jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Fredrik Fagertun

Fredrik Fagertun (født 1952) er forsker i historie på Institutt for arkeologi, historie, religionsvitenskap og teologi (AHR) ved UiT Norges arktiske universitet. Han var instituttleder ved AHR i to perioder fra 2010-2018. I perioden 2018-2022 leder han forsknings- og bokprosjektet 'Den andre verdenskrigen i nord'. Prosjektet arbeider med ny forskning og kunnskapsinnhenting om 2. verdenskrig ved nordfronten, her definert som Nord-Norge, det nordlige Sovjetunionen, Finland og Sverige og havområdene i nord inkl. Svalbard. Prosjektets hovedmål er et større bokverk om krigen i nordområdene som ventes å komme ut i 2021/2022..


== Bibliografi (utvalg) ==
Fredrik Fagertun har skrevet historiedelen av læreverket Monitor, Cappelen Damms læreverk for ungdomstrinnet, 2006-2008.
Har vært redaktør og tilrettelegger for:
Veiviser i det mangfoldige nord: Utvalgte artikler av Einar Niemi (2014)
Krig og frigjøring i nord. Antologi (2015)
Nenne Rachløw Isachsen: Min krigsdagbok m/innledning og kommentarer av Fredrik Fagertun (2016)

Fagertun, Fredrik. Threats and Threath Scenarios in the North during the Cold War. Acta Borealia 2003 (1). ISSN 0800-3831.s 75 - 90.s doi: 10.1080/08003830310001283.Fagertun, Fredrik. Mellom konspirasjoner, militæraksjoner og indre fiender. Noen kommentarer til Lars Borgersruds bok Konspirasjon og kapitulasjon. Historisk Tidsskrift 2001; Volum 80 (3). ISSN 0018-263X.s 343 - 354.


== Referanser ==
Lundbergianerne

Lundbergianerne er en retning utskilt fra læstadianismen som oppstod i Sør-Troms. Navnet på bevegelsen kommer fra den svenske predikanten August Lundberg, men opphavet til grupperingen var en annen predikant, den svenske flyttsamen Tomas Paave fra Pajala som kom til området om somrene, og som etter hvert bosatte seg fast på Lavangen.Utskillelsen oppstod rundt 1910, men det forekom likevel sporadisk samarbeid med andre læstadianske menigheter. Lundbergianerne skilte seg fra læstadianerne ved å ta avstand fra den pietistiske forkynnelsen, og de ble derav også beskyldt for å være løsaktige i forhold til Læstadius sin opprinnelige lære. I starten samarbeidet fraksjonen med lekpredikanten Erik Johnsen, men etter hvert tok også han avstand fra lundbergianerne. På den annen side førte denne forkynnelsen til at forskjellene til statskirken ble mindre.Dagens lundbergianere har mest kontakt med øst-læstadianske forsamlinger i Sverige.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Læstadianske prekensamlinger
Hilde Leikny Sommerseth

Hilde Leikny Sommerseth (født 24. juni 1968) er professor i historisk demografi ved Institutt for arkeologi, historie, religionsvitenskap og teologi ved Universitetet i Tromsø – Norges arktiske universitet.
Hun er for tiden leder for Registreringssentral for historiske data ved UiT.


== Bibliografi (utvalg) ==
The Intergenerational Transfer of Infant Mortality in Northern Norway during the 19th and Early 20th Centuries (2018)
The Silence on Male Fertility in Historical Populations (2016)


== Referanser ==
István Czachesz

István Czachesz (født 1968) er teolog og religionsviter. Han er professor på Institutt for arkeologi, historie religionsvitenskap og teologi ved Universitetet i Tromsø – Norges arktiske universitet.


== Bibliografi (utvalg) ==
 Cognitive Science and the New Testament: A New Approach to Early Christian Research. Oxford: Oxford University Press (2017)
 The Grotesque Body in Early Christian Literature: Hell, Scatology and Metamorphosis. London and New York: Routledge (2014)
 Commission Narratives: A Comparative Study of the Canonical and Apocryphal Acts. Leuven: Peeters (2007)
Czachesz, Istvan. Ritual and Transmission. Oxford University Press 2018 ISBN 0191065064.s 115 - 133.s doi: 10.1093/oxfordhb/9780198747871.013.7.


== Referanser ==
Petia Mankova

Petia Mankova (født 22. desember 1973 i Sofia, Bulgaria) er førsteamanuesis i historie på Institutt for arkeologi, historie, religionsvitenskap og teologi ved Universitetet i Tromsø – Norges arktiske universitet.Hennes forskningsinteresser ligger i skjæringsfeltet mellom moderne historie, antropologiske perspektiver og visuell kultur. Hun har vært spesielt opptatt av samfunnsforholdene i Nordvest Russland på 1990 og 2000-tallet. Hennes cand. polit. avhandling Privatisation Face-To-Face: Support Networks And The Former State Enterprise In A Remote Russian Village beskriver privatiseringen av et statseid reindriftskooperativ i Murmansk-regionen på 1990-tallet. Hennes doktorgradsavhandling Homewarding Remoteness: Representations, agency and everyday life in a tundra village (NW Russia) handler om hverdagslivet i en avsidesliggende landsby på Kolahalvøya på 2000-tallet. 
Hun har vært redaksjonssekretær for forsknings- og formidlingsprosjektet «Det asymmetriske naboskap: Norge og Russland 1814-2014» og bilderedaktør for tobindsverket Russland kommer nærmere og Naboer i frykt og forventning.
Mankova har også bakgrunn i visuell antropologi og laget filmen Across Troubled Water (2000).


== Bibliografi (utvalg) ==
Fallgruver og epistemiske gullgruver:bilder og historiske fortellinge (2019)
The Komi of the Kola Peninsula within ethnographic descriptions and state policies (2017)
Making sense of the remote areas: films and stories from a tundra village. Sibirica: Interdisciplinary Journal of Siberian Studies 2018 ;Volum 17.(2)
Heterogeneity and spontaneity: reindeer races, bureaucratic designs and indigenous transformations at the Festival of the North in Murmansk. Acta Borealia 2017 ;Volum 34.(2) s. 159-177
The Komi of the Kola Peninsula within ethnographic descriptions and state policies. Nationalities Papers 2017 ;Volum 46.(1) s. 34-51
Imaging Norwegian and Russian Diplomats: Portraits and Visions. I: Caution & Compliance. Norwegian-Russian Diplomatic Relations 1814-2014. Orkana Forlag 2012 ISBN 978-82-8104-158-5. s. 87-101
http://www.anthrobase.com/Txt/M/Mankova_P_01.htm
Homewarding Remoteness: Representations, agency and everyday life in a tundra village (NW Russia)


== Referanser ==
Michael Heneise

Michael Timothy Heneise (født 3. juli 1975) er en amerikansk sosialantropolog. Siden 2019 har han vært førsteamanuensis i religionsvitenskap på Institutt for arkeologi, historie religionsvitenskap og teologi ved Universitetet i Tromsø – Norges arktiske universitet.
Han har en doktorgrad fra University of Edinburgh, og grunnla Highland Institute, Nagaland (India) sammen med Kekhrielhoulie Yhome i 2013.


== Bibliografi (utvalg) ==
Agency and Knowledge in Northeast India: The Life and Landscapes of Dreams in Northeast India (2018) - Routledge


== Referanser ==
Horistonotus

Horistonotus er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).


== Utseende ==
Nokså små til middelsstore (ca. 5 - 12 millimeter) og avlange, rødlige til svarte smellere. Pronotum er hvelvet og rundet. Et særtrekk er at scutellum er hjerteformet.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Amerika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien smellere, Elateroidea
Familien smellere, Elateridae
Underfamilien hjertesmellere (Cardiophorinae) Candéze, 1860
Slekten Horistonotus Candéze, 1860
Horistonotus angustifrons Casari, 2011
Horistonotus asthenicus Candéze, 1860
Horistonotus basalis
Horistonotus caatinguensis Casari, 2011
Horistonotus curiatus (Say, 1839)
Horistonotus delicatus Casari, 2011
Horistonotus densus
Horistonotus distigma Candéze, 1878
Horistonotus fidelis
Horistonotus gracilis
Horistonotus inanus
Horistonotus insularis (Boheman, 1858)
Horistonotus jaburiensis Casari, 2011
Horistonotus lutzi
Horistonotus mixtus
Horistonotus nordestinus Casari, 2011
Horistonotus obtusus
Horistonotus pilosus
Horistonotus pullatus
Horistonotus sergipinus Casari, 2011
Horistonotus simplex LeConte, 1863
Horistonotus spernendus (Erichson, 1840)
Horistonotus sufflatus
Horistonotus transfugus
Horistonotus tricarinatipennis Casari, 2011
Horistonotus uhlerii Horn, 1871
Horistonotus umbilicatus
Horistonotus xingoensis Casari, 2011
Horistonotus zonatus Candéze, 1860


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter
Bilde av Horistonotus simplex
(en) Horistonotus i Encyclopedia of Life 
(en) Horistonotus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Horistonotus hos Fossilworks 
(en) Horistonotus hos ITIS 
(en) Horistonotus hos NCBI 
(en) Kategori:Horistonotus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Horistonotus – detaljert informasjon på Wikispecies
Veslemøy Fjerdingstad

Liv Veslemøy Fjerdingstad (født 29. september 1950) er en norsk folkemusiker, sanger, musikkformidler og lokalpolitiker.


== Politikk ==
Veslemøy Fjerdingstad ble i 1968 medlem av SUF, og kom siden med i partiet Rød Valgallianse og arvtageren Rødt. Da hun i 2019 meldte seg ut av Rødts lokallag, hadde hun sittet i kommunestyret i Kongsberg i 24 år. Ved kommunevalget i 2019 stilte hun for Kongsberglista.


== Musikk ==
Veslemøy Fjerdingstad sang i sin barndom i Kongsberg pikekor, et kor hun var tilknyttet i 30 år. Hun medvirket på korets første plateinnspilling i 1961, og var en periode hjelpedirigent for korets aspiranter.Fjerdingstad studerte en tid ved Folkemusikkakademiet på Rauland, og er dessuten utdannet førskolelærer. Siden har hun arbeidet med musikkopplæring på Kongsberg, og i særskilt grad vektlagt betydningen av gamle sangtradisjoner. Her har hun også brakt musikken inn i barnehagepedagogikken, og også selv innspilt musikk for dette formålet. Hun er blant annet kjent for sine fremføringer av slåttestev.


== Diskografi ==
Salen var av silkety, pika bor i neste by ‎(CD, Album), Etnisk Musikklubb (2010)


== Familie ==
Veslemøy Fjerdingstad er datterdatter av folkemusikeren og forfatteren Johan Austbø, kusine av pianisten Håkon Austbø og mor til billedkunstner Bård Ask.


== Referanser ==


== Kilder ==
Fjerdingstad, Veslemøy (2006). «På egne bein».  besøkt 28. oktober 2019
Erik Johnsen (predikant)

Erik Johnsen (født 2. november 1844 i Lyngen, død 12. desember 1941) var en predikant som tilhørte læstadianerne.
Johnsen var fra Manndalen og virket innen den læstadianske vekkelsen i Lyngen i 1860-årene. Han begynte ganske umiddelbart å virke som lekpredikant selv, først lokalt og senere som omreisende i Norge og Sverige. Han forkynte på kvensk og samisk. Etter hvert kom han i konflikt med den opprinnelige læstadianske bevegelsen, de såkalt førstefødte, og han ble dermed opphavet til fraksjonen som har blitt kalt for Lyngen-retningene. Denne fraksjonen har senere også delt seg i to retninger. Johnsen samarbeidet i starten med to andre fraksjoner, gammellæstadianerne og lundbergianerne, men brøt senere også kontakten med disse.


== Referanser ==
Lucas Braathen

Lucas Pinheiro Braathen (født 19. april 2000) er en norsk alpinist oppvokst i Hokksund som kjører for Bærums Skiklub. Han har norsk far og brasiliansk mor.


== Karriere ==
I junior-VM i alpint 2018 kjørte Braathen på det norske laget som tok sølv i lagkonkurransen. Kajsa Vickhoff Lie, Kaja Norbye og Joachim Jagge Lindstøl var de øvrige på det norske laget. I junior-VM i alpint 2019 tok Braathen sølv i super-G og bronse i kombinasjonen.
Han debuterte i verdenscupen i alpint 8. desember 2018 i Val-d’Isère, der han også fikk sine første verdenscuppoeng med en 26.-plass i storslalåm. Braathen ble nummer seks i super-G i NM i alpint 2019 i Hemsedal.
26. oktober 2019 tok Braathen sin første topp ti-plassering i verdenscupen da han ble nummer seks i storslalåm i sesongåpningen i Sölden. Året etter, den 18. oktober 2020, tok han sin første verdenscupseier på samme sted, og i samme øvelse, foran sveitserne Marco Odermatt og Gino Caviezel.Under Lauberhornrennene i Wengen i 2022 kjørte han seg opp fra 29.-plass til seier i slalåmkonkurransen.


== Verdenscupoversikt ==
5 seire
11 pallplasseringerSammenlagt


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lucas Braathen – Olympics.com 
(en) Lucas Braathen – Olympedia 
(en) Lucas Braathen – FIS (alpint) 
(en) Lucas Braathen – ski-db.com 
Lucas Braathen på Twitter 
(mul) Lucas Braathen på Instagram 
(no) Lucas Braathen på YouTube
Nature Cat

Nature Cat var en amerikansk-kanadisk animasjonsserie som ble vist på PBS Kids og Family Chrgd.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Pasonanca Natural Park

Pasonanca Natural Park ligger i provinsen Zamboanga del Sur på øya Mindanao i Filippinene. Den ble opprettet 5. juli 1999 innen Zamboanga Citys kommunegrenser, med en mindre del i provinsen Zamboanga del Norte. 


== Beskrivelse ==
Forløperen til parken ble etablert i 1987 som Pasonanca Watershed Forest Reserve, da med et område på 10.560 hektar, ved Proclamation No. 199 gitt av president Corazon Aquino. I 1999 ble denne parten utvidet av president Joseph Estrada og fikk da sitt nåværende navn.Naturvernsområdet dekker 12.107 hektar og en omliggende buffersone på 5.307 hektar. Det er oppkalt etter en av Zamboanga Citys barangayer, Pasonanca. 
Parken ligger innen deler av barangayene Pasonanca, Lunzuran, Lumayang Cacao, Lapacan, Lamisan, Bungiao, La Paz, Balurno og Dulian i Zamboanga City og deler av kommunen Sibuco i Zamboanga del Norte. Mount Pulong Bato, en godt synlig topp i parken, rager opp til en høyde av 360 meter.
Topografien er preget av fjell og fjellkløfter, og det ligger på 200 til 1.000 meter over havet. Området har 20 kilder som tilfører vann til Tumaga River og utgjør en betydelig drikkevannskilde for byen Zamboanga. Jordsmonnet er delvis sandaktig, leirgrunn inntil leirjord, av rødlig tone og en metningsgrad på fra 12 til 28 cm og med lave pH-verdier. 
Området er av klimatype IV, med en tørr årstid fra desember til mars. Ellers i året kan det regne tildels svært heftig. Kjøligst er det fra desember til januar med en dagtids gjennomsnitts temperatur på  30 °C, varmest er det i mars med gjennomsnitt på 32 °C.  
I dette området er provinsens viktigste regnskog, som omfatter ca. 79 % av maturparken. Her er det mange dyrearter, som dråpeugler (Otus gurneyi), japandverghegrer (Gorsachius goisagi), zamboangabylbyler, apeørner, brynjekeiserduer (Ducula carola), kritthegrer (Egretta eulophotes), mindanaomarkduer (Gallicolumba crinigera), filippinske bladfugler (Chloropsis flavipennis), asurjuveltroster (Pitta steerii) og filippinerkakaduer (Cacatua haematuropygia).


== Referanser ==


== Kilder ==
Philippine Clearing House Mechanism: Pasonanca Natural Park
Naturvernområdet hos Birdlife
Didymolophus

Didymolophus er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).


== Utseende ==
Middelsstore (ca. 15 millimeter), slanke, gule til mørkbrunlige smellere. Oversiden er fint hårete. Hannene har kamformede antenner. Pronotum har spisst, skrått uttrukne bakhjørner.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt på Madagaskar.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien smellere, Elateroidea
Familien smellere, Elateridae
Underfamilien Aplastinae Stibick, 1979
Stammen Aplastini Stibick, 1979
Slekten Didymolophus Fairmaire, 1904
Didymolophus antongilensis Piguet, 2015
Didymolophus bipectinicornis (Fleutiaux, 1899)
Didymolophus biramosus Fleutiaux, 1929
Didymolophus perrieri Fairmaire, 1904
Didymolophus vadoni Fleutiaux, 1941


== Eksterne lenker ==
Bilde av Didymolophus antongilensis
Bilder av typeeksemplarer (hele typematerialet) av Didymolophus antongilensis
(en) Didymolophus i Encyclopedia of Life 
(en) Didymolophus i Global Biodiversity Information Facility
Feltspatveien

Feltspatveien eller Feltspatvegen kan referere til følgende gater eller veier:

Feltspatveien (Fredrikstad)
Feltspatveien (Halden)
Feltspatveien (Kragerø)
Feltspatveien (Kristiansand)
Feltspatvegen (Lillehammer)
Feltspatveien (Lørenskog)
Feltspatveien (Modum)
Feltspatveien (Nesodden)
Feltspatveien (Nittedal)
Feltspatveien (Oslo)
Feltspatveien (Ringerike)
Feltspatveien (Rygge)
Feltspatveien (Råde)
Feltspatvegen (Rælingen)
Feltspatveien (Sande)
Feltspatveien (Sandefjord)
Feltspatveien (Stavanger)
Feltspatvegen (Stjørdal)
Feltspatvegen (Vestre Toten)
Feltspatveien (Ås)
Cebriognathus

Cebriognathus er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).


== Utseende ==
Middelsstore (ca. 13 millimeter), brede smellere med lange, trådformede antenner som består av 11 eller 12 ledd. Disse artene har forholdsvis tynt hudpanser (kutikula) og er myke til biller å være. Det er nokså stor forskjell mellom kjønnene, hunnene er større og bredere enn hannene med kortere antenner. Dekkvingene har markerte lengdefurer. Oversiden, særlig pronotum, er mer eller mindre tett hårete.


== Levevis ==
Larvene lever i jorda. Hannene flyr gjerne om natten og kommer til lys, hunnene er oftest ikke flygedyktige.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Asia.


== Systematisk inndeling ==
Arten bør trolig plasseres i slekten Analestesa eller Cebrio.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien smellere, Elateroidea
Familien smellere, Elateridae
Underfamilien Cebrioninae Latreille, 1802
Stammen Cebriognathini Paulus, 1981
Slekten Cebriognathus Chobaut, 1899
Cebriognathus arabica Paulus, 1981
Cebriognathus desertorum Chobaut, 1899
Cebriognathus persica Paulus, 1981


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata
Feltspatveien (Ringerike)

Feltspatveien (2-12) er en vei i Heradsbygda i Ringerike. 
Veien er en blindvei, og går fra Bålerudveien, rett ovenfor Fjellveien. Veien består av tre tomannsboliger på venstre side, og ligger cirka 231 meter over havet.


== Bildegalleri ==


== Se også ==
Gater i Hønefoss


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Feltspatveien, Ringerike – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Sibuco

Sibuco (zamboangueño: Municipalidad de Sibuco) er en filippinsk kommune i provinsen Zamboanga del Norte på Mindanao. Den hadde i 2015 et folktall på 34 620 innbyggere. En mindre del av Pasonanca Natural Park ligger i kommunens indre deler.


== Barangayer ==
Sibuco er inndelt i 28 barangayer.


== Referanser ==


== Kilder ==
2015 Census of Population and Housing Report Philippine Statistics Authority
Holmengråhalvøya

Holmengråhalvøya (nordsamisk: Vinni) er ei halvøy i Sør-Varanger kommune i Finnmark. Den ligger mellom Jarfjorden i øst og Bøkfjorden i vest, og har navn etter den lille øya Holmengrå som ligger i Holmengråfjorden ytterst på halvøya. Halvøya er 24 kilometer lang og opptil 12 kilometer bred.


== Referanser ==
Sphaenelater

Sphaenelater er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).


== Utbredelse ==
Slekten lever på New Zealand.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien smellere, Elateroidea
Familien smellere, Elateridae
Underfamilien Lissominae Laporte de Castelnau, 1835 eller Dendrometrinae
Stammen Protelaterini Schwarz, 1902 eller Senodoniini
Slekten Sphaenelater Schwarz, 1902
Sphaenelater collaris (Pascoe, 1877)
Sphaenelater crassus (Sharp, 1877)
Sphaenelater fulvus (Sharp, 1877)
Sphaenelater lineicollis (White, 1846)
Sphaenelater nigricornis Schwarz, 1902
Sphaenelater nitidofuscus (Blanchard, 1853)
Sphaenelater similis (Sharp, 1877)


== Eksterne lenker ==
(en) Sphaenelater – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Sphaenelater i Global Biodiversity Information Facility 
Sphaenelater – detaljert informasjon på Wikispecies 
Tree of life - Lissominae
Høyfjellshotell

Et høyfjellshotell eller turisthotell er et hotell eller annet kommersielt gjestehus som ligger på høyfjellet. Høyfjellshotellene har tradisjonelt rettet seg mot fjell- og skiturister, og mange hoteller stengte dørene i vår- og sommersesongen. De siste par tiårene har imidlertid mange høyfjellshotell utvidet sesongen og kundegrunnlaget ved å satse på luksussegmenter som velvære, spa, mat- og kulturopplevelser. Tradisjonelt har mange høyfjellshoteller et større fellesområde, gjerne en stor peisestue, der gjestene samles for å slappe av og sosialisere etter turer og middag. Mange høyfjellshoteller er gjerne bygget av tre, og inventaret preges ofte av treverk og trepaneler. 


== Bakgrunn ==
Begrepet høyfjellshotell er en overveiende skandinavisk betegnelse (svensk: högfjällshotell). Det finnes ikke et eget navn for høyfjellshotell på engelsk, det nærmeste er mountain lodge, selv om dette ofte dreier seg om en turisthytte. Andre navn kan være winter hotel eller ski resort.


=== I Norge ===
Høyfjellshotellene ble populære i Norge i siste halvdel av 1800-tallet, da byfolk ville bort fra den forurensede byluften og heller nyte vakker natur og frisk fjelluft. Meningen var at hotellene skulle virke helsebringende og helende for slitne byfolk. Gjennom hotelloven av 1935 ble navnene høyfjellshotell og turisthotell beskyttede benevnelser som bare kunne brukes av hoteller som oppfylte særlige krav til utstyr og drift. Målet var å høyne kvaliteten, særlig for utenlandske turister som hadde visse standardforventninger til steder som omtalte seg som «hotell». Blant annet måtte et høyfjellshotell ha minst 30 rom, resepsjonsdrift og et spiseområde der alle måltider kan serves. Kravene var også knyttet opp mot skjenkebevilling, som frem til 1983 ble innvilget av Sosial- og helsedepartementet. Siden 1983 er det den enkelte kommune som innvilger skjenkebevilling til en overnattingsplass. I 1998 ble hotelloven opphevet, og skjenkedelen ble i stedet omfattet av serveringsloven. Det foreligger ikke lenger noen formelle, juridiske krav til å bruke begrepet høyfjellshotell.Det er heller ingen krav om at et høyfjellshotell må ligge på høyfjellet, så lenge det retter seg mot ski- og fjellturisme. Definisjonen av høyfjell varierer også fra kilde til kilde. Ordbøkene definerer høyfjellet som alt over tregrensen, mens Norsk institutt for bioøkonomi (NIBIO) definerer høyfjellet som alt over 1500 meter over havet. Mange hoteller ligger gjerne nær store skianlegg og skiløypenett.  


== Høyfjellshoteller i kunsten ==
I den populære norske spillefilmen Fjols til fjells, som hadde premiere i 1957, var handlingen lagt til det fiktive høyfjellshotellet «Hurumhei hotell». I 2020 hadde en ny film med tittelen Fjols til fjells premiere; den var inspirert av filmkomedien fra 1957, men utformet som en oppfølger til den opprinnelige filmen.
Handlingen i filmen Ondskapens hotell er lagt til det vinterstengte høyfjellshotellet «Overlook Hotel».


== Se også ==
Vatnahalsen høyfjellshotell
Rondane Høyfjellshotell


== Referanser ==