jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Musikkåret 1699

Musikkåret 1699 er en oversikt over hendelser, ny musikk, fødte og avdøde musikkpersonligheter i 1699.


== Fødsler ==


== Dødsfall ==

		


== Referanser ==
Musikkåret 1762

Musikkåret 1762 er en oversikt over utgivelser, hendelser, fødte og avdøde personer med tilknytning til musikk i 1762.


== Opera ==
Thomas Arne – Artaxerxes
Johann Christian Bach – Alessandro nell'Indie, W.G 3
Domenico Cimarosa – La Cleopatra
Baldassare Galuppi – Antigono
Christoph Willibald Gluck – Orfeo ed Euridice
Johann Adolf Hasse – Il Trionfo di Clelia
Pierre-Alexandre Monsigny – Le Roi et le Fermier
Johann Gottlieb Naumann – Il tesoro insidiato
Niccolò Piccinni – Il Finto Turco
Giuseppe Sarti – Didone Abbandonata


== Fødsler ==


== Dødsfall ==

		
		


== Referanser ==
Musikkåret 1783

Musikkåret 1783 er en oversikt over utgivelser, hendelser, fødte og avdøde personer med tilknytning til musikk i 1783.


== Hendelser ==


== Fødsler ==


== Dødsfall ==

		
		
		


== Referanser ==
Musikkåret 1640

Musikkåret 1640 er en oversikt over utgivelser, hendelser, fødte og avdøde personer med tilknytning til musikk i 1640.


== Hendelser ==


== Dødsfall ==


== Referanser ==
Herbrand Embrikson Sata

Herbrand Embrikson Sata (født 7. oktober 1753, død 14. mai 1830) var en norsk rosemaler, en av de fremste i sin tid både som kunstner og nyskaper. 
Hans dekorative maling er preget av frodig fantasi og rik variasjon i stil og teknikk.Sata er representert blant annet på Norsk Folkemuseum, Kunstindustrimuseet i Oslo og i de kulturhistoriske samlinger i Bergen. 


== Referanser ==
Musikkåret 1578

Musikkåret 1578 er en oversikt over hendelser, ny musikk, fødte og avdøde musikkpersonligheter i 1578.


== Dødsfall ==


== Referanser ==
Musikkåret 1629

Musikkåret 1629 er en oversikt over hendelser, ny musikk, fødte og avdøde musikkpersonligheter i 1629.


== Dødsfall ==


== Referanser ==
Musikkåret 1583

Musikkåret 1583 er en oversikt over hendelser, ny musikk, fødte og avdøde musikkpersonligheter i 1583.


== Fødsler ==


== Referanser ==
Alexander Frederik von Møsting

Alexander Frederik von Møsting (født 20. november 1680, død 6. mars 1737) var hoffembetsmann og stiftamtmann i Danmark-Norge. 


== Militær karriere ==
Møsting var sønn av kaptein i Norge Nicolaus Abraham von Møsting til Rønnovsholm (d. 1683) og dennes annen hustru, Kirstine Lunov. Han gikk den militre løpebane. I 1715 ble han utnevnt til kongens generaladutant for infanteriet. Med tittel av etatsråd ble han 1720 medlem av Landetatens Generalkommissariat.
I årene 1728-30 var Møsting stiftsamtmann over Christianssands Stift og amtmann over Nedenæs Amt og Råbyggelagets Amt. I 1730 mottok han  det hvite bånd og ble året etter utnevnt til hoffmester for kong Christian VIs søster, prinsesse Charlotte Amalie.


== Ekteskap ==
Den 19. januar 1714 giftet han seg på Valdemars slott med Christine Elisabet Knuth (1676–1738). Hun hadde tidligere vært gift med godseieren Knud Juel og brakte med seg i sitt annet ekteskap 10 barn.


== Referanser ==
Musikkåret 1651

Musikkåret 1651 er en oversikt over utgivelser, hendelser, fødte og avdøde personer med tilknytning til musikk i 1651.


