jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Troppene til EM i fotball 2008

Troppene til EM i fotball 2008 er en liste over samtlige spillere som deltok i Fotball-EM 2008 i Sveits og Østerrike. Turneringen startet 7. juni 2008, og finalen ble holdt 29. juni, i Wien.


== Gruppe A ==


=== Portugal ===


=== Sveits ===


=== Tsjekkia ===


=== Tyrkia ===


== Gruppe B ==


=== Kroatia ===


=== Polen ===


=== Tyskland ===


=== Østerrike ===


== Gruppe C ==


=== Frankrike ===


=== Italia ===


=== Nederland ===


=== Romania ===


== Gruppe D ==


=== Hellas ===


=== Russland ===


=== Spania ===


=== Sverige ===


== Eksterne lenker ==
Offisiell hjemmeside for EM i fotball 2008
Teateråret 1992

Teateråret 1992 er en oversikt over hendelser, verk, fødte og avdøde personer med tilknytning til teater i 1992.


== Nye drama ==
Peter Handke – Die Stunde, da wir nichts voneinander wußten
David Mamet – Oleanna


== Årets oppsettinger ==
Fugl Dam var en figurteateroppsetning basert på et indisk eventyr uten tittel og eventyret Fugl Dam av Asbjørnsen og Moe. Den ble produsert av den frie teatergruppen Christiania Teater med Anne Mali Sæther som regissører.


== Dødsfall ==

		


== Referanser ==
Begravelsestripper

Begravelsesstrippere er erotiske dansere, vanligvis unge kvinner, som synger og danser og tar av seg klær ved en begravelse eller i en prosesjon til en begravelse som en måte å feire den avdødes liv og å tiltrekke seg sørgende. Begravelsesstripping stammer fra og er vanligst i Taiwan, men det er ukjent hvordan tradisjonen ble til. Den spredte seg til landlige regioner på fastlands-Kina, men den kinesiske regjeringen har forsøkt å avslutte denne praksisen, og anser den som støtende og uanstendig.


== Referanser ==
Pablo Hasél

Pablo Rivadulla Duró (født 9. august 1988) kunstnerisk kjent som Pablo Hasél, er en katalansk rapper. Han støtter venstresiden  politisk og katalansk uavhengighet. Han har blitt dømt for å hylle bannlyste og utestengte grupper, terrorisme, og han har krenket det spanske monarkiet. Dette har gitt støtet til en debatt om ytringsfrihet i Spania.


== Diskografi ==
Esto no es el paraíso (2005)
Miedo y asco no Ilerda – Re-utgitt under tittelen Ilerda rima con mierda (2007)
Trastorno Tripolar (2007)
Desde el abismo se goza de las mejores utsikt (2008)
Ingen meg joda lege (2008)
Recital de ideales/No me joda Lege (2008)
No ningún lugar pero aquí (2008)
Descuartizando resacas (2009)
Quemando la vida (med Kaktan) (2009)
Cuando el tiempo ingen nos tocaba las ilusiones (2009)
Se lo vomite al viento mens ella se drogaba con otro (2010)
Inéditas por culpa de Aileen Wuornos (2010)
Banquete de larvas (2010)
Siempre perdidos 1 (2010)
Siempre perdidos 2 (2010)
El Che disparaba (2011)
Soloer no medio del misterio infinito (2011)
Polvo y ceniza (2011)
Un café con Gudrun Ensslin (2011)
El infierno sería verlos más allá (2011)
Crucificado no tu clítoris (2011)
Besos cortados con coca (2011)
Canciones supervivientes al registro policial (2012)
La tortura placentera de la luna: algunas canciones inéditas (2012)
Escribiendo con Ulrike Meinhof (2012)
Empezar de bajo 0: Algunos poemas grabados (2012)
La noche que supe que høy laberintos synd salida (2012)
Poemas de presos políticos comunistas (2012)
Los gusanos nunca volarán (inéditas) (2012)
La muerte nos obligó en vivir (2012)
Sigue desnudándose la dictadura del kapital (2013)
Por mera supervivencia (inéditas) (2013)
Por mera supervivencia II (inéditas) (2013)
Por mera supervivencia III (inéditas) (2013)
Exprimiendo el hjerte (inéditas) (2013)
Tarde o temprano Venceremos (2014)
Mens meg asesina el tiempo (inéditas) (2014)
Por escapar de la oscuridad (inéditas) (2014)
En Orillas Del Segre (2014)
Cafeína e imaginación (inéditas) (2015)
Burlando al dolor (2015)
Boicot Activo (2015)
Hasta el fin de mis días (2015)
Resistir hasta vencer (2016)
Esto-ya-ni desahoga (inéditas) (2016)
Fuerte fragilidad (2017)
Perdidos en el infinito (med Nyto Rukeli) (2017)
El interrogatorio del atardecer (2018)
La voz ingen puede encerrarse (2018)
Ha llovido mucho (2019)
Semillas de libertad (2019)
Haciéndome la autopsia (2020)
La inmolación de las entrañas (2020)
Canciones para la revuelta y la soledad (2020)


