Joseph Turmel

Joseph Turmel (født 13. desember 1859 i Rennes i Frankrike, død 5. februar 1943 samme sted) var en fransk katolsk prest og dogmehistoriker som var eksponent for modernismen og ble ekskommunisert for dette.


== Biografi ==


=== Studium og prestevielse ===
Fra 1876 til 1880 studerte han filosofi og teologi ved erkebispedømmet Rennes' Grand Séminair, og deretter fortsatte han frem til 1882 ved det teologiske fakultet ved Univeristetet i Angers) (nå: Université Catholique de l’Ouest). Han ble presteviet 3. juni 1882 og begynte samme år som professor i dogmatikk ved Grand Séminair i Rennes.


=== Suspensjon ===
Hans liberale synspunkter innen den gammeltestamentlige eksegese førte til at han ble kirkerettslig suspendert. Han ble så i 1893 tilvist oppgave som huskapellan for en søsterkonvent i Rennes; dette embede innehadde han til 1930. Under disse årene levde han tilbaketrukket, preget av vitenskapelig arbeide som dogmatikkhistoriker ogutviklet seg til fagmann innen patristikk.


=== Modernist og ekskommunikasjon ===
Under modernismens til hørte Turmel til de toneangivende. Allerede i 1886 hadde han, ifølge seg selv, mistet sin katolske tro. Men han forble medlem av kirken. Han begynte å skrive, under eget navn og under psevdonymer (for eksempel Henri Delafosse), å forfatte og offentliggjøre artikler. To artikler som anfektet treenighetslæren og den marianske dogmer (Le dogme de la Trinité dans les trois premiers siècles og La Sainte Vierge dans l'histoire) ble forøkt tilhordnet ham, men det lot seg ikke beviseg. I 1910 avla han antimodernisteden. Undersøkelseer ble gjenopptatt i 1928, og førte til at han ble ekskommunisert den 6. november 1930.


== Verker ==
Som kjent samarbeidspartner hadde han til kort før sin ekskommunikasjon Alfred Loisy. Han skrev i dennes tidskrifter Revue d'histoire et de littérature religieuses og Revue de l'histoire des religions. Under så meget som 14 psevdonymer skrev han ekstremt kritiske artikler.

Histoire du dogme et du péché originel, Paris 1900; Histoire de la théologie positive, 2 Bd., Paris 1904–06;
Le dogme de la Trinité dans les trois premiers siècles, Paris 1907 (under psevdonymet Antoine Dupin);
La Sainte Vierge dans l'histoire, Paris 1908 (under psevdonymet Guillaume Herzog);
Histoire du dogme de la papauté, Paris 1908;
Les écrits de Saint-Paul … avec introduction et notes par Henri Delafosse, 4 Bd., Paris 1926–1928;
Histoire du diable, Paris 1931; Histoire des dogmes, 6 Bd., Paris 1931–1936;
Comment j'ai donné congé aux dogmes', Herblay 1935 (1. del av hans selvbiografi);
Comment l'Église romaine m'a donné congé, Herblay 1937 (2. del av hans selvbiografi).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Studier :

Dujardin, Édouard. Grandeur et décadence de la critique. Sa rénovation. Le cas de l'abbé Turmel. Paris, Messein, 1931.
Sartiaux, Félix. Joseph Turmel, prêtre, historien des dogmes. Paris, Rieder, 1931.
Rivière, Jean. Le dogme de la Rédemption devant l'histoire, un plaidoyer de M. Turmel, Paris, J. Gabalda & Cie, 1936.
Actes du colloque Actualité de l’œuvre anticléricale et antireligieuse de l’abbé Joseph Turmel à l’occasion du soixantenaire de sa disparition. éd LA LIBRE PENSEE 35 /association Joseph Turmel.
Département des manuscrits de la Bibliothèque nationale, documents concernant Joseph Turmel donnés par Mme Félix Sartiaux (n. a. fr. 17780-17792). (Signalés dans Bibliothèque de l'école des chartes, 1985, vol. 143, p.317, consultable en ligne.)Artikler :

Hervé Baudru, « Une vie d'hircocerf : Joseph Turmel », in Annales de Bretagne et des pays de l'Ouest, 2007, vol. 114,  ISSN 0399-0826 Éditeur Université de Haute-Bretagne, Rennes


== Eksterne lenker ==
Romerbrevet, Henri Delafosse