jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Stormsoldat (tysk stormtrupper)

Stormsoldater var spesialistsoldater i den tyske hæren i første verdenskrig. I de siste årene av krigen, ble de kalt  Stoßtruppen (sjokktropper eller skubbetropper), og ble opplært til å bruke infiltrasjontaktikk – en del av tyskernes metode for angrep på fiendens skyttergraver. Menn som trente i disse metodene ble kjent i Tyskland som Sturmmann (stormmann, vanligvis oversatt som stormtrooper), dannet i kompanier kalt Sturmtruppen (overfallstropper, eller oftere og mindre nøyaktig stormtropper).
Taktikk for tyske panserstyrker under andre verdenskrig var preget av erfaringene fra bruken av stormtropper under første verdenskrig. Blant de med bakgrunn i stormtroppene var general Erwin Rommel, som suksessfullt ledet angrep i Italia under Caporetto-offensiven i 1917.


== Se også ==
Stormsoldat (norsk)
Arditi
Sturmabteilung, en paramilitær arm av Nazi-Partiet, også kjent som SA, eller brunskjortene


== Referanser ==


== Kilder ==
Frieser, Karl-Heinz: The Blitzkrieg Legend: The 1940 Campaign in the West, 2012, Naval Institute Press, ISBN 1-59114-294-6
The Dynamics of Doctrine: The Change in German Tactical Doctrine During the First World War
Jones, Simon. Infiltration by Close Order: André Laffargue and the Attack of 9 May 1915
«Stormtrooper», fra International Encyclopedia of the First World War
Stormsoldat (norsk)

En norsk Stormsoldat utgjør mannskapet i en stormpanservogn, for eksempel en CV90, og benevnelsen må ikke forveksles med første verdenskrigs 
Stormsoldat (tysk stormtrupper).
Det er to stormeskadroner i Panserbataljonen. De er bataljonens «multitool» som skal være i stand til å løse et stort spekter av oppgaver. Hovedoppgaven til stormeskadronene har 
tradisjonelt vært å støtte og beskytte stridsvognene. I krevende terreng og i urbane strøk har stormeskadronene sin styrke med kombinasjon av fotsoldater og stormpanservogner 
som opererer sammen. De fleste norske stormsoldater er vernepliktige.


== Referanser ==
Mina Fürst Holtmann

Mina Fürst Holtmann (født 17. juli 1995) er en norsk alpinist. Hun representerer Bærums SK.Hun vant super-G under norgesmesterskapet i alpint 2014 og utfor og super-G i 2015. I junior-VM i alpint 2015 tok hun gull i utfor.
Hun deltok under VM i alpint 2019, hvor hennes eneste resultat var «ikke fullført» i slalåm. Hun fikk sin første pallplassering i verdenscupen 17. desember 2019 da hun ble nummer to i storslalåm i Courchevel.
Hun deltok på Norges lag som tok bronse i lagkonkurransen i vinter-OL 2022 i Beijing. Under NM 2022 i Narvik vant hun slalåm og storslalåm og fikk tildelt kongepokalen.


== Pallplasseringer i verdenscupen ==
2 pallplasseringer – (1 slalåm, 1 storslalåm)per 20. mars 2022


== Medaljer i norske mesterskap ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mina Fürst Holtmann – Olympics.com 
(en) Mina Fürst Holtmann – Olympic.org 
(en) Mina Fürst Holtmann – Olympedia 
(en) Mina Fürst Holtmann – FIS (alpint) 
(en) Mina Fürst Holtmann – ski-db.com
Erik Knive