== Referanser ==
Wergelandsveien 29

Wergelandsveien 29 er en bygning i Wergelandsveien i Oslo, oppført som lærerskole i to byggetrinn, 1922–1926 og 1930–1932. Siden 2007 har bygningen huset Litteraturhuset i Oslo.
Bygningen er i tre etasjer i pusset mur på lavt fundament av hugget granitt, med rektangulært grunnplan. Arkitekt var Henry Fearnley Coll. Den er en viktig del av Oslos karakteristiske bygningsmiljø bak Slottet. Fasadene preges av tidstypisk klassisisme fra 1920-årene.Første byggetrinn ble oppført på tomtens bakre del mot Hegdehaugsveien inntil en eldre villa som sto på tomten. Første byggetrinn ble forsinket i oppføringen på grunn av lockout og streik, mens andre trinn ble forsinket på grunn av redusert lærermangel og strid om statsbidrag.
Det var Indremisjonen som førte opp bygningen for skolevirksomhet. Skolen var blitt opprettet allerede i 1912 av flere kristelige organisasjoner, med Ole Hallesby som pådriver, men fra 1922 overtok Indremisjonen alene. Det opprinnelige navnet var Den nye lærerskole i Kristiania, og undervisningen startet opp høsten 1912 i leide lokaler ved Aars og Voss skole. Fra 1914 ble undervisningen flyttet til den nyinnkjøpte eiendommen Wergelandsveien 29, der en eksisterende villa, som senere ble revet, ga plass til blant annet fire klasseværelser.
Skolens opprinnelige navn ved åpningen i 1932, Oslo lærerskole, er plassert midt på gesimsen både mot Wergelandsveien og Hegdehaugsveien. Mot Parkveien står dessuten ANNO DOMINI MCMXXXII og der er det også to granittmedaljonger med henholdsvis Kristus-monogram og Bibelen i stråleglans.
Oslo lærerskole ble kjøpt av staten i 1947, og fikk da navnet Oslo offentlige lærerskole, fra 1967 Oslo lærerskole. Den ble i 1981 en del av Oslo lærerhøgskole, fra 1992 del av Bislet høgskolesenter, og fra 1994 del av i Høgskolen i Oslo.
Bygningen var eid av Entra ASA til 2017, da den ble solgt til Stiftelsen Fritt Ord, som hadde tatt initiativet til å opprette Litteraturhuset i 2006. Fritt Ord finansierte en omfattende ombygging av bygningen før den ble gjenåpnet som litteraturhus i 2007. Askim og Lannto arkitekter i Oslo sto for ombyggingen. I april 2008 fikk Litteraturhuset Fortidsminneforeningens Kulturvernpris for å ha gitt en gammel bygning et nytt og spennende innhold, og samtidig tatt bevaringshensyn.Bygningen er innvendig dekorert med flere kunstverk og utsmykninger, blant annet en stor veggtegning med kartikaturportretter av norske samtidsforfattere, laget av Steffen Kverneland.
Bygningen ble fredet i 2013.


== Bilder ==

		
		
		


== Referanser ==
Cité de l’espace

Cité de l'Espace er et senter for vitenskapelig kultur orientert mot rom og erobring av rom, viet like mye til astronomi som til astronautikk. Ligger i Toulouse, ble Cité de l'Espace innviet i juni 1997. 
Cité de l'Espace lar besøkende oppdage fullskala replika av Ariane 5 raketten (53 meter høy), Soyuz romfartøy og ERS jordobservasjonssatellitt. Du kan også besøke en ingeniørmodell av Mir-romstasjonen med alt utstyret. Den er også utstyrt med en observasjonskuppel, La Coupole de l'Astronome. 
Nesten 5 millioner besøkende har besøkt den i sine 20 år. 


