Donna Strickland

Donna Theo Strickland (født 27. mai 1959 i Guelph i Ontario i Canada) er en canadisk fysiker og pioner innen laseroptikk. I 2018 ble hun tildelt nobelprisen i fysikk sammen med Gérard Mourou for utviklingen av chirped pulse amplification (CPA), en teknikk for å generere høyintensitive, ultrakorte laserpulser. Teknikken ble rask standarden for høyintensitetslasere, som har en lang rekke bruksområder innenfor forskning og industri og i synskorrigerende operasjoner.
Hun er professor ved University of Waterloo og har hatt flere verv for The Optical Society.


== Biografi ==
På skolen interesserte Strickland seg særlig for matte og fysikk, og da hun fant ut at ingeniørlinjen ved McMaster University inkluderte kurs i lasere og elektro-optikk syntes hun det hørtes moro ut og søkte seg dit. Ved McMaster var hun én av tre kvinner i en klasse på 25. Hun ble uteksaminert med en bachelor i ingeniørfag i 1981.


=== Utviklingen av CPA ===
For å ta ph.d.-graden søkte hun seg til University of Rochester, som hadde en moderne laserlab (Laboratory for Laser Energetics) og et fremragende lasermiljø. Der gikk hun inn i forskningsgruppen Picosecond Research Group med Gérard Mourou som veileder.Sammen med Mourou utviklet hun teknikken som siden har blitt kjent som chirped pulse amplification (CPA), først beskrevet i en artikkel fra 1985. På tidspunktet da Strickland kom inn i gruppen hadde en kommet til et punkt der en strevde med å forsterke ultrakorte laserpulser ytterligere uten at resultatet ble ustabilt eller forsterkermaterialet ble ødelagt.
CPA-teknikken løste dette problemet ved at hver laserpuls strekkes ut spektralt og i tid før den forsterkes og til slutt komprimeres tilbake igjen til sin opprinnelige varighet.
Teknikken var et gjennombrudd som gjorde det mulig å forsterke laserpulsene langt mer enn det som tidlig hadde vært mulig på en stabil måte.


=== Videre karriere ===

Strickland disputerte i 1989. I 1988–1991 jobbet hun som forsker ved National Research Council of Canada, der hun jobbet sammen med Paul Corkum, igjen i en forskningsgruppe som var ledende på laseroptikk. I 1991–1992 jobbet hun i lasergruppen ved Lawrence Livermore National Laboratory før hun i 1992 begynte ved Princeton Universitys Advanced Technology Center for Photonics and Opto-electronic Materials som tekniker.
I 1997 fikk hun en fast amanuensis-stilling (assistant professor) ved University of Waterloo, der hun har bygget opp sin egen forskningsgruppe. Etter nobelpristildelingen i 2018 søkte hun opprykk til professor og fikk det. Hun uttalte at hun ikke hadde søkt tidligere fordi hun uansett hadde en sikker jobb og at en professortittel ikke nødvendigvis trenger å bety høyere lønn.Strickland ble fellow av The Optical Society i 2008 og har hatt flere verv i foreningen, blant annet som visepresident i 2011 og president i 2013. Fra 2004 til 2010 har hun vært innholdsredaktør for foreningens tidsskrift Optics Letters.I 2019 ble Strickland utnevnt til companion av Order of Canada.


== Utvalgte publikasjoner ==
Strickland, Donna; Mourou, Gerard (1985). «Compression of amplified chirped optical pulses». Optics Communications. 56 (3): 219–221. doi:10.1016/0030-4018(85)90120-8. 
Maine, P.; Strickland, D.; Bado, P.; Pessot, M.; Mourou, G. (1988). «Generation of ultrahigh peak power pulses by chirped pulse amplification». IEEE Journal of Quantum Electronics. 24 (2): 398–403. doi:10.1109/3.137. 
Strickland, D.; Corkum, P. B. (1994). «Resistance of short pulses to self-focusing». Journal of the Optical Society of America B. 11 (3): 492–497. doi:10.1364/JOSAB.11.000492. 


== Referanser ==