jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Gynotyphlus

Gynotyphlus er en slekt av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae).


== Utseende ==
Bittesmå (0,8-2,1 millimeter), slanke, blekt fargede (gjerne rødlige) kortvinger. Disse billene bærer preg av sitt underjordiske levesett. Øyne og flygevinger mangler helt. Kroppen er lang og tynn, jevbred, hodet forholdsvis stort med korte antenner. Pronotum og dekkvinger er ganske små, bakkroppen lang og smal. Beina er korte.


== Levevis ==
Disse billene lever dypt nede i jorda og kommer sjelden til overflaten. De fleste av de kjente artene lever i områder med middelhavsklima. Det har blitt spekulert i at årsaken til at gruppen mangler i Nord-Europa er at de ennå ikke har vandret inn etter siste istid, da disse billene trolig har ganske dårlig spredningsevne.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Mellom- og Sør-Europa, to av artene bare i Hellas, mens den formrike G. perpusillus er vidt utbredt fra Portugal i vest til Tyrkia i øst og Nord-Afrika i sør.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien Leptotyphlinae – 435 arter i Europa
Stamme Metrotyphlini Coiffait, 1963
Slekten Gynotyphlus Coiffait, 1955 - tre arter
Gynotyphlus beierianus (Scheerpeltz, 1958)
Gynotyphlus corcyrensis (Scheerpeltz, 1958)
Gynotyphlus perpusillus (Dodero, 1900) - tallrike underarter


== Referanser ==


== Kilder ==
Fauna Europaea Web Service Version 2.4 (2011) Utbredelsesdatabase for europeiske dyr: [1]
Grebennikov, V.V. og A.F. Newton, 2008: Minute larvae of Leptotyphlinae (Coleoptera: Staphylinidae): description of three genera with discussion on the monophyly and phylogenetic position of the subfamily as inferred from larval morphology. Zootaxa, 1817: 49-58. [2]


== Eksterne lenker ==
(en) Gynotyphlus i Global Biodiversity Information Facility 
Gynotyphlus – detaljert informasjon på Wikispecies
Kistefossvegen (Jevnaker)

Kistefossvegen (1–35, 2-32) er en vei på Samsmoen i Jevnaker kommune. 
Kistefossvegen starter fra E16 på vestsiden av Bergertjernet, og går sørover inn mot boligfeltet Samsmoen, der den ender opp i Krokusvegen. Veien ligger cirka 142 meter over havet ved avkjøringen fra E16.Sideveier til Kistefossvegen er Bergerfossvegen, Granvegen, Myrvegen, Sandvegen, Furuvegen, Mofivelkroken og Krokusvegen. 


== Bildegalleri ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kistefossvegen, Jevnaker – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Megatyphlus

Megatyphlus er en slekt av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae).


== Utseende ==
Bittesmå (0,8-2,1 millimeter), slanke, blekt fargede (gjerne rødlige) kortvinger. Disse billene bærer preg av sitt underjordiske levesett. Øyne og flygevinger mangler helt. Kroppen er lang og tynn, jevbred, hodet forholdsvis stort med korte antenner. Pronotum og dekkvinger er ganske små, bakkroppen lang og smal. Beina er korte.


== Levevis ==
Disse billene lever dypt nede i jorda og kommer sjelden til overflaten. De fleste av de kjente artene lever i områder med middelhavsklima. Det har blitt spekulert i at årsaken til at gruppen mangler i Nord-Europa er at de ennå ikke har vandret inn etter siste istid, da disse billene trolig har ganske dårlig spredningsevne.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i det sørlig-sentrale Europa (Østerrike, Italia, Slovenia, Kroatia, Bosnia-Hercegovina].


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien Leptotyphlinae
Stamme Neotyphlini Coiffait, 1963
Slekten Megatyphlus Coiffait, 1955 - tre arter, Sør-Europa
Megatyphlus carniolicus (Bernhauer, 1908)
Megatyphlus curtii (Breit, 1911)
Megatyphlus uhligi Thélot, 1981


== Referanser ==


== Kilder ==
Fauna Europaea Web Service Version 2.4 (2011) Utbredelsesdatabase for europeiske dyr: [1]
Grebennikov, V.V. og A.F. Newton, 2008: Minute larvae of Leptotyphlinae (Coleoptera: Staphylinidae): description of three genera with discussion on the monophyly and phylogenetic position of the subfamily as inferred from larval morphology. Zootaxa, 1817: 49-58. [2]


== Eksterne lenker ==
(en) Megatyphlus i Global Biodiversity Information Facility 
Megatyphlus – detaljert informasjon på Wikispecies
Bergerfossvegen

Bergerfossvegen (17–33, 2-32) er en vei på Samsmoen i Jevnaker kommune. 
Bergerfossvegen er en sidevei til Kistefossvegen, sørøstover fra denne. Veien går langs Bergertjernet og Randselva, og ender opp i Samsmovegen ved Kistefos-museet. Veien ligger cirka 138 meter over havet ved Bergerfoss kraftverk.Sideveier til Kistefossvegen er Rensevegen og Samsmovegen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bergerfossvegen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Lemvigvegen

Lemvigvegen (1–33, 2-32) er en vei på Toso i Jevnaker kommune. 
Lemvigvegen er en sidevei til E16 (Glassverkvegen), nordover fra denne. Veien går i en bue og ender opp i Glassverkvegen. Veien ligger cirka 147 meter over havet ved Glassverkvegen.Sideveier til Lemvigvegen er Feldbergkroken og Nybrovegen.


== Bildegalleri ==

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lemvigvegen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Østgata

Østgata (1–5, 4A-8) er en kort veistubb på Toso i Jevnaker kommune. 
Østgata er en sidevei til E16 (Glassverkvegen), nordover fra denne, og ligger rett øst for Moselva. Veien er kort, cirka 50 meter lang. Veien ligger cirka 138 meter over havet.


== Bildegalleri ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Østgata, Jevnaker – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Phloeocharis

Phloeocharis er en slekt av biller i gruppen kortvinger (SDtaphylinidae).


== Utseende ==
I Nord-Europa forekommer det bare én art, den ca. 2 mm lange, slanke, brungule Phloeocharis subtilissima. Denne lille arten kan ligne på artene i gruppen småkortvinger, men er ikke nært beslektet med disse. Billen er nokså flat, jevnbred, hodet er bredt med små, utstående fasettøyne. Antennene er tykkere mot spissen. Brystskjoldet er bredere enn langt og bredere enn dekkvingene. Beina er korte og tynne.


== Levevis ==
Disse billene finnes gjerne under barken på døde bartrær.


== Utbredelse ==
Slekten har en holarktisk utbredelse.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien barkkortvinger, Phloeocharinae Erichson, 1839
Slekten Phloeocharis Mannerheim, 1830
Phloeocharis beieri Scheerpeltz, 1931
Phloeocharis bigerricas Coiffait, 1957
Phloeocharis biroi Eppelsheim, 1895
Phloeocharis brachyptera Sharp, 1873
Phloeocharis confusa Coiffait, 1957
Phloeocharis corsica Fauvel, 1873
Phloeocharis diecki (Saulcy, 1870)
Phloeocharis dubaulti Orousset, 1980
Phloeocharis eskualduna Coiffait, 1955
Phloeocharis fagniezi Coiffait, 1957
Phloeocharis fauveli Normand, 1907
Phloeocharis galiberti Coiffait, 1957
Phloeocharis hummleri Bernhauer, 1915
Phloeocharis ichnusae Dodero, 1900
Phloeocharis laticollis Fauvel, 1874
Phloeocharis maderi Scheerpeltz, 1951
Phloeocharis microptera Fauvel, 1898
Phloeocharis minutissima Heer, 1839
Phloeocharis muizoni Jarrige, 1946
Phloeocharis nevesi Scheerpeltz, 1951
Phloeocharis normandi Fauvel, 1903
Phloeocharis paradoxa (Saulcy, 1865)
Phloeocharis pusilla Coiffait, 1957
Phloeocharis subclavata (Mulsant & Rey, 1875)
Phloeocharis subtilissima Mannerheim, 1830 - finnes i Norge
Phloeocharis vivesi Outerelo, 1984
Phloeocharis winkleri Scheerpeltz, 1951
Phloeocharis zariquieyi Coiffait, 1955


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Phloeocharis i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Phloeocharis hos Artsdatabanken 
(sv) Phloeocharis hos Dyntaxa 
(en) Phloeocharis hos Fauna Europaea 
(en) Phloeocharis hos Fossilworks 
(en) Phloeocharis hos NCBI 
(en) Kategori:Phloeocharis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Phloeocharis – detaljert informasjon på Wikispecies
Lilleplassveita

Lilleplassveita er en 62 meter lang veit i Midtbyen i Trondheim som går vestover fra St. Olavs gate 2 til Drillveita. Veita er brosteinbelagt og er omringet av toetasjes trehus og et par bygårder i mur som veita gir gateparkering og tilkomst til.


== Historie ==
Før den store bybrannen i 1842 var de fleste av løkkene utbygd i retning av Hospitalet. Unntaket var en åpen plass mellom Kongens gate og Holstveita, som gikk under navnet Lilleløkken eller Lilleplassen. En mindre veit kalt Plassveita gikk opprinnelig nordover fra Kongens gate og til denne plassen. Den var omgitt av noen enkelte bygårder, blant annet Rathegården som var arnested for brannen som utviklet seg til den store bybrannen i januar 1842. Etter brannen i 1842 ble plassen utbygd og dagens trasé oppstod mellom St. Olavs gate og Drillveita.


== Bildegalleri ==

		
		
		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bratberg, Terje T. V. (2008). Trondheim byleksikon. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 337. ISBN 978-82-573-1762-1. 
Christiansen, Per (2004). I Veita. Trondheim: Tapir Akademiske Forlag. s. 153. ISBN 82-519-1966-5. 
Paasche, Erling (1983). Historisk litteratur om Trondheim: Trondheim i 1000 år: Historisk Guide, Veitene - Middelalderens gatenett i Trondheim, Trondheim kommune.
Megarthropsis

Megarthropsis er en slekt av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae). De er små til middelsstore, som oftest glatte og blanke biller som kan kjennes på et stort og bredt brystskjold (pronotum) og et forholdsvis lite, rundt hode.


== Utseende ==
Små (2,7-5 millimeter), avlange, lyst til mørkt rødbrunlige kortvinger, ytterkantene kan være brungule. De kan overflatisk minne om en del medlemmer i underfamilien Omaliinae, men mangler punktøyne på hodet. Gruppen kan kjennes på at hode, pronotum og dekkvinger er fint og tett punkterte og nokså matte. Antennene er ganske lange og tynne, hodet er bredt avrundet med litt utstående fasettøyne. Pronotum er forholdsvis stort og bredt, rundet. Dekkvingene er jevnbrede, middels lange (til kortvinger å være). Bakkroppen er jevnt avsmalnende bakover. Hannen har flere fingeraktige utvekster og lange børster på de bakerste bakkroppsplatene.


== Levevis ==
Arten lever på skogbunnen mellom løvstrø.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Asia.


== Systematisk oversikt ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien dråpekortvinger, Tachyporinae MacLeay, 1825
Gruppe Megarthropsini Cameron, 1919
Slekten Megarthropsis Cameron, 1919 - 13 arter
Megarthropsis decorata Cameron, 1919
Megarthropsis deverra Herman, 2004
Megarthropsis djawaensis Herman, 2004
Megarthropsis durga Herman, 2004
Megarthropsis empusa Herman, 2004
Megarthropsis frazerensis Herman, 2004
Megarthropsis parca Herman, 2004
Megarthropsis smetanai Herman, 2004


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bilde av Megarthropsis decorata
(en) Megarthropsis i Global Biodiversity Information Facility 
Megarthropsis – detaljert informasjon på Wikispecies
MS «Langsund»

MS «Langsund» er en norsk brønnbåt bygget i 2002 ved Aas Mekaniske Verksted som byggenummer 162. Skipet var den tredje brønnbåten Aas leverte til Brønnbåtservice AS. MS «Langsund» ble levert den 3. januar 2002. Skipet har en lengde på 58 meter og en bredde på 10 meter. MS «Langsund» er utstyrt med en caterpillar 3512TA hovedmotor, med en ytelse på 1700 hestekrefter. Dette gir skipet en servicefart på 10,5 knop. Skipet har også montert sidepropell forut og akter med ytelse på 250 hestekrefter. MS «Langsund» utfører transport av laks, ørret, og smolt (unglaks). Fisken blir lastet levende om bord, i en brønn. Lasterommet rommer 1050 m³ Skipet har lugarkapasitet til 5 personer, fordelt på fem enkeltlugarer. MS «Langsund» ble i 2010 solgt til Rostein, som fortsatt eier og drifter skipet i 2021.


== Ombyggingen i 2019 ==
MS «Langsund» gjennomgikk en større ombygging i 2019. Skipet ble forlenget med 14 meter, og lastekapasiteten gikk fra 700 m³ til 1050 m³. Ombyggingen ble utført av Aas Mekaniske Verksted, som også bygde skipet i 2002.


== Foto ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) IMO 9255995 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) «Langsund» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen 
(no) «Langsund» – Maritimt Magasin
Carphacis

Carphacis er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien Tachyporinae i den store familien kortvinger (Staphylinidae). De er middelsstore, glatte og blanke, broket fargede biller med et stort og bredt brystskjold (pronotum) og et forholdsvis lite, rundt hode.


== Utseende ==
Små (ca. 4 millimeter), langstrakte, blanke kortvinger, gjerne mer eller mindre rødbrune på farge. Hodet er forholdsvis lite med nokså små fasettøyne, kort og bredt. Halsskjoldet (pronotum) er stort og hvelvet, blankt og glatt. Dekkvingene er kraftig punkterte. Bakkroppen er lang, jevnt avsmalnende, blank, med tydelige, utstående hår.


== Levevis ==
Carphacis-artene finnes gjerne i skog der de kan leve mellom løvstrø, på trestammer og mange andre steder. De flyr godt og gjerne og kan påtreffes flygende i solskinn.


== Systematisk oversikt ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien dråpekortvinger, Tachyporinae MacLeay, 1825
Gruppen Mycetoporini Thomson, 1859
Slekten Bryoporus Kraatz, 1857 (i vid forstand)
Underslekten (eller slekten) Carphacis des Gozis, 1886
Carphacis cooteri Schülke, 2005
Carphacis crassicornis (Coiffait, 1974)
Carphacis dimidiatus (Erichson, 1839)
Carphacis effrenatus Herman, 2001
Carphacis flavomarginatus Schülke, 2000
Carphacis gigas Schülke, 1995
Carphacis hamatus Schülke, 2016
Carphacis jarrigei Schülke, 1994
Carphacis kawanabei Li, Li-Zhen & Ohbayashi, 1998
Carphacis nepigonensis (Bernhauer, 1912)
Carphacis nikkoensis Schülke, 1995
Carphacis paramerus Schülke, 1995
Carphacis rufipennis Schülke, 2016
Carphacis striatus (Olivier, 1795) – funnet i Sverige og Finland
Carphacis yunnanus Schülke, 1999
Carphacis zerchei Schülke, 1995


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.
Fauna Europaea (2011) Fauna Europaea Web Service Version 2.4. Utbredelsesdatabase for europeiske dyr. [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Carphacis i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Carphacis hos Artsdatabanken 
(sv) Carphacis hos Dyntaxa 
(en) Carphacis hos NCBI 
Carphacis – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bildegalleri over nordamerikanske arter: [2]
Tachinomorphus

Tachinomorphus er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien dråpekortvinger (Tachyporinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae). De er middelsstore, glatte og blanke, svarte biller med et stort og bredt brystskjold (pronotum) og et forholdsvis lite, rundt hode.


== Utseende ==
Nokså små (gjerne 2-3 millimeter), litt brede, svarte og blanke kortvinger. Kroppen er blank og glatt, ofte med fin mikroskupltur, men nesten helt uten hår og tydelig punktering. Dekkvingene kan være rødbrune eller ha gule flekker, og pronotum har ofte gul kant, ellers er de svarte. Hodet er forholdsvis lite og holdet gjerne litt nedbøyd slik at det ofte såvidt er synlig foran pronotum. Antennene er forholdsvis lange, uten tydelige børster, litt tykkere mot spissen, men ikke kølleformede. Pronotum er hvelvet, nær halvsirkelformet sett ovenfra, uten påfallende børster. Dekkvingene er hårløse, men kan være litt matte på grunn av markert mikroskulptur. Bakkroppen er mer eller mindre jevnt avsmalnende bakover, i alle fall de bakerste leddene har noen lange og kraftige børster ved bakhjørnet. De bakerste rygg- og bukleddene varierer mye i formen og gir nyttige karakterer for å skille både kjønn og arter. Beina er middels lange, vanligvis rødlige på farge.


== Levevis ==


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sør-, Mellom og det sørlige Nord-Amerika, i Afrika, Indonesia og Oseania.


== Systematisk oversikt ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien dråpekortvinger Tachyporinae Macleay, 1825
Gruppen Tachinusini
Slekten Tachinomorphus Kraatz, 1859
Tachinomorphus africanus (Eppelsheim, 1895)
Tachinomorphus alutaceus (Fauvel, 1878)
Tachinomorphus andinus Bernhauer, 1918
Tachinomorphus angularis Fauvel, 1895
Tachinomorphus arizonensis Campbell, 1973
Tachinomorphus assamensis Cameron, 1932
Tachinomorphus australis (Fauvel, 1877)
Tachinomorphus ceylonicus Bernhauer, 1902
Tachinomorphus convexus Last, 1972
Tachinomorphus cyanipennis (Bernhauer, 1906)
Tachinomorphus duplepunctatus Schülke, 2006
Tachinomorphus fulvipes (Erichson, 1840)
Tachinomorphus grandis (Solsky, 1868)
Tachinomorphus grossulus (J.L.LeConte, 1863)
Tachinomorphus haemorrhous (Fauvel, 1877)
Tachinomorphus karkarensis Last, 1972
Tachinomorphus major (Sharp, 1883)
Tachinomorphus papuanus Cameron, 1937
Tachinomorphus paramerus Schülke, 2006
Tachinomorphus sharpi Campbell, 1973
Tachinomorphus toxopei Bernhauer, 1926


== Kilder ==
Atlas of Living Australia - Tachinomorphus [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Tachinomorphus i Global Biodiversity Information Facility 
Tachinomorphus – detaljert informasjon på Wikispecies
World Flora Online

World Flora Online er en flora som skal omfatte all verdens plantearter. Prosjektet har bakgrunn i Fn-konvensjonen om biologisk mangfold og i målet om å stanse tapet av plantearter på verdensbasis innen 2020. Det er et samarbeid mellom nasjonale og internasjonale organisasjoner og instutisjoner for å gjøre kvalitetssikret informasjon fritt tilgjengelig for dem som jobber med bevaring av biologisk mangfold og for offentligheten.


== Bakgrunn ==
FNs miljøprogram arrangerer regelmessig Konvensjonen om biologisk mangfold (CBD).  I 2002 ble det i Global Strategy for Plant Conservation (GSPC) definert målet å lage en «lett tilgjenglig liste av alle kjente plantearter til hjelp i arbeidet». I 2010 kom nettstedet The Plant List som et svar på dette målet.Da målene ble revidert og oppdatert i 2012 ble målet utvidet til å omfatte en «nettbasert flora med alle verdens kjente planter». Medlemmer av Global Partnership for Plant Conservation kom derfor sammen for å diskutere hvordan dette kunne gjennomføres. I løpet av dette møtet ble det laget et utkast til hva en slik ressurs skulle omfatte og hvilket innhold som skulle gjøres tilgjengelig. På det samme møtet ble det også bestemt et konsortium som skulle samarbeide om prosjektet.Gruppen besto innledningsvis av Missouri Botanical Garden, New York Botanical Garden, The Royal Botanic Garden Edinburgh og Royal Botanic Gardens, Kew. Per april juli består den av 43 partnere i 26 land.


== Innhold ==
Målet med World Flora Online (WFO) er å sørge for fri tilgang til nøye utvalgte og kvalitetssikrede data om plantelivet på jorden. Nettstedet skal inneholde alle arter i gruppene bladmoser, karsporeplanter, nakenfrøede planter og blomsterplanter. Det er ikke et nettsted som publiserer en monografisk revisjon av alle verdens plantearter, og heller ikke en uttømmende flora som kan dekke behovet for en flora for et lokalt nivå. Snarere inneholder nettstedet data fra slike ressurser som allerede eksisterer.Det skal gjøre to hovedressurser fritt tilgjengelig for dem som jobber med å ta vare på biologisk mangfold. For det første skal det gjøre tilgjengelig kvalitetssikrede data om artenes taksonomi, fra en database kalt Taxonomic Backbone. Denne databasen er lisensiert med  For det andre vil samarbeidspartnere publisere beskrivelser av artene, informasjon om utbredelsen og bilder under forskjellige frie lisenser. Disse to komponentene lenkes sammen og vises på nettstedets nettsider. En søkefunksjon gjør innholdet lett tilgjengelig. Per juli 2020 inneholder nettstedet 350 310 anerkjente arter, 1 325 205 vitenskapelige navn og 120 000 beskrivelser.


== Videre målsetninger ==
Styret avgjorde i 2016 at WFO vil fortsatt utvikles også etter at målet skulle være oppfylt i 2020. 85 prosent av alt innhold var kvalitetssikret av eksperter per juli 2020.


== Referanser ==
Lamprinus

Lamprinus er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien dråpekortvinger (Tachyporinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae). De er små, glatte og blanke, ofte broket fargede biller med et stort og bredt brystskjold (pronotum) og et forholdsvis lite, rundt hode.


== Utseende ==
En nokså liten, avlangt dråpeformet, blank kortvinge. Hodet er svart, pronotum er svart eller rødbrunt, dekkvingene rødbrune, bakkroppen brunsvart med lysere bakkant på hvert ledd.


== Levevis ==


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Mellom-Europa (Nederland, Tyskland, Frankrike, Østerrike, Italia).


== Systematisk oversikt ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien dråpekortvinger Tachyporinae Macleay, 1825
Gruppen Tachyporini MacLeay, 1825
Slekten Lamprinus Heer, 1839
Lamprinus erythropterus (Panzer, 1796)


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.
Fauna Europaea (2011) Fauna Europaea Web Service Version 2.4. Utbredelsesdatabase for europeiske dyr. [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Lamprinus i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Lamprinus hos Artsdatabanken 
(sv) Lamprinus hos Dyntaxa 
(en) Lamprinus hos Fauna Europaea 
Lamprinus – detaljert informasjon på Wikispecies
MS «Ro Chief»

MS «Ro Chief» er en norsk brønnbåt bygget i 2002 ved Aas Mekaniske Verksted som byggenummer 166. Skipet ble levert den 2. november 2002 til Rostein. Ved levering var skipet verdens største brønnbåt. MS «Ro Chief» var den ellevte brønnbåten Aas leverte til rederiet. Skipet har en lengde på 53 meter og en bredde på 12 meter. MS «Ro Chief» er utstyrt med en Deutz SBV6M628 som yter 1235 kW ved 1000 omdreininger i minuttet. Dette gir skipet en servicefart på 8,5 knop. Skipet har også montert elektrisk sidepropell forut og akter med ytelse på 420 kW. 
MS «Ro Chief» utfører transport av laks, ørret, og smolt (unglaks). Fisken blir lastet levende om bord, i to brønn. Disse rommer totalt 1230 m³. Dette tilsvarer 180 tonn levende laks / ørret, eller 600 000 smolt. MS «Ro Chief» utfører også sortering av fisk, og kan sortere 80 tonn i timen. Skipet har lugarkapasitet til 8 personer, fordelt på fire enkeltlugarer, og to tomannslugarer. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) IMO 9267596 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) «Ro Chief» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen 
(no) «Ro Chief» – Maritimt Magasin
Il Lombardia 2021

Il Lombardia 2021 var den 115. utgaven av sykkelrittet Il Lombardia. Det ble avholdt den 9. oktober. Tadej Pogačar vant.


== Lag og ryttere ==


== Resultater ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Il Lombardia 2021 - ProCyclingStats