jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Erodiini

Erodiini er en artsrik gruppe av biller der de fleste av artene er knyttet til tørre miljøer.


== Utseende ==
Små til middelsstore, bredt ovale og hvelvede skyggebiller. På farge kan de være svarte eller grulbrune.


== Levevis ==
Disse billene har et svært tykt og nokså vanntett hudpanser, og er derfor godt skikket til å overleve under svært tørre vilkår - de fleste lever i ørkener og halvørkener. Denne gruppen finnes ofte i sanddyner.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i den Gamle verden, med mange arter i ørkenområdene i Sentral-Asia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Gruppen (infraorden) Cucujiformia
Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea Latreille, 1802
Familien skyggebiller, Tenebrionidae Latreille, 1802
Underfamilien Pimeliinae 
Stammen Erodiini Billberg, 1820
Slekten Ammodoides Lesne, 1915
Slekten Ammozoides Kaszab, 1979
Slekten Ammozoum Semenov, 1891
Slekten Amnodeis Miller, 1858
Slekten Anodesis Solier, 1834
Slekten Apantodes
Slekten Apentanes Reitter, 1914
Slekten Apentanodes Reitter, 1914
Slekten Arthrodeis Solier, 1834
Slekten Arthrodibius Lesne, 1915
Slekten Arthrodinus Reitter, 1900
Slekten Arthrodion Lesne, 1915
Slekten Arthrodosis Reitter, 1900
Slekten Arthrodygmus Reitter, 1914
Slekten Arthrohyalosis Kaszab, 1979
Slekten Bulbulus Lesne, 1915
Slekten Capricephalius Koch, 1943
Slekten Diaphanidus Reitter, 1900
Slekten Diodontes Solier, 1834
Slekten Erodiontes Reitter, 1914
Slekten Erodius Fabricius, 1775
Slekten Falsarthrosis Kaszab, 1979
Slekten Foleya Peyerimhoff, 1916
Slekten Globularthrodosis Reitter, 1900
Slekten Histeromimus Gahan, 1895
Slekten Histeromorphus Kraatz, 1865
Slekten Hyalarthrodosis Kaszab, 1979
Slekten Hyalerodius Kaszab, 1979
Slekten Iranerodius Kaszab, 1959
Slekten Leptonychoides Schawaller, 1990
Slekten Leptonychus Chevrolat, 1833
Slekten Piestognathoides Kaszab, 1981
Slekten Piestognathus Lucas, 1858
Slekten Pseudodiaphanidus Bogatchev, 1950
Slekten Rasphytus Kulzer, 1956
Slekten Spyrathus Kraatz, 1865


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Erodiini hos Fauna Europaea 
(en) Kategori:Erodiini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Erodiini – detaljert informasjon på Wikispecies
Heinrich Pfeiffer (kunsthistoriker)

Heinrich Wilhelm Pfeiffer (født 22. februar 1939 i Tübingen i Tyskland, død 26. november 2021 i Berlin-Kladow) var en tysk katolsk prest tilhørende jesuittordenen og kunsthistoriker.


== Liv og virke ==
Pfeiffer ble jesuitt i 1963 og ble etter sin teologiske utdannelse ordinert til prest 13. juli 1969 i Berlin av Københavns biskop Hans Ludvig Martensen. Etter videre studier i kunsthistorie, klassisk arkeologi, romanistikk, filosofi og teologi i Tübingen, London, Firenze, Berlin, München, Roma og Basel, ble han uteksaminert i 1970 fra Det pavelige gregorianske universitet i Roma med en lic. theol.-grad. Ved universitetet i Basel fikk han en dr. phil.-grad i kunsthistorie med en avhandling om Rafaels vatikanake murfresco Disputa del Sacramento.Fra 1973 til han gikk av i 2009 var han professor i kunsthistorie og kristen ikonografi ved Fakultetet for kirkehistorie (Facoltà della Storia e dei Beni Culturali della Chiesa) ved Gregoriana i Roma. Fra 2014 til 2017 underviste han ved det pavelige teologiske fakultet på Sicilia i Palermo.Pfeiffer gjorde blant annet en stor innstats ved å undersøke historien om den kunstneriske skildring av Kristus-skikkelsen skildringen og tok i denne sammenheng også intensivt for seg likkledet i Torino, , Veronica-bildet og Manoppello-sløret. Oppdagelsen av Veronica-bildet i hans identifikasjon av Manoppello-sløret med sløret til det tapte hellige svetteduk fra Jerusalem, som forsvant fra Peterskirken den 6. mai 1527 ved begynnelsen av Sacco di Roma, tilskrives ham.Fra 1999 til 2004 var han rådgiver for Den pavelige kommisjon for kirkens kulturelle aev. Siden 2019 bodde han i jesuittenes seniorkommunitet Peter-Faber-Haus i Berlin-Kladow, der han døde i november 2021 som et resultat av covid-19-sykdom.


== Skrifter ==
Zur Ikonographie von Raffaels Disputa. Egidio da Viterbo und die christlich-platonische Konzeption der Stanza della Segnatura (= Miscellanea historiae pontificiae 37). Rom 1975 (zugl. Basel, Diss. phil. 1973).
Gottes Wort im Bild. Das Christusbild in der Kunst. München/Zürich/Wien 1986.
mit Werner Bulst: Das Turiner Grabtuch und das Christusbild. Bd. 1: Das Grabtuch, Forschungsberichte und Untersuchungen. Frankfurt/Main 1987.
mit Werner Bulst: Das Turiner Grabtuch und das Christusbild. Bd. 2: Das Grabtuch, der Schleier von Manoppello und ihre Wirkungsgeschichte in der Kunst. Frankfurt/Main 1991.
Die römische Veronika. In: Grenzgebiete der Wissenschaft (Resch, Innsbruck) 49/3 (2000), S. 225–240.
Il volto santo di Manoppello. Pescara 2000 (mit weiteren Beiträgen von Blandina Paschalis Schlömer und Adriano Ghisetti Giavarina).
Die Sixtinische Kapelle neu entdeckt. Belser, Stuttgart 2007, ISBN 978-3-7630-2488-9


== Referanser ==
Heinrich Pfeiffer

Heinrich Pfeiffer er navnet til flere personer:

Den tyske cistercienser, predikant og anfører under den tyske bondekrigen, Heinrich Pfeiffer (død 1525),
Den