== Fødsler ==


== Referanser ==
Møstings Hus

Møstings Hus var et landsted på Frederiksberg ved København oppført 1800, formentlig etter tegninger av C.F. Harsdorff. Bygningen fungerer nå som utstillingssted for Frederiksberg kommune, men her blir også avholdt konserter og litterære arrangementer.
Huset var sommerbolig for gehejmestatsminister Johan Sigismund Møsting. Opprinnelig lå den klassisistiske bygning på hjørnet av Smallegade og Falkoner Allé, hvor Rialto teatret ligger i dag, men i 1959 ble huset tatt ned på betingelse av at det ble gjenoppført et annet sted. Det ble det først i 1977, hvorefter det ble fredet. I dag ligger huset på adressen Andebakkesti 5 i umiddelbar nærhet av den opprinnelige beliggenhet i Smallegade. 


== Referanser ==
Hans Wilhelm Cederfeld de Simonsen

Hans Wilhelm Cederfeld de Simonsen (født 10. juli 1777 på Erholm, død 5. mai 1836 i Odense) var en dansk godseier og stiftsamtmann. 
Han var sønn av kammerjunker Lorentz Christian Ernst Cederfeld de Simonsen (1752–1822) og hustru Anne Sophie Simonsen (1755–1802). I 1794 dimmiterte han privat som student, i 1798  ble han juridisk kandidat og auskultant i Rentekammeret og kammerjunker i 1802. 
20. desember 1805 ble han amtmann over Listers og Mandals Amter, 7. mai 1810 ble han stiftsamtmann over Christianssands Stift samt amtmann over Nedenæs og Råbygdelagets Amter. Samme år ble han utnevnt til kammerherre. 
I 1811 ble han stiftsamtmann over Lolland-Falsters Stift samt amtmann over Maribo Amt. 12. april 1814 ble han stiftsamtmann over Fyens Stift samt amtmann over Odense Amt, i hvilke embeter han døde 5. mai 1836.13. august 1814 hadde han giftet seg på Borreby med Elisabeth Castenschiold (1792–1832). 


== Referanser ==
Jänisjärvi

Jänisjärvi (nordsamisk: Njoammelašjávri, enaresamisk: Njuámmilâšjävri, skoltesamisk: Njuä'mmeljäu'rr) er en innsjø i Enare kommune i Finland. Den ligger 12 kilometer nord-nordøst for Sevettijärvi. Sjøen er en del av Neidenvassdraget. Jänisjärvi ligger på samme nivå som Räkkijärvi i nord, og er forbundet med denne gjennom et smalt sund.Regionalvei 971 går langs sørsida av sjøen.


== Referanser ==
Musikkåret 1706

Musikkåret 1706 er en oversikt over utgivelser, hendelser, fødte og avdøde personer med tilknytning til musikk i 1706.


== Hendelser ==


== Opera ==
Toussaint Bertin de la Doué – Cassandre
Antonio Maria Bononcini – Arminio
Francesco Mancini – Alessandro il Grande in Sidone
Marin Marais – Alcyone
Alessandro Scarlatti
Il Gran Tamerlano
Lucio Manlio l'imperioso
Jean-Philippe Rameau – Nélée et Myrthis, RCT 50


== Fødsler ==


== Dødsfall ==

		
		


== Referanser ==
Musikkåret 1625

Musikkåret 1625 er en oversikt over hendelser, ny musikk, fødte og avdøde musikkpersonligheter i 1625.


== Virksom ==
Truid Aagesen, dansk komponist og organist  (fl. 1593–1625)


== Fødsler ==


== Referanser ==
Musikkåret 1673

Musikkåret 1673 er en oversikt over utgivelser, hendelser, fødte og avdøde personer med tilknytning til musikk i 1673.


== Hendelser ==


== Fødsler ==


== Dødsfall ==


== Referanser ==
Musikkåret 1740

Musikkåret 1740 er en oversikt over utgivelser, hendelser, fødte og avdøde personer med tilknytning til musikk i 1740.