== Eksterne lenker ==
(es) Offisielt nettsted 
(en) Cité de l'espace – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Edward Sabine

Edward Sabine (født 14. oktober 1788, død 26. juni 1883) var en irsk astronom, geofysiker, ornitolog, oppdagelsesreisende, soldat og den 30. presidenten for Royal Society.Sabine ble utdannet i Marlow og ved Krigsakademiet i Woolwich. Han var stasjonert i Gibraltar under den spanske selvstendighetskrigen og deltok i 1812-krigen mot USA. Han vendte tilbake til England og vendte seg til forskning. Han ble tildelt rangeringen som generalmajor i 1859.
Han gjorde viktige observasjoner angående jordens magnetisme og pendelsvingninger, delvis under John Ross og William Edward Parrys arktiske ekspedisjoner 1818–1819, delvis under andre selvledede ekspedisjoner til Afrika, Amerika, Grønland og Svalbard. Han organiserte et system med magnetiske observatorier i forskjellige deler av det britiske imperiet og viet en stor del av livet sitt til ledelsen av disse og behandlingen av resultatene. De fleste avhandlingene hans ble publisert i "Philosophical Transactions". Fra 1861 til 1871 var han president for Royal Society. Han ble tildelt Copleymedaljen i 1821, Lalande-prisen i 1826, den kongelige medaljen i 1849 og ble valgt til utenlandsk medlem av det svenske vitenskapsakademiet i 1867. Annen forskning fokuserte på fuglene på Grønland, havtemperaturer, Gulfstrømmen, barometrisk høydemåling, meridianens bue, istransport av bergarter, vulkanene på Hawaii-øyene og ulike meteorologiske punkter.
En rekke geografiske navn er oppkalt etter Sabine på Svalbard finnes Sabine Land, Sabineøya og Sabinebukta, i Antarktis finnes Mount Sabine, på Grønlands østkyst Sabine Island og et krater på månen Sabinekrateret. Han har også fått noen fuglearter oppkalt etter seg, Sabinemåke, Sabines dunrygg (Dryoscopus sabini sabini ) og Sabines taggstjertseiler (Rhaphidura sabini).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Edward Sabine – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Varg-Olle Nygren

Harald Olof Ingemar «Varg-Olle» Nygren, kjent som Varg-Olle Nygren (født 11. november 1929 i Stockholm, død 13. februar 2021 i Ipswich i Storbritannia) var en svensk motorsportutøver. Han gjennomførte mer en 30 000 motorsykkelkonkurranseheat, var internasjonalt aktiv i seks motorsykkelgrener og deltok i fem individuelle VM-finaler (syv totalt) i speedway.


== Liv og virke ==
Nygren var født og oppvekst på Södermalm i Stockholm og fikk sitt gjennombrudd i speedwayklubben Vargarna, der han debuterte som 17-åring. Han ble raskt Sveriges mest kjente speedwaystjerne og ble gitt navn etter klubben – Varg-Olle. I 1949 vant han for første (og eneste) gang SM i speedway, og han fortsatte så som profesjonell fører til han var 50 år. I 1954 tok han med bronse Sveriges første VM-medalje i speedway.
Varg-Olle Nygren var så fra 1963 (alternativt 1966) bosatt i Storbritannia der han drev en speedwayskole. Om somrene besøkte han imidlertid Täby og Örebro.Nygren konkurrerte også fremgangsrikt i bilracing og prøvde på det meste annet som gikk på hjul, som motocross, isracing, TT-løpet på Isle of Man og enduro.Sammen blant andre Ove Fundin (72 år), flerfoldig verdensmester i speedway, og Posa Serenius (58 år), verdensmester i isracing, kjørte Nygren (76 år) i 2006 på motorsykkel en sammenlagt strekning på 1 452 mil på 49 dager fra Seoul i Sørkorea, gjennom Sibir, Mongolia, Kasakhstan, Russland og Finland til målet utenfor Grand Hôtel i Stockholm, der de feiret med en flaske champagne. I Mongolia ble Nygren akuttinnlagt på sykehus i Ulan Bator for noen dager, men han fortsatte så reisen.
Olle Nygren døde av covid-19 i Ipswich i en aler av 91 år. Han var tidligere vært under behandling for strupekeft.


