jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
NM i kickboksing 2010

NM i kickboksing 2010 ble arrangert 16. april i Oslo. Arrangør var Fighter Kickboksingklubb.
Kongepokalene ble vunnet av Thea Therese Næss og Morten Spissøy.


== Medaljevinnere kvinner ==


== Medaljevinnere menn ==


== Kilder ==
Egil Svendsby (red.) Sportsboken 2010, s. 264-65. Schibsted. ISBN 978-82-516-3580-6.
kickboxing-portal.no: Resultater NM 2010
Tom A. Schanke, red. (2012). Norsk Idrettsleksikon – Toppidrett i 150 år (norsk). 4. Norge: Tom A. Schankes Forlag. s. 131. ISBN 978-82-303-2060-0.
NM i kickboksing 2011

NM i kickboksing 2011 ble arrangert 8. april i Oslo. Arrangør var Sentrum Kickboxingklubb.
Kongepokalene ble vunnet av Thea Therese Næss og Erik Brødreskift.


== Medaljevinnere kvinner ==


== Medaljevinnere menn ==


== Kilder ==
Egil Svendsby (red.) Sportsboken 2011, s. 265-66. Schibsted. ISBN 978-82-516-5513-2.
kickboxing-portal.no: Resultater NM 2011
Tom A. Schanke, red. (2012). Norsk Idrettsleksikon – Toppidrett i 150 år (norsk). 4. Norge: Tom A. Schankes Forlag. s. 131. ISBN 978-82-303-2060-0.
NM i kickboksing 2012

NM i kickboksing 2012 ble arrangert 27. april i Drammen. Arrangør var Drammen Kickboxingklubb.
Kongepokalene ble vunnet av Cathrine Fonnes og Andreas Lødrup.


== Medaljevinnere kvinner ==


== Medaljevinnere menn ==


== Kilder ==
Egil Svendsby (red.) Sportsboken 2012, s. 260-61. Schibsted. ISBN 978-82-516-5696-2.
kickboxing-portal.no: Resultater NM 2012
Tom A. Schanke, red. (2012). Norsk Idrettsleksikon – Toppidrett i 150 år (norsk). 4. Norge: Tom A. Schankes Forlag. s. 131. ISBN 978-82-303-2060-0.
NM i kickboksing 2013

NM i kickboksing 2013 ble arrangert 19. april i Stjørdal. Arrangør var Stjørdal Kickboxingklubb.
Kongepokalene ble vunnet av Thea Therese Næss og Daniel Fossan.


== Medaljevinnere kvinner ==


== Medaljevinnere menn ==


== Kilder ==
Egil Svendsby (red.) Sportsboken 2013, s. 268-69. Schibsted. ISBN 978-82-516-8008-0.
kickboxing-portal.no: Resultater NM 2013
NM i kickboksing 2014

NM i kickboksing 2014 ble arrangert 4. april i Oslo. Arrangør var Champions Kickboxingklubb.
Kongepokalene ble vunnet av Birgit Reitan Øksnes og Raymond Gaassand Straume.


== Medaljevinnere kvinner ==


== Medaljevinnere menn ==


== Kilder ==
Egil Svendsby (red.) Sportsboken 2014, s. 268-69. Schibsted. ISBN 978-82-516-8258-9.
kickboxing-portal.no: Resultater NM 2014
NM i kickboksing 2015

NM i kickboksing 2015 ble arrangert 10. april i Oslo. Arrangør var Fighter Kickboksingklubb.
Kongepokalene ble vunnet av Monica Engeset og Tommy Henry Macpherson.


== Medaljevinnere kvinner ==


== Medaljevinnere menn ==


== Kilder ==
Egil Svendsby (red.) Sportsboken 2015, s. 267. Vigmostad & Bjørke. ISBN 978-82-516-8574-0.
kickboxing-portal.no: Resultater NM 2015
NM i kickboksing 2016

NM i kickboksing 2016 ble arrangert 8.-9. april i Tromsø. Arrangør var Tromsø Kickboxingklubb.
Kongepokalene ble vunnet av Thea Therese Næss og Johan Hjelmervik.


== Medaljevinnere kvinner ==


== Medaljevinnere menn ==


== Kilder ==
Egil Svendsby (red.) Sportsboken 2016, s. 260-61. Vigmostad & Bjørke. ISBN 978-82-419-1334-0.
kickboxing-portal.no: Resultater NM 2016
NM i kickboksing 2017

NM i kickboksing 2017 ble arrangert 25. mars i Oslo. Arrangør var Fighter Kickboksingklubb.
Kongepokalene ble vunnet av Thea Therese Næss og Milad Salehi Henriksen.