Erik Knive (født 1970) er konsernsjef for det norskeide globale vannkraftselskapet SN Power. Han har studert økonomi ved Harvard Business School og University of New Orleans. Han startet sin yrkeskarriere innen telekommunikasjon globalt i 1997, og byttet til energisektoren og SN Power i 2005. Etter en periode som konsernsjef for Green Resources AS fra mai 2016, ble han utnevnt til administrerende direktør for SN Power 1. juli 2019.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Nettside SN Power
https://energiteknikk.net/2019/06/erik-knive-ansatt-som-sjef-i-sn-power
https://www.bistandsaktuelt.no/nytt-om-navn/2019/ny-administrerende-direktor-i-sn-power/
https://www.dn.no/topic/Erik_Knive
Mikhail Butkov

Mikhail Butkov var en sovjetisk politisk spion som vervet seg til KGB i 1984, ble sendt til Oslo i 1989, ble dobbeltagent for POT og MI5 samme året og hoppet av 22. mai 1991.


== Historie ==
Butkov ble plassert i «Arktisk seksjon» i KGB, noe som inkluderte Norge. Han kom til Oslo under dekke av å være journalist etter initiativ fra Lev Kosljakov, som var KGB-resident i Oslo fra 1988. Det første oppdraget var å reetablere kontakt med «DUDIN», som tidligere hadde vært forsøkt rekruttert av Viktor Grusjko, en tidligere KGB-agent fra 70-tallet. «DUDIN» var Reiulf Steen. Dette førte ikke til noe, og KGB la «DUDIN» på is i 1990. Deretter prøvde han seg på «JURIJ», som var forsøkt rekruttert som «konfidensiell kontakt» av KGB-agenten Vladimir Sjisjin - også på 70-tallet. «JURIJ» var Thorbjørn Jagland, som på 70-tallet var formann i AUF. Dette førte heller ikke til noen politisk gevinst for KGB, så den neste mulige rekrutteringa var «STEKLOV», som var forsøkt rekruttert av KGB-agenten Boris Kirillov frem til 4. mai 1990. Denne rektrutteringa hadde ikke Butkov noe med å gjøre, men han var da blitt dobbeltagent, og greide å få tak i identiteten til «STEKLOV» i KGB-hovedkvarteret i Moskva, og det var Jens Stoltenberg. Dette førte heller ikke til noe, for Stoltenberg hadde før dette rapportert om samtalene med Kirillov til POT. Det var også flere personer som ble kultiverte av KGB, for eksempel en person med dekknavnet «VIKING», som ble sagt å tilhøre Forsvarets Forskningsinstitutt, sammen med «OSTAP» og «KROT», som leverte teknisk og vitenskapelig informasjon.
Takket være Butkov, var KGB-operasjoner i Norge likevel i stor grad under kontroll i tiden 1989 til 1991. KGB sin siste offensiv ble stanset før den kom skikkelig i gang.I POT ble det Ener Brusletto som overtok som føringoffiser for dobbeltagenten Butkov, og de hadde en fast møteplass ved Godlia T-banestasjon i Oslo. Brusletto kontaktet også MI5 og MI6 ved agenten John Venning slik at de sammen kunne dra nytte av dobbeltagenten. Butkov skaffet dem dokumentfoto med særdeles nyttig informasjon, mellom annet bevis på at Russland ikke ville gripe inn dersom USA skulle angripe Irak i Golfkrigen.


== Referanser ==
Cartrema

Cartrema er ei slekt i oljetrefamilien.
De er eviggrønne busker eller små trær. Blomsterstanden er en topp, og blomstene dufter og er som regel hvite eller gule. Frukten er en steinfrukt. To arter er utbredt i sørøstlige USA og i Mexico, og fem arter vokser i Kina og Sørøst-Asia vestover til Assam og sørover til Sumatra. 
Artene i Cartrema ble tidligere regnet til seksjon Leiolea i slekta Osmanthus. En fylogenetisk studie fra 2011 viste at Osmanthus i tradisjonelt omfang er en polyfyletisk gruppe. Seksjon Leiolea er mer i slekt med to asiatiske Olea-arter enn med resten av Osmanthus. Disse sju artene ble derfor flyttet til den gjenopprettede slekta Cartrema, som Rafinesque opprinnelig hadde beskrevet i 1838. 


== Litteratur ==
«Osmanthus». Flora of China. Besøkt 22. februar 2015. 
S.-Q. Guo m.fl. (2011). «Molecular phylogenetic reconstruction of Osmanthus Lour. (Oleaceae) and related genera based on three chloroplast intergenic spacers». Plant Systematics and Evolution. 294 (1–2): 57–64. ISSN 2199-6881. doi:10.1007/s00606-011-0445-z. 
G.L. Nesom (2012). «Synopsis of American Cartrema (Oleaceae)» (PDF). Phytoneuron. 2012-96: 1–11. ISSN 2153-733X. 
J.I. de Juana Clavero (2015). «Cambios nomenclaturales en la sección Leiolea (Spach) P. S. Green, del género Osmanthus Lour. (Oleaceae)». Bouteloua. 22: 28–39. ISSN 1988-4257. 


== Eksterne lenker ==
(en) Cartrema i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Cartrema hos NCBI 
(en) Cartrema hos The International Plant Names Index 
(en) Cartrema hos Tropicos 
Cartrema – detaljert informasjon på Wikispecies
Compresselater

Compresselater er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).


== Utseende ==
En ganske liten (5,5 millimeter), nokså bred og ganske flat, tofarget smeller. Forkeoppen er rødlig, metsparten av dekkvingene og pronotums sider svartaktig. Antennene er sagtakkede, rundt halvparten så lange som hode + pronotum. Pronotum er mye bredere enn langt, litt rundet. Dekkvingene er noe rundede, beina forholdsvis korte.


== Utbredelse ==
Arten er beskrevet fra India (Tamil Nadu).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien smellere, Elateroidea
Familien smellere, Elateridae
Underfamilien skjellsmellere, Agrypninae Candéze, 1857 – store, brede, skjellkledte arter
Stammen Agrypnini Candéze, 1851
Slekten Compresselater Platia & Gudenzi, 2006 Compresselater bicolor Platia & Gudenzi, 2006


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Compresselater i Global Biodiversity Information Facility
Toorongus

Toorongus er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).


== Utseende ==
Små til middelsstore (7-8 millimeter), avlange, blanke, rødbrunlige smellere. Oversiden er fint hårete. Hodet er kort og bredt, med små fasettøyne. Antennene er 11-leddete, tynne, litt fortykkede mot spissen, omtrent så lange som hode + pronotum. Brystskjoldet (pronotum) er rundet, omtrent så langt som bredt, spredt og nokså grovt punktert. Sidekantene er tydelig markerte, og bakhjørnene er noe tilbaketrukket. Dekkvingene har tydelige lengdestriper. 


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i det østlige Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien smellere, Elateroidea
Familien smellere, Elateridae
Underfamilien tannsmellere, Dendrometrinae Gistel, 1856
Stammen Ctenicerini Fleutiaux, 1936 - eventuelt regnet til Prosternini
Slekten Toorongus Neboiss, 1957
Toorongus bivius Neboiss, 1957
Toorongus excelsus Neboiss, 1957
Toorongus jugulatus (Candèze, 1900)
Toorongus minutus (Schwarz, 1903)


== Eksterne lenker ==
Atlas of Living Australia - Toorongus [1] Besøkt 17.12. 2019.
(en) Toorongus i Global Biodiversity Information Facility
Lamononia

Lamononia er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sør-Amerika (Brasil).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien smellere, Elateroidea
Familien smellere, Elateridae
Underfamilien storsmellere, Elaterinae Leach, 1815
Stammen Ampedini Gistel, 1856
Understammen Dicrepidiina Candéze, 1859
Slekten Lamononia van Zwaluwenburg, 1928
Lamononia monticola Van Zwaluwenburg, 1928


== Eksterne lenker ==
(en) Lamononia i Encyclopedia of Life 
(en) Lamononia i Global Biodiversity Information Facility
Schwibbogen

Schwibbogen (eller Erzgebirgischer Schwibbogen) er en advents- og julelysestake som har sitt opphav i det tyske fjellområdet Erzgebirge. Den er et fast element i regionens folklore og fikk sitt navn på grunn av likheten med en arkitektonisk strebebue.