== VM-finaler ==
1953 – London/Wembley – fjerdeplass
1954 – London/Wembley – tredjeplass
1955 – London/Wembley – åttendeplass
1958 – London/Wembley – syvendeplass
1959 – London/Wembley – fjerdeplass


== Referanser ==
Libuše Holečková

Libuše Holečková (født 19. november 1932 i Olomouc i Tsjekkoslovakia, død 16. februar 2021 i Nejdek i Tsjekkia) var en tsjekkoslovakisk tsjekkisk skuespillerinne.
Hun er kjent for sine roller i filmene Stika v rybníce (1951) Florenc 13:30 (1957) ogd Po stopách krve (1970).Holečková døde i Nejdek den 16. februar 2021, i en alder av 88 år av covid-19.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Libuše Holečková på Internet Movie Database 
(en) Libuše Holečková hos The Movie Database
Kildevældskirken

Kildevældskirken er en korskirke fra 1932 som ligger på Østerbro i København. Arkitekt for kirken var Paul Staffeldt Matthiesen.Kirken ble delvis bekostet av midler samlet inn av Kirkefondet og er en av kirkene oppført på Frederiksberg og i København i perioden fra 1860 til 1940, da det var mangel på kirker. Den er reist i rød teglsten i en stil som gjør at den minner om en eldre dansk landsbykirke.


== Interiør ==
Kirkerommet domineres av hvitkalkede krysshvelv. Benker og prekestol er skåret i mørk eik. Ved siden av prekestolen henger et krusifiks som er en kopi av Jens Adolf Jerichaus Kristus på korset fra 1853.Altertavlen fra 1930 er et maleri med temaet Jesus og den samaritanske kvinne og er utført av arkitektens far, maleren Oscar Matthiesen. Hovedorgelet er fra 1993, bygget av Carsten Lunds Orgelbyggeri og har 27 stemmer.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Anne-Mette Gravgaard, Ulla Kjær og Hanne Christensen, red. (2001). Storbyens virkeliggjorte længsler. Kirkerne i København og på Frederiksberg 1860-1940 (dansk). København: Foreningen til Gamle Bygningers Bevaring. s. 102–103. ISBN 87-87546-18-3. 


== Eksterne lenker ==
(da) Offisielt nettsted 
(en) Kildevældskirken – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Kildevældskirken – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Reidar Wigelius

Reidar Wigelius (født 6. juli 1945) er en tidligere langrennsløper fra Båteng i Finnmark. Han ble nordnorsk mester i 1968, der han slo blant andre Erling Steineide og Magne Myrmo. Det samme året gikk han inn til 12. plass på 30 km i NM på Gjøvik i klasse B. I 1969 gikk Wigelius inn til 25. plass under 50 km i Holmenkollen. 
Han har i tillegg en rekke topplasseringer i internasjonale renn både i Finland og Russland.  
Reidar Wigelius vokste opp i den samiske bygda Båteng i Tanadalen, der han senere drev sveiseverkstedet Wigelius Duodjebádji. Det var her han konstruerte den berømte fiskestanga som i dag står ved den nye Tana bru ved kommunesenteret Tanabru.


== Referanser ==
Zdeněk Hoření

Zdeněk Hoření (født 9. februar 1930 i Frýdštejn i Tsjekkoslovakia, død 12. februar 2021 i Praha) var en tsjekkoslovakisk journalist og redaktør og politiker. 
Han var medlem av det tsjekkoslovakiske kommunistiske parti og sjefredaktør fra 1982 til fløyelsrevolusjonen i 1989 av den kommunistiske avisen Rudé právo.  Han hadde begynt ved avisen i 1954 og var dens Moskva-korrespondent fra 1962 til 1968. I 1969 ble han nestredaktør i patritidsskriftet Tribuna. 
Fra 1986 til 1990 var han medlem av den tsjekkoslovakiske nasjonalforsamling. Før dette var han medlem av  det tsjekkiske nasjonalråd fra 1976 til 1986.
Etter fløyelsrevolusjonen trakk han seg fra det ofentlige liv. Han arbeidet i redaksjonen for den kommunistiske avis Haló noviny, der hans datte Monika, senere også skulle arbeideHoření døde av covid-19 i Praha den 12. februar 2021 i en alder av 91 år, tre dager etter sin bursdag.


== Referanser ==
Paraeutrichopus

Paraeutrichopus er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) Platyninae i familiegruppen løpebiller. 


== Utseende ==
Middelsstore (8-10 millimeter), avlange, svarte løpebiller. Hodet er forholdsvis lite, rundet, med små fasettøyne. Pronotum er trapesformet med en skarp midtfure og en avlang grop på hver side ved roten. Dekkvingene er jevnbrede med fine punktrader.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt på Kanariøyene (El Hierro, La Gomera).


== Systematisk inndeling ==

ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
underfamilie markløpere Harpalinae Bonelli, 1810
stammen Platynini Bonelli, 1810
slekten Paraeutrichopus Mateu, 1954
Paraeutrichopus harpaloides (Wollaston, 1864)
Paraeutrichopus pecoudi Mateu, 1954


== Eksterne lenker ==
Bestemmelsesnøkkel til artene
(en) Paraeutrichopus i Encyclopedia of Life 
(en) Paraeutrichopus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Paraeutrichopus hos Fauna Europaea 
(en) Paraeutrichopus hos NCBI 
Paraeutrichopus – detaljert informasjon på Wikispecies
Inkosa

Inkosa  er en slekt av løpebiller.


== Utseende ==
Middelsstore, avlange, blanke, gjerne brunlige løpebiller.


== Levevis ==


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Afrika (Sør-Afrika).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
Overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
Familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
Underfamilien Pterostichinae Bonelli, 1810
stamme Abacetini Chaudoir, 1872
slekten Inkosa Péringuey, 1926
Inkosa latiuscula Péringuey, 1926
Inkosa minor Straneo, 1995


== Eksterne lenker ==
(en) Inkosa i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Inkosa hos NCBI 
Inkosa – detaljert informasjon på Wikispecies
Diachipteryx

Diachipteryx  er en slekt av løpebiller.


== Utseende ==


== Levevis ==


== Utbredelse ==
Arten er kjent fra Kamerun.


== Systematisk inndeling ==
Systematikken følger Carabidae of the World

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
Overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
Familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
Underfamilien Pterostichinae Bonelli, 1810
stamme Drimostomatini Chaudoir, 1872
slekten Diachipteryx Alluaud, 1926
Diachipteryx paradoxa (Alluaud, 1925)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Diachipteryx i Global Biodiversity Information Facility 
Diachipteryx – detaljert informasjon på Wikispecies
Tonkinoscaris

Tonkinoscaris er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) graveløpere (Scaritinae) i familiegruppen løpebiller. 


== Levevis ==
Som andre Scaritinae lever disse billene hovedsakelig underjordisk. De graver godt, og lever som rovdyr.


== Utbredelse ==
Artene er utbredt i Asia (Vietnam).


== Systematisk inndeling ==

ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
familien   løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
underfamilie graveløpere Scaritinae Bonelli, 1810
stammen Scaritini Bonelli, 1810
slekten Tonkinoscaris Bänninger, 1956
Tonkinoscaris excisicollis Bänninger, 1956


== Eksterne lenker ==
(en) Tonkinoscaris i Global Biodiversity Information Facility 
Tonkinoscaris – detaljert informasjon på Wikispecies
Leleuporella

Leleuporella er en slekt av billene i underfamilien graveløpere (Scaritinae) i familiegruppen løpebiller. 


== Utseende ==
Små (2-3 millimeter), slanke løpebiller med eller uten fasettøyne. Hodet er firkantet med kraftig skulptur i pannen, antennene slanke og omtrent så lange som hode + pronotum. Kjevene er forhodsvis lange og slanke, det ytterste leddet på maksillarpalpene er stort og avlangt trekantet. Pronotum er nærmest hjerteformet, lengre enn bredt, i den bakre delen buler det ut under sidekanten. Det er en kort "stilk" mellom pronotum og dekkvinger. Dekkvingene er litt rundede med kraftige punktrader. Beina er korte og kraftige, leggen på frambeina med kraftige tenner for graving, føttene (tarsene) små og tynne.


== Levevis ==


== Utbredelse ==
Slekten har en to-delt utbredelse og forekommer i Ekvatorial-Afrika og i Asia (India og Sri Lanka).


