Rolf Wikström

Rolf Julius "Roffe" Wikström (født 5. april 1949 i Stockholm, Sverige) er en svensk bluessanger, gitarist og låtskriver. Han har en bachelorgrad i samfunnsgeografi, økonomi og økonomisk historie.


== Biografi ==
Wikström vokste opp i enkle kår i Stockholm, der fem familjemedlemmer delte på en liten leilighet i Hammarby IP (idtrettspark). Første gangen han hørte blues var da han i 1961 så et TV-program med den amerikanske pianisten og sangeren Champion Jack Dupree. Omtrent samtidig lånte Wikström en gitar av en onkel og begynte å øve på gitarsoloer som han hørte på radioen. Når familien hadde en TV-reparatør hjemme påtalte denne at gitaren Wikström spilt på var ustemt. Wikström hadde altså lært seg å spille instrumentet på en feilaktigt måte, hvilket var mulig fordi han på dette tidpunktet kun spilte melodier og ingen akkorder. Etter at gitaren ble stemt korrekt, lærte han seg akkorder og noter fra en lærebok i musikk som han hadde fått på skolen. En stund senere kjøpte han sin første egen gitar, en Fenton Veil, og deretter en halvakustisk Levin 325. Han plugget den inn i en batteridrevet radio som dermed blev en forsterker.


=== 1970-tallet ===
1970 spilte Rolf Wikström gitar på bandet The Underground Failures debutalbum. Wikström fikk sitt første gjenombrudd i bandet Slim's Blues Gang, som ble ledet av Per "Slim" Notini. 1971 ga bandet ut albumet The Blues Ain't Strange på Sonet Records. Wikström spilte også på John Holms singel «Svarte kungen»/«Nales blås». Med navnet "Cool Hambone" singeldebuterte Wikström 1972 med «I'm So Tired of It»/«Supervisor Blues», utgitt på plateselskapet Tibet-46. Til tross for at det kun var to låter på singelskiven varte låtene fjorten minutter, noe som var uvanlig for en singel. 1972 spilte han på Ola Magnells singel «Påtalåten» og John Holms album Sordin. I 1973 medvirket han på Risken Finns selvbetitlede album Risken Finns og året etter på Kjell Höglunds album Baskervilles hund og Göran Perssons Hundliv.
Rolf Wikström var også med i bandet "Löpande bandet" fra og med 1972.. Wikström hadde blitt bedt om om å lage melodier til tekster laget av den politiske sanggruppen som etter hvert ble Löpande Bandet. Gruppen ga ut albumet Nån gång måste man landa... i 1974, men var da allerede oppløst fordi Wikström var misfornøyd med den tiden som bandet brukte på å øve inn inn nye låter. I begynnelsen av 1975 arbeidet Wikström på "Länsstyrelsens regionalekonomiska enhet" men når arbeidet opphørte satset han på musikken på heltid. Debutalbumet som soloartist, Sjung svenska folk, utkom i februar 1975 på plateselskapet "Ljudspår". Wikström spilte også gitar på Kjell Höglunds album Hjärtat sitter till vänster.
I 1976 dannet Wikström bandet "Rolf Wikströms Hjärtslag" som skulle fungere som Wikströms kompband. Sammen ga de ut albumene Hjärtslag (1977), Jävla måndag (1978) og Den åttonde dagen (1979) innen 1970-tallet var omme. Wikström deltok også i 1979 som gitarist og producent på Lasse Tennanders studioalbum Längst därinne är himlen ändå röd.


=== 1980-tallet ===
I 1980 ble 2 album utgitt, Digitalis og Känns det igen. Wikström medvirket også på "Turids" (Turid Lundqvist) album Tistlar från tundran (1980) og Charles Browns livealbum I'm Gonna Push On. Deretter ble Wikströms album Magaza Stomp (1981), Bluesman (1983), Bortom synd och skam (1984), Blås ut mitt månljus (1986), Det här är mitt liv (1988) og Mitt hjärta är ditt (1989) utgitt. På det sistnevnte albumet tolket han tekster av poeten Nils Ferlin og albumet ble populært og solgte godt.


=== Senere utgivelser ===
1990 utkom albumet Som ett fladdrande ljus, fulgt av Blues är allt jag har (1992), samlingsalbumet Som vattnet flyter i floden 1972–1992 (1993), Mississippi (1994) och ...din längtans blå anemone (1996). Det sistnevnte albumet var i likhet med 1989 års album Mitt hjärta är ditt, et album der Wikström tolker Nils Ferlin-låter og likhet med første albumet med Ferlin-sanger ble ...din längtans blå anemone en salgssuksess. Albumet ble fulgt opp av albumene Himlen är blå (1996) og Starka band (1998).
Det første albumet som ble gitt ut på 2000-tallet var Allting förändras (2001), som ble etterfulgt av samlingsalbumet Allt är gjort av plåt (2002), livealbumet 2 kvällar på Fasching (2002), Blues (2003), Det brustna hjärtat (2005) og ytterligere ett livealbum, Live 2005.
Etter flere år uten plateutgivelser, kom i 2011 albumet Istället för tystnad. Albumet nådde en nittendeplass på den svenske albumlisten.


== Priser og utmerkelser ==
1989 – Nils Ferlin-Sällskapets trubadurpris
1995 – Stockholms stads Bellmanpris
2015 – Cornelis Vreeswijk-stipendiet
2018 – Guitar People's Prize


== Diskografi ==


=== Slim's Blues Gang ===
1972 – The Blues Ain't Strange


=== Löpande bandet ===
1975 – Nån gång måste man landa...


=== Soloalbum ===
1975 – Sjung svenska folk
1977 – Hjärtslag
1978 – Jävla måndag
1979 – Den åttonde dagen
1980 – Digitalis
1980 – Känns det igen
1981 – Magaza Stomp
1983 – Bluesman
1984 – Bortom synd och skam
1986 – Blås ut mitt månljus
1988 – Det här är mitt liv
1989 – Mitt hjärta är ditt
1990 – Som ett fladdrande ljus
1992 – Blues är allt jag har
1993 – Som vattnet flyter i floden 1972–1992 (samlingsalbum)
1994 – Mississippi
1996 – ...din längtans blå anemone
1996 – Himlen är blå
1998 – Starka band
2001 – Allting förändras
2002 – Allt är gjort av plåt (samlingsalbum)
2002 – 2 kvällar på Fasching (livealbum)
2003 – Blues
2005 – Det brustna hjärtat
2005 – Live 2005 (livealbum)
2011 – Istället för tystnad
2021 – Ballader och bröl


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rolf Wikström på Discogs 
(en) Rolf Wikström på MusicBrainz 
(en) Rolf Wikström på Songkick 
(en) Rolf Wikström på AllMusic 
Rolf Wikströms hjemmeside
Skivbolaget MNW:s sida om Roffe Wikström 
Black Light Records, Roffe Wikströms nuvarande skivbolag (2011)
Om Roffe Wikström på Progg.se(Arkiverad 23 augusti 2010)
(en) Rolf Wikström på MySpace