== Medaljevinnere kvinner ==


== Medaljevinnere menn ==


== Kilder ==
Egil Svendsby (red.) Sportsboken 2017, s. 232-33. Vigmostad & Bjørke. ISBN 978-82-419-1487-4.
kickboxing-portal.no: Resultater NM 2017
NM i kickboksing 2018

NM i kickboksing 2018 ble arrangert 16. mars i Bergen. Arrangør var Bergen Kickboxingklubb.
Kongepokalene ble vunnet av Kristin Vollstad og Tommy Henry Macpherson.


== Medaljevinnere kvinner ==


== Medaljevinnere menn ==


== Kilder ==
Egil Svendsby (red.) Sportsboken 2018, Vigmostad & Bjørke, s. 233-34. ISBN 978-82-419-1722-6.
kickboxing-portal.no: Resultater NM 2018
Kvilekvål

Kvilekvål er et gårdstun i Voss kommune som stammer fra første halvdel av 1800-tallet. Gården ligger i bratt terreng 2,5 km øst for Evanger på nordsiden av elven Vosso.
På gårdstunet er det to bygninger som er fredet som kulturminner, disse er et hovedhus som kalles Knute Nelson-stova og en løe. Hovedhuset er navngitt etter Knute Nelson (opprinnelig Knud Evanger) som utvandret fra Norge og ble guvernør og senator i USA.
Vassvøri sogelag har med jevne mellomrom arrangert Knute Nelson-dag på Kvilekvål.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Kvilekvål». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. .
Adrastus

Adrastus er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).


== Utseende ==
Små (gjerne 3 - 4 millimeter), smale, blanke, brunlige smellere. Antennene er gjerne sagtakkede, pronotum hvelvet med rundede sider. Oversiden er fint hårete.
Larvene er sylindriske, glatte med en voksaktige overflate og spredte hår, gjerne rød- eller gulaktige. Hodet er noe flatt med fremoverstrakte kjever. Det bakerste leddet har vanligvis et par kraftige utvekster av varierende form. Beina er ganske korte.


== Levevis ==
Storsmellernes larver lever for det meste i morken, død ved. Hva de spiser kan variere – noen arter synes å være hovedsakelig planteetere, andre er rovdyr. Mange arter bruker flere år på larveutviklingen. De voksne billene flyr godt og treffes ofte flygende, på blomster eller i vegetasjonen. I likhet med mange andre arter knyttet til død ved er mange av storsmellerne sjeldne og truede arter.
Gruppen Agriotini har larver som lever i jorda og noen kan gjøre betydelig skade på planterøtter.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien smellere, Elateroidea
Familien smellere, Elateridae
Underfamilien storsmellere, Elaterinae Leach, 1815
Stammen Adrastini Candéze, 1863 - noen ganger regnet til underfamilien Melanotinae
Slekten Adrastus Eschscholtz, 1829 - i Norge:
humlesmeller, Adrastus pallens (Fabricius, 1792)
Øvrige arter:
Adrastus aequalis Vats & Chauhan, 1992
Adrastus anatolicus Platia & Schimmel, 1991
Adrastus axillaris Erichson, 1841
Adrastus circassicus Reitter, 1896
Adrastus dolini Wellschmied, 1978
Adrastus fraterculus Gurjeva, 1976
Adrastus gurjevae Penev, 1983
Adrastus juditae Laibner, 1991
Adrastus kryshtali Dolin, 1988
Adrastus lacertosus Erichson, 1841
Adrastus limbatus (Fabricius, 1777)
Adrastus longicornis Gurjeva, 1976
Adrastus maurus Gurjeva, 1976
Adrastus melonii Platia & Gudenzi, 2000
Adrastus miegi Graells, 1858
Adrastus montanus (Scopoli, 1763)
Adrastus montenegroensis Laibner, 1987
Adrastus protractus Roubal, 1924
Adrastus rachifer (Geoffroy, 1785)
Adrastus rougeatrus Vats & Chauhan, 1992
Adrastus samedovi Dolin & Agaev, 1974
Adrastus sbordonii Guglielmi & Platia, 1985
Adrastus sekerae Reitter, 1910
Adrastus temperei Leseigneur, 1974


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.