== Systematisk inndeling ==

ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
familien   løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
underfamilie graveløpere Scaritinae Bonelli, 1810
stamme Clivinini
slekten Leleuporella Basilewsky, 1956
Leleuporella caeca Basilewsky, 1956
Leleuporella mandibularis (Burgeon, 1935)
Leleuporella sexangulata Balkenohl, 1997


== Referanser ==


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
(en) Leleuporella i Encyclopedia of Life 
(en) Leleuporella i Global Biodiversity Information Facility 
Leleuporella – detaljert informasjon på Wikispecies
Black Magic Woman

Black Magic Woman er en sang skrevet av den britiske musikeren Peter Green og utgitt første gang på en singel med bandet Fleetwood Mac i 1968. 
Green var medlem av Fleetwood Mac da han skrev sangen. Den ble utgitt på nytt av Fleetwood Mac i 1969, på albumene English Rose (USA) og The Pious Bird of Good Omen (Storbritannia). Sangen er også med på senere samleplater med Fleetwood Mac.
I 1970 fikk den amerikanske gitaristen Santana en hit med samme sang. På Santanas innspilling ble sangen fremført av vokalisten Gregg Rolie. Santanas versjon havnet på fjerdeplass på hitlistene i USA og Canada, og finnes på Santanas album Abraxas. 
Black Magic Woman har senere blitt regnet som en av de store gitarklassikerne, og en rekke gitarister har gitt ut sine versjoner av sangen.


== Fleetwood Macs versjon ==
I intervjuer har Peter Green erkjent at da han skrev Black Magic Woman var han påvirket av All Your Love, en Otis Rush-sang som hadde blitt spilt inn i 1966 av Greens daværende band, John Mayall & the Bluesbreakers (på den innspilligen var det ikke Green men Eric Clapton, Greens forgjenger, som spilte sologitar-partiet). Selv om den innspillingen ikke ble en like stor suksess som Santanas to år senere, ble Black Magic Woman likevel en ganske populær bluesrockhit som fikk en 37. plass på hitlisten UK Singles Chart. Fleetwood Mac pleide å spille den på konsertene sine, også etter at Green hadde forlatt bandet. Da var det gjerne Danny Kirwan som var vokalist, og på bandets konserter på begynnelsen av 1970-tallet pleide de å legge inn lange jam-sessions med denne sangen som utgangspunkt, midt i konserten. Sangen har samme akkordstruktur, gitarbrudd og til og med en lignende melodi som Greens I Loved Another Woman, som er et av sporene på Fleetwood Macs debutalbum fra 1968. Man kan ikke se bort fra at Black Magic Woman ble skrevet med utgangspunkt i I Loved Another Woman.


== Santanas versjon ==
Santanas versjon ble spilt inn i 1970. Denne innspillingen er en medley med Gábor Szabós instrumentale Gypsy Queen fra 1966, som var en blanding av jazz, ungarske folkemusikk og latinske rytmer. Black Magic Woman ble en av Santanas største hits, og singelen fikk en fjerdeplass på Billboard Hot 100 i januar 1971. Dette var Santanas beste plassering på denne hitlisten frem til 1999, da de ga ut singelen Smooth. Albumet Abraxas gikk til topps på hitlistene og solgte til firedoblet platina i 1986, delvis takket være Black Magic Woman. Gypsy Queen var ikke med på Santanas Greatest Hits-album fra 1974, selv om radiostasjoner vanligvis spiller Black Magic Woman og Gypsy Queen som én sang.


== Referanser ==
Paul Staffeldt Matthiesen

Paul Staffeldt Matthiesen (1891–1979) var en dansk arkitekt. Han har tegnet flere danske kirker og da særlig på oppdrag fra Kirkefondet.
Han hadde ingen formell utdannelse som arkitekt, men var ansatt hos Harald Lønborg-Jensen i 1920-årene. Senere hadde han egen praksis og var kompanjong med Paul Paul-Petersen.


== Kirkebygninger ==
Simon Peters kirke, København (1930-44)
Kildevældskirken, København (1932)
Højdevangskirken, København (1934-35, konkurranse i 1929)
Jægersborg kirke, Jægersborg (1939-41)
Vigerslev kirke, Valby (1941)
Flintholm kirke, Frederiksberg (1949)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Paul Staffeldt Matthiesen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons