Andrej Sjeptytskyj

Andrej Sjeptytskyj (ukrainsk: Андрей Шептицький; polsk: Andrzej Szeptycki; født 29. juli 1865 i Prylbykhi i Kongedømmet Galicia og Lodomeria i Habsburgmonarkiet, død 1. november 1944 i Lvov) var metropolitianerkebiskop (erkeepark) av den ukrainske gresk-katolske kirke fra 1901 til sin død i 1944. Hans embetsperiode spente over to verdenskriger og syv politiske regimer: Østerriksk, russisk, Den ukrainske folkerepublikk, polsk, sovjetisk, deretter under det tyskestyrte Generalguvernementet for de okkuperte polske områder, og så atter sovjetisk styre.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han ble født som greve Roman Aleksander Maria Sjeptytskyj (Szeptycki) i landsbyen Prylbycki 40 km vest/nordvest for Lemberg, i det østerriksk-styrte kronlandet kongedømmet Galicia og Lodomeria.
Sjeptytskyjslekten tilhørte den rutenske adelsstand, og på 1700-tallet var slekten blitt polsktalende og latinsk-katolsk. På morssiden var han av Fredro-slekten, som var av den polsk szlachta-adelen. Bakover i slekten var det en rekke viktige kirkefolk, blant annet to metropolitter av Kyiv, Atanasiy og Lev. Hans morfar var den polske forfatter Aleksander Fredro. En av hans brødre, Klymentij Sjeptytskyj, M.S.U., ble studittermunk, og en annen, Stanisław Szeptycki, ble general i den polske armé. Han var 2 m 10 cm høy.
Sjeptytskyj fikk sin utdannelse først i hjemmet, og deretter i Kraków. Etter sine eksamener begynte han å tjenestegjøre i den østerriksk-ungarske armé. Men etter noen måneder ble han syk, og ble nødt til å oppgi denne karriereveien. Istedet studerte han juss i Kraków og Breslau, og fikk doktorgraden i 1888. I løpet av sine studier besøkte han Italia, der han ble mottatt i audiens av pave Leo XIII i Vatikanpalasset. Han besøkte også Kiev i det ukrainske kjerneområdet, som den gang var under tzarrussisk styre, og der møtte han noen av tidens mest prominente ukrainske personligheter. Han besøkte også Moskva.


=== Munk ===
Trass i motstand fra faren ble Sjeptytskyj munk i det basilianske kloster i Dobromyl (1888) - han vendte med dette tilbake slektens røtter, til det som ble betraktet som den bondske ukrainske gresk-katolske kirke. Han tok klosternavnet Andrij etter apostelen Peters lillebror, Andreas, som tradisjonelt betraktes som grunnlegger at den bysantinske kirke og særdeleshet vernehelgen for dens ukrainske kirkelige forgrening. Han studerte deretter ved jesuittenes seminar i Kraków, og der tok han doktorgrad i teologi i 1894.


=== Prest ===
I 1892 ble han presteviet i Przemyśl. Han ble utnevnt til rektor for klosteret St. Onupfius i Lwów (Lemberg, Lviv) i 1896.


=== Biskop, så erkebiskop ===
I 1899, etter Lwows kardinal Sylvester Sembratovytsjs døde og Julian Sas-Kuilovskiy overtok der, ble Sjeptytskyj nominert av keiser Franz Josef til å innta den vakante ukrainske gresk-katolske bispestol i Stanislawow/Stanyslaviv (senere Ivano-Frankivsk), og pave Leo XIII approberte dette. Han ble bispeviet i Lwow den 17. september 1899 av metropolitt Julian Sas-Kuilovsky, assistert av gresk-ukrainske biskop Konstantyn Tsjekhovytsj (av Przemyśl, Sambor og Sanok) og av biskop  Józef Weber C.R., hjelpebiskop i det latinske katolske bispedømmet Lwow.Ett år etter, den 12. desember 1900, og etter at også Sembratovytsjs etterfølger døde, ble den 26-årige biskop Sjeptytskyj utnevnt til gresk-katolsk metropolitanerkebiskop av Lwow; han ble intronisert den 17. januar 1901.
Sjeptytskyj besøkte Nord-Amerika i 1910 der han oppsøkte grsk-katolske immigrantgrupper i USA, deltok på den 21. internasjonale eukaristiske kongress i Montreal; reiste rundt til ukrainske bosettinger i Canada, og inviterte prester tilhørende redemptoristordenen og som fulgte bysantinsk ritus til å komme til Ukraina.
Etter utbruddet av Første Verdenskrig ble erkebiskop Sheptytskij arrestert av den keiserlige russiske regjering og holdt fengslet i Sankt Euthymius-klosteret i Suzdal (1914-1917). Han ble løslatt i 1918 og vendte tilbake til Lviv. Bolsjeviker ødela hans foreldrehjem i landsbyen i Prylbykhi der han var blitt født. Da gikk samtidig familiens arkiver tapt.

Da han var student hadde Sjeptytskyj studert hebraisk for bedre å kunne relatere til de jødiske samfunn. Under pastoralbesøk i jødiske landsbyer ble han noen gangre tatt i mot med Toraen. Under Andre Verdenskrig huset han hundrevis av jøder i sin egen residens og i gresk-katolske klostre. Han utsendte også hyrdebrevet Не убий! -«Du skal ikke slå ihjel», som protesterte mot nazistenes forbrytelser mot jødene. Han talte åpent ut til forsvar av de forfulgte jøder. Han sendte et offisielt brev til Hitler og Himmler der han protesterte mot ødeleggelsen av jødene. I et eget hyrdebrev rettet til ukrainske troende forbød ham dem strengt, under trussel om ekskommunikasjon, å ta del i ødeleggelsen av jødene. I tillegg gav han hemmelige instrukser til sitt presteskap, sekulærgeistligheten og munkene, som beordret dem å assistere jøder ved å skjule dem i kirkelige bygninger, sørge for mat til dem, og smugle dem ut av landet. En av de rabbiere som ble berget av metropolitt Sjeptytskyj, David Kahane, fastslo senere: «Andrew Sheptytsky deserves the undying gratitude of the Jews and the honorific title 'Prince of the Righteous'».I denne perioden konsekrerte han i hemmelighet Josyf Slipyj slik at han skulle bli hans fremtidige etterfølger.
Sjeptytskij gikk i sine tidlige år som biskop sterkt inn for at det østlig-katolske presteskap skulle være sølibatært. Det sies imidlertid at han endret oppfatning etter år i keiserlig-russiske fengsler der han ble vitne til den troskap som preget gifte russiske og ukrainske prester og deres hustruer og familier. Etter dette motsatte han seg latinske katolske kirkelederes forsøk på å påtvinge sølibatskravet på det østlig-katolske presteskap.Sjeptytskyj fremmet også kunstnere og studenter, hvorav mange ortodokse kristne, og han motsatte seg Den polske republikks fremferd med tvangslatinisering av polske gresk-katolske troende. Han etterstrebet forsoning mellom etniske grupper og skrev ofte om sosiale spørsmål og spiritualitet. Han grunnla også studittiske og ukrainske redemptoristordener, et hospital, et nasjonalmuseum, og et teologisk akademi. Han støttet aktivt forskjellige ukrainske organisasjoner slik som Prosvita og i særdeleshet den ukrainske speiderorganisasjonen Plast, og donerte til den et leirsted ved navn Sokil i Karpatene.
Sjeptytskyj døde i 1944, og ble begravet i St. Georgskatedralen i Lviv. I 1958 ble hans helligkåringsprosess innledet; den ble imidlertid stanset (satt på pause) etter initiativ fra kardinal Stefan Wyszynski. Pave Frans approberte hans heroiske dyder den 16. juli 2015, og erklærte ham med dette venerabile.
Jøder som ble berget takket være Andrij Sjeptytskyj øvde påtrykk mot Yad Vashem i årevis for at han skulle ble erklært Righteous Among the Nations, akkurat som hans bror Klymentij Sjeptytskyj var blitt. Men Yad Vashem har så langt ikke fulgt opp dette, mest fordi erkebiskopen til å begynne med trodde at de tyske invaderende styrker ville vise seg innvarsle noe være bedre for Ukraina enn Sovjetunionen hadde vært. Han mistet imidlertid slike illusjoner, og informerte pave Pius XII om nazismens nesten djevelske karakter (quasi diabolica, brev av 29. august 1942).


== Annet ==
I følge kirkehistorikeren Jaroslav Pelikan var «metropolitt Andrej Sjeptytskyj den mest innflytelsesrike skikkelse ...i den ukrainske kirkes historie i hele det tyvende århundre»n. Lvivs nasjonalmuseum, grunnlagt av Sjeptytskyj i 1905, bærer hans navn.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Erkebiskop Mykhajlo Rohoza (1540-1599) *bispeviet 1589 av (den ortodokse) patriark Jeremias II av Konstantinopel
Erkebiskop Hipacy (Ipatij) Pociej (Potij) (1541-1613) *1593
Erkebiskop Josyf Veliamyn Rutski (1574-1637) *1613
Erkebiskop Anastazy Antoni Seljava (Sielawa) (1583-1655) *1624
Erkebiskop Gabriel (Havrylo) Kolenda (1606-1674) *1652
Erkebiskop Kyprian Żochowski (Zhokhovskyj) (1635-1693) *1671
Erkebiskop Lew Ślubičz Załęnski (1648-1708) *1678
Erkebiskop Jurij Havryjil (Jerzy) Vynnyc’kyj (Winnicki) (1660-1713) *1700
Erkebiskop Lev (Luka) Kiszka (Kyška) (1663-1728) *1711
Erkebiskop György (Hennadiy) Bizánczy (Bizantsiy) (1657-1733) *1716
Erkebiskop Ioan Inocențiu Klein (Micu) (1692-1768) *1730
Biskop Mihály Emánuel Olsavszky (1697-1767) *1743
Biskop Vasilije Božičković (Bosicskovich), (1719-1785) *1759
Biskop Grigore Maior (1714-1785) *1773
Biskop Ioan (Janos) Bob (Babb) (1739-1830) *1784
Biskop Samuel Vulcan (1760-1839) *1807
Biskop Ioan Lemeni (1780-1861) *1833
Erkebiskop Spyrydon Lytvynovyč (Litwinowicz) (1810-1869) *1857
Erkebiskop Josyf Sembratowicz (Sembratovyc) (1821-1900) *1865
Erkebiskop Sylwester Sembratowicz (Sembratovyc) (1836-1898) *1879
Erkebiskop Julian Kuiłovskyi (1826-1900) *1890
Erkebiskop Andrij Aleksander Sjeptytskiy (1865-1944) *1899


== Referanser ==