== Eksterne lenker ==
Victor Hanssen (1966). Biller 23. Smældere og pragtbiller (dansk). 74 (1 utg.). København: G. E. C. Gads forlag.  [Bestemmelsesnøkler til danske arter]
(en) Adrastus i Encyclopedia of Life 
(en) Adrastus i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Adrastus hos Artsdatabanken 
(sv) Adrastus hos Dyntaxa 
(en) Adrastus hos Fauna Europaea 
(en) Adrastus hos NCBI 
(en) Kategori:Adrastus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Adrastus – detaljert informasjon på Wikispecies
NM i kickboksing 2019

NM i kickboksing 2019 ble arrangert 3.-4. mai i Risør. Arrangør var Risør Kickboxingklubb.
Kongepokalene ble vunnet av Kristin Vollstad og Hangi Rugumayo Amundsen.


== Medaljevinnere kvinner ==


== Medaljevinnere menn ==


== Kilder ==
kickboxing-portal.no: Resultater NM 2019
Olavskrossen

Olavskrossen er et minnesmerke i stein fra middelalderen plassert i Vossevangen i Voss kommune.
Olavskrossen er formet som et kors og skal ifølge tradisjonen være reist av Olav den hellige i år 1023 da han reiste gjennom området for å kristne det norske folket. Det finnes imidlertid ikke pålitelige historiske kilder på dette, og første gang steinen er omtalt i skriftlige kilder er i 1670. Det er også knyttet usikkerhet til om steinen i dag står der den opprinnelig ble plassert.Minnesmerket er plassert på et grøntareal, har en høyde på 165 cm og en bredde på 89 cm.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Olavskrossen». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Hexarthrius mniszechi

Hexarthrius mniszechi er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).


== Utseende ==
En stor (hannen opptil 78 millimeter), blank, brunsvart hjortebille. Hannens kjever er lange, nokså rette, med en innoverrettet tann et stykke utenfor midten, kløvet i spissen. Antennene er nokså tynne, med en liten, seks-leddet vifte. Pronotum er rektangulært, mye bredere enn langt. Hunnen er helt svart, mye mindre enn hannen, uten påfallende forstørrede kjever.


== Levevis ==
Larvene utvikler seg i råtne trestammer.


== Utbredelse ==
Arten er kjent fra det nordøstlige India.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
Stammen Lucanini Latreille, 1806
Slekten Hexarthrius Hope, 1842 – 15 arter
Hexarthrius mniszechi (Thomson, 1857)


== Kilder ==
Oversikt over artene
coleoptera-atlas.com - Hexarthrius mniszechi


== Eksterne lenker ==
Bildegalleri over preparerte eksemplarer
(en) Hexarthrius mniszechi i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Hexarthrius – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Hyoidia

Hyoidia, os hyoidia eller hyomandibula er én eller flere knokler bak kjeven hos hos fisk, og som forekommer som en bruskstruktur hos firbeinte virveldyr på larve- og fosterstadiet. I embryologien kalles denne strukturen for hyoidbuen, og er en av gjellebuene som i fosterutviklingen hos landlevende dyr fyller andre funksjoner, som stigbøylen hos pattedyr og søylebeinet hos amfibier, krypdyr og fugler.


== Hyoidia hos fisk ==
Hos kjeveløs fisk er hyoidia den øvre delen av en av de normale gjellebuene og bærer gjeller. Det er en viss usikkerhet om den eksakte gangen i evolusjonen av gjelleapparatet, men hyoidiabuen er trolig den den 2. gjellebuen forfra, den første buen er utgangspunktet for kjevene hos mer avanserte virveldyr.Hos bruskfisk, bærer den første buen bærer tenner, mens er hyoidia stor og velutviklet og holder kjeveleddet fast fast i forhold til hjernekassen og kalles for os hyomandibulare. I rommet mellom hjernekassa, overkjevebeinet og hyoidia sitter en åpning, sprøytehullet, som er en redusert gjellespalte. Hos beinfisk ledder denne knokkelen også den innerste delen av gjellelokket. Selve knokkelen for det meste dekket av os preoperculum og kan vanligvis ikke sees fra utsiden av skalletaket.Den nedre delen av hyoidbuen er en del av tunge-apparatet og kalles os ceratohyal.