== Hendelser ==
Johann Sebastian Bach begynte å miste synet.


== Fødsler ==


== Dødsfall ==

		
		


== Referanser ==
Musikkåret 1746

Musikkåret 1746 er en oversikt over utgivelser, hendelser, fødte og avdøde personer med tilknytning til musikk i 1746.


== Hendelser ==


== Dødsfall ==


== Referanser ==
Ger van Roon

Gerrit van Roon (født 8. september 1933 i Rotterdam i Nederland, død 27. desember 2014 i Amsterdam) var en nederlandsk historiker.
Van Roon studerte historie fra 1957 til 1961 i Amsterdam. I 1967 avla han doktorgraden ved Vrije Universiteit Amsterdam med arbeidet Neuordnung im Widerstand. Der Kreisauer Kreis innerhalb der deutschen Widerstandsbewegung. Hans avhandling var «den første vitenskapelige undersøkelse» av Kreisauer Kreis. «Van Roons pionerarbeid gav støtet til videre utforskning». Fra 1977 underviste van Roon som professor for nyere historie ved Vrije Universiteit Amsterdam. Hans bok Het Duitse verzet tegen Hitler av 1968 utkom på tysk i 1979 som Widerstand im Dritten Reich: Ein Überblick.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Eugen Gerstenmaier: Der Kreisauer Kreis. Zu dem Buch Ger van Roons «Neuordnung im Widerstand». I: Vierteljahrshefte für Zeitgeschichte. Bd. 15 (1967), H. 3, s. 221–246 (Digitalisert).
Hans Mommsen: Pläne und Träume zum Tag X.. I: Der Spiegel. 1967, H. 36 (28. august 1967), s. 94–97.


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Ger van Roon i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Tor Håkon Jackson Inderberg

Tor Håkon Jackson Inderberg (født 1977) er norsk statsviter og seniorforsker ved Fridtjof Nansens Institutt på Polhøgda, Lysaker. Etter en kort periode som konduktør i NSB tok han en bachelorgrad ved Høgskolen i Innlandet, en mastergrad ved NTNU (2007) og en PhD ved statsvitenskapelig institutt på Universitetet i Oslo. Jackson Inderberg har vært ansatt ved Fridtjof Nansens Institutt siden 2007, men har også hatt flere opphold som gjesteforsker ved Centre for Sustainability (CSAFE) ved University of Otago i New Zealand.
Jackson Inderberg har i sin forskning særlig vært opptatt av energisystemer, kraftpolitikk og klimapolitikk. Han disputerte på sin doktorgrad om klimatilpasning i den norske og svenske kraftsektoren i 2012, og har senere publisert en rekke artikler om politisk innflytelse og beslutninger knyttet til omstilling av kraftsystemet, kvotehandel, klimalover, støttesystemer for fornybar energi, desentralisert kraftproduksjon og konsesjonssystemet for vindkraft.Jackson Inderberg var visepresident i Norges padleforbund fra 2013 til 2018.


== Bibliografi ==
Tor Håkon Inderberg, Siri Eriksen, Karen O'Brien og Linda Sygna (eds.). Climate Change Adaptation and Development: Changing Paradigms and Practices, London, Routledge, 2015.


== Referanser ==
Christian Lindenow

Christian Lindenow (d. omkr. 1678) var amtmann i Nedenes Amt, Romsdal og Nordmøre Amt og Sunnmøre og Nordfjord Amt.
Han var sønn av Otte Lindenow (1603–1632) og Vibeke Clausdatter Podebusk (1608–1645).Etter utdannelse i blant annet Orléans, gjorde han tjeneste i sentraladministrasjonen i København, først som hoffjunker og senere som kammerherre. I 1664 ble han utnevnt til befalingsmann for Agdesiden, og i slutten av 1660-årene var han bosatt på Nedenes kongsgård i nærheten av Arendal.I november 1671 ble han utnevnt til amtmann i Romsdal, hvortil han flyttet et par år senere. Her kjøpte han storgården Gjerde, hvor han bodde sammen med elskerinne og barn.Lindenow var en person som det fulgte konflikter med, og privatøkonomien var rotete. Forflytningen til Romsdal kan i denne sammenheng ses som en degradering til en perifer posisjon, hvor han kunne gjøre mindre skade. Her kunne han også være under oppsyn av stiftsamtmannen i Trondhjem, Ove Bjelke, som har var beslektet med.I 1678 ble Lindenow avsatt fra embetet som amtmann for Nordfjord og Sunnøre, som deretter inngikk i Bergens Stiftsamt.


== Referanser ==
Musikkåret 1736

Musikkåret 1736 er en oversikt over utgivelser, hendelser, fødte og avdøde personer med tilknytning til musikk i 1736.


== Hendelser ==


== Fødsler ==


== Dødsfall ==

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Leucaena leucocephala

Leucaena leucocephala er et lite tre i erteblomstfamilien.
Det blir vanligvis 3–15 m høyt med en stammediameter på 10–35 cm. Spesielt store trær blir 20 m høye med en stammediameter på 50 cm. Vekstformen kan være buskformet og rikt forgrenet (subsp. leucocephala), eller treformet med opptil 5 m lang, rett stamme og åpen, avrundet krone (subsp. glabrata). Barken er gråbrun med vertikale, grunne, oransjebrune furer.
Bladene er dobbeltfinnede og har 4–9 par finner som igjen har 13–21 par småblad. Småbladene er 9–21 mm lange og 2–4,5 mm brede. De hvite blomstene sitter 100–180 sammen i runde hoder. De hårete pollenknappene skiller Leucaena fra andre mimosevekster. Belgene er 9–19 cm lange, 13–21 mm brede og sitter 3–20 sammen. Hos subsp. glabrata og subsp. ixtahuacana er belgene glatte, mens subsp. leucocephala har hårete belger.
Leucaena leucocephala hører uten tvil hjemme i Mexico, men egentlig viltvoksende bestander er ikke kjent. Arten er plantet overalt i varme strøk, og utbredelsen er nå pantropisk. Den krever mye varme og fuktighet, og bladene faller av selv ved lett frost. Utbredelsen ligger hovedsakelig opp til 1500 moh. og innenfor 15–20° fra ekvator. Forvillede planter finnes likevel i noen subtropiske områder, som Kypros, Sør-Spania, Madeira og Kanariøyene.
Arten brukes til jordforbedring, erosjonskontroll og fyringsved. Bladene brukes som dyrefôr og grønngjødsel. Belger og frø spises i Mexico og deler av Asia. Arten blir ofte invaderende i ulike typer åpent landskap og kan fortrenge andre planter. De nitrogenfikserende bakteriene i rotknollene gjør jorda nitrogenrik, og dette kan føre til endringer i stoffomsetningen i økosystemet. Leucaena leucocephala er tatt med i Verdens naturvernunions liste over de 100 mest skadelige invaderende artene i verden.


== Galleri ==

		
		
		


== Litteratur ==
«Leucaena leucocephala (leucaena)». Invasive Species Compendium. Besøkt 27. juni 2020. 
S. Lowe, M. Browne, S. Boudjelas og M. De Poorter (2000). «100 of the World’s Worst Invasive Alien Species: a selection from the Global Invasive Species Database» (PDF). Published by The Invasive Species Specialist Group (ISSG) a specialist group of the Species Survival Commission (SSC) of the World Conservation Union (IUCN). CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
«Leucaena leucocephala» (PDF). World Agroforestry Centre. Besøkt 27. juni 2020. 


== Eksterne lenker ==
(en) Leucaena leucocephala i Encyclopedia of Life 
(en) Leucaena leucocephala i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Leucaena leucocephala hos ITIS 
(en) Leucaena leucocephala hos NCBI 
(en) Leucaena leucocephala hos The International Plant Names Index 
(en) Leucaena leucocephala hos Tropicos 
(en) Kategori:Leucaena leucocephala – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Leucaena leucocephala – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Leucaena leucocephala – detaljert informasjon på Wikispecies
Antonio Cuenco

Antonio «Tony» Veloso Cuenco (født 23. mars 1936 i Cebu City på Filippinene, død 27. juni 2020 samme sted) var en filippinsk politiker som var byrådsmedlem i Cebu City. Han var generalsekretær for ASEANs interparlamentariske forsamling (AIPA) fra 2010 til 2013 og representant for 2. distrikt i Cebu City i det filippinske Representantenes hus.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Cuenco kom fra en av Cebus mest velkjente familier, med historisk betydelig innflytelse i det politiske, sosiale og religiøse liv. Cuencoenes patriark, Mariano Jesus Cuenco, satt i Senatet før unntakstilstanden, og vat president av Senatet fra 1949 til 1951. 
Han var sønn av den tidligere guvernør Manuel Cuenco og hans hustru Veloso-Cuenco. Han var grandnevø av den tidligere representant Miguel Cuenco (5th district). Han tok high school på Ateneo de Cagayan, og fikk både Bachelor of Arts og Bachelor of Law fra Ateneo de Manila University.


=== Politiker ===
Han ble i en alder av 29 år en av de yngste kongressrepresentanter valgt for Cebu City. Han satt i perioden 1965–1969. Etter et opphold på en valgperiode satt også i kongressen tre valgperioder på rad, frem til 1998. Han var også med i Batasang Pambansa 1984–1986.
Hans kone Nancy Roa-Cuenco var også politiker, aktiv i samme tidsperiode. To av deres fire barn, James Anthony Cuenco og Ronald Cuenco, gikk også inn i politikken.
Etter at hustruen hadde sittet i kongressen i en periode (1998–2001), stilte Cuenco på nytt, og satt i fire perioder. Deretter gikk han over til mer lokal politikk og ble innvalgt i Cebu Citys bystyre i 2019.Han var generalsekretær for ASEANs interparlamentariske forsamling (AIPA) fra 2010 til 2013 og representant for 2. distrikt i Cebu City i det filippinske Representantenes hus.


=== Død ===
Cuenco døde 27. juni 2020 som følge av covid-19 i Cebu City. Hans sønn James Anthony Cuenco sa at faren fikk mild feber og sterk hoste den 18. juni og at man derfor testet ham for koronaviruset, som ble bekreftet den 20. juni.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Official Information Arkivert 5. februar 2012 hos Wayback Machine. (Office of the House Member Database)
Personal Information
Curriculum Vitae
Makati Business Club Congress Watch
Musikkåret 1642

Musikkåret 1642 er en oversikt over utgivelser, hendelser, fødte og avdøde personer med tilknytning til musikk i 1642.


== Hendelser ==
Bartolomeo Montalbano blir kapellmester ved San Francesco i Bologna.


== Publikasjoner ==
Christoph Demantius – Morgenröthe for fem stemmer (Freiberg: Georg Beuther), skrevet til begravelsen til Hedwig 30. mai
Johannes Eccard & Johann Stobaeus – del 1 av Der Preussischen Fest-Lieder/ vom Advent an biß Ostern (De prøyssiske festdagssangene: Fra advent til påske) for fem, seks og åtte stemmer (Elbing: Wendel Bodenhausen)
Claudio Monteverdi – Selva morale e spirituale
Nicodemo Parisi – Messa e salmi concertati a 5 voci facili da cantarsi... (Venezia: Bartolomeo Magni), samlet av hans bror, Filippo Parisi og inkluderte to av hans komposisjoner
Johann Rist – Des Daphnis aus Cimbrien Galathee (Hamburg: Jacob Rebenlein), en samling av pastorale sanger, musikk av Heinrich Pape


== Populær musikk ==
Jean de Brébeuf – "Huron Carol" (Canadas eldste julesang)


