jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Tisjina

Tisjina (originaltittel: Тишина) er en sovjetisk film fra 1963, regissert av Vladimir Basov.


== Handling ==
I 1945, sammen med andre tjenestemenn demobilisert etter slutten av andre verdenskrig, returnerer den 22 år gamle kaptein Sergey Vohmintsev, fra Tyskland. Den unge soldaten ser med håp på fremtiden for et mer fredelig liv. Han begynner også et forhold med en geolog, Nina. Men Sergeis glede blir imidlertid overskygget av et møte med en tidligere bataljon-sjef, Arkady Uvarov, som lot avdelingen sin gå til grunne. Han la deretter all skylden for dette på en yngre, og lavere rangert, offiser - som ble dømt i en krigsrett, og drept på grunn av dette. Vokhmintsev, den eneste overlevende etter tragedien, fordømmer deretter Uvarov i all offentlighet.
Tre år senere er Sergey student, og bor sammen med faren og de yngre søsteren sin i en felles leilighet, side om side med familien til kunstneren Mukomolov - og den prinsipp-løse borgeren Bykov, som drømmer om å finne et større område å bo på. Faren til Sergei, Nikolai Vohmintsev, er en gammel kommunist som blir fordømt - enten av en nabo eller av noen andre. Han blir deretter arrestert av MGB. Men han anser dette som en feil, og tror at hele situasjonen kommer til å ordne seg snart. Men studieinstitusjonen Sergei studerer ved blir også informert om arrestasjonen av faren hans.
Uvarov, en utmerket student og aktivist, og bestevenn med instituttets parti-sekretær, blir glad for å kunne utnytte muligheten til å gå etter Sergei med full kraft. Ved å bruke sin autoritet anklager Uvarov ham for den samme forbrytelsen Uvarov selv hadde begått under krigen, for verdenskrigen hadde tross alt etterlatt dem uten noen andre vitner. Dette resulterer i at Vohmintsev blir utvst fra kommunist-partiet. Sergei reiser langt vekk fra hjemstedet, til Kasakhstan, hvor han finner seg en ny jobb. Han håper at sannheten før eller siden kommer til å bli avslørt for resten av verden. Men det aller viktigste for ham er at Nina fremdeles tror på ham, og kanskje hun vil bestemme seg for å flytte til sin elskede.


== Skuespillere ==
Vitali Konyayev som Sergey Vohmintsev
Georgy Martyniuk som Konstantin Korabelnikov
Larisa Luzhina som Nina.
Natalya Velichko som Asya Vohmintseva, søsteren til Sergei.
Mikhail Ulyanov som Pyotr Ivanovich Bykov
Vladimir Yemelyanov som Nikolai Grigorievich Vohmintsev.
Georgiy Zhzhonov som Akim Nikitich Gnezdilov.
Vladimir Zemlyanikin som Grigory Kosov.
Yevgeni Lazarev som Arkady Uvarov.
Ivan Pereverzev som Lukovsky.
Lidiya Smirnova som Seraphima Ignatyevna Bykova
Vladimir Basov som en sjåfør.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tisjina på Internet Movie Database 
(en) Tisjina på AllMovie
Samyj medlennyj pojezd

Samyj medlennyj pojezd (originaltittel: Самый медленный поезд) er en sovjetisk film fra 1963 regissert av Vladimir Krasnopolskij og Valerij Uskov.


== Skuespillere ==
Pavel Kadotsjnikov
Nonna Terentjeva som Lena
Zinaida Kirienko som Nina Ivanovna
Anatolij Bartsjuk som Kolja
Marina Burova


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Samyj medlennyj pojezd på Internet Movie Database
Vladimir Krasnopolskij

Vladimir Krasnopolskij (Влади́мир Арка́дьевич Краснопо́льский, Vladimir Arkadjevitsj Krasnopolskij; født 1933 i Jekaterinburg i Sovjetunionen, død 23. september 2022) var en sovjetisk regissør og manusforfatter.


== Filmografi (utvalg) ==
1963 – Samyj medlennyj pojezd (Самый медленный поезд)
1967 – Stjuardessa (Стюардесса)
1969 – Nepodsuden (Неподсуден)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vladimir Krasnopolskij på Internet Movie Database 
(en) Vladimir Krasnopolskij hos The Movie Database
Valerij Uskov

Valerij Ivanovistsj Uskov (russisk: Вале́рий Ива́нович Уско́в; født 1933 i Jekaterinburg i Sovjetunionen) er en sovjetisk regissør og manusforfatter.


== Filmografi (utvalg) ==
1963 – Samyj medlennyj pojezd (Самый медленный поезд)
1967 – Stjuardessa (Стюардесса)
1969 – Nepodsuden (Неподсуден)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Valerij Uskov på Internet Movie Database 
(en) Valerij Uskov på AllMovie 
(en) Valerij Uskov hos The Movie Database
Propalo leto

Propalo leto (originaltittel: Пропало лето) er en sovjetisk film fra 1963 regissert av Rolan Bykov.


== Skuespillere ==
Vladimir Jevstafjev som Zjeka Rutsjkin
Sergej Gudko som Valera Bulysjev
Zoja Fjodorova som Dasja
Antonina Dmitrieva som Masja
Ljudmila Tsjernysjova som Sasja


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Propalo leto på Internet Movie Database 
(en) Propalo leto på AllMovie
Friidrett under Sommer-OL 1972 – 800 meter menn

800 meter for menn under Sommer-OL 1972 ble avholdt i München, Vest-Tyskland fra 31. august til 2. september.. Sekstien utøvere fra 46 nasjoner deltok. Maksimum utøvere per nasjon hadde blitt satt til 3 siden den olympiske kongressen i 1930. Øvelsen ble vunnet av Dave Wottle fra USA, det var dem første mestertittelen for landet i øvelsen siden 1956 og åttende seieren på 800 meter for menn totalt for USA. Jevgenij Arzjanov bant Sovjetunioeens første medalje oøvelsen med sølv, mens Mike Boits bronse gjorde at Kenya kom på medaljepodiet for tredje gang på rad.


== Sammendrag ==
Finalen startet med høyt tempo på de første 200 meterne, med de to kenyanerne, Boit and Ouko, i front. Wottle lå langt bak resten av feltet de første 300 meterne, og tok bare igjen løperne foran mot slutten av første runde; lederne brukte 52,3 sekunder på de første 400 meterne. Forhåndsfavoritten Jevgenij Arzjanov løp sterkt på den neste langsiden og med bare 18 meter igjen så han ut til å ta seieren; men Wottles sprint på de siste meterne brakte ham 23 cm foran Arzjanov som falt i desperasjon de siste stegene i løpet.
Mye har blitt skrevet om Wottles teknikk med å vinne dette løpet med praktisk talt jevne 26 sekunder per 200 meter under løpet. Det som så ut til å være en veldig høy hastighet mot slutten var relativ fart til de andre løperne som mistet hastighet etter å ha løpt den første delen av løpet så raskt.


== Program ==
Alle klokkeslett er Central European Time (UTC+1)


== Resultater ==


=== Forsøksheat ===
Kvalifiseringsregel: De tre første i hvert heat gikk direkte (Q) til semifinale.


==== Heat 1 ====


==== Heat 2 ====


==== Heat 3 ====


==== Heat 4 ====


==== Heat 5 ====


==== Heat 6 ====


==== Heat 7 ====


==== Heat 8 ====


=== Semifinaler ===
Qualification rule: First 2 of each semifinal (Q) and the next 2 fastest (q) advance to the final.


==== Semifinale 1 ====


==== Semifinale 2 ====


==== Semifinale 3 ====


=== Finale ===


== Referanser ==
Mark Kenny Carroll

Mark Kenny Carroll (født 19. november 1896 i St. Louis i Missouri i USA; død 12. januar 1985 i Wichita i Kansas) var en amerikansk katolsk prelat og biskop av Wichita.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Mark Carroll var et av tolv barn til Thomas og Mary (née Kenny) Carroll. Faren var politimann.


=== Prest ===
Mark Kenny Carroll ble presteviet for erkebispedømmet Saint Louis den 10. juni 1922. Han ble så prest i Immaculate Conception Church i Maplewood og ved St. Rose's Church i St. Louis. Han ble direktør for Society for the Propagation of the Faith og Association of the Holy Childhood i 1924, og visekanselliust for erkebispedømmet St. Louis i 1929. Han var rektor for katedralskolen (1931–1946) og sogneprest for Old Cathedral fra 1937 til 1942, da han ble flittet til St. Margaret's Church.


=== Biskop ===
Den 15. februar 1947 utnevnte pave Pius XII ham til biskop av Wichita. Erkebiskopen av Saint Louis, Joseph Elmer Ritter, bispeviet ham den 23. april samme år;  medkonsekratorer var erkebiskopen av Indianapolis, Paul Clarence Schulte, og biskopen av Leavenworth, George Joseph Donnelly. 
I 1948 oppfordret han til opphevelsen an delstaten Kansas' meget strenge alkohollover som han mente krenket rimelig frihetsutøvelse. I 1951 mottok han som den første katolske geislige i USA hedersbevisning fra National Conference of Christians and Jews for «promoting amity and understanding among all elements of our pluralistic society.» Han delttok på alle fire sesjoner av Andre vatikankonsil mellom 1962 og 1965, og ble en talsmann for økumenikk og for bruken av folkespråket i messeliturgien. Han støttet også borgerrettsbevegelsen, og sa at han så det som sin oppgave «to preach equality of man and dignity and worth.»Den 27. september 1967 trakk Mark Carroll Kenny seg som biskop av Wichita av aldersgrunner og pave Paul VI utnevnte ham til titulærbiskop av Taparura.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba  (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santorio  (1532-1602) *bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale  (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Erkebiskop Enrico Enríquez (1701-1756) *1743
Erkebiskop Manuel Quintano Bonifaz (1698-1774) *1749
Kardinal Buenaventura Córdoba Espinosa de la Cerda (1724-1777) *1761
Kardinal Giuseppe Maria Doria Pamphilj (1751-1816) *1785
Pave Pius VIII (1761-1830) *1816
Pave Pius IX (1792-1878) *1827
Kardinal Raffaele Monaco La Valletta (1827-1896) *1874
Erkebiskop Diomede Angelo Raffaele Gennaro Falconio, O.F.M. Ref. (1842-1917) *1892
Biskop Joseph Chartrand (1870-1933) *1910
Erkebiskop Joseph Elmer Ritter (1892-1967) *1933
Biskop Mark Kenny Carroll (1896-1985) *1947


== Referanser ==
Alphonse John Smith

Alphonse John Smith (* født 14. november 1883 i Madison i Indiana i USA; død 16. desember 1935 i Nashville i Tennessee) var katolsk biskop av Nashville.


== Liv og virke ==


=== Prest ===
Alphonse John Smith ble presteviet i Roma den 18. april 1908 for bispedømmet  Indianapolis. Han tok doktorgrader i katolsk teologi og i kirkerett.


=== Biskop ===
Den 23. desember 1923 utnevnte pave Pius XI ham til biskop av Nashville. Han ble bispeviet av erkebiskopen av Indianapolis, Joseph Chartrand, den 25. mars 1924 i katedralen Saints Peter and Paul i Indianapolis; medkonsekratorer var biskopen av Corpus Christi, Emmanuel Boleslaus Ledvina, og biskopen av Toledo, Samuel Stritch.
Alphonse John Smith letablerte mange menigheter og skoler i bispedømmet Nashvlle, og et kloster for klarissene i Memphis.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba  (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santorio  (1532-1602) *bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale  (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Erkebiskop Enrico Enríquez (1701-1756) *1743
Erkebiskop Manuel Quintano Bonifaz (1698-1774) *1749
Kardinal Buenaventura Córdoba Espinosa de la Cerda (1724-1777) *1761
Kardinal Giuseppe Maria Doria Pamphilj (1751-1816) *1785
Pave Pius VIII (1761-1830) *1816
Pave Pius IX (1792-1878) *1827
Kardinal Raffaele Monaco La Valletta (1827-1896) *1874
Erkebiskop Diomede Angelo Raffaele Gennaro Falconio, O.F.M. Ref. (1842-1917) *1892
Erkebiskop Joseph Chartrand (1870-1933) *1910
Biskop Alphonse John Smith (1883-1935) *1924


== Referanser ==
Emerda

Emerda er en slekt av biller som hører til familien kortvinger.


== Utseende ==
Disse billene etterligner maurene de lever sammen med.


== Levevis ==
Artene lever sammen med hærmaur i slektene Aenictus og Dorylus.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien småkortvinger, Aleocharinae
Stammen Mimanommatini Wasmann, 1912Understammen Dorylophilina
Slekten Emerda Kistner & Jacobson, 1979Emerda intermedia (Cameron, 1933)
Emerda rubricollis (Cameron, 1948)
Emerda siafuensis Kistner, 1979
Emerda zairensis Kistner & Jacobson, 1979


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Emerda i Global Biodiversity Information Facility 
Emerda – detaljert informasjon på Wikispecies
Isoglossa

Isoglossa er en slekt av biller som hører til den store underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) i familien kortvinger (Staphylinidae). Det er beskrevet  arter, to av dem er funnet i Norge.


== Utseende ==
Små (ca. 3 millimeter), avlangt spoleformede, brunlige kortvinger. Hodet er en del smalere enn pronotum som igjen er noe smalere enn dekkvingene.


== Levevis ==
I alle fall noen av artene kan finnes under barken på døde trær og ved skader på trær der sevje flyter ut.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) Fleming, 1821
Stammen Oxypodini Thomson, 1859
Slekten Isoglossa Casey, 1893
Isoglossa agnita (Casey, 1911)
Isoglossa arcuata Casey, 1893
Isoglossa disjuncta (Casey, 1906)
Isoglossa franciscana (Casey, 1906)
Isoglossa fusca (Fenyes, 1909)
Isoglossa marcida (Casey, 1911)
Isoglossa repensa (Casey, 1910)
Isoglossa terrena (Casey, 1911)


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.


== Eksterne lenker ==
(en) Isoglossa i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Isoglossa hos ITIS 
Isoglossa (Casey) – detaljert informasjon på Wikispecies
Pogostenus

Pogostenus er  en slekt av biller som hører til familien kortvinger.


== Utseende ==
Små, nokså brede kortvinger, oftest noe flate. De har gjerne reduserte fasettøyne og størt forkortede, kjegleformede antenner. Hodet kan være dekket av pronotum.


== Levevis ==
Artene er knyttet til maur.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien småkortvinger, Aleocharinae Fleming, 1821
Stammen Pygostenini Fauvel, 1899 Slekten Pogostenus Kistner, 1963Pogostenus dessarti Kistner, 1965
Pogostenus ivoiriensis Kistner, 1965
Pogostenus mirabilis Kistner, 1963
Pogostenus morio Kistner, 1963
Pogostenus swifti Jacobson & Kistner, 1975
Pogostenus tanzaniensis Pace, 1986


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pogostenus i Global Biodiversity Information Facility 
Pogostenus – detaljert informasjon på Wikispecies
Weineria

Weineria er en slekt av biller som hører til den store underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) i familien kortvinger (Staphylinidae).


== Utseende ==
Små, avlange, spoleformede, blanke, brunlige kortvinger. Hodet er rundet med middelsstore fasettøyne, antennene middels lange, noe utvidet mot spissen med et spisst kjegleformet ytterste ledd. Pronotum er avrundet, bredere enn langt, med en bred, grunn midfure. Dekkvingene er tydelig bredere enn pronotum, med rundede «skuldre», bakkroppen spoleformet. Føttene er fem-leddete.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt på Madagaskar.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) Fleming, 1821
Stammen Tachyusini
Slekten Weineria Paśnik, 2005Weineria cincta (Pace, 1999)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Weineria i Global Biodiversity Information Facility 
Weineria – detaljert informasjon på Wikispecies
Paralauella

Paralauella er en slekt av biller som hører til familien kortvinger.


== Utseende ==
Små (ca. 1 millimeter), halvblanke, avlangt dråpeformede, rødbrunlige kortvinger. Føttene er fire-leddete, hos noen arter kan de være fem-leddete på bakbeina. Antennene er 9-11- leddete.


== Levevis ==
Disse små billene lever sammen med termitter i undergruppen Nasutitermitinae (Termitidae) i tuene deres.


== Utbredelse ==
Slekten er beskrevet fra Papua Ny-Guinea.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien småkortvinger, Aleocharinae Fleming, 1821
Stammen Termitonannini Fenyes, 1918
Understammen Perinthina
Slekten Paralauella Kistner, 1972Paralauella manni Kistner, 1972


== Referanser ==


== Kilder ==
Nettside om gruppen


== Eksterne lenker ==
(en) Paralauella i Global Biodiversity Information Facility 
Paralauella – detaljert informasjon på Wikispecies
Veronatus

Veronatus er en slekt av biller. De utmerker seg ved at de aller fleste artenes larver lever i ferskvann, de voksne derimot på land. Slike livssykler er vanlige hos mygg, øyenstikkere, døgnfluer, steinfluer og vårfluer, men uvanlige hos biller som vanligvis er enten land- eller vannlevende.


== Utseende ==
Små, avlange, mørke hårbiller. De kan kjennes på at antennene er trådformede, brystskjoldet (pronotum) er ganske kort og kroppen vanligvis dekket av korte hår. Langs sidene går et par skarpe kinn-lister. Antennene er 11-leddete, ganske tynne, rundt halve kroppslengden. Brystskjoldet (pronotum) er ganske kort og mye bredere enn langt. Dekkvingene er vanligvis avflatet midt på, sett ovenfra jevnbrede, tre til åtte ganger så lange som pronotum. De mangler tydelige punktrekker, men har fine, opphøyde lengderibber. Beina er temmelig tynne og skjøre (faller lett av), noen har fortykkede baklår og lange sporer på bakleggen. Larvene er avflatede, skrukketroll-lignende, bakkroppen langt tilspisset. De skiller seg fra andre billelarver ved at de har lange, flerleddete antenner. De kryper på bunnen og på vannplanter, svømmer ikke.


== Levevis ==
De aller fleste artene har larver som lever i stillestående ferskvann, men noen tropiske arter lever i fuktig, død ved, og noen arter lever i rennende vann. Larvene tåler lite forurensning og kan brukes som indikatorer på vannkvalitet. De lever mest trolig av å filtrere detritus (råtnende plantemateriale, mudder). De puster i luft og må opp til overflaten for å hente denne av og til. Når larven er fullt utvokst, kryper den på land for å forvandle seg til en puppe. De voksne insektene finner man ofte i vegetasjonen. De flyr godt, særlig om natten, og blir ofte tiltrukket til lys. Hårbillene er ganske vanlige i tempererte områder, mindre vanlige i tropene.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt på New Zealand.


== Systematisk innedling ==
Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien hår- og dvergbiller, Eucinetoidea (=Scirtoidea)
Familien hårbiller, Scirtidae (=Elodidae, Helodidae)
Underfamilien Scirtinae (=Cyphoninae)
Slekten Veronatus Sharp, 1878 Veronatus amplus Broun, 1895
Veronatus antennalis Broun, 1883
Veronatus apterus Broun, 1921
Veronatus brevicollis Broun, 1921
Veronatus capito Broun, 1880
Veronatus frontalis Broun, 1880
Veronatus fulgidulus Broun, 1915
Veronatus granicollis Broun, 1910
Veronatus longicornis Sharp, 1878
Veronatus longipalpis Sharp, 1878
Veronatus nubilus Broun, 1893
Veronatus punctipennis Broun, 1914
Veronatus reversus Broun, 1921
Veronatus scabiosus Broun, 1880
Veronatus sericeus Pic, 1947
Veronatus sharpi Broun, 1880
Veronatus sternalis Broun, 1921
Veronatus tarsalis Broun, 1915
Veronatus tricostellus White, 1846
Veronatus versicolor Broun, 1921
Veronatus vestitus Broun, 1921


== Referanser ==


== Kilder ==
Lawrence, J.F., Hastings, A.M., Dallwitz, M.J., Paine, T.A., Zurcher, E.J. Elateriformia (Coleoptera). [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Veronatus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Veronatus hos NCBI 
Veronatus – detaljert informasjon på Wikispecies
Brachmys

Brachmys er en gruppe (slekt) av pillebiller. 


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien pillebiller, Byrrhoidea
Familien pillebiller, Byrrhidae
Underfamilien Amphicyrtinae
Slekten Brachmys Fairmaire, 1885
Brachmys puberulus Fairmaire, 1885


== Referanser ==


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
(en) Brachmys i Encyclopedia of Life 
(en) Brachmys i Global Biodiversity Information Facility
Dupophilus

Dupophilus er en slekt av biller som kryper rundt på bunnen av rennende vann. De voksne billene puster ved hjelp av et såkalt plastron, og trenger ikke komme opp til overflaten etter luft. Til gjengjeld er de avhengige av oksygenrikt vann.


== Utseende ==
Denne arten er oval, matt og mørkt farget. Antenner og føtter er gulbrune.


== Levevis ==
Elvebillene kryper rundt på bunnen av rennende vann. De kan ikke svømme og er avhengige av å klamre seg fast til bunnen. Både larvene og de voksne lever av å skrape alger og detritus fra steiner og grus. Noen få arter lever på vannplanter i stillestående vann.
Larvene puster med gjeller som sitter inne i endetarmen (kan skytes ut), mens de voksne billene har et såkalt plastron. Undersiden er dekket av vannavstøtende (hydrofuge) hår. Disse holder på plass en sølvaktig hinne av luft, og oksygenutveksling skjer mellom denne og det omringliggende vannet. Denne tilpasningen gjør at billene ikke trenger komme til overflaten for å få luft, men til gjengjeld er de avhengige av vann med høyt oksygeninnhold, slik som kaldt, raskt rennende vann. De utvokste larvene kryper på lang og forvandler seg til en puppe i en utgravd hule på bredden. De nyklekte billene kan fly langt, men når de først har funnet en passende bekk slår de seg vanligvis til der for resten av livet. De kan leve flere år.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Vest-Europa, fra Nederland i nord til de nordlige delene av Spania og Portugal i sør.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
Familien elvebiller, Elmidae Curtis, 1830
Underfamilien elvebiller (Elminae) Curtis, 1830
Slekten Dupophilus Mulsant & Rey, 1872
Dupophilus brevis Mulsant & Rey, 1872


== Referanser ==


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dupophilus i Encyclopedia of Life 
(en) Dupophilus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Dupophilus hos Fauna Europaea 
(en) Dupophilus hos ITIS 
(en) Dupophilus hos NCBI