== Hyoidia hos landvirveldyr ==
Hos springpadder og amnioter (krypdyr, fugl og pattedyr) overfører den øvre delen av denne knokkelen lyd fra trommehinnen til indreøret. Hos fugl og krypdyr er den den eneste knokkelen i mellomøret og kalles columella. En liten blodåre, arteria stapedia skjærer gjennom knokkelen. Hos de fleste pattedyr er denne arterien redusert eller tilbakedanet. Åpningen for blodåren tilbakedannes imidlertid ikke, slik at knokkelen ser ut som en stigbøyle og er den en av tre små øreknokler.Den nedre delen av denne gjellebuen fester strupehodet og skjoldbruskkjertelen til hodeskallen. Hos krypdyr er denne delen godt utviklet. Hos pattedyr består den av flere deler holdt sammen av senebånd. Fra øverst mot hodeskallen til nederst mot strupehodet er elementene:

Tympanohyoidia
Stylohyoidia
Epihyoidia
CeratohyoidiaNederst mot strupehodet er ceratohyoidia festet i basihyoidia, som også har to utløpere bakover som fester i skjoldbruskkjertelen: Thyrohyoidia. Hos mange arter, deriblant menneske, er hele eller nesten hele knokkelen erstattet av brusk og sener, og bare thyrohyoidia er velutviklet.


== Referanser ==
Dorus Theus Poulsen

Dorus Theus Poulsen (født 29. november 1850, død 23. juli 1925) var en dansk dansk hortonom og planteskoleeier.
Poulsen kom 1865 i gartnerlære og tok i 1872 havebrugseksamen ved Den Kgl. Veterinær- og Landbohøjskole. Etter et toårig opphold i England ble han assistent ved Den Kgl. Veterinær- og Landbohøjskoles Have og botanisk Undervisning. 
I 1878 nedsatte han seg som handelsgartner på Frederiksberg. Virksomheten, som han drev sammen med sønnene Dines og Svend, utviklet seg etterhvert til en fornem planteskole kjent utenfor Danmarks grenser. Det var særlig utviklingen av haveroser og fremstilling av hybrider av bukettroser som gjorde Poulsens navn verdenskjent.Firmaet er stadig en dominerende aktør på markedet, hvor over halvdelen av solgte potteroser i verden, stammer fra Poulsens Roser. Hans oldebarn Pernille og mannen Mogens N. Olesen driver i dag (2019) firmaet videre.


== Referanser ==
Fagernut

Fagernut er en vokterbolig som ligger langs Bergensbanen ved Taugevatn i Ulvik kommune, ca. 10 kilometer vest for Finse. Den er oppført i 1904 og ble tegnet av arkitekt Paul Armin Due.
Av totalt 77 vokterboliger som ble bygget langs Bergensbanen var Fagernut den høyest plassert med 1310 meter over havet, og den ble gjerne beskrevet som utposten blant utpostene. Den ble oppført tre år før jernbanesporet ble lagt over fjellet, og utenom stein som ble hentet ut lokalt måtte alle byggematerialer fraktes på hesteryggen fra Flåm, en strekning på 43 kilometer. På kjøkkenet var det grue med vedfyrt ovn, mens boligens øvrige rom var utstyrt med koksovner.Bygningen ble først benyttet som bolig for ingeniører under byggingen, og etter at jernbanestrekningen ble ferdigstilt i 1909 ble bygget gjort om til bolig for jernbanevokter. Av strekningen på 5 567 meter som vokterne på Fagernut hadde oppsyn med var det bare 200-300 meter som lå i det fri, det øvrige strekket gikk under snøoverbygg. For å forhindre at banevokterne gikk seg bort i mørke og snøfokk var det strukket en metallstreng mellom boligen og det nærmeste snøoverbygget som de kunne følge.
Vokterboligen hadde plass til to familier, en i hver ende av huset. Det var innlagt vann som kunne benyttes om sommeren, og det var installert telefon. Da Bergensbanen ble elektrifisert på 1960-tallet fikk også vokterboligen elektrisk strøm. Blant jernbanevokterne som var stasjonert på Fagernut var Gunnar Hjeltnes som også var en habil alpinist og representerte Norge under Vinter-OL 1952. Han startet som vokter i 1950 og bodde på Fagernut med kone og etter hvert tre barn i ti år.I 1965 ble banevokterfunksjonen sentralisert, og Fagernut ble fraflyttet. Fra 1976 til 1990 ble Fagernut utleid til Statkraft.
I 1993 ble Finsetunnelen åpnet, noe som medførte at jernbanen ikke lenger passerer Fagernut. Imidlertid går den populære sykkelruten Rallarvegen forbi her, og Fagernut benyttes i denne sammenheng som museum og kafé i sommersesongen. Bygningen ble i 2002 fredet som kulturminne.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Fagernut». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Lucanus (Eolucanus) pani

Lucanus pani er en billeart i familien hjortebiller (Lucanidae).


== Kjennetegn ==
En middelsstor (25 - 35 millimeter), blankt svart hjortebille. Hannens kjever er litt forstørrede, sigdformede uten eller med en ganske liten tann på innersiden. De knebøyde antennene har vanligvis en fire-leddet vifte. Kroppsformen er forholdsvis kort og bred sammelignet med de fleste andre Lucanus-arter, og hannens hode forholdsvis lite. Hunnen ligner hannen bortsett fra at kjevene er mindre.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Tibet.


== Systematisk plassering ==

Insekter, Insecta
Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien Lucaninae Latreille, 1806
Stammen Lucanini Latreille, 1806
Slekten Lucanus Scopoli, 1763
Underslekten Eolucanus Kurosawa, 1970
Lucanus (Eolucanus) pani Huang, 2006


== Referanser ==


== Kilder ==
Nettside om arten [2] Besøkt 15. september 2019.


== Eksterne lenker ==
(en) Lucanus (Eolucanus) pani i Global Biodiversity Information Facility 
Lucanus pani – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Lucanus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Dewan Negaras president

Senatets president (malayisk: Yang di-Pertua Dewan Negara) er leder for Dewan Negara, overhuset til Malaysias parlament.
Embetet som Dewan Negaras president ble opprettet gjennom artikkel 56 i Malaysias grunnlov. Det likner embetet som Dewan Rakyats president. Dewan Rakyat er underhuset.


== Valg ==
Presidenten blir valgt av Dewan Negaras medlemmer og forventes å være politisk nøytral. Hvis et medlem av Dewan Negara blir valgt som president og er medlem av én av Malaysias delstatsforsamlinger, må han/hun tre ut av den forsamlingen for å kunne utøve sine embetsfunksjoner.


== Funksjoner ==
Hovedfunksjonene til Dewan Negaras president er:

Å presidere over Dewan Negaras møter.
Å være ansvarlig for at Dewan Negaras regler følges.
Å sikre at punktene, som blir lagt fram under en debatt, er relevante.
Å tolke de stående ordrene i tilfelle uenigheter og presidentens avgjørelse er endelig.


== Presidenter ==


== Kilder ==
«Senate President». The Parliament of Malaysia. Besøkt 15. september 2019.
20. etappe av Vuelta a España 2019

20. etappe av Vuelta a España 2019 gikk fra Arenas de San Pedro til Plataforma de Gredos 14. september 2019. 
Tadej Pogačar vant etappen.


== Etapperesultater ==


== Sammenlagt ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 20. etappe av Vuelta a España 2019 - ProCyclingStats 
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
21. etappe av Vuelta a España 2019

21. etappe av Vuelta a España 2019 gikk fra Fuenlabrada til Madrid 15. september 2019. 
Fabio Jakobsen tok sin andre etappeseier.


== Etapperesultater ==


== Sammenlagt ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 21. etappe av Vuelta a España 2019 - ProCyclingStats 
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Tadej Pogačar

Tadej Pogačar (født 21. september 1998) er en slovensk syklist.
I sitt første år som profesjonell syklist, 20 år gammel, ble han blant annet tidenes yngste vinner av et WorldTour-etapperitt da han vant Tour of California. Han tok også tre etappeseire og tredjeplass sammenlagt i Vuelta a España.
I 2020 vant han tre etapper og sammenlagt i Tour de France som første slovener og den nest yngste i historien.I 2021 vant han den 5. etappen i Tour de France på tempo og 17. og 18. etappe i fjellene, og han syklet i gul trøye som leder av rittet fra den 8. etappen.


== Meritter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Tadej Pogačar – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Tadej Pogačar – Olympedia 
(en) Tadej Pogačar – ProCyclingStats 
(en) Tadej Pogačar – Cycling Archives 
(en) Tadej Pogačar – Cycling Quotient 
(en) Tadej Pogačar – CycleBase
Lucanus fonti

Lucanus fonti er en billeart i familien hjortebiller (Lucanidae).


== Kjennetegn ==
En stor (hannen 40-50 millimeter) og kraftig, mørkbrun hjortebille. Hannen har kraftige, nokså rette kjever (sett ovenfra, nedoverbøyde sett fra siden), disse har en tann noe utenfor midten, og er kløvede i spissen. Dessuten er det noen mindre tenner i den ytre delen. De knebøyde antennene har vanligvis en fire-leddet vifte. Bakhodet har nokså høye, men forholdsvis korte tverrkjøler langs bakkanten på sidene, og et horn over hvert fasettøye. Beina er for det meste rødlige. Hunnen er mindre enn hannen og mangler de forstørrede kjevene og kjølene og hornene på hodet.


== Levevis ==


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Kina (Zhejiang).


== Systematisk plassering ==

Insekter, Insecta
Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien Scarabaeoidea
Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
Underfamilien Lucaninae Latreille, 1806
Stammen Lucanini Latreille, 1806
Slekten Lucanus Scopoli, 1763
Lucanus fonti Zilioli, 2005


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lucanidae du Monde - nettside om arten
(en) Lucanus fonti i Global Biodiversity Information Facility 
Lucanus fonti – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Lucanus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Sandå stikningsbu

Sandå stikningsbu ligger i Ulvik kommune og ble bygget i 1896 i forbindelse med forberedende arbeider til Bergensbanen. Det var den første bygningen som ble reist i forbindelse med bygging av jernbanestrekningen. Den ble senere omgjort til vokterbolig.
Sammen med vokterboligene på Fagernut og Slirå er Sandå fredet som kulturminne ettersom de er godt bevarte og representerer historien om byggingen av høyfjellsstrekket på Bergensbanen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Sandå stikningsbu». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Borgstua i Kinsarvik

Borgstua i Kinsarvik er en fredet bygning som er plassert ved Kinsarvik kirke. Den skal ha blitt oppført i 1763 eller 1764.
I 1957 ble borgstua flyttet til sin nåværende plassering, da ble det samtidig støpt en kjeller under den.


== Eksterne lenker ==
«Borgstua i Kinsarvik». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Broch-huset

Broch-huset er en bygning i sentrum av Utne i Ullensvang kommune.
Bygningen ble reist av Jakob Johannesson Winæs i 1828, og arkitekturen var sterkt preget av den rådende byggekultur i Bergen. Den er bygget i laftet tømmer i to etasjer. Frem til rundt 1900 ble bygget kalt for «Jacob-huset». Fra dette bygget ble det drevet handelsvirksomhet på løyve fra Bergens byprivilegier, noe som betød enerett på handel i området. I 1836 ble det også etablert poståpneri i huset. Konseptet med privilegerte handelssteder i distriktene ble avviklet da den nye handelsloven trådte i kraft i 1842, men Broch-huset var i fortsatt drift som landhandel utover 1800- og 1900-tallet.
I 1980-årene tok Edvard Østbø sammen med Inger og Geir Høyersten initiativ til å restaurere Broch-huset.Broch-huset ble i 2003 fredet som kulturminne.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Broch-huset». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Heterogomphus laticollis

Heterogomphus laticollis er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).


== Utseende ==
En middelsstor (ca. 25-30 millimeter), bred, mørkbrun hornbille, dekkvingene rødbrune og balnke. Hannen har et kort, rett horn på hodet, og et bredt, litt hvelvet, to-tannet framspring på pronotum, området under dette noe uthulet. Pronotum er påfallenmde bredt, tydelig bredere enn dekkvingene og nær dobbelt så bredt som langt. Dekkvingene har et par lengdefurer, men ikke regelmessige punktrader. Hunnen er svart, mangler horn, har bare en liten knøl i pannen, og pronotum er rundet uten framspring, "snuten" med to tenner.


== Levevis ==
Til tross for at noen av artene er ganske vanlige er det lite man vet om biologien til disse billene. Larvene til de artene der disse er kjente lever i jorda der de spiser dødt, organisk materiale. De voksne billene er aktive om natta og kommer gjerne til lys. Disse artene er ikke regnet som skadedyr.


== Utbredelse ==
Arten er kjent fra Brasil, Uruguay og Argentina.


== Systematisk inndeling ==
Arten må ikke forveksles med den beslektede (og nokså lignende) Heterogomphus dilaticollis.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
Stammen Oryctini Mulsant, 1842
Slekten Heterogomphus Burmeister, 1847
Heterogomphus laticollis Prell, 1912


== Kilder ==
Generic Guide to New World Scarab Beetles – Heterogomphus
Dynastidae du monde- nettside om arten, Besøkt 16.9. 2019


== Eksterne lenker ==
(en) Heterogomphus laticollis i Encyclopedia of Life 
(en) Heterogomphus laticollis i Global Biodiversity Information Facility 
Heterogomphus laticollis – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Heterogomphus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons