastronomen John Dobson som viste fram sin oppfinnelse på midten av 1950-tallet. (Dobson selv kalte det dog ”fortauteleskop”.) Takket være Dobsons oppfinnelse økte antallet amatørastronomer, ettersom nesten hvem som helst nå kunne bygge sitt eget teleskop for en liten kostnad.


== Eksterne lenker ==
Bygg ditt eget Dobsonteleskop ((en))
En guide til å bygge ditt eget teleskop av Olle Eriksson, Norrköpings astronomiska klubb
The Lake House

Lake House er en innsjø i den ytterste vestenden av Pearse Valley, nord for Friis Hills i Victoria Land i Antarktis. Den er oppkalt etter den åttende Victoria University of Wellington Antarctic Expedition (VUWAE), 1963–64, for D.A. House, kjemiker og medlem av VUWAE-partiet som utforsket innsjøene i Taylor, Wright, and Victoria Valleys.


== Referanser ==
Radiant

Radiant er det tredje studioalbumet til det amerikanske rhythm-and-blues-bandet Atlantic Starr. Det inneholder singlene "When Love Calls", "Send For Me" og "Am I Dreaming." For dette albumet slo bandet seg for første gang sammen med veteranen og Motown-produsenten James Anthony Carmichael, best kjent for sitt arbeid med The Jackson 5 og Commodores.


== Sporliste ==
Alle sanger er skrevet av David Lewis og Wayne Lewis, bortsett fra som angitt."When Love Calls" (4:33)
"Does It Matter" (David Lewis, Earl Cole, Jr.) (4:28)
"Think About That" (5:02)
"Send For Me" (Sam Dees, Ron Kersey) (5:28)
"Mystery Girl" (4:27)
"Am I Dreaming" (Sam Dees) (5:37)
"Under Pressure" (Jon Lind, John McNally, Bill Gable) (4:05)
"My Turn Now" (Harold Johnson) (4:38)


== Besetning ==
Koran Daniels - saksofon
Joseph Phillips - perkusjon
Wayne Lewis - keyboards, vokal
Clifford Archer - bass
William Suddeth III - trompet
Jonathan Lewis - trombone
Sharon Bryant - vokal
David Lewis - gitar, vokal
Porter Carroll, Jr. - trommer, vokal


== Lister ==


=== Singler ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Atlantic Starr-Radiant at Discogs
(en)  Radiant hos AllMusic
Ida Kamińska

Ida Kamińska (født 18. september 1899 i Odessa i Det russiske keiserdømmet, død 21. mai 1980 i New York City i New York) var en polsk-jødisk skuespillerinne og regissør. Hun er hovedsakelig kjent for sitt arbeid i teatret.


== Liv og virke ==
Hun var datter av Ester Rachel Kamińska som var kjent som «den jødiske scenens mor». Det jødiske teater i Warszawa i Polen er navngitt til deres ære. I sin lange karriere satte Kamińska opp over 70 skuespill, og var selv skuespiller i mer enn 150 oppsetninger. Hun skrev også to skuespill selv og oversatte en rekke skuespill skrevet på jiddisch.
Den andre verdenskrig avbrøt hennes karriere, og senere emigrerte hun til USA hvor hun fortsatte som skuespiller. I 1967 regisserte hun seg selv i hovedrollen i Mor Courage og barna hennes på Broadway. I 1973 publiserte hun sin selvbiografi som het My Life, My Theater.Hun hadde en hovedrolle i 1965-filmen Den lille butikk, som vant Oscar for beste fremmedspråklige film. For sin tolkning fikk hun en spesiell omtale under filmfestivalen i Cannes, så vel som nominasjoner til Golden Globe-prisen for beste skuespillerinne i en spillefilm – drama og Oscar for beste kvinnelige hovedrolle. Per 2018 er Kamińska den eneste polske skuespillerinne som er nominert til en Oscar.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ida Kamińska – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ida Kamińska på Internet Movie Database 
(sv) Ida Kamińska i Svensk Filmdatabas 
(da) Ida Kamińska på Filmdatabasen 
(fr) Ida Kamińska på Allociné 
(en) Ida Kamińska på AllMovie 
(en) Ida Kamińska hos Turner Classic Movies 
(en) Ida Kamińska hos The Movie Database 
(en) Ida Kamińska hos Internet Broadway Database
Edith Evans

Edith Mary Evans (født 8. februar 1888 i Pimlico i London, død 14. oktober 1976 i Cranbrook i Kent) var en britisk skuespillerinne. Hun er best kjent for sitt arbeid på scenen, men har også hatt opptredener i spillefilmer i begynnelsen og slutten av sin karriere. Mellom 1964 og 1968 ble hun nominert til tre Oscarer.
Evans' scenekarriere strekte seg over seksti år hvor hun spilte over 100 roller, i klassikere av Shakespeare, Congreve, Goldsmith, Sheridan og Wilde, samt skuespill av samtidige forfattere som George Bernard Shaw, Enid Bagnold, Christopher Fry og Noël Coward. Hun tolket roller i to av Shaws skuespill: Orinthia i The Apple Cart (1929) og Epifania i The Millionairess (1940) samt var i den britiske premieren av to andre, Heartbreak House (1921) og Back to Methuselah (1923).
Evans ble kjent for sin tolkning av hovmodige aristokratiske kvinner, slik som i to av hennes mest kjente roller som Lady Bracknell i The Importance of Being Earnest, og Miss Western i 1963-filmen Tom Jones. Som kontrast spilte hun en undertrykt hushjelp i The Late Christopher Bean (1933), en sinnsforvirret  og fattig gammel dame i The Whisperers (1967) samt sykepleieren i Romeo og Julie, som hun tolket i fire produksjoner mellom 1926 og 1961.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Edith Evans – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Edith Evans på Internet Movie Database 
(sv) Edith Evans i Svensk Filmdatabas 
(da) Edith Evans på Filmdatabasen 
(fr) Edith Evans på Allociné 
(en) Edith Evans på AllMovie 
(en) Edith Evans hos Turner Classic Movies 
(en) Edith Evans hos Rotten Tomatoes 
(en) Edith Evans hos The Movie Database 
(en) Edith Evans hos Internet Broadway Database 
(en) Edith Evans hos Internet Broadway Database
GSN (album)

GSN er et musikkalbum av Ole Amund Gjersvik, Arild Seim og Helge Nyheim, som ble spilt inn i Havnelageret Studio med Daniel Birkeland bak miksebordet i 2015. 
Albumet ble gitt ut på Acoustic Records i april 2018.


== GSN (Gjersvik, Seim og Nyheim) ==
Ole Amund Gjersvik: bassgitar og kontrabass
Arild Seim: gitar
Helge Nyheim: trommer og vokal


== Sporliste ==
Dalai
Tjuvstart
Transforming
Pors Blues (Arild Seim)
In Another Land
Krim Cransen (Helge Nyheim)
To Brighten Up With A Sad Song (Ole Amund Gjersvik)
J & M
Quiet Change
GalematiasMusikken er komponert av Gjersvik, Seim og Nyheim, unntatt låtene som er notert med kun en komponist.
Albumet er produsert av Ole Amund Gjersvik, Arild Seim og Helge Nyheim.
Hôpital Foch

Foch, egentlig  Hôpital Foch, er en sykehusbygning i Suresnes, Frankrike. 
Det er en del av Établissement de santé privé d'intérêt collectif og et undervisningssykehus i Universitetet i Versailles, et av Europas største sykehus.
Det ble opprettet i 1929.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Hôpital Foch (Suresnes) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Friedrich von Hügel

Friedrich von Hügel ( (egentlig Friedrich Maria Aloys Franz Karl, Freiherr von Hügel, kjent som Baron von Hügel, født 5. mai 1852 i Firenze i Toscana, død 27. januar 1925 i London) var en katolsk teolog og baron.


== Liv og virke ==
Hügel var av østerriksk-skotsk byrd og levde større delen av sitt liv som privatmann i London. Han stod i nær forbindelse med den katolske modernismens ledende menn som Alfred Loisy og George Tyrrell, selv om han vendte seg mot den innen disse kretser gjengse immanensspekulasjonen. Hans innflytelse var forøvrig større utenför enn innen den katolske kirke.Hügels religiøse ideal var nærmest altomfattende katolisitet; den tridentinske og enda mer den vatikanske katolisismen betraktet han som fortrengninger av katolisismens idé, som ifølge ham ble hevdet rikere under «den gyldne middelalder», særlig av Thomas av Aquino. Hans fromhetsliv var mystisk farget, og hans forskning rettet seg særlig i den retning.Hügels mest betydelige vitenskapelige verk var The mystical element of religion as studied in S:t Catherine of Genoa and her friends (2 bind, 1908, 2e opplag), men han var opptatt av å fremholde de intellektuelle og institusjonelle elementer i religionen som likeberettigede med det mystiske. Blant Hügels øvrige arbeider kan nevnes Eternal life (1912), Essays and addresses of the philosophy of religion (2 bind, 1921-26) og Selected letters (1927).


== Referanser ==


== Litteratur ==
de la Bedoyère, Michael (1951), The Life of Baron von Hügel, London: J. M. Dent & Sons .
Johns, David L (2004), Mysticism and Ethics in Friedrich von Hügel, Lewiston, NY: The Edwin Mellen Press,  .
Kelly, James J (1983), Baron Friedrich von Hügel's Philosophy of Religion, Leuven: Leuven University Press,  .
Leonard, Ellen M (2005) (hardback), Creative Tension: the Spiritual Legacy of Friedrich von Hügel, Scranton, PA: University of Scranton Press,  ; paperback ISBN 0-940866-67-6


== Kilder ==
Carlquist, Gunnar (red.) (1932). Svensk uppslagsbok. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB:s förlag, band 13 s. 567-68.
Báktápmirjohka

Báktápmirjohka (nordsamisk, historisk Baktabmirjåkka og Bakteabmir) er ei elv i Tana kommune i Finnmark. Den ligger øst på Laksefjordvidda og er en del av Tanavassdraget. Elva har utspring fra Rávggošjávri, en liten innsjø øst for høydedraget Stuorra Ilis. Fra Rávggošjávri renner elva mot sør, før den snur østover, og fortsetter i et rolig løp over det flate viddelandskapet. I sitt nedre løp, nord for Áhkajávri, er elva stedvis meanderende, og en høyderygg gjør at elva renner rundt innsjøen slik at den munner ut i Áhkajávri fra øst. Báktápmirjohka er 17,2 kilometer lang.


== Referanser ==
Scott Stearney

Andrew Scott Stearney (født 21. oktober 1960, død 1. desember 2018) var en amerikansk marineoffiser (viseadmiral i U.S. Navy) som tjenestegjorde som sjef for USAs femte flåte stasjonert i Bahrain. Han døde i tjenesten i et tilsynelatende selvmord.


== Tidlig liv og utdannelse ==
Stearney ble født og vokste opp i Chicago i Illinois. Han ble uteksaminert fra University of Notre Dame, og fikk en bachelor of arts-grad i økonomi før han fikk bestalling i den amerikanske marinen i oktober 1982. Han ble tatt opp til flyverutdannelse og ble utnevnt til marineflyver i april 1984. Stearney ble uteksaminert fra Navy Fighter Weapons School og tok en master of science-grad ved National Defense University.


== Karriere ==
Stearney tjenestegjorde i en rekke jagerflyskvadroner med FA-18 Hornet. Disse inkluderer Golden Warriors Strike Fighter Squadron VFA-87, Knighthawks Strike Fighter Squadron VFA-136 og senere stabsoffiser for sjefen i hangarskipgruppe 4. Stearney var sjef for VFA-131 og luftvingen ombord på hangarskipet USS Dwight D. Eisenhower. Han tjenestegjorde i Kabul i Afghanistan som stabssjef for Joint Task Force 435 og senere Combined Joint Interagency Task Group 435.
Stearney tjenestegjorde som sjef for U.S. Naval Forces Central Command, USAs femte flåte, Combined Maritime Forces, fra mai 2018 til hans død 1. desember 2018.


== Død ==
Han ble funnet død i sitt hjem i Bahrain 1. desember 2018, i et tilsynelatende selvmord. Kontreadmiral Paul J. Schlise, nestkommanderende, overtok ledelsen av Femte flåte.


== Referanser ==
Amy Ryan

Amy Beth Dziewiontkowski (født 30. november 1969 i New York City i New York), kjent under sitt kunstnernavn Amy Ryan, er en amerikansk skuespillerinne i teateret og i filmen. Hun er utdannet ved New Yorks High School of Performing Arts. Hun er blitt nominert til en Oscar og til to Tony-priser.
Ryen startet hennes scenekarriere i 1987 og hadde sin debut på Broadway i 1993 som en erstatter i den opprinnelige produksjonen av The Sisters Rosensweig. Hun fikk senere en Tony Award-nominasjon for beste skuespillerinne i en birolle i en skuespill for 2000 gjenoppsetning av Onkel Vanja og 2005 gjenoppsetning av En sporvogn til Begjær. Hun ble nominert for en Oscar for beste kvinnelige birolle for hennes tolkningen av Helene McCready i 2007-filmen Gone Baby Gone. Rollen ga henne også en Golden Globe-nominasjon og vant henne en Critics' Choice Award. Hennes andre filmer innkluderer Changeling (2008), Win Win (2011) og Birdman eller (The Unexpected Virtue of Ignorance) (2014). På fjernsyn har hun spilt Beadie Russell i HBOs The Wire (2002–08), Holly Flax i NBCs Kontoret (2008–11) og Adele Brousse i HBOs In Treatment (2010).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Amy Ryan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Amy Ryan på Internet Movie Database 
(no) Amy Ryan hos Filmfront 
(sv) Amy Ryan i Svensk Filmdatabas 
(da) Amy Ryan på Filmdatabasen 
(da) Amy Ryan på Scope 
(fr) Amy Ryan på Allociné 
(en) Amy Ryan på AllMovie 
(en) Amy Ryan hos Turner Classic Movies 
(en) Amy Ryan hos Rotten Tomatoes 
(en) Amy Ryan hos TV Guide
Scortizus prodigiosus

Scortizus prodigiosus er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En liten (ca. 13-18 millimeter), mørk rødlig hjortebille. Hannenes kjever er omtrent så lange som hodet, med nokså rett ytterkant, langs innerkanten i den ytre delen med én sammenhengende, skarp "kniv" uten tydelige tenner, innenfor denne en rundet uthuling, ved roten med et par knudrete tenner. 
Hodet er avrundet firkantet, foran grunt U-formet innbuktet, med spredte, smale, gule skjell i  midten. Pronotum er ganske blankt, rødlig svart, mye bredere enn langt, avrundet trapeformet, kraftig innsnevret ved roten, med striper av lyse skjell i midten og langs sidene. Dekkvingene er rødlige, betydelig lysere enn pronotum, flekkvis kledt med smale, gule skjell. Beina er mørkt rødlige.


== Utbredelse ==
Arten lever i Andesfjellene i Peru.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
Stammen Sclerostomini
Slekten Scortizus Westwood, 1834
Scortizus prodigiosus Arnaud, Noguchi & Bomans, 2007


== Kilder ==
Arnaud, P., Noguchi, T. og Bomans, H. (2007) Description de cinq nouvelles espèces de Lucanidae du Pérou. Besoiro 17: 2–8. [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Scortizus prodigiosus i Global Biodiversity Information Facility 
Scortizus prodigiosus – detaljert informasjon på Wikispecies 
Generic Guide to New World Scarabid Beetles – Scortizus
Bildegalleri
Serinakaker

Serinakaker er en form for bakst, som er kjent i Norge som en type julekake. 
Kaken er sirkelformet, og stekes på plate i stekeovn. Kaken kan ligne på en kjeks, og pyntes gjerne med mandler før den stekes.Serinakaker ble alminnelig utbredt som en del av norsk juletradisjon da de populære kokebokforfatterne Hanna Winsnes og Henriette Schønberg Erken på slutten av 1800-tallet utga kokebøker med blant annet oppskrift på denne kakesorten.


== Referanser ==