== Beskrivelse ==
Buen symboliserer med største sannsynlighet himmelhvelvingen eller en regnbue. Tidigere eksemplar viser for eksempel solen, månen og stjerner. Ifølge en mindre troverdig teori foresiäller buen begynnelsen av en stollgang. Frem til 1900-tallet ble buen fremstilt vanligvis av metall men senere er Schwibbogen av tre mer vanlig.
Over buen festes levende lys som symboliserer gruvearbeidernes lengten etter dagslys. Gruvearbeiderne så under vinteren intet dagslys på flere uker. Det var mørkt når de begynte arbeidet om morgenen og mørkt når de kom hjem om kvelden.
Motivet under buen kan variere. Et av de vanligste motivene er to gruvarbeidere som holder et våpen samt en treskjærer og en kvinne som lager kniplinger. Disse sysler var  vanlige i fjellene på 1700- og 1800-tallet. Det kan også forekomme kristne symboler, skogsdyr, nøtteknekkere (utskjert treskulptur) eller Räuchermännchen.
Idag benyttes oftest elektrisk lys i stedet for levende lys. I adventstiden eller kort før jul stilles Schwibbogen i vinduet eller på et anner representativr sted.
Noen byer og landsbyer i Erzgebirge har store versjoner på sitt sentrale torg. Den største Schwibbogen ble oppstilt i 2009 for julemarknedet i Dresden som ligger noe utenfor fjellregionen.


== Litteratur ==
Richard Truckenbrodt: Der Schwibbogen. I: Glückauf 50 (1930), s. 296-297.
Siegfried Sieber: Der Schwibbogen als Weihnachtsleuchter. I: Der Heimatfreund für das Erzgebirge 15 (1970), s. 241-243.
Chemnitzer Fachschule für Tourismus (red.): Deckenleuchter und Schwibbogen im Sächsischen Erzgebirge, Husum Verlag 1997 ISBN 978-3-88042-805-8


== Eksterne lenker ==
(en) Schwibbogen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Anna Weltzin

Anna Kristine Weltzin, (født 20. april 1879 i Bruvik i Hordaland, død 15. april 1898 i Bergen), var en norsk skuespillerinne.
Anna Weltzin var datter av brannmester Jakob Fredrik Weltzin og Kari Arnesen.
Hun debuterte 20. oktober 1897 ved Den nationale Scene i Bergen, i vaudevillen En Søndag paa Amager. Hun ble regnet for å være en meget lovende skuespiller. Hun var ansatt ved Den nationale Scene fra 1. desember 1897 til sin altfor tidlige død. Hennes siste opptreden fant sted 6. mars 1898, i stykket Uden Navn.
I avisene ble det etter hennes bortgang publisert et dikt tilegnet henne av Henrik Jansen.
Siste vers lyder:

Dit lyse Sind og friske Barnelatter
Dit glade Smil i Kunstens strenge Kirke
Skal lege om din Grav du Vaarens Datter
Og drysse Guldglans om dit korte Virke!


== Roller i utvalg ==
Lisbeth i En Søndag paa Amager av Johanne Luise Heiberg (Den nationale Scene, 1897)
Herma i lystspillet Den berømte Kone av Franz von Schönthan og Gustav Kadelburg (Den nationale Scene, 1897)
Jeanne i I Aftagende av Édouard Pailleron (Den nationale Scene, 1898)
Mimmi i Solnedgang av Vilhelm Krag (Den nationale Scene, 1898)
Randi Berger i Uden Navn av John Paulsen (Den nationale Scene, 1898)


== Referanser ==


== Kilder ==
Jensson, Liv (1981). Biografisk skuespillerleksikon. Universitetsforl. s. 178. ISBN 8200056228.
Durant (Iowa)

Durant er en by i fylkene Cedar, Muscatine og Scott i den amerikanske delstaten Iowa. Befolkningen var 1.832 i 2010.
Durant ble grunnlagt i 1854 av Benjamin Brayton. Chicago, Rock Island og Pacific-Jernbanen ble bygget gjennom Durant i 1855. Bosettingen ble først navngitt etter sin grunnlegger Brayton, men navnet ble senere endret til Durant for Thomas C. Durant, som var en av pionerene i den transkontinentale jernbanen og personen som bidro med hoveddelen av midlene som ble brukt for å bygge byens første offentlige skole.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Durant, Iowa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Innbyggertall 2010 - 2019 – United States Census Bureau
NM i stafetter 2019

Norgesmesterskapet i stafetter 2019 var en del av NM i friidrett 2019, men ble arrangert som et eget stevne på Stampesletta på Lillehammer 25. og 26. mai 2019. Arrangør var Lillehammer IF.


== Resultater, menn senior ==


=== 4x100 m ===
Finale:


=== 4x400 m ===


=== 4x1500 m ===


== Resultater, kvinner senior ==


=== 4x100 m ===


=== 4x400 m ===


=== 4x800 m ===


== Resultater, mix senior ==


=== 4x100 m ===


=== 4x400 m ===


== Resultater, menn junior ==


=== 4x100m ===


=== 4 x 400 m ===


== Resultater, kvinner junior ==


=== 4 x 100 m ===


=== 4 x 400 m ===


=== 4 x 800 m ===


== Resultater, mix junior ==


=== 4 x 100 m ===


=== 4 x 400 m ===


=== 4 x 800 m ===


== Resultater G15-16 ==


=== 4x100 m ===
Medaljevinnere:


=== 4x600 m ===
Medaljevinnere:


== Resultater J15-16 ==


=== 4 x 100 m ===
Medaljevinnere:


=== 4 x 600 m ===
Medaljevinnere:


== Distanser utenfor NM ==


=== 100 meter menn ===


=== 100 meter kvinner ===


== Kilder ==
Resultater


== Eksterne lenker ==
NM Stafetter 2019
Cechenochilus

Carabus (Cechenochilus) er en underslekt av billene i delgruppen (underfamilien) jordløpere (Carabinae) i familiegruppen løpebiller. 


== Utseende ==
Underslekten omfatter nokså store (gjerne ca. 30 millimeter), avlange Carabus-arter. Artene er svarte, oftest med tydelig, men ikke svært sterk metallglans, gjerne med metallisk farget ytterkant på dekkvingene. Dekkvingene er ovale og har lite utpreget skulptur. 


== Levevis ==
Artene kan finnes mest i skog. De er forholdsvis trege, nattaktive, bakkelevende rovdyr.


== Utbredelse ==
Underslekten er utbredt i Asia.


== Systematisk inndeling ==
Listen følger 

ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
familien   løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
underfamilie jordløpere Latreille, 1802 Carabinae Latreille, 1802
stammen Carabini Latreille, 1802
slekten Carabus Linnaeus, 1758
Underslekten Cechenochilus Motschulsky, 1850
Carabus adangensis Gottwald, 1983
Carabus adyg Zamotajlov, 1997 - ofte regnet som en underart av C. boeberi
Carabus aequaliceps (Reitter, 1896) - ofte regnet som en underart av C. boeberi
Carabus boeberi Adams, 1817
Carabus buschi Semenov & Znojko, 1932 - ofte regnet som en underart av C. boeberi
Carabus felix Semenov & Znojko, 1932 - ofte regnet som en underart av C. boeberi
Carabus flagrans Semenov, 1898 - ofte regnet som en underart av C. boeberi
Carabus heydenianus (Starck, 1889)
Carabus kokujewi Semenov, 1898
Carabus lazorum Belousov & Zamotajlov, 1999
Carabus longiceps Chaudoir, 1846 - ofte regnet som en underart av C. boeberi
Carabus schachensis Mandl, 1955 - ofte regnet som en underart av C. boeberi
Carabus tschitscherini Semenov, 1897 - ofte regnet som en underart av C. boeberi


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Cechenochilus hos NCBI 
Carabus (Cechenochilus) – detaljert informasjon på Wikispecies
Iniopachus

Carabus (Iniopachus) er en underslekt av billene i delgruppen (underfamilien) jordløpere (Carabinae) i familiegruppen løpebiller. 


== Utseende ==
Underslekten omfatter nokså store (gjerne ca. 30 millimeter), avlange, metallisk fargede Carabus-arter. Dekkvingene er ovale og har utpreget skulptur. 


== Levevis ==
Artene kan finnes mest i skog. De er forholdsvis trege, nattaktive, bakkelevende rovdyr.


== Utbredelse ==
Arten er bare kent fra Pyreneene i Frankrike, Andorra og Spania.


== Systematisk inndeling ==
Listen følger 

ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
familien   løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
underfamilie jordløpere Latreille, 1802 Carabinae Latreille, 1802
stammen Carabini Latreille, 1802
slekten Carabus Linnaeus, 1758
Underslekten Iniopachus Solier, 1848
Carabus auriculatus Putzeys, 1872 - Spania
Carabus pyrenaeus Audinet-Serville, 1821 - Spania, Frankrike, Andorra


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Iniopachus hos NCBI 
Carabus (Iniopachus) – detaljert informasjon på Wikispecies
Eupachys

Carabus (Eupachys) er en underslekt av billene i delgruppen (underfamilien) jordløpere (Carabinae) i familiegruppen løpebiller. 


== Utseende ==
Underslekten omfatter nokså store (gjerne ca. 30 millimeter), noe brede, halvblankt svarte Carabus-arter. Hodet er nokså stort med kraftige, fremstrakte kjever (mandibler). Pronotum er rundet, mye bredere enn langt og noe bredere enn hodet. Dekkvingene er ovale og har læraktig skulptur, ikke radvis ordnet. 


== Levevis ==
Artene kan finnes mest i skog. De er forholdsvis trege, nattaktive, bakkelevende rovdyr og kan finnes i ganger gravd ut av gnagere.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Asia (Russland, Mongolia).


== Systematisk inndeling ==
Listen følger 

ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
familien   løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
underfamilie jordløpere Latreille, 1802 Carabinae Latreille, 1802
stammen Carabini Latreille, 1802
slekten Carabus Linnaeus, 1758
Underslekten Eupachys Chaudoir, 1857
Carabus acutithorax Deuve, 1989
Carabus glyptopterus Fischer von Waldheim, 1827


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bilde av Carabus glyptopterus
(en) Eupachys hos NCBI 
Carabus (Eupachys) – detaljert informasjon på Wikispecies
Cratocephalus

Carabus (Cratocephalus) er en underslekt av billene i delgruppen (underfamilien) jordløpere (Carabinae) i familiegruppen løpebiller. 


== Utseende ==
Underslekten omfatter nokså store (gjerne ca. 30 millimeter), noe brede, halvblankt svarte Carabus-arter. Hodet er nokså stort med kraftige, fremstrakte kjever (mandibler). Pronotum er rundet, mye bredere enn langt og noe bredere enn hodet. Dekkvingene er ovale og har læraktig skulptur, ikke radvis ordnet. 


== Levevis ==
Artene kan finnes mest i skog. De er forholdsvis trege, nattaktive, bakkelevende rovdyr og kan finnes i ganger gravd ut av gnagere.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Asia (Kirgisistan, Kasakhstan, Kina).


== Systematisk inndeling ==
Listen følger 

ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
familien   løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
underfamilie jordløpere Latreille, 1802 Carabinae Latreille, 1802
stammen Carabini Latreille, 1802
slekten Carabus Linnaeus, 1758
Underslekten Cratocephalus Kirsch, 1857
Carabus balassogloi Dohrn, 1882
Carabus chan Breuning, 1932
Carabus cicatricosus Fischer von Waldheim, 1844
Carabus corrugis Dohrn, 1882
Carabus narinensis Csiki, 1927
Carabus solskyi Ballion, 1878


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bilde av Cratocephalus balassogloi
Bilde av Cratocephalus narinensis
Bilde av Cratocephalus solskyi
(en) Cratocephalus hos NCBI 
Carabus (Cratocephalus) – detaljert informasjon på Wikispecies
Den felles krisehåndteringsmekanisme

Den felles krisehåndteringsmekanisme (SRM) (engelsk: Single Resolution Mechanism) er en krisehåndteringsmyndighet i EU opprettet etter finanskrisen i 2008. SRM er en av pilarene i EUs bankunion. Det felles krisehåndteringsstyret, Single Resolution Board, SRB, er mekanismens utøvende organ og et EU-byrå. SMR består av SRB og de nasjonale banksaneringsmyndigheter.
SRM og SRB ble opprettet i 2014 på bakgrunn av finanskrisen fra 2008. SRM skal håndheve EUs bankgjenopprettings- og avviklingsdirektiv. Mekanismen skal sørge for at banker i krise størst mulig grad skal kunne reddes uten at offentlige midler må tas i bruk. Systemet skal dermed sørge for effektiv rekapitalisering og eventuelt avvikling av banker som vurderes for å være i faresonen for å gå konkurs. Krisehåndteringsstyret i SRM beslutter når en bank trenger «bail-in». «Bail-in» innebærer at banker i eurosonen skal være i stand til å rekapitalisere seg selv ved kriser. Dette står i motsetning til «bailout» som innebærer at virksomheten tilføres ny kapital utenfra.EUs bankunion gjelder for eurosonen, men land utenfor kan også delta.


== Referanser ==
NM i mangekamp 2019

NM i mangekamp 2019 for senior, junior og ungdom var en del av NM i friidrett 2019, og ble arrangert som et eget mesterskap på Furumo Friidrettsstadion i Modum, 18. og 19. mai 2019.


== Resultater, senior ==


=== Menn ===
Kun to utøvere deltok. 


=== Kvinner ===
Kun to utøvere deltok. 


== Resultater, junior ==


=== Menn ===


=== Kvinner ===


== Resultater, ungdom ==


=== Gutter 17 år ===


=== Gutter 16 år ===


=== Gutter 15 år ===
Kun én utøver deltok 


=== Jenter 17 år ===


=== Jenter 16 år ===


=== Jenter 15 år ===


== Resultater, veteran ==


=== Herrer 45-49 år ===


=== Herrer 55-59 år ===


=== Herrer 65-69 år ===


=== Herrer 70-74 år ===


=== Herrer 75-79 år ===


=== Herrer 80-84 år ===


=== Kvinner 55-59 år ===


== Se også ==
NM i mangekamp innendørs 2019
NM i friidrett 2019


== Referanser ==


== Kilder ==
Resultater
Single Resolution Board

Single Resolution Board (SRB) er et EU-byrå og den sentrale rekonstruksjonsorganisasjon i EUs bankunion. Sammen med de nasjonale rekonstruksjonsmyndigheter, utgjør SRB Den felles krisehåndteringsmekanisme (Single Resolution Mechanism, SRM). SRB arbeider tett sammen med nasjonale banktilsyn, Europakommisjonen, Den europeiske sentralbank og kompetente nasjonale myndigheter.SRBs formål er å sørge for en ordnet restrukturering av kriserammede banker, med minst mulig virkning for realøkonomien, finanssystemet og budsjettene til EUs medlemsstater.


== Referanser ==