Gerald Patrick Aloysius O'Hara

Gerald Patrick Aloysius O'Hara (født 4. mai 1895 i Scranton i Pennsylvania i USA, død 16. juli 1963 i Wimbledon  (London) i Storbritannia) var en katolsk erkebiskop, diplomat for Den hellige stol i Romania, apostolisk nuntius til Irland (1951–1954) apostolisk delegat til Storbritannia (1954–1963).


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Gerald Patrick O'Hara var sønn av Patrick James og Margaret (née Carney) O'Hara. Faren  var tannlege. Han gikk på Our Mother of Sorrows School og St. Joseph's College High School, begge i Philadelphia. Fra 1911 til 1918 studerte O'Hara ved St. Charles Borromeo Seminary i Overbrook i Pennsylvania. Så begynte han ved Collegio Romano, og tok teologisk doktorgrad i Roma i 1921.


=== Prest ===
Han ble presteviet den 3. april 1920 av Romas kardinalvikar Basilio Pompili. Under sine mange år som student utenlands, reiste han rundt i Europa og Midt-Østen.Da han kom tilbake til Pennsylvania i 1926, ble O'Hara privatsekretær til kardinal Denis Dougherty, erkebiskopen av Philadelphia. O'Hara var også dommer ved Tribunalet i Philadelphia.


=== Hjelpebiskop i Philadelphia ===
Pave Pius XI utnevnte ham den 26. april 1929 til titulærbiskop pro hac vice av Heliopolis in Phoenicia og hjelpebiskop i Philadelphia. Kardinal Denis Joseph Dougherty bispeviet  O'Hara til biskop den 21. mai 1929 ved katedralen St. Peter og Paul i Philadelphia. Medkonsekratorer var biskopen av Monterey-Fresno, John Bernard MacGinley, og biskopen av Scranton, Thomas Charles O'Reilly.


=== Biskop av Savannah (Georgia) ===
I 1935 etterfulgte han Michael Joseph Keyes S.M. som biskop av Savannah. I 1936 fikk bispedømmet navnet Savannah-Atlanta. Med opprettelsen av det separate bispedømmet Atlanta i 1956 fikk bispedømmet Savannah tilbake sitt kortere navn.
Under sin tid der bygde O'Hara Cathedral of Christ the King i Atlanta, og den ble dedisert i januar 1939. Katedralen ble bygd på et tidligere samlingssted for den tradisjonelt antikatolske Ku Klux Klan, og O'Hara inviterte til og med Imperial Wizard Hiram Wesley Evans til dedikasjonen.O'Hara ble ansett som en leder for de kirkelige bestrebelser for å bedre raserelasjonene i USA, og han landerte et syvpunkts sosialt-rasemessig program i 1930-årene som fokuserte på hjelp til svarte barn, og større oppmerksomhet om rurale problemstillinger som gikk ut over afro-amerikanerne.Pave Pius XII hedret ham med den personlige tittel erkebiskop i 1950. I 1959 trådte han tilbake fra sitt embede om biskop-erkebiskop av Savannah og ble titulærerkebiskop av Pessinus.


=== Pavelig diplomat i Romania ===
I tillegg til sin rolle som bispedømmebiskop ble O'Hara utnevnt av pave Pius XII til chargé d'affaires for det apostoliske nuntiatur i Bucuresti den 19. februar 1947. Det var etter at den sittende nuntius, Andrea Cassulo, var blitt erklært persona non grata av de kommunistiske myndigheter.
Hans generalvikar og kansellist tok over den faktiske administrasjon av bispedømmet Savannah. Han ble i Romania til han ble utvist den 5. juli 1950.
Hans aktivitet som stasjonssjef for det apostoliske nuntiatur i Bucuresti var viktig for den institusjonelle bevaring av den katolske kirke i Romania under det kommunistiske diktatur. Han kritiserte gjentatte ganger den kommunistiske regjering for dens forfølgelse av romersk-katolikker og gresk-katolikker.Mellom 1948 og 1950 utførte han åtte hemmelige bispeordinasjoner i Romania, både for de romersk-katolske bispedømmene og for bispedømmene til den rumenske gresk-katolske kirke. 
Den 4. juli 1950 ble biskop O'Hara på et møte i det rumenske utenriksministerium anklaget for å spionere for USA, Storbritannia og Tyrkia.  O'Haras rumenske sjåfør, som var blitt rettsforfulgt for spionasje, hadde tidligere implisert O'Hara og andre i stabemnn i nuntiaturet. O'Hara sa senere at mannen var blitt torturert og var blitt tvunget til å lyve. Møtet i unenriksministeriet endte med at O'Hara ble utvist fra Romania; han reiste derfra samme dag.Bispevielser: De bispevielser han foretok i Romania, var:

5. april 1948 - Anton Durcovici, biskop av Iași død 11. desember 1951Dertil kom åtte hemmelige bispevielser i nuntiaturets kapell:

30. november 1948 - Ioan Ploscaru, titulærbiskop av Trapezopoli og hjelpebiskop i Lugoj,  død 31. juli 1998
8. desember 1948 - Ioan Duma, titulærbiskop av Iuliopolis, død 16. juli 1981
12. desember 1948 - Adalbert Boros, titulærbiskop av Ressiana og apostolisk administrator av Timișoara,  død 6. juni 2003
2. februar 1949 - Alfréd Eröss, hjelpebiskop i Alba Iulia,  død 31. juli 1950
14. februar 1949 - Szilárd Ignác Bogdánffy, hjelpebiskop i Satu Mare og Oradea Mare, død 2. oktober 1953
6. mars 1949 - Ioan Dragomir, titulærbiskop av Paleopoli di Pamfilia og hjelpebiskop i Maramureș, død 25. april 1985
28. juli 1949 - Iuliu Hirțea, titulærbiskop av Nebbi og hjelpebiskop i Oradea Mare,  død 28. juni 1978
30. juni 1950 - Joseph Schubert, titulærbiskop av Ceramussa og apostolisk administrator av Bucuresti, død 4. april 1969


=== Nuntius til Irland ===
Erkebiskop O'Hara ble utnevnt til apostolisk nuntius til Irland den 27. november 1951.
I 1953 gikk forfatteren Paul Blanshard, en kritiker av den katolske kirke (boken American Freedom and Catholic Power), i en petisjon til det amerikanske utenriksministerium inn for at man skulle frata O'Haras hans amerikanske statsborgerskap.  Blanshard hevdet at O'Hara krenket McCarran Act ved sin tjeneste for fremmed makt (Vatikanet). State Department avviste Blanshards petisjon


=== Apostolisk delegat til Storbritannia ===
Den 8. juni 1954 ble O'Hara utnevnt til apostolisk delegat til Storbritannia. I denne egenskap hadde han også tilsyn med Malta, Gibraltar og Bermuda.  I mai 1958 ble O'Hara innlagt på St. Anthony at Cheam Hospital med alvorlig lungebetennelse etter å ha vendt tilbake til London fra en utenlandstur. Det tok på å både være pavelig diplomat og samtidig ha et bispedømme i USA å ivareta, og derfor fratrådte han som biskop av Savannah den 12. november 1959; han ble utnevnt til titulærbiskop av Pessinus av pave Johannes XXIII samme dato.I 1960 ble han den første pavelige representant som besøkte Houses of Parliament på mer enn 400 år.Han rakk å delta på første sesjomn av Det andre Vatikankonsil.


=== Død ===
Erkebiskop O'Hara døde den 16. juli 1963 av hjerteslag i sin residens i Wimbledon i London, i en alder av 68 år. Hans requiemmesse ble celebrert av erkebiskop John Heenan i Westminster Cathedral i London. Hans legeme ble fløyet hjem til Philadelphia, og der ble han lagt i krypten i Cathedral of Saints Peter and Paul.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba  (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santorio  (1532-1602) *bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale  (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Erkebiskop Enrico Enríquez (1701-1756) *1743
Erkebiskop Manuel Quintano Bonifaz (1698-1774) *1749
Kardinal Buenaventura Córdoba Espinosa de la Cerda (1724-1777) *1761
Kardinal Giuseppe Maria Doria Pamphilj (1751-1816) *1785
Pave Pius VIII (1761-1830) *1816
Pave Pius IX (1792-1878) *1827
Kardinal Raffaele Monaco La Valletta (1827-1896) *1874
Kardinal Francesco di Paolo Satolli (1839-1910) *1888
Kardinal Denis Joseph Dougherty (1865-1951) *1903
Erkebiskop Gerald Patrick Aloysius O'Hara (1895-1963) *1929


== Litteratur ==
Dennis Deletant: Ceauşescu and the Securitate, C. Hurst & Co., London 1995, s. 219 f.
Ioan Bota, Cicerone Ionițoiu: Martiri și mărturisitori ai bisericii din România (1945–1989): Biserica Română Unită cu Roma, Greco-Catolică, Biserica Romano-Catolică, Casa de Editură Viața Creștină, Cluj-Napoca 2001, s. 222 f.
Ioan Ploscaru: Lanțuri și Teroare, Editura Signata, Timișoara, 1993, s. 89–90. ISBN 973-551-028-6.


== Referanser ==