jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Marcel Maradan

Marcel Maradan også kalt Olivier Maradan OFMCap (født 11. oktober 1899 i Ecuvillens i kanton Fribourg i Sveits; død 5. februar 1975 i Lausanne) var en sveitsisk katolsk ordensgeistlig og biskop av Port Victoria på Seychellene.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Hanvar sømm av læreren Fridolin Maradan og hans hustru Léontine neé Chavaillaz, og gikk på kapusinernes grymnasium i Stans.  I 1918 inntrådte han i kapusinerordenen i Luzern.


=== Prest ===
Etter presevielse i 1925 ble han i 1926 misjonær på Seychellene. Fra 1934 til 1936 studerte han skoleledelse i London. Etter tilbakekomsten til Seychellene i 1936 ble han rektor for misjonsskolene der. 


=== Biskop av Victoria på Seychellene ===
Pave Pius XI utnevnte ham den 17. juni 1937 til biskop av Port Victoria på Seychellene. Han ble bispeviet 9. desember samme år i Freiburg im Üechtland av den apostoliske nuntius i Sveits, erkebiskop Filippo Bernardini og de medkonsekreende biskoper Louis-Justin Gumy, OFM Cap. (forgjengeren på Seychellene) og Bernard Alexis Burquier, C.R.A. (abbed i Saint-Maurice). 
I 1973 fratrådte han, og vendte tilbake til Sveits.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori  (1532-1602)
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611)
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale  (1566-1622)
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632)
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642)
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679)
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698)
Pave Benedikt XIII (1649-1730)
Pave Benedikt XIV (1675-1758)
Pave Klemens XIII (1693-1769)
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793)
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802)
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830)
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841)
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876)
Kardinal Serafino Vannutelli (1834-1915)
Kardinal Domenico Serafini (1852-1918)
Kardinal Pietro Fumasoni Biondi (1872-1960)
Erkebiskop Filippo Bernardini (1884-1954)
Biskop Marcel Maradan OFMCap (1932-2021) *1927


== Litteratur ==
(de) Christian Schweizer: «Olivier Maradan» i Historisches Lexikon der Schweiz


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Olivier Maradan im Dictionnaire Biographique des Chrétiens d’Afrique
Olivier Maradan bei The Hierarchy of the Catholic Church
Smalåsen stasjon

Smalåsen stasjon på Nordlandsbanen åpnet 5. juli 1940 som Smalvatn stasjon, og navnet ble endret til Smalåsen i juli året etter. Statusen ble nedgradert til holdeplass 1. april 1959, og holdeplassen ned nedlagt 31. mai 1987.
Stasjonsbygningen var en dresinbu som fikk et påbygg rundt 1948. Bygningen er flyttet til Norsk jernbanemuseum etter nedleggelsen. Vokterboligen er solgt.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Thor Bjerke, Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 124–125 og 119. ISBN 82-90286-28-7. 
Aasmund Dahl, red. (1993). NSBs bygningsregistrering: Trondheim distrikt: Nordlandsbanen. 1. NSB Arkitektkontoret. s. 295–302. 


== Eksterne lenker ==
(no) Smalåsen stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Nordlandsbanen
Bjørnstad stasjon

Bjørnstad stasjon på Nordlandsbanen åpnet 5. juli 1940. Statusen ble nedgradert til holdeplass 1. februar 1969, og holdeplassen ned nedlagt 31. mai 1987.
Stasjonsbygning samt privet og vedbu ble tegnet av Bjarne Friis Baastad ved NSB Arkitektkontor. To vokterboliger ble tegnet av Ralph Werenskiold. Stasjonsbygningen med privet og vedbu ble revet i 1990. Vokterboligene står per 2022 fortsatt på vestsiden av sporet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Thor Bjerke, Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 124–125. ISBN 82-90286-28-7. 
Aasmund Dahl, red. (1993). NSBs bygningsregistrering: Trondheim distrikt: Nordlandsbanen. 1. NSB Arkitektkontoret. s. 283–294. 


== Eksterne lenker ==
(no) Bjørnstad stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Nordlandsbanen
Auto-Tune

Auto-Tune, også skrevet autotune, er et verktøy innen digital lydproduksjon som skjuler eller korrigerer toner fra instrumenter og stemmer, slik at de treffer den riktige tonehøyden. Auto-Tune kan brukes både på studioopptak eller direktefremføringer som for eksempel i tv-sendinger og musikkonkurranser.


== Bakgrunn ==
Auto-Tune ble skapt av den amerikanske matematikeren Andy Hildebrand og lansert kommersielt i september 1997 av selskapet Antares Audio Technologies. Opprinnelig utviklet Hildebrand teknologien i 1980-årene som en seismisk metode for å lete etter olje. Teknologien gikk ut på å senke dynamitt til havbunnen for deretter å analysere lydbølgene som eksplosjonene skapte. Etter hvert skjønte Hildebrand at teknologien også kunne brukes på andre områder, som musikkproduksjon.Begrepet «auto-tune» har siden blitt en samlebetegnelse på all korrigering av stemmer, uavhengig av produsent. Flere andre produsenter tilbyr lignende verktøyer, blant andre Melodyne fra Celemony og Tune fra Waves. Auto-Tune har visse likheter med vocoderen, men teknologien er likevel forskjellig.Verktøyet ble først brukt for å rette tonehøyde og korrigere toner, men musikkbransjen tok raskt i bruk teknologien – både for å rette toner, men også som musikalsk grep på låter. Det første, og mest kjente eksemplet, er låten «Believe» med Cher fra 1998. Her ble Auto-Tune brukt for å gi Chers stemme et metallisk og digitalt preg, og siden har en rekke andre artister fulgt etter.


== Referanser ==
Rasmus Risnes

Rasmus Risnes (20/5-1936 – 2/12-2004) var en norsk fysker som var professor ved Høgskolessenteret i Rogaland.
Han ble Dr. philos i fysikk ved Universitetet i Oslo i 1970 med avhandlingen "D.c. size effects in the electrical conductivity of aluminium single crystal films".Han ble ansatt ved Rogaland distriktshøgskole i 1971, fra 1974 som undervisningsleder i petroleumsfag og fra 1981 som høyskoledosent. Etter en tid hos Statoil og Norske Agip ble han i 1986 beskikket som professor i petroleumsteknologi (petroleumsproduksjon) ved Høgskolesenteret i Rogaland. Han ble kort etter valgt til dekanus.Risnes var en pioner i petroleumsrelatert bergmekanikk, med tidlige arbeider om sandstabilitet under produksjon.
Som professor bygde han opp et anerkjent forsknings- og undervisningslaboratorium, som fokuserte på stabilitet av kalk/krittformasjoner.


== Referanser ==
Maria Franziska von Trapp

Maria Franziska von Trapp (født 28. september 1914 i Zell am See nær Salzburg i Østerrike-Ungarn; død 18. februar 2014 i Stowe i Vermont i USA) var en østerriksk-amerikansk sangerinne (sopran) og misjonær. Hun fikk amerikansk statsborgerskap i 1948. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Maria Franziska von Trapp var den eldste datter av Georg Ludwig von Trapp. Hennes søsken var Rupert von Trapp (1911–1992), Agathe von Trapp (1913–2010), Werner von Trapp (1915–2007), Hedwig von Trapp (1917–1972), Johanna von Trapp (1919–1994), and Martina von Trapp (1921–1951).


=== Sanger i familiegruppen ===
Hun utgjorde sammen med disse seks søsken og sin stemor Maria Augusta Trapp de verdenskjenteTrapp Family Singers. Denne familiens opplevelser var - i noen stykker nokså løselig - grunnlag for Broadwaymusicalen The Sound of Music (1959) og dens filmatisering The Sound of Music (1965).
Familien Trapp emigrerte etter det østerrikske «Anschluss» - altså da landet ble tilsluttet Tyskland. Hun hadde før dette nektet å opptre på Adolf Hitlers fødselsdagsfeiring. Georg von Trapp motsatte seg innkalling til den tyske Wehrmacht. De fryktet foor repressalier. 
I 1938 ankom de USA, og flyttet i 1942 til delstaten Vermont. De gav konserter rundt om i hele landet. Familien fortsatte med turneene i lange tider; deres siste konsert var den 26. januar 1956.


=== Misjonær ===
Etter Georg von Trapps død i 1947 og at de sluttet med turneene, ble Maria Franziska og stemoren katolske lekmisjonærer i Papua New-Guinea der Maria Franziska adopterte en sønn, Kikuli Mwanukuzi. De var i landet i fire år.
Hun levde senere i Trapp Family Lodge i Stowe i Vermont.
2007 mottok Trapp-familien Egon Ranshofen-Wertheimer Preis i Braunau am Inn. I juli 2008 besøkte Maria Franziska Villa Trapp i Aigen, og sitt fødehus Zell am See (Det var kommet i familien Porsches eie). Den 25. tuli 2008 dro hun sammen med sin halvbror Johannes, sin svigerinne Erika som var enke etter Werner von Trapp, og Ernst Florian Winter som enkemann etter hennes søster Johanna (1919–1994), til innvielsen av Villa Trapp til hotell. 
Maria Franziska von Trapp døde 99 år gammel den 18. februar 2014 i sitt hjem i Stowe i Vermont. Hun var den siste overlevende av de opprinnelige syv von Trapp-barna.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
på Salzburgwiki
Maria Franziska von Trapp besucht Salzburg (derStandard.at)
Urlaub bei der Trapp-Familie (op-online.de, 9. november 2009)
Maria Trapp: Letztes Mitglied der singenden Familie tot. Nekrolog i Salzburger Nachrichten 21. februar 2014
Nekrolog på Salzburgs hjemmeside 21. februar 2014
Tod von Maria von Trapp Klingendes Österreich Süddeutsche Zeitung 24. februar 2014
Gotfred Kvifte

Gotfred Ingolf Kvifte (1914–1997) fra Froland var en norsk fysiker som var professor og senere rektor ved Norges Landbrukshøyskole . 
Han tok dr.philos. i 1953 og var dosent ved Universitetet i Bergen i 1953–54, så professor i fysikk og meteorologi ved Norges Landbrukshøyskole fra 1954 til 1984. Han var rektor samme sted fra 1961 til 1968. Kvifte har offentliggjort en rekke avhandlinger om spektroskopi, nordlysforsking, geofysikk og landbruksmeteorologi, og hadde dessuten en rekke offentlige verv i forskingsråd og -utvalg.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Minneord i Fra Fysikkens Verden
Luca Guadagnino

Luca Guadagnino (født 1971) er en italiensk filmregissør og  manusforfatter.Han har regissert filmer som  I Am Love (2009), A Bigger Splash (2015) og Call Me by Your Name (2017).Call Me by Your Name ble blant annet nominert til beste film under den 90. Oscar-utdelingen og den 75. Golden Globe-utdelingen og til beste utenlandske kinofilm under Amandaprisen 2018.


== Filmografi ==
1999: The Protagonists (manus og regi)
2005: Melissa P. (manus og regi)
2009: I Am Love (manus, regi og produsent)
2012: Padroni di casa (produsent)
2015: A Bigger Splash (regi og produsent)
2017: Call Me by Your Name (regi og produsent)
2018: Suspiria (regi og produsent)
2021: Beckett (produsent)
2022: Bones and All (regi og produsent)
2023: Challengers (regi og produsent)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Luca Guadagnino på Internet Movie Database 
(sv) Luca Guadagnino i Svensk Filmdatabas 
(da) Luca Guadagnino på Filmdatabasen 
(da) Luca Guadagnino på Scope 
(fr) Luca Guadagnino på Allociné 
(en) Luca Guadagnino på AllMovie 
(en) Luca Guadagnino hos Rotten Tomatoes 
(en) Luca Guadagnino hos The Movie Database
The Florida Project

The Florida Project er en dramafilm fra USA fra 2017 regissert av Sean Baker, og skrevet av Bakers sammen med Chris Bergoch. Brooklynn Prince spiller rollen som seks år gamle Moonee som bor med sin arbeidsløse mor på et motell i Orland i Florida hvor Bobby, spilt av Willem Dafoe, er bestyrer.For rollen fikk Willem Dafoe flere priser og nominasjoner. Han ble blant annet nominert til Oscar for beste mannlige birolle under den 90. Oscar-utdelingen og ble også nominert i samme klasse under den 75. Golden Globe-utdelingen og BAFTA-utdelingen. Filmen vant Bodilprisen for beste amerikanske film i 2019 og ble nominert til Amandaprisen 2018 i klassen beste utenlandske kinofilm.


== Handling ==
Historien, som finner sted over en sommer, følger den seks år gamle Moonee som finner på forskjellig ugagn og eventyr sammen med lekekameratene sine. Samtidig knytter hun bånd til sin opprørske, men omsorgsfulle, mor.


== Skuespillere ==
Willem Dafoe: Bobby
Brooklynn Prince: Moonee
Bria Vinaite: Halley, Moonees mor
Valeria Cotto: Jancey
Christopher Rivera: Scooty
Aiden Malick: Dicky
Mela Murder: Ashley, Scootys mor
Caleb Landry Jones: Jack, Bobbys sønn
Josie Olivo: Stacy, Janceys bestemor
Edward Pagan: Dickys far
Macon Blair: John, turist


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Florida Project på Internet Movie Database 
(sv) The Florida Project i Svensk Filmdatabas 
(da) The Florida Project i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) The Florida Project på Allociné 
(nl) The Florida Project på MovieMeter 
(en) The Florida Project på AllMovie 
(en) The Florida Project på Rotten Tomatoes 
(en) The Florida Project på Metacritic 
(en) The Florida Project på Box Office Mojo
Sean Baker

Sean Baker (født 1971) er en filmregissør, manusforfatter, filmfotograf og filmklipper fra USA.Han har regissert og skrevet manus til filmen The Florida Project fra 2017.
Filmen fikk flere priser og nominasjoner, og vant blant annet Bodilprisen for beste amerikanske film i 2019 og ble nominert til Amandaprisen 2018 i klassen beste utenlandske kinofilm. I tillegg ble Willem Dafoe nominert til Oscar for beste mannlige birolle under den 90. Oscar-utdelingen for sin rolle i filmen.


== Filmografi ==
2000: Four Letter Words
2004: Take Out
2008: Prince of Broadway
2012: Starlet
2015: Tangerine
2017: The Florida Project
2000: Red Rocket


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sean Baker på Internet Movie Database 
(sv) Sean Baker i Svensk Filmdatabas 
(da) Sean Baker på Filmdatabasen 
(da) Sean Baker på Scope 
(fr) Sean Baker på Allociné 
(en) Sean Baker på AllMovie 
(en) Sean Baker hos The Movie Database
Agleninae

Agleninae er en underfamilie av nebbiller. Gruppen omfatter bare én kjent art.


== Utseende ==
Små, gjerne ca. 2 millimeter, avlange, sylindriske, brunlige biller. Hodet er stort og bredt, rundet, med ganske små fasettøyne, antennene er middels lange og klubbeformede. Oversiden er fint og jevnt punktert, ikke påfallende hårete.


== Levevis ==
Nebbillene kan finnes under steiner, blant rusk og rask på bakken, eller på blomster, men de fleste artene er knyttet til død ved. De lever i morken ved eller under barken på døde trær. Både larvene og de voksne billene er rovdyr. De lever særlig av barkbiller. De er derfor å regne som nyttedyr i skogbruket, selv om de sjelden er så tallrike at de utgjør noen stor trussel mot barkbillebestandene.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Europa og Nord-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga
Gruppen (infraorden) Cucujiformia
Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea Latreille, 1802
Familien nebbiller, Salpingidae Leach, 1815
Underfamilien Agleninae Horn, 1878
Slekten Aglenus Erichson, 1845
Aglenus brunneus (Gyllenhal, 1813) – funnet i Sverige og Finland, ikke i Norge


== Referanser ==


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae. (Liste over Nordens biller). Helsinki.


== Eksterne lenker ==
(no) Agleninae hos Artsdatabanken 
(en) Agleninae hos Fauna Europaea 
(en) Agleninae hos ITIS 
(en) Kategori:Agleninae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Agleninae – detaljert informasjon på Wikispecies
Prediksjonsintervall

Et prediksjonsintervall er et intervall som, basert på historiske verdier, angir en øvre og en nedre grense for hvor man forventer at en ny verdi/fremtidig måling sannsynligvis vil ligge. Et 95 % prediksjonsintervall fra 10 til 20 betyr f. eks. at man antar at nye verdier/målinger vil ligge innenfor dette intervallet i 95 % av tilfellene. Følgelig forventer man at verdiene vil ligge utenfor intervallet i 5 % av tilfellene.Prediksjon kan være nyttig dersom modellene som beregner intervallene stemmer, men husk at de historiske tallene alene ikke gir noen som helst garanti for at mønsteret vil fortsette inn i fremtiden. For å kunne si noe om dette må vi ha andre holdepunkter. Følgelig må vi ta prediksjonsintervallene med en stor klype salt.Illustrasjonen til høyre viser f.eks. hvor feil NASA tok, når de i 2004 predikerte neste solflekksyklus. Når alt kom til alt viste det seg at syklusen startet tre år senere enn modellene viste og at den ble mye mindre enn de forutså/predikerte. 


== Referanser ==
Johan Normann

Johan Bendik Normann (1848–1910) var handelsmann i Vallersund i tidligere Jøssund (nå Ørland) kommune i Trøndelag. Han var fra 1896 til 1902 den første ordføreren i Jøssund kommune.Johan var født i Vallersund som sønn av handelsmann Even Normann og hans kone Anne. Familien Normann drev handelsstedet fra 1772 til 1927, og Johan overtok drifta etter faren i 1878. Han giftet seg i 1882 med Gina Moe fra Trondheim. 
Da Åfjord kommune skulle deles i to, og Jøssund fra 1896 skulle være en egen kommune, ble Normann valgt inn i det første formannskapet, og deretter valgt til ordfører. Ved dødsfallet i 1910 ble han beskrevet som «meget benyttet i sin kommune» og «en grei forretningsmann som ogsaa i det kommunale liv sa sin mening uten omsvøp.»


== Referanser ==
Dacoderinae

Dacoderinae er en underfamilie av nebbiller. 


== Utseende ==
Små, avlange, litt maurlignende, blanke, brunlige biller. Hodet er stort og bredt, rundet, med ganske små fasettøyne, antennene er middels lange og perlekjedeformede. Oversiden er fint og jevnt punktert, ikke påfallende hårete.


== Levevis ==
Nebbillene kan finnes under steiner, blant rusk og rask på bakken, eller på blomster, men de fleste artene er knyttet til død ved. De lever i morken ved eller under barken på døde trær. Både larvene og de voksne billene er rovdyr. De lever særlig av barkbiller. De er derfor å regne som nyttedyr i skogbruket, selv om de sjelden er så tallrike at de utgjør noen stor trussel mot barkbillebestandene.


== Utbredelse ==
Artene er utbredt i den neotropiske økosonen og Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga
Gruppen (infraorden) Cucujiformia
Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea Latreille, 1802
Familien nebbiller, Salpingidae Leach, 1815
Underfamilien Dacoderinae LeConte, 1862
Slekten Dacoderus LeConte, 1858
Dacoderus acanthomma Blair, 1918
Dacoderus rossi Aalbu, Andrews & Pollock, 2005
Dacoderus sleeperi Aalbu, Andrews & Pollock, 2005
Dacoderus steineri Aalbu, Andrews & Pollock, 2005
Dacoderus striaticeps LeConte, 1858
Dacoderus werneri Aalbu, Andrews & Pollock, 2005
Slekten Myrmecoderus Aalbu, Andrews & Pollock, 2005 - 3 arter
Myrmecoderus dominicensis (Horn, 1876)
Myrmecoderus laevipennis (Horn, 1893)
Myrmecoderus rileyi Aalbu, Andrews & Pollock, 2005
Slekten Tretothorax Lea, 1911 - én art
Tretothorax cleistostoma Lea, 1910


== Referanser ==


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae. (Liste over Nordens biller). Helsinki.


== Eksterne lenker ==
bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter [1]
(en) Dacoderinae hos Fossilworks 
(en) Dacoderinae hos ITIS 
(en) Kategori:Dacoderinae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Dacoderinae – detaljert informasjon på Wikispecies
Samtidighet (informatikk)

Samtidighet er et begrep innenfor informatikken. Det refererer til  evnen til å utføre forskjellige deler av et dataprogram, en algoritme eller et problem utenfor rekkefølge eller i en delvis ordnet mengde, uten å påvirke resultatet. Dette tillater parallelle beregninger av utførende enheter, noe som kan forbedre ytelsen i superskalære prosessorer,  flerkjerners mikroprosessor og systemer med flerprosessering. I teknisk forstand refererer samtidighet til nedbrytbarheten til et program, en algoritme eller et problem i komponenter som utføres utenfor rekkefølge eller delvis ordnet.Den canadiske programvareutvikleren Rob Pike (f. 1956) har definert samtidighet som sammensetningen av uavhengige utførende beregninger. Samtidighet er ikke parallell utførelse. Samtidighet handler om å håndtere flere ting samtidig, mens  parallell utførelse handler om å utføre flere ting samtidig. Samtidighet handler om struktur, mens parallell utførelse handler om eksekvering. Samtidighet er en måte å strukturere et problem på, slik at problemet kan løses (men ikke nødvendigvis) gjennom parallell eksekvering.En rekke matematiske modeller er utviklet for generelle samtidige beregninger. Eksempler er Petri nets, process calculi,  Parallel random access-machine, actor model og Reo Coordination Language.


== Se også ==
Multitasking


== Referanser ==
Besk svovelsopp

Besk svovelsopp (Hypholoma fasciculare) er en av svovelsoppene. Den tilhører skivesoppordenen og sporene produseres i basidier i hymeniet som dannes i et skiveformet hymenofor. Svovelsoppenes viktigste kjennetegn er det nesten svarte sporepulveret som oftest har en fiolett tone. Besk svovelsopp er giftig.


== Beskrivelse ==
Besk svovelsopp er en hattsopp, en sopp som danner fruktlegeme med hatt og stilk. Hatten er 3–6 cm bred og stilken er 3–10 cm høy. Stilken er sentrert under hatten. Formen på hatten er hvelvet til avflatende, og fargen er gul til svovelgul, hvitgul langs hattkanten og mørknende til rødbrun i sentrum. Hattkanten kan ha rester av slør hengende, og stilken en ringsone med rester etter soppens indre hylle. Skivene under hatten er svært tettstilte. Til og begynne med er fargen på skivene gulaktig grønne, men ettervert blir de grønnaktige med purpurgrå tone på grunn av de mørke sporene.


== Utbredelse ==
Langs hele norskekysten nord til Kvænangen I verden er det registrert funn i hele Europa, og østover i Eurasia foruten sørover til Australasia. Dan finnes også i Nord-, Mellom- og Sør-Amerika.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) besk svovelsopp i Encyclopedia of Life 
(en) besk svovelsopp i Global Biodiversity Information Facility 
(no) besk svovelsopp hos Artsdatabanken 
(sv) besk svovelsopp hos Dyntaxa 
(en) besk svovelsopp hos Index Fungorum 
(en) besk svovelsopp hos MycoBank 
(en) besk svovelsopp hos NCBI 
(en) Kategori:Hypholoma fasciculare – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Hypholoma fasciculare – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Hypholoma fasciculare – detaljert informasjon på Wikispecies 
Soppen er «giftig» i normlisten for soppkontrollører. (2022) Fagmykologisk råd på vegne av Norges sopp- og nyttevekstforbund.
Aegialitinae

Aegailitinae er en underfamilie av nebbiller. Gruppen omfatter bare én kjent art.


== Utseende ==
Små, blanke, mørke nebbiller.


== Levevis ==
Disse artene lever i fjæra.


== Utbredelse ==
Artene er utbredt i Nord-Amerika og på New Zealand.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga
Gruppen (infraorden) Cucujiformia
Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea Latreille, 1802
Familien nebbiller, Salpingidae Leach, 1815
Underfamilien Aegialitinae LeConte, 1862
Slekten Aegialites Mannerheim, 1853
Aegialites alaskaensis Zerche, 2004
Aegialites californicus (Motschulsky, 1845)
Aegialites canadensis Zerche, 2004
Aegialites charlottae Zerche, 2004
Aegialites debilis Mannerheim, 1853
Aegialites farallonensis Zerche, 2004
Aegialites fuchsii Horn, 1893
Aegialites latus Zerche, 2004
Aegialites longicornis Zerche, 2004
Aegialites marinensis Zerche, 2004
Aegialites saintgeorgensis Zerche, 2004
Aegialites saintpaulensis Zerche, 2004
Aegialites stejnegeri Linell, 1898
Aegialites subopacus (Van Dyke, 1918)
Slekten Antarcticodomus Brookes, 1951
Antarcticodomus fallai Brookes, 1951


== Referanser ==


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae. (Liste over Nordens biller). Helsinki.


== Eksterne lenker ==
(en) Aegialitinae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Aegialitinae hos Fossilworks 
(en) Aegialitinae hos ITIS 
(en) Kategori:Aegialitinae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Aegialitinae – detaljert informasjon på Wikispecies