jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
İnebolu

İnebolu er en by med 21 716 innbyggere (2017) i den tyrkiske provinsen Kastamonu. Den ligger sør for Svartehavet, øst for Doğanyurt og vest for Abana.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) İnebolu – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Doğanyurt

Doğanyurt er en by med 5 993 innbyggere (2017) i den tyrkiske provinsen Kastamonu. Den ligger sør for Svartehavet, øst for Cide og vest for İnebolu.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Cide

Cide er en by med 22 212 innbyggere (2017) i den tyrkiske provinsen Kastamonu. Den ligger nordøst for Kurucaşile, sør for Svartehavet og sørvest for Doğanyurt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Cide – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Pablo Herrera

Pablo Herrera er navnet til flere personer:

Pablo Herrera Allepuz, spansk sandvolleyballspiller
Pablo Herrera Barrantes, costarikansk fotballspiller
Pablo Herrera González (es), ecuadoriansk visepresident
Pablo Herrera Veitia, cubansk musiker
Lechon kawali

Lechon kawali er en sprø svinemagerett, fritert i panne eller wok (kawali). Den er smaksatt med krydderblandinger på forhånd, og serveres i mindre biter. Den ledsages vanligvis av en lechonsaus som for eksempel Mang Tomas eller toyomansi (sojasaus med calamansi).


== Referanser ==
Hr-Sendesaal

hr-Sendesaal, tidligere Großer Sendesaal des Hessischen Rundfunks (norsk oversettelse: Hessisk kringkastings store sendesal), er en konsertsal i Frankfurt am Main i delstaten Hessen i Tyskland. Salen er en del av kringkastingshuset Funkhaus am Dornbusch i Frankfurt. Byggingen av salen startet vinteren 1953, og den sto klar til bruk 30. september 1954. Salen har 840 sitteplasser, tilhører kringkasteren Hessischer Rundfunk og ble bygget for å huse kringkasterens eget radioorkester, hr-Sinfonieorchester. Eurovision Song Contest 1957 ble arrangert her.


== Historie ==
I 1951 begynte Hessischer Rundfunk flyttingen fra Bertramstraße til sitt nye hovedkvarter, Funkhaus am Dornbusch, sentralt i Frankfurt. I forbindelse med det nye kringkastingshuset, ble også Großer Sendesaal – den store sendesalen – bygget. Salen skulle være hjemmebase for kringkasterens eget radioorkester, og grunnsteinen ble lagt ned 28. februar 1953 av HRs kunstneriske leder, Eberhard Beckmann. Bygget var tegnet av arkitekten Gerhard Weber.30. september 1954 ble konsertsalen høytidelig åpnet med en konsert av Beethovens 9. symfoni, dirigert av Karl Böhm. Solister var Teresa Stich-Randall, Gertrude Pitzinger, Karl Friedrich og Gottlob Frick. Salen var arbeidsplassen til orkesteret helt frem til 1987–1988, da salen ble bygget fullstendig om og skiftet navn til hr-Sendesaal.Selv om salen hovedsakelig var bygget for radio, ble det også produsert fjernsynssendinger derfra. Spørreprogrammene Zwei auf einem Pferd (to på samme hest, 1956) og Die glücklichen Vier (de fire heldige, 1958) ble produsert her. Den andre utgaven av Eurovision Song Contest ble også arrangert i salen søndag 3. mars 1957. Salen ble også brukt til foredrag og debatter. I 1968 ble det arrangert en debatt om de tyske unntakslovene som ble innført samme år.


== Om salen ==

Konsertsalen er bygget med teknisk moderne utstyr og er skreddersydd for radio- og lydproduksjoner fremfor tv-produksjoner. Vegger og tak er utrustet med 60 000 lydabsorberende runde treplater, disse ble installert for å gi en best mulig akustikk for radio.I dag brukes salen til konserter og radioopptak innen alle sjangre, som jazz, pop og underholdning.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Funkhaus am Dornbusch (Rotunde) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Citrus microcarpa

Citrus microcarpa er en vinrutevekstart som først ble vitenskapelig beskrevet av Aleksandr Andrejevitsj Bunge. Citrus microcarpa inngår i slekten sitrusfrukt, i undergruppen rutefamilien. Ingen underarter er opplistet i Catalogue of Life.Frukten har mange navn, som calamondin, calamonding, calamondin orange, calamansi, calamandarin, golden lime, kalamunding, kalamansi, Philippine lime, "හින්නාරං", Panama orange, Chinese orange, musk orange og acid orange.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Walter T. Swingle & Philip C. Reece: The Botany of Citrus and Its Wild Relatives. In: W. Reuther, H. J. Webber, L. D. Batchelor (Hrsg.): The Citrus Industry, Bd. 1., University of California, 1967. Online
Bernhard Voß: Citruspflanzen von Tropisch bis Winterhart. Humbach & Nemazal, 1997. ISBN 3-9805521-3-6
Bernhard Voß: Zitruspflanzen, Franckh-Kosmos Verlags-GmbH, 2005. ISBN 3-440-10174-6


== Eksterne lenker ==
(en) Citrus microcarpa i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Citrus microcarpa hos The International Plant Names Index 
(en) Citrus microcarpa hos Tropicos 
(en) Kategori:Citrus × microcarpa – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Citrus madurensis – detaljert informasjon på Wikispecies
Disanthus cercidifolius

Disanthus cercidifolius er en busk i trollhasselfamilien fra Øst-Asia.
Den er løvfellende og kan bli opptil 3 m høy. Greinene er brune, snaue og har korkporer. Bladstilken er 3–5 cm lang. Bladene er runde eller hjerteformede, håndnervede med 5–7 nerver, snaue, helrandede, tilspissede, 5–10 cm lange og 5–9 cm brede med hjerteformet grunn. Høstfargen er oransje, rød eller purpur.
De femtallige blomstene sitter to sammen. Begerbladene har brune hår på utsiden og er nesten snaue innvendig. Kronbladene er røde, båndformede, tilspissede og har to nektarier ved basis. Frukten er en avlang kapsel med 5–6 frø i hvert rom. Blomstringstiden er i oktober–november, og frøene er ikke modne før i september–oktober neste år.
Disanthus cercidifolius omfatter to underarter. I Japan vokser subsp. cercidifolius. I Kina finnes subsp. longipes i provinsene Hunan, Jiangxi og Zhejiang. Den sistnevnte vokser i eviggrønn eller løvfellende skog 450–1200 moh. 
Arten brukes av og til som hageplante på grunn av de praktfulle høstfargene. Den vokser best i sur jord og tåler skygge. I Norge er den lite hardfør og kan kun plantes til herdighetssone 2.


== Galleri ==

		
		
		
		


== Kilder ==
«Disanthus cercidifolius subsp. longipes». Flora of China. Besøkt 23. juli 2018. 
L.V. Averyanov m.fl. (2017). «Disanthus ovatifolius (Hamamelidaceae), a new species from northwestern Vietnam» (PDF). Phytotaxa. 308 (1): 104–110. ISSN 1179-3163. doi:10.11646/phytotaxa.308.1.9. Arkivert fra originalen (PDF) 10. august 2017. Besøkt 23. juli 2018. 
«Disanthus cercidifolius ». Missouri Botanical Garden. Besøkt 23. juli 2018. 
Hansen, E. (2000). Prydbusker og trær for norske hager. Landbruksforlaget og Det norske hageselskap. s. 141. ISBN 82-529-2436-0. 


