Ubaldo Calabresi

Ubaldo Calabresi (født 2. januar 1925 i Sezze Romano i Italia, død 14. juni 2004 i Roma) var en italiensk katolsk biskop og pavelig diplomat.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Ubaldo Calabresi var den fjerde av seks brødre. Han tok utdannelse i sivil og kanonisk rett ved Lateranuniversitetet.


=== Prest ===
Han ble presteviet den 27. mars 1948. For å forberede seg på en diplomatisk karriere begynte han på det pavelige diplomatakademi i 1951.Hans første utenlandspostering var til Nicaragua i 1955: herfra kom han til nabolandet Honduras som vat i en kompleks situasjon, preget av en autoritær innenrikspolitikk, hvor kirken fikk sterk motstand fra de nasjonale regjeringer. I 1956 ble han sendt til Argentina hvor var sekretær ved det apostoliske nuntiar i tre år; han kom dit etter Juan Perons fall, og opplevde levde presidentskapet til general Pedro Eugenio Aramburu (1955-1958) og det konstitusjonelle dtyre ledet av Arturo Frondizi (1958-1962).
Etter den apostoliske nuntius Mario Zanins død ble han overført til Leopoldville, nå Kinshasa, hvor han ble del av den apostoliske delegasjon til Belgisk Kongo og Ruanda-Urundi (1959-1963) og var da chargé d'affaires. I disse årene oppnådde Belgisk Kongo uavhengighet, men ble revet i stykker av interne kamphandlinger  som brakte oberst Mobutu Sese Seko til makten og som kulminerte med massakren på tretten italienske soldater.
I 1964 ble han overført til Europa som uditore for Pavestolens belgiske og luxembourgske representasjon. Fra 1968 var han ved den apostoliske delegasjon i USA i ett år.


=== Pavelig nuntius, erkebiskop ===
Sudan og Rødehavsregionen: Den 3. juli 1969 ble han utnevnt til titulærbiskop av Fundi og apostolisk delegat til Rødehavsregionen. Han ble bispeviet den 28. september 1969 av Vatikanets statssekretær Kardinal Jean-Marie Villot. Foruten  Sudan hadde han ansvar i forhold til nabolandene, inkludert i det enorme territoriet som kalles Rødehavsregionen, også territoriene på den arabiske halvøy, områder der han oppnådde oppføring av kirker for kristne og et hus for ordenssøstre av Moder Teresa av Calcuttas kongregasjon. I Somalia forhandlet han for å redusere effekten av den ensidige beslutning fra president Siad Barres regjering om å konfiskere alle skoler som opererte i territoriet. Det franske Afar- og Issa-territorium var midt i kamp for uavhengighet, noe som ble innrømmet av Frankrike i 1977; Msgr. Calabresi brakte pave Paul VIs autograferte budskap til presidenten Hassan Gouled Aptidon av den nye staten - Djibouti.
Venezuela: Han ble utnevnt til apostolisk nuntius til Venezuela den 5. januar 1978. I denne perioden var han til stede i Bogotà for å delta i forhandlingene om løslatelse av noen fremstående gisler, inkludert den apostoliske nuntius til Colombia, Angelo Acerbi.
Argentina: Han ble utnevnt til apostolisk nuntius til Argentina i 1981. Han overleverte sine akkreditiver til statsoverhodet Jorge Rafael Videla, som kort etter ble etterfulgt av general Roberto Eduardo Viola. Allerede i slutten av desember ble Viola erstattet av militærjuntaen med general Leopoldo Galtieri, som i 1982 beordret okkupasjonen av Falkland-Malvinas-øyene, annektert i 1833 av Storbritannia. Ved denne anledningen organiserte han pave Johannes Paul II første besøk til Argentina.
Den 27. juni 1992 var han medkonsekrator da fader Jorge Mario Bergoglio, den senere pave Frans, ble bispeviet. Han var deltaker ved den vellykkede pavelige megling mellom Argentina og Chile vedrørende Beaglekonflikten.Han ble pensjonist den 4. mars 2000. Han led av Parkinsons sykdom og døde i Roma 14. juni 2004.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Giovanni Francesco Albani (1720-1803) *1760
Kardinal Carlo Rezzonico den yngre (1724-1799) *1773
Kardinal Antonio Dugnani (1748-1818) *1785
Erkebiskop Jean-Charles de Coucy (1746-1824) *1790
Kardinal Gustave-Maximilien-Juste de Croÿ-Solre (1773-1844) *1820
Biskop Charles-Auguste-Marie-Joseph Forbin-Janson (1785-1844) *1824
Kardinal François-Auguste-Ferdinand Donnet (1795-1882) *1835
Biskop Charles-Emile Freppel (1827-1891) *1870
Kardinal Louis-Henri-Joseph Luçon (1842-1930) *1888
Kardinal Charles-Henri-Joseph Binet (1869-1936) *1920
Kardinal Maurice Feltin (1883-1975) *1928
Kardinal Jean-Marie Villot (1905-1979) *1954
Erkebiskop Ubaldo Calabresi (1925-2004) *1969


== Referanser ==