jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Phytorus

Phytorus er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).


== Utseende ==
Middelsstore (4-6 millimeter), korte og brede, høyt hvelvede, blekgule til mørkbrune bladbiller uten metallisk glans.


== Levevis ==
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia. Aller artene forekommer på Filippinene, forøvrig er slekten kjent fra Vest-Malaysia, Sumatra, Borneo og Java.


== Systematisk inndeling ==

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
familien  bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
underfamilien Rotbladbiller, Eumolpinae Hope, 1840
stammen Typophorini Balý, 1865
slekten Phytorus Jacoby, 1884
Phytorus antennalis Medvedev & Mosekyo, 2002
Phytorus cyclopterus Lefèvre, 1885
Phytorus dilatatus Jacoby, 1884
Phytorus laysi Medvedev & Mosekyo, 2002


== Referanser ==


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
Bilde av Phytorus dilatatus
(en) Phytorus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Phytorus hos NCBI 
Phytorus – detaljert informasjon på Wikispecies
Pagria

Pagria er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).


== Utseende ==
Nokså små (2 - 3 millimeter), tettbygde, blanke, brungule til svarte bladbiller, ofte med betydelig fargevariasjon innen artene. Antennene er omtrent halvparten så lange som kroppen. Pronotum er avrundet trapesformet, litt smalere enn dekkvingene, som er rundede og hvelvede med spredte, grove punktrader.


== Levevis ==
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.


== Utbredelse ==
Slekten er vidt utbredt i Afrika, Asia og Australia.


== Systematisk inndeling ==

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
familien  bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
underfamilien Rotbladbiller, Eumolpinae Hope, 1840
stammen Typophorini Balý, 1865
slekten Pagria Lefévre, 1884Pagria apicalis Pic, 1940
Pagria australis Bryant, 1942
Pagria bengalensis Moseyko & Medvedev, 2005
Pagria bipustulata (Baly, 1867)
Pagria brevenotata Pic, 1952
Pagria camerunensis (Jacoby, 1904)
Pagria ceylonica Pic, 1929
Pagria concinna (Weise, 1895)
Pagria concolor (Motschulsky, 1866)
Pagria consimilis (Baly, 1874)
Pagria dahomeyensis Pic, 1952
Pagria fossulata Pic, 1952
Pagria gossypii Bryant, 1933
Pagria grata (Baly, 1867)
Pagria ingibbosa Pic, 1929
Pagria laotica Moseyko, 2013
Pagria liturata Lefèvre, 1891
Pagria maculata Moseyko & Medvedev, 2005
Pagria mahembensis (Selman, 1965)
Pagria maynei Burgeon, 1941
Pagria minuta Pic, 1949
Pagria muiri Bryant, 1942
Pagria nigrosuturalis (Bryant, 1960)
Pagria pici Moseyko & Medvedev, 2005
Pagria porosicollis (Jacoby, 1898)
Pagria pseudograta Moseyko, 2012
Pagria restituens (Walker, 1859)
Pagria ruficeps Pic, 1949
Pagria rufoscutellaris Pic, 1940
Pagria ruwenzoriensis Selman, 1972
Pagria sexmaculata Kimoto & Gressitt, 1982
Pagria signata (Motschulsky, 1858)
Pagria sumatrensis Lefèvre, 1887
Pagria suturalis Lefèvre, 1884
Pagria ussuriensis Moseyko & Medvedev, 2005
Pagria varians Lefèvre, 1884
Pagria vietnamica Moseyko & Medvedev, 2005


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bilde av Pagria bipustulata
Bilde av Pagria ussuriensis
(en) Pagria i Encyclopedia of Life 
(en) Pagria i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Pagria hos ITIS 
(en) Pagria hos NCBI 
(en) Kategori:Pagria – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Pagria – detaljert informasjon på Wikispecies
Cleoporus

Cleoporus er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).