== Eksterne lenker ==
(en) Disanthus cercidifolius i Encyclopedia of Life 
(en) Disanthus cercidifolius i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Disanthus cercidifolius hos NCBI 
(en) Disanthus cercidifolius hos The International Plant Names Index 
(en) Disanthus cercidifolius hos Tropicos 
(en) Kategori:Disanthus cercidifolius – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Disanthus cercidifolius – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Disanthus cercidifolius – detaljert informasjon på Wikispecies
Hvalsmoveien

Hvalsmoveien er en strekning på europavei 16 (E16) gjennom Buskerud og ligger i Ringerike kommune. Strekning omfatter E16 fra veikrysset mot Hønengata og Ådalsveien (fortsettelsen av E16) i Hønefoss og over Almesletta til der Eggemoveien starter, ved krysset (Hvalsmokrysset) mot Viulveien (Fv 180) og tidligere Hvalsmoen leir i nordenden av Almesletta og rett øst av Nordre Alme. Eggemoveien fører E16 videre til Jevnaker kommune.
Hvalsmoveien er en to-felts vei som løper i en slak bue over Almesletta og er omgitt av dyrket mark og litt skog, samt de tre Almegårdene og noen småbruk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hvalsmoveien – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Villa Louvigny

Villa Louvigny er en bygning i Luxembourg by, hovedstaden i Luxembourg. Bygningen var hovedkvarteret til kringkasteren Compagnie Luxembourgeoise de Télédiffusion, forløperen til RTL Group. Radio Luxembourg sendte også herfra. Bygningen ligger i Parc municipal i Ville Haute-kvarteret sentralt i byen. 


== Historie ==
Bygningen ble ferdigstilt i 1920 og ble bygget på restene av Louvigny-fortet på den gamle festningen i Luxembourg. Bygningen ble leid ut til kringkastingsselskapet Compagnie Luxembourgeoise de Télédiffusion, og Radio Luxembourg startet sendingene sine her i 1933.Kringkasteren CLT kjøpte til slutt bygningen i 1937. I 1991 flyttet kanalen til nye kontorer i Kirchberg, mens Luxembourgs filharmoniske orkester ble i bygningen til 2005, da orkesterets nye konsertsal sto ferdig.Siden år 2000 har Villa Louvigny vært hovedsete til Luxembourgs nasjonale helsedirektorat.Villa Louvigny var arena for Eurovision Song Contest to ganger: i 1962 og 1966.


== Se også ==
Radio Luxembourg


== Referanser ==
Spåkvinnen fra En-Dor

Spåkvinnen fra En-Dor var ifølge Første Samuelsbok i Det gamle testamentet en åndemaner og spåkone som bodde i landsbyen En-Dor i bibelens Israel. Fortellinga om spåkvinnen beskriver hvordan Saul, den første kongen over Det gamle Israel, henvendte seg til henne kvelden før slaget ved Gilboa der han ble drept av filisterne.Saul oppsøkte spåkvinnen i håp om å komme i kontakt med og få råd av Samuel, profeten som hadde salva Saul til konge, men siden døde. Ifølge Moseloven, de angivelig gudegitte levereglene for Guds utvalgte folk israelittene, var det strengt forbudt å vende seg til «dødningemanere» og gjengangere. Dette forbudet gjaldt fortsatt da Saul besøkte kvinnen, og hun frykta derfor dødsstraff da kongen befalte henne å påkalle ånden etter profeten. Samuels gjenferd fortalte Saul at Gud kom til å straffe israelittene fordi de ikke drepte fiendestammen amalekittene slik Gud hadde befalt, og at Gud ville la filisterne få nedkjempe og erobre israelsfolket. Saul ble utslått av beskjeden, men lot kvinnen leve, og hun ga ham mat.
Spåkvinnen fra En-Dor er det mest kjente spiritistiske mediet i bibelen. Hun har også blitt omtalt som heks, trollkvinne, spåkone, sannsiger og annet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Witch of Endor – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Canadas høykommissariat i Canberra

Canadas høykommissariat i Canberra er Canadas utenriksstasjon i den australske hovedstaden Canberra. I tillegg til bilaterale relasjoner mellom Canada og Australia har høykommissariatet også ansvar for canadiske relasjoner til flere stillehavsøystater, herunder Marshalløyene, Mikronesiaføderasjonen, Nauru, Palau, Papua Ny-Guinea, Salomonøyene og Vanuatu.Høykommissariatet har rundt 40–45 ansatte, inkludert Canada-basert ansatte og lokalt ansatte.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Canadian High Commission, Canberra – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
USA-mesterskapet i friidrett for junior 2018

USA-mesterskapet i friidrett for junior 2017 (2018 USATF Junior Outdoor Track & Field Championships) ble arrangert fra 15. til 17. juni 2018, på Hayes Track ved Indiana University i Bloomington i Indiana.


== Resultater ==


=== Herrer ===


=== Kvinner ===


== Se også ==
USA-mesterskapet i friidrett 2018


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) USATF - Compiled Results
USA-mesterskapet på 100 miles fjelløp 2018

USA-mesterskapet på 100 miles fjelløp 2018 (USATF 100 Mile Trail Championships) ble arrangert 3. februar 2018, som en del av ultrafjelløpet Rocky Raccoon 100 i Huntsville i Texas i USA. 


== Resultater, kvinner ==

Kun 6 utøvere deltok. 


== Resultater, menn ==

29 utøvere deltok. 


== Eksterne lenker ==
Resultater
USA Track and Field - USATF 100 Mile Trail Championships Arkivert 12. september 2018 hos Wayback Machine.
Maria Teresa Agnesi Pinottini

Maria Teresa Agnesi Pinottini (1720–1795) var en italiensk komponist og cembalist.


== Liv og virke ==
Agnesi Pinottini var det tredje barnet til Pietro Agnesi di Monteviglia. Matematikeren Maria Gaetana Agnesi var en eldre søster. Maria Teresas musikktalent ble tidlig åpenbart og hun fikk undervisning av fiolinisten og komponisten Carlo Zuccari. Som cembalist opptrådte Pinottini hovedsakelig med verk av Jean-Philippe Rameau.
I 1747 ble Agnesi Pinottinis første verk, hyrdekantaten Il ristoro d’Arcadia, oppført ved Teatro Ducale i Milano. Etter farens død i 1752 giftet Maria Teresa seg med Pietro Antonio Pinottini, en beiler faren tidligere hadde avvist. Fra og med nå egnet hun nesten all sin tid til musikk, og ved siden av konserter, sonater, fantasier og kammerarier, skrev hun flere operaer, til noen av dem også librettoen.
Etter 1771 er det ikke kjent flere verk av Agnesi Pinottini. Hun fikk finansielle problemer og måtte be sin søster om hjelp. Ektemannen døde i 1793 og to år etter døde hun selv.


== Operaer ==
Ciro in Armenia, dramma serio i tre akter med libretto av Agnesi, før 1753 Dresden
Il re pastore , dramma serio i tre akter med libretto av Pietro Metastasio, formodentlig 1755
La Sofonisba, dramma eroico i tre akter med libretto av Giuseppe Maria Tomasi, 1747 eller 1748 Wien
Insubria consolata, componimento drammatico i to akter med libretto av Agnesi, 1766 Milano
Ulisse in Campania, serenata i to akter med libretto av Agnesi, 1768
Nitocri, dramma serio i tre akter med libretto av Apostolo Zeno, 1753 privatoppføring i Milano


== Referanser ==


== Kilder ==
Constantin von Wurzbach: «Agnesi, Maria Cajetana.» I Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich. 1. Del. Universitäts-Buchdruckerei L. C. Zamarski (vormals J. P. Sollinger), Wien 1856, s. 6 f. (Innscanning). (omtales i artikkelen om søsteren)
Silvana Simonetti: «Maria Teresa Agnesi Pinottini», treccani.it. Fra Dizionario Biografico degli Italiani - Volume 1 (1960). 


== Litteratur ==
Gian Paolo Chiti, Domenico Carboni: Ulisse in Campania. Maria Pacini Fazzi Editore, Lucca 2006


== Eksterne lenker ==
(en) Maria Teresa Agnesi Pinottini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Maria Teresa Agnesi Pinottini på Discogs 
(en) Maria Teresa Agnesi Pinottini på MusicBrainz 
(en) Fritt tilgjengelige noter av Maria Teresa Agnesi i International Music Score Library Project
(de) Liste over sceneverk av Maria Teresa Agnesi Pinottini på grunnlag av MGG på Operone
Sandungåsen naturreservat

Sandungåsen naturreservat ligger nord på Hurumlandet i Asker kommune i Viken, tidligere i Hurum og Røyken kommune i Buskerud. Naturreservatet ble oppretta 14. februar 2014, og utvida med 897 dekar nordover mot Vardeåsen og Kringlefjell i Røyken 14. desember 2018.
Reservatet omfatter ei vestvendt liside fra Sandungåsen ned mot Drammensfjorden, og deler av Grauteruddalen i øst, samt den sørøstre delen av Vardeåsen og Kringlefjell. Det er stor økologisk variasjon med forholdsvis mange vegetasjonstyper med forskjellige krav til næringsstoffer, fuktighet og topografi. Det er overvekt av middels rik vegetasjon, men også forekomst av både skrinnere koller og rik edellauvskog.
Naturreservatet ble oppretta for å bevare et lavereliggende skogområde i boreonemoral sone, med stort areal gammelskog og få nyere inngrep. Reservatet har stor variasjon i topografi, naturtyper, arter og økologiske prosesser. Særlig verdifulle er forekomstene av gammel granskog og av rik blandingsskog og edellauvskog.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Sandungåsen naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
Naturreservatets verneforskrift hos Lovdata
Søndre Verksøya naturreservat

Søndre Verksøya naturreservat ligger i Asker kommune i Viken, tidligere i Hurum kommune i Buskerud. Naturreservatet ble oppretta 14. desember 2007. 
Verksøya ligger i Drammensfjorden på østsida av Svelvikstrømmen, rett sør for tettstedet Verket på Hurumlandet. Formålet med vernet er å bevare et område med regionalt sjeldne strandenger, og en særegen og nasjonalt viktig insektfauna.På øyafinnes en engvegetasjon med salttolerante grasarter og urter. Typiske planter på den tørreste delen av strandenga er engkvein, gjeldkarve, gulmaure og markmalurt. Nærmere stranda i sør finnes det forsenkninger med noe fuktigere preg med arter som kattehale, blåtopp og ormetunge. 
Sandstrandområdet har en rik og spesiell insektsfauna. Det er gjort funn av tovingene Platypalpus vividus og Chersodromia speculifera som eneste sted i Norge, og det er funnet en sjelden fauna av aculate (broddveps), som for eksempel veiveps, gravveps og gullveps. Dette er en av to kjente lokaliteter i Norge for den rødlista veivepsen. 
Verksøya eies av Svelvik kommune. Bruken av øya som friluftsområde er i stor konflikt med hensynet til vernet av naturmangfoldet, og slitasjen på naturen er stor. Naturmangfoldet trues også av spredning av den uønska arten rynkerose. Det er forbudt å telte og å gjøre opp ild i naturreservatet. 
Mellom 1779 og 1832 tilhørte Verksøya det Schimmelmannske glassverk på Verket. Glassverket hadde blant annet en lagerbygning for glassvarer til utskipning her. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Søndre Verksøya naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
Naturreservatets verneforskrift hos Lovdata
Brosjyren Søndre Verksøya naturreservat, utgitt av Fylkesmannens miljøvernavdeling og Statens naturoppsyn
Holm (Støa) naturminne

Den såkalte «Sørensen-eika» ved Støa mellom Holmsbu og Rødtangen i Hurum ble verna 6. august 1958. Henrik Sørensen brukte eika som motiv i flere malerier. Treet har en omkrets på 380 cm. Krona er svært vid og lav, med en del døde greiner (deriblant noen grove) og kun ei eldre beskjæring. Stammen har ingen synlige tegn på hulldannelse, men noe løs bark enkelte plasser tyder på forekomst av dødved-partier og en mulig begynnende hulldannelse. Eika har godt utvikla sprekkebark.


== Eksterne lenker ==
(no) Holm (Støa) naturminne i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
Kurucaşile

Kurucaşile er en by med 6 521 innbyggere (2017) i den tyrkiske provinsen Bartın. Den ligger nordøst for Amasra, sør for Svartehavet og sørvest for Cide.


== Referanser ==
Amasra

Amasra er en by med 14 867 innbyggere (2017) i den tyrkiske provinsen Bartın. Den ligger nordøst for Bartın, nordvest for Ulus, sør for Svartehavet og sørvest for Kurucaşile.


== Referanser ==
Bartın (by)

Bartın er en by med 151 289 innbyggere (2017) i den tyrkiske provinsen Bartın. Den ligger nordøst for Kilimli, sør for Svartehavet, sørvest for Amasra og vest for Ulus.


== Referanser ==
Ulus

Ulus er en by med 20 900 innbyggere (2017) i den tyrkiske provinsen Bartın. Den ligger nordvest for Eflani, sør for Kurucaşile, sørøst for Amasra og vest for Pınarbaşı.


== Referanser ==
Jørgen Bakke

Jørgen Matheus Knutsen Bakke (født 29. juli 1894 i Bamble i Telemark, død 24. februar 1962) var en norsk offiser, skolemann og frontkjemper under andre verdenskrig.


== Bakgrunn og arbeid ==
Bakke ble uteksaminert ved Gardens underoffiserskole i 1914 og ved Krigsskolen i 1921. Da han ble beordret som adjutant til Fossumstrøkets festning dette året, kom han til Mysen i Indre Østfold. Han ble utnevnt til kaptein i 1936. Han var lærer og bestyrer ved Mysen offentlige høyere allmennskole fra 1922 til 1940.


=== Andre verdenskrig ===
Bakke var medlem i Quislings nasjonalistiske fascistparti Nasjonal Samling (NS) fra 1933 til 1936 da han slutta å betale medlemsavgift, og på nytt fra oktober 1940 til partiet ble forbudt ved frigjøringa våren 1945. I november 1940 ble Jørgen Bakke «chefsinspektør i skolevesenet». Bakke skrev flere foredrag og avisartikler om blant annet skolepolitikk og nazistisk ideologi.29. juni 1941 utså Quisling Bakke og major Finn Hannibal Kjelstrup til ledere i staben for å bygge opp Den norske legion (SS-Freiwilligen-Legion Norwegen), en militær enhet som skulle skaffe norske soldater til kampen mot Sovjetunionen og Stalins «bolsjevisme» etter at Sovjetunionen angrep Finland 25. juni. Legionen skulle opprinnelig støtte finnenes kamp i den finske fortsettelseskrigen, men mannskapene ble tatt i bruk av tyskerne på østfronten. Bakke ble utnevnt til major (Leg.-Sturmbannführer) 1. juli dette året og til leder for «Bataljon Viken» fra 1. august. I september 1942 ble Bakke overført til 5. SS-panserdivisjon Wiking Han ble tildelt Jernkorset av 2. klasse for sin krigsinnsats. 
På grunn av en mindre skade ble Jørgen Bakke sendt tilbake fra fronten og begynte i februar 1943 å arbeide for Organisation Todt i Norge. I august samme år ble han leder for Norsk Frontføring som skulle ivareta interessene til norske arbeidere på tyske anlegg. Ved krigens slutt var Bakke Sturmbannführer ved hirdbataljonene.Rettssaken mot Jørgen Bakke under det norske landssvikoppgjøret etter krigen foregikk i lagmannsretten i Sarpsborg.


== Referanser ==
2nd Dragoon Guards (Queen’s Bays)

2nd Dragoon Guards (Queen’s Bays) var et regiment i British Army som eksisterte mellom 1685 og 1959.
Regimentet ble dannet av jarlen av Peterborough, og bar hans navn som Earl of Peterboroug’'s Regiment of Horse. Det gjennomgikk flere navneendringer og fikk navnet Queen’s Regiment of Dragoon Guards i 1746 etter hvert som det utviklet seg til en dragonavdeling. (Dragoner betegnet en styrke av svært mobilt beredent infanteri utstyrt med lettere, raskere hester) og senere omdøpt til 2nd Dragoon Guards (Queen’s Bays) i 1767 for å reflektere tradisjonen med at soldatene red kun brune hester (bay horses).
Regimentet gjorde tjeneste som beredent kavaleri frem til 1937, da det ble mekanisert med lette stridsvogner. Det ble en del av Royal Armoured Corps i 1939. Etter tjeneste i første og annen verdenskrig ble regimentet slått sammen med 1st King’s Dragoon Guards i 1959 til 1st The Queen’s Dragoon Guards.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Inndalsveien

Inndalsveien, Løper fra Kronstad,  ved krysset Bjørnsons gate - Camilla Colletts gate, til Trikkesløyfen på Wergeland, der veien går over i Storetveitveien.
Felles med FV582.
USA-mesterskapet i 50 kilometer kappgang 2018

USA-mesterskapet i 50 kilometer kappgang 2018 (2018 USATF 50 km Race Walk Championships) ble arrangert 20. januar 2018, i Santee i California i USA.


== Resultater, senior ==


=== Menn ===


=== Kvinner ===

Mariela Sanchez fra Mexico vant løpet, Anett Torma fra Ungarn kom på fjerdeplass og Susan Brooke fra Canada kom på femteplass, men disse deltok ikke i USA-mesterskapet. 


== Referanser ==


== Kilder ==
Resultater menn Arkivert 23. juli 2018 hos Wayback Machine.
Resultater kvinner Arkivert 22. juni 2018 hos Wayback Machine.
HKB 6./478 Guldsmedvika

HKB 6/478 Guldsmedvika var et tysk hærkystbatteri opprettet på  Skogerøya i Varangerfjorden 18. juni 1941 under andre verdenskrig. Fortet var utrustet med 4 franske 10,5 cm K331(f) kanoner. Batteriet ble evakuert på slutten av 1944.


== Litteratur ==
Fjørtoft, Jan Egil (1983). Tyske kystfort i Norge. Arendal: Agder presse. s. 186. ISBN 8299087813.
Þrándur Þórarinsson

Þrándur Þórarinsson (født 1978 i Akureyri) er en islandsk maler. 
Þrándur gikk ett år på kunstakademiet i Akureyri parallelt med videregående skole. Etter et år på avdeling for kunstmaling ved Islands kunsthøyskole, gikk han i lære hos Odd Nerdrum, som da var bosatt på Island, fra 2003 til 2006. Han tok mastergrad i filosofi 2015. Etter noen år i København, holdt han en separatutstilling der i 2018. Foruten bildene inspirert av gatelivet i København, henter Þrándur gjerne motiver fra islandske sagn, myter, nyere historie og samtid, ofte inspirert av nasjonalromantikken, barokk og surrealisme.Siden den første separatutstillingen hans i 2008 hadde han fram til Covid-pandemien brøt ut, hatt årlige separatutstillinger.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Omar Fraile

Omar Fraile Matarranza (født 17. juli 1990 i Santurtzi) er en spansk syklist som sykler for Ineos Grenadiers.
Han har vunnet etapper i både Giro d'Italia og Tour de France, i tillegg til å ha vunnet klatretrøya i Vuelta a España to ganger.


== Seire ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Omar Fraile – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Omar Fraile – Olympedia 
(en) Omar Fraile – ProCyclingStats 
(en) Omar Fraile – Cycling Archives 
(en) Omar Fraile – Cycling Quotient 
(en) Omar Fraile – CycleBase