Moshe Arens

Moshe Arens (משה ארנס; født 27. desember 1925 i Kaunas i Litauen, død 7. januar 2019 i Savyon i Israel) var en israelsk politiker og flyingeniør. Han var medlem av Likud, tre ganger israelsk forsvarsminister og fra 1988 til 1990 utenriksminister. Senere var han formann for International Board of Governors for Universitetet Ariel i Samaria.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Arens’ mor var tannlege og faren forretningsmann. I 1939 utvandret familien til USA, og han ble amerikansk statsborger. Arens gikk på skole i New York og tok graden bachelor of science i maskinbygg ved Massachusetts Institute of Technology.
Årene 1944 til 1946 tjenestegjorde han i U.S. Army Corps of Engineers under annen verdenskrig.


=== Til Israel ===
I 1948, da Israel oppnådde uavhengighet og klarte å hevde seg i Palestinakrigen mot araberne, utvandret Arens til Israel og ble medlem av Irgun-enheter anført av Menachem Begin. Han fra fra 1948 til 1949 også Irguns utsending til Nord-Afrika.
Hans hele politiske karriere var på et eller annet vis knyttet til Begin.


=== Ingeniør, politiker, diplomat, minister ===
Etter krigen kom han til moshav Shitufi Mevo Beitar, men vendte i 1951 tilbake til USA, derhan i 1953 studerte under Qian Xuesen og tok mastergraden i luftfartsteknikk ved California Institute of Technology. 
Fra 1962 til 1971 var han stedfortredende generaldirektør for den israelske luftfartsindustri. 
Etter sin formelle inntreden i politikken og sitt valg for Likud i Knesset i 1974 ble han medlem for utenriks- og forsvarskomitéen.
I 1982 ble Arens utnevnt av Begin til Israels ambassadør i USA. Fra dette embede kom han i 1983 over til forsvarsdepartementet, der han avløste Ariel Sharon som minister. I 1984 ble han minister uten portefølje i den nasjonale enhetsregjering.
I desember 1988 ble han utenriksminister i Yitzhak Shamirs kabinett. Denne post innehadde han til juni 1990, da Shamir igjen gjorde ham til forsvarsminister. Han forble i denne funksjon til 1992, da Likud tapte i valgene. Arens trakk seg da tilbake fra politikken. 
Men i 1999 utfordret han Benjamin Netanyahu som leder av Likud. Skjønt han bare oppnådde 18 prosent av stemmene, kalte n Netanyahu ham i januar 1999 til regjeringen igjen, som forsvarsminister, der han avløste Yitzhak Mordechai. Da Likud tapte valget i 1999, trakk Arens seg atter tilbake fra politikken.
Arens ble ansett som «hardliner» med hensyn til de palestinsk-israelske relasjoner, og tilhørte dermed innen Likud-opposisjonen mot Sharonplanen (Israels ensidige tilbaketrekning fra Gaza) og forsøkte å overbevise hele Likud til å slutte seg til hans synspunkter.Som tidligere ekstraordinær professor for luftfartteknikk ved Technion (Israel Institute of Technology) utgav han en rekke artikler innen dette fagfelt. 
Arens var gift og far til fire barn; han behersket også engelsk, fransk og tysk.
Under sin pensjonstid viet Arens seg særlig til utforskningen og erindringsnedtegnelser om den jødiske militærunion ŻZW (Żydowski Związek Wojskowy). Denne stod som revisjonistisk-sionistisk undergrunnsbevegelse ved den bedre kjente jødiske kamporganisasjon ŻOBs side under ghettooppstanden i Warszawa i 1943. Arens var forfatter av en rekke artikler om dette opprøret, og boken Flags over the Ghetto, som kom ut på hebraisk, polsk og engelsk. Historikere som er kjent med materien, og da spesielt den polsk-israelske forskergruppe rundt Dariusz Libionka og Laurence Weinbaum, har betvilt Arens' funn og forskningsmetodikk.


== Referanser ==