== Utseende ==
Nokså små (2 - 3 millimeter), tettbygde, blanke, brungule til svarte bladbiller, ofte med betydelig fargevariasjon innen artene. Antennene er omtrent halvparten så lange som kroppen. Pronotum er avrundet trapesformet, litt smalere enn dekkvingene, som er rundede og hvelvede med spredte, grove punktrader.


== Levevis ==
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Asia.


== Systematisk inndeling ==

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
familien  bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
underfamilien Rotbladbiller, Eumolpinae Hope, 1840
stammen Typophorini Balý, 1865
slekten Cleoporus Lefévre, 1884Cleoporus aedilis (Weise, 1922)
Cleoporus aenescens (Jacoby, 1908)
Cleoporus aterrima (Jacoby, 1892)
Cleoporus badius Lefèvre, 1889
Cleoporus costatus Chûjô, 1956
Cleoporus cuprescens (Baly, 1878) (usikker plassering)
Cleoporus dalatensis Medvedev, 1998
Cleoporus harmandi Lefèvre, 1893
Cleoporus inornatus Jacoby, 1908
Cleoporus laevifrons (Jacoby, 1908)
Cleoporus lateralis (Motschulsky, 1866)
Cleoporus lefevrei Duvivier, 1892
Cleoporus lineatus Medvedev & Sprecher-Uebersax, 1999
Cleoporus quadripustulatus (Baly, 1859)
Cleoporus recticollis (Pic, 1929)
Cleoporus similis Medvedev & Eroshkina, 1985
Cleoporus sumbaensis Jacoby, 1899
Cleoporus taynguensis Medvedev & Eroshkina, 1985
Cleoporus tibialis (Lefèvre, 1885)
Cleoporus timorensis Jacoby, 1894
Cleoporus trimaculatus Kimoto & Gressitt, 1982
Cleoporus udovichenkoi Medvedev & Romantsov, 2013
Cleoporus vietnamensis Medvedev & Eroshkina, 1985


== Referanser ==


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
(en) Cleoporus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Cleoporus hos NCBI 
Cleoporus – detaljert informasjon på Wikispecies
One Mind (Magenta-EP)

One Mind er en musikk-EP med Magenta. EP-en ble utgitt i 1998.


== Sporliste ==
«One Mind» (Radio Edit)
«Blame»
«Blue Psycho» (Polar Mix)
«One Mind» (Albumversjon)


== Medvirkende ==


=== Magenta ===
Vilde Lockert - vokal, låtskriver, coverdesign
Anders Odden - vokal, gitar, sampler, programmering, effekter, låtskriver, produsent, coverdesign


=== Øvrige ===
Pee Jay - produsent, tekniker
Benedicte Sveinsson - bakgrunnvokal
Vegard Blomberg - executive-produsent
Åsa Winzell - mastering
Sebastian Ludvigsen - fotograf


== Eksterne lenker ==
One Mind
Periode (Magenta-album)

Periode er en musikkalbum med Magenta. Albumet ble utgitt i 1998.


== Sporliste ==
«One Mind»
«Great Star» (Anders Odden/Vegard Blomberg/Vilde Lockert)
«View» (Anders Odden)
«Flowers of Irony»
«Blue Psycho» (Anders Odden)
«American Dream»
«Reality Bites» (Alex Rosén/Anders Odden)
«Sorry» (Anders Odden)
«Falling»
«Inside Your Head» (Anders Odden)
«(no audio)»
«Untitled»


== Medvirkende ==


=== Magenta ===
Vilde Lockert - vokal, låtskriver, coverdesign
Anders Odden - vokal, gitar, sampler, programmering, effekter, låtskriver, management, produsent, coverdesign


=== Øvrige ===
Pee Jay - programmering, sampler, produsent, tekniker
Benedicte Sveinsson - bakgrunnvokal
Vegard Blomberg - låtskriver, tekniker, spirituell guidance
Åsa Winzell - mastering
Anne Cecilie Olavesen - video make-up & styling
Sebastian Ludvigsen - fotograf
Synøve Dreyer - fotograf
Tonelise Rugaas - fotograf, management
Patric King - typograf
Jon Sverre Høiden - filmproduksjon
Knut Michalsen - filmproduksjon
Astronaut - management/booking
Johnny Stokke & 2 X Hans Mode International - antrekk
Tormod Opedal - A&R
Arnt Sveen - frisør
Gramart - legal
Jon Lange - legal
Svein & MD - distribusjon Skandinavia
Florian & Nova Tekk - distribusjon GAS
Rodney Skidmore - fotostylist
Halvor Bodin - grafisk design/union design
Christine Red - logodesign
Mark Francombe - logodesign


== Eksterne lenker ==
Periode
Shizhaishan

Shizhaishan (kinesisk: 石寨山; pinyin: Shízhàishān) i den kinesiske provins Yunnan er et arkeologisk funnsted bestående av en rekke graver og en kongenekropol. Stedel ligger i Shizhaishan i Jinning, i provinsen Yunnan. 
Under betegnelsene Gruppen av gamle graver i Shizhaishan i Jinning (pinyin: Jìnnìng Shízhàishān gǔmùqún) og Dian-gravene i Shizhaishan i Jinning (pinyin: Jìnnìng Shízhàishān Diānmù) forstår man i Kina dette gamle gravsted for kongen av riket Dian (pinyin: Diān), hans slekt og hans embedsmenn og tjenere. I perioden  1955–1960 ble det utgravd 50 graver her, som stammer fra den senere del av De stridende rikers tid (475–221) til den første del av det østlige Han-dynasti (25–220).
De utgravde kulturartefakter er på flere tusen i tallet. Man har funnet mange bronsevåpen, bronsetromler, skattbeholdere for kaurisnegler (med bilder på lokket) og våpen av jern i en særegen stil. 
Også det berømte gyldne Dian-kongens segl (Diān wáng zhī yìn) med den inngraverte innskrift 滇王之印 i liten seglskrift er blant funnene, likeså bronsespeil, lakkskatoller og mynter i det vestlige Han-dynastis stil (-206 til +8) ble funnet. Funnene gav viktig materiale for forståelsen av Dian-folket og dets kultur. 
Funnstedet ble i 2001 oppført på listen over verneverdige kulturminner i Folkerepublikken Kina.   


== Vestlig litteratur ==
Michèle Pirazzoli-t’Serstevens: La civilisation du royaume de Dian à l’époque Han d’après le matériel exhumé à Shizhaishan (Yunnan). Paris 1974 (Publications de l’École Francaise d’Extrême-Orient 94)
Lutz Albert (utg.): Dian. Ein versunkenes Königreich in China. Kunstschätze aus dem Museum der Provinz Yünnan in Kunming, Volksrepublik China. Zürich, Rietberg, 1986


== Kinesisk litteratur ==
Yunnan sheng bowuguan [Museum der Provinz Yünnan] (Hrsg.): Yunnan Jinning Shizhaishan gumuqun fajue baogao [Bericht über die Ausgrabung der Gräbergruppe von Shizhaishan, Jinning, Yunnan]. 2 Bde. Beijing: Wenwu chubanshe, 1959.
Zhongguo da baike quanshu: Kaoguxue [Große chinesische Enzyklopädie, Band: Archäologie], Beijing: Zhongguo da baike quanshu, 1986
Wang Ningsheng: Yunnan kaogu [Archäologie von Yunnan]. Yunnan renmin chubanshe, 1980
Wang Dadao: Dianchi quyu de tongqi wenhua [Die Bronzekultur im Gebiet des Dian-Sees]. Wenwu chubanshe, 1981 (Yunnan tongqi luncong)


== Eksterne lenker ==
Det gamle Dian-kongedømmes bronsekultur
Yunnan Provincial Museum in Kunming: Treasures from the Kingdom of Dian (Lijiashan og Shizhaishan)
Duncan Laurence

Duncan de Moor (født 11. april 1994 i Spijkenisse i Nederland), kjent under artistnavnet Duncan Laurence, er en nederlandsk sanger og låtskriver. Han vant Eurovision Song Contest 2019 i Tel Aviv i Israel med sangen «Arcade».


== Bakgrunn ==
Laurence begynte sin musikalske karriere ved Rock Academy i Tilburg. Han spilte i flere band på skolen, blant annet The Slick & Suited, som opptrådte på flere musikkfestivaler, deriblant Eurosonic Noorderslag i 2015.Mens han gikk på skolen i Tilburg utviklet han seg som sanger, låtskriver og musikkprodusent. I 2014 deltok han i den femte sesongen av tv-talentkonkurransen The Voice of Holland, der han hadde Ilse DeLange som mentor. Han nådde imidlertid ikke finalen, som ble vunnet av søstergruppen O'G3NE.Han har også jobbet som låtskriver i London og Stockholm, og i 2018 skrev han sangen «Closer» sammen med Jihad Rahmouni. Sangen ble utgitt av K-pop-duoen TVXQ på albumet New Chapter No. 1: The Chance of Love.Høsten 2018 valgte kringkasteren AVROTROS ham til Nederlands representant til Eurovision Song Contest 2019 i Israel. Bidraget hans, «Arcade», ble offentliggjort i mars 2019. Etter lanseringen ble sangen favoritt til å vinne konkurransen og toppet veddemålslister og oddslister.I januar 2019 ble Nederland trukket til å delta i semifinale 2 av Eurovision Song Contest. Semifinalen ble arrangert i Expo Tel Aviv i Israel torsdag 16. mai, og Nederland hadde startnummer 16. I avstemningen ble Laurence blant de ti beste i semifinalen, og kvalifiserte seg dermed til finalen lørdag 18. mai. I finalen hadde han startnummer 12.Laurence endte på tredjeplass i juryavstemningen og kom på andreplass i telefonavstemningen, men han vant likevel konkurransen sammenlagt med 498 poeng. Dette var Nederlands femte seier i konkurransen, og den første på 44 år etter at gruppen Teach-In og «Ding-a-dong» vant i 1975. 


=== Privatliv ===
Laurence er bifil og kjæreste med en mann.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Duncan Laurence – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Duncan Laurence på Internet Movie Database 
(en) Duncan Laurence hos The Movie Database 
(en) Duncan Laurence på Discogs 
(en) Duncan Laurence på MusicBrainz 
(en) Duncan Laurence på SoundCloud 
(en) Duncan Laurence på Spotify 
(en) Duncan Laurence på Songkick 
(en) Duncan Laurence på Last.fm 
(en) Duncan Laurence på Genius — sangtekster 
(en) Duncan Laurence på AllMusic
Little Girl Lost

Little Girl Lost er en musikkalbum med Magenta. Albumet ble utgitt i 2002.


== Sporliste ==
«These Things» (Vilde Lockert/Anders Odden/Vegard Blomberg)
«All Over» (Vilde Lockert/Anders Odden)
«Air» (Anders Odden/Vegard Blomberg)
«I Need My Soul» (Anders Odden/Vegard Blomberg)
«I Need My Love» (Anders Odden/Vegard Blomberg)
«Never Fall Again» (Anders Odden/Vegard Blomberg)
«Mermaid» (Anders Odden/Vegard Blomberg)
«Vandalist Virgin» (Anders Odden)
«Little Girl Lost» (Vilde Lockert/Vegard Blomberg)
«I Take the Blame» (Vilde Lockert/Anders Odden/Vegard Blomberg)
«Green Dragon» (Vilde Lockert/Anders Odden/Vegard Blomberg)


== Medvirkende ==


=== Magenta ===
Vilde Lockert - vokal, låtskriver
Anders Odden - gitarer, bass, programmering, synthesizer, oud, sampler, låtskriver


=== Øvrige ===
Vegard Ibo Blomberg - vokal, programmering, akustisk gitar, tibetan, tamburin, reco-reco, harpe, mellotron, fløyte, mandolin, piano, timpani, synthesizer, låtskriver, produsent, fotograf
Jonny Sjo - bass på These Things, Air, I Need My Love, Never Fall Again og Mermaid
Andreas Bjørck - orgel på All Over, elektrisk piano/vocoder på Air, mellotron på Green Dragon
Trond Johannessen - trommer/tamburin på All Over, I Need My Love og Vandalist Virgin
Lasse Johansen - bass på All Over, I Need My Soul og Vandalist Virgin
Tore Ylwizaker - trommer på Air, programmering på I Need My Soul, Mermaid og Vandalist Virgin, synthesizer på Little Girl Lost, tabla/shaker/alexandra på I Take the Blame, tekniker, miksing
Lene Vaagland - bakgrunnvokal I Need My Soul
Chriss Rygg aka Trickster G. - vokal på I Need My Soul, Mermaid og Vandalist Virgin, 
Agnete Kirkevaag - bakgrunnvokal på I Need My Love
Ted Skogmann - trommer på Never Fall Again
Ivar Harry Johansen - trommer på Mermaid
Birthe Lin Tharaldsen - bakgrunnvokal på Mermaid
Cockie - vokal på Little Girl Lost
Eric Charlton George - vokal here we go på I Take the Blame
Vilde Blomberg Wang - bakgrunnvokal på I Take the Blame
Sven Erik Kristiansen - munnharpe på Green Dragon
Espen Berg - mastering
Sebastian Ludvigsen - fotograf
Jane Fritz - fotograf
Grips Design - layout


== Eksterne lenker ==
Little Girl Lost
Vox Lux

Vox Lux er en amerikansk filmmusikal fra 2018. Filmen er regissert av Brady Corbet og basert på en historie av Corbet og Mona Fastvold Lerche. Natalie Portman spiller hovedrollen som popdivaen Celeste, mens Jude Law, Raffey Cassidy, Stacy Martin og Jennifer Ehle har andre roller. Vox Lux er dedikert til filmregissør Jonathan Demme, som døde i april 2017 
Filmen hadde premiere på filmfestivalen i Venezia 4. september 2018. Den hadde kinopremiere i Norge 29. mars 2019 og ble blant annet vist på Amandus – Lillehammer Internasjonale Studentfilmfestival. Vox Lux fikk blandet mottakelse. Birger Vestmo fra Filmpolitiet skrev at filmen «er et skarpt og intenst portrett av en artists kamp for sin plass i en popkulturell verden rammet av terror. [...] Uansett hva man tar med seg fra Vox Lux, er det åpenbart at dette er en film som vil noe, og med Natalie Portman i en av sine sterkeste roller.»


== Handling ==
Unge Celeste (Raffey Cassidy) overlever en traumatisk hendelse i 1999, og i kjølvannet av tragedien fremfører hun en sang skrevet av søsteren Eleanor (Stacy Martin). Låten blir en hit over natten, og Celeste blir fanget opp av en berømt musikkagent (Jude Law). Plutselig har hun en blomstrende karriere som popartist. Filmen hopper til 2017, der den voksne Celeste (Natalie Portman) forbereder et comeback i hjembyen etter noen tøffe år. Hun sliter samtidig med forholdet til både søsteren og datteren Albertine (Raffey Cassidy).


== Medvirkende ==
Natalie Portman som Celeste Montgomery
Raffey Cassidy som unge Celeste Montgomery / Albertine
Jude Law som musikkagenten
Stacy Martin som Eleanor «Ellie» Montgomery
Jennifer Ehle som Josie
Willem Dafoe som fortellerstemmen
Maria Dizzia som Stephanie Dwyer
Christopher Abbott som journalisten
Meg Gibson som Mrs. Montgomery
Daniel London som pater Cliff
Micheal Richardson som musikeren
Matt Servitto som Mr. Montgomery
Leslie Silva som stylisten


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vox Lux på Internet Movie Database 
(fr) Vox Lux på Allociné 
(en) Vox Lux på AllMovie 
(en) Vox Lux på Rotten Tomatoes 
(en) Vox Lux på Metacritic 
(en) Vox Lux på Box Office Mojo
Vitenskapsåret 1630

Vitenskapsåret 1630 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1630.


== Astronomi ==
Niccolò Zucchi observerer mønstre av farger på Jupiters overflate.


== Kjemi ==
Jean Rey får publisert rapporten «Essays […] sur la recherche de la cause pour laquelle l’estain et le plomb augmentent de poids quand on les calcine» (Essay om forsøk for å finne årsaken til at tinn og bly øker i vekt når de blir kalsinert). Oppdagelsen blir glemt, og forsøkene blir gjentatt av Antoine Lavoisier 140 år senere.


== Matematikk ==
Marin Ghetaldi får publisert «De resolutione et compositione mathematica» posthumt, redigert av Det apostoliske kammer, med premissene for analytisk geometri.


== Mikroskopi ==
Francesco Stelluti får publisert verket «Persio tradotto in verso schiolto e dichiarato» (Vers av Persius fritt oversatt), med de første bildene av organismer observert ved hjelp av et mikroskop. Roma.


== Medisin ==
Johann Freitag får publisert verket «Aurora medicorum Galeno-chymicorum», med alkymiske oppskrifter. Frankfurt.


== Fødsler ==
13. juni − Andreas Spole (død 1699), svensk matematiker.
13. september – Olof Rudbeck (død 1702), svensk lege.
oktober – Isaac Barrow (død 1677), engelsk matematiker.
17. desember − Kaibara Ekken (død 1714), japansk filosof og botaniker.
Ukjent dato − Hendrick Hamel (død 1692), nederlandsk oppdagelsesreisende.
Ukjent dato – Johann Kunckel (død 1703), tysk kjemiker.
Ukjent dato − Jean Richer (død 1696), fransk astronom.


== Dødsfall ==
26. januar − Henry Briggs (født 1556), engelsk matematiker.
13. mai − Johann Schreck (født 1576), tysk oppdagelsesreisende.
1. august − Federico Cesi (født 1586), grunnlegger av Accademia Nazionale dei Lincei, i Roma.
15. november – Johannes Kepler (født 1571), tysk astronom.


== Referanser ==
Liste over presidentene for det østerrikske Forbundsrådet

Presidenten for det østerrikske Forbundsrådet er leder for overhuset i Østerrikes parlament.


== Den første republikk 1918–1938 ==


== Den andre republikk 1945– ==


== Kilder ==
«Präsidentinnen und Präsidenten seit 1920». Republik Ôsterreich Parlament. Besøkt 12. juni 2019.
Carl Wilhelm Sem-Jacobsen

Carl Wilhelm Sem-Jacobsen (født 7. desember 1912, død 21. juli 1991) var en norsk lege, sønn av Einar Sem-Jacobsen. Han ble cand.med. i 1941, studerte senere klinisk nevrofysiologi ved Rochester Hospital og Mayo-klinikken i USA.
Sem-Jacobsen fikk økonomisk støtte fra Ford Foundation og Norges Allmennvitenskapelige Forskningsråd til å etablere et EEG-laboratorium ved Gaustad sykehus i 1955. Sem-Jacobsens forskning ble kritisert ettersom han var finansiert av amerikanske militære midler, og fordi studiepasientene ikke hadde gitt sitt samtykke til deltagelse i studiene, og heller ikke hadde personlig utbytt av sin deltagelse i studiene.
Han kom under sterk kritikk fordi forskningen var finansiert av amerikanske militære midler og fordi den foregikk på mennesker som ikke hadde gitt informert tillatelse og som ikke ville ha personlig nytte av forskningen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Per Andersen. «Carl Wilhelm Sem-Jacobsen». Norsk biografisk leksikon. Besøkt 23. juni 2019.
Røynevannet

Røynevannet er en innsjø i Arendal og Grimstad kommune i Agder. Den har et areal på 1,04 km² og ligger like nord for den større innsjøen Rore. Innsjøen har to utløp, mot øst gjennom Røynånbekken direkte til Rore ved Røynåna, og mot sør via Stemvannet og Uråna (Stemvannsbekken) til Rore ved Gurebo.


== Referanser ==
Bjarne Bogen

Bjarne Bogen (født 18. januar 1951 i Oslo) er en norsk professor i medisin ved Universitetet i Oslo og overlege ved Immunologisk avdeling ved Oslo universitetssykehus HF, Rikshospitalet. Han har også vært senterleder for K.G. Jebsen Senter for influensavaksine (JIV). 


== Karriere ==
Bjarne Bogen er cand.med. fra Universitetet i Oslo (UiO) i 1977 og gjennomførte i årene 1977-78 turnustjeneste ved Sandnessjøen sykehus med distriktstjeneste i kommunene Lurøy og Træna. I 1984 disputerte han for medisinsk doktorgrad ved Universitetet i Tromsø med avhandlingen «Murine Th and B Lymphocyte Recognition of Isologous Immunoglobulin». I 1991 ble han autorisert spesialist i klinisk immunologi. Siden 1986 har han vært tilknyttet Institutt for klinisk medisin, UiO, først som førsteamanuensis og fra 1993) som professor. I perioden 1989 til 2004 var han også tilknyttet Veterinærhøgskolen som professor II. Han har vært gjesteprofessor ved Basel Institute for Immunology (1985-1986), Stanford University (1996-1997),Dana–Farber Cancer Institute/Harvard University (2004-2005) .


== Forskning ==
Bogen har publisert mer enn 220 vitenskapelige publikasjoner, blant annet i større internasjonalt anerkjente tidsskrift som Cell, Immunity, Nature Biotechnology og Nature Communications.
Han har påvist en ny type samarbeid mellom T- og B-celler (Idiotype-drevet T-B samarbeid) og hvordan et slikt samarbeid under uheldige omstendigheter kan føre til autoimmune sykdommer og lymfekreft. Bogen har videre vist at T-celler av CD4 typen, i samarbeid med makrofager, kan forkaste kreftsvulster. Han har også utviklet, med bidrag fra prof. Inger Sandlie ved Universitetet i Oslo, nye typer målstyrte vaksinemolekyler slik som Troybody og Vaccibody. Sistnevnte er patentert. Selskapet «Vaccibody» ble etablert av Bogen og medarbeidere i 2007 , og han er leder av det rådgivende panelet i selskapet siden 2007. 
Bogen har vært leder av Norsk Immunologisk Selskap (1993-1994) og medlem av Editorial Board for Scandinavian Journal of Immunology (1997-2019) og Hematologica (2005-2007). Han har vært hovedveileder for 27 doktorgradstudenter, samt 23 masterstudenter og medisin- og forskerlinjestudenter.


== Undervisning ==
Bogen har i over 30 år undervist studenter og leger i basal og klinisk immunologi. I perioden 1998 til 2013 var han undervisningsleder for faget ved profesjonsstudiet i medisin ved Det medisinske fakultet, UiO. I 2000 utga han læreboken «Immunologi» sammen med professor Ludvig A. Munthe. 


== Utmerkelser og priser ==
Kong Olav Vs kreftforskningspris (2020)
UiOs Innovasjonspris (2020)
Æresmedlem i Norsk Immunologisk Selskap (2018)
Innovasjonsprisen, Inven2 (2013)
Senior Research Award, U.S. Multiple Myeloma Research Foundation (2002, 2004, 2008)
Medlem, Det norske vitenskapsakademi (2007)
Medinnovas idépris (1998, 2003)
TanoAschehougs fagbokpris (1998)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bjarne Bogen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Publikasjoner av Bjarne Bogen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin 
(no) Publikasjoner av Bjarne Bogen i BIBSYS