== Klassisk musikk ==
Cornelis Padbrué – Synphonia in nuptias..., skrevet til bryllupet til Mathaeus Steyn og Maria van Napels


== Opera ==
Francesco Cavalli – Amore innamorato
Claudio Monteverdi – L'incoronazione di Poppea
Luigi Rossi – Il Palazzo incantato


== Fødsler ==


== Dødsfall ==

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Karen Bass

Karen Ruth Bass (født 3. oktober 1953) er en amerikansk politiker som representerte Californias 37. kongressdistrikt i Representantenes hus fra 2011 til 2022. Hun er medlem av Det demokratiske parti.
Hun var ordfører i flere komiteer og ledet Congressional Black Caucus, som organiserer de fleste afroamerikanske medlemmene av USAs kongress.I ukene før Det demokratiske partiets landsmøte foran presidentvalget i USA 2020 var hun blant favorittene til å bli kåret som Joe Bidens visepresidentkandidat.


== Biografi ==
Bass er datter av et postbud og en hjemmeværende husmor, og vokste opp nabolagene Venice og Fairfax i Los Angeles. Som ungdomsskoleelev var hun aktiv i Robert Kennedys presidentkampanje i 1968, og senere deltok hun som organisator i Venceremos Brigade, en pro-cubansk gruppe. Medlemskapet er blitt oppfattet som en støtte til Cubas sosialistiske styresett, og har ført til at Bass er blitt utsatt for kritikk.Efter fullførte studier i filosofi og en yrkesutdannelse som legeassistent tok hun en bachelorgrad i helsefag ved  California State University og senere en mastergrad i sosialt arbeid ved University of Southern California.
På 1980-tallet engasjerte hun seg i kampen mot crack-epidemien, og senere var hun med på å grunnlegge Community Coalition,, en organisasjon som arbeider for å forbedre de sosiale kårene i utsatte strøk av Los Angeles.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Karen Bass – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Karen Bass hos Amerikas forente staters kongress' biografiske kartotek 
Karen Bass på Twitter 
Karen Bass på Facebook 
Karen Bass på Instagram 
Karen Bass på YouTube
Musikkåret 1671

Musikkåret 1671 er en oversikt over hendelser, ny musikk, fødte og avdøde musikkpersonligheter i 1671.


== Fødsler ==


== Referanser ==
Musikkåret 1751

Musikkåret 1751 er en oversikt over utgivelser, hendelser, fødte og avdøde personer med tilknytning til musikk i 1751.


== Hendelser ==


== Fødsler ==


== Dødsfall ==


== Referanser ==
José María Cuenco

José María Diosomito Cuenco (født 19. mai 1885 i Carmen på Cebu på de filippinske øyer, død 8. oktober 1972 i Jaro i Iloilo City) var den første  erkebiskop av det katolske erkebispedømmet Jaro.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
José María Cuenco y Diosomito var eldste barn av Mariano Albao Cuenco og hans hustru Remedios Diosomito. Faren var journalist og rettsassistent, og døde i 1909. Det falt på moren å oppdra søskenflokken på 16 barn, blant dem Mariano Jesús og Miguel, som ble senator henholdsvis kongressmann. Cuenco-familien var involvert i trykking og utgivelse av aviser; de eide Imprenta Rosario, ett av Cebus eldste trykkerier.
Cuenco ble utdannet på University of San Carlos i Cebu, så i Manila, og ved Georgetown University i USA, der han tok den juridiske doktorgrad. Men han bestemte seg å legge dette til side for å bli prest i stedet.


=== Prest ===
Han ble presteviet den 11. juni 1914. Allerede i 1925 var han blitt generalvikar i bispedømmet Cebu og den grunnleggende sogneprest for Santo Rosario-menigheten i byen i 1933. 


=== Biskop, erkebiskop ===
Han ble titularbiskop av Hemeria og hjelpebiskop i Jaro i 1941. Fire år etter etterfulgte han biskop James Paul McCloskey som ordinarius, og noen år senere, i 1954, ble bispedømmet elevert til metropolitanerkebispedømme. Slik ble han dets første erkebiskopHan var aktiv og svært synlig i det evangeliserende arbeide. Han ble grunnlegger og redaktør av Cebus katolske avis El Boletin Catolico (1915-1930), og videreførte med dette sin fars engasjement - faren hadde utgitt og redigert den første katolske avisen i Cebu, Ang Camatuoran (1902-1911).  
Han forfattet og utgav nær et dusin bøker, for det meste skildringer fra hans egne reiser, blant annet Archbishop Cuenco: Autobiography (Iloilo: La Editorial, 1972), som kom ut kort tid før han døde i Jaro 8. oktober 1972. Hans etterfølger som erkebiskop av Jaro ble den kinesisk-filippinske biskop Jaime Sin.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba  (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santorio  (1532-1602) *bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale  (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Erkebiskop Enrico Enríquez (1701-1756) *1743
Erkebiskop Manuel Quintano Bonifaz (1698-1774) *1749
Kardinal Buenaventura Córdoba Espinosa de la Cerda (1724-1777) *1761
Kardinal Giuseppe Maria Doria Pamphilj (1751-1816) *1785
Pave Pius VIII (1761-1830) *1816
Pave Pius IX (1792-1878) *1827
Kardinal Gustav Adolf von Hohenlohe-Schillingsfürst (1823-1896) *1857
Erkebiskop Salvatore Magnasco (1806-1892) *1868
Kardinal Gaetano Alimonda (1818-1991) *1877
Kardinal Giovanni Cagliero (1838-1926) *1884
Erkebiskop Guglielmo Piani (1875-1956) *1922
Erkebiskop José María Cuenco (1885-1872) *1942


== Referanser ==
Gorgans store mur

Gorgans store mur, også kalt «Den røde slange», er et forsvarssystem i Golestan-provinsen i det nordøstlige Iran. Forsvarssystemet ligger nord for byen Gorgan, og strekker seg i en lengde på 195 kilometer fra sørøstkysten av Det kaspiske hav.Forsvarssystemet ble trolig konstruert under Sasanide-riket mellom årene 420 og 530 før Kristus som en del av Det persiske rikets grense mot nord. Den 195 kilometer lange muren er bygd av rød stein, derav navnet «Den røde slange». Langs muren er det konstruert 38 fort. En kanal med en dybde på minst fem meter førte vann langs det meste av muren.Det iranske kulturdepartementet jobber for at Gorgans store mur skal bli en del av verdensarven.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Charles River Editors. The Great Wall of Gorgan: The History of the Ancient Near East's Longest Defensive Wall. Createspace Independent Publishing Platform 2018.
H. Omrani Rekavandi, T. J. Wilkinson, J. Nokandeh og Eberhard Sauer. Persia's Imperial Power in Late Antiquity: The Great Wall of Gorgan and the Frontier Landscapes of Sasanian Iran. Oxbow Books 2013.


== Eksterne lenker ==
UNESCO: Gorgans store mur (en)
Musikkåret 1787

Musikkåret 1787 er en oversikt over hendelser, ny musikk, fødte og avdøde musikkpersonligheter i 1787.


== Dødsfall ==

		
		


== Referanser ==
Ilha Roxa

Ilha Roxa eller Canhabaque er en isolert øy på Bissagos-øyene, Guinea-Bissau. Øyen er kjent for det antropologiske systemet matriarkat.
På denne øyen er menn til for å behage kvinnen. Gud er kvinne, og mannen et kjønnsobjekt. Innbyggerne på Roxa lever i et samfunn der kvinnen regnes for noe mer enn mannen. I dette øysamfunn er det kvinnen som bestemmer hvilken mann hun skal gifte seg med. En mann kan ikke si nei til et frieri, selv om han ikke skulle ønske kvinnen. Gjør han det, vil ingen kvinner ha noe med ham å gjøre.Rollemønstret er klart: Om en kvinne vil ha en mann, så får hun ham.


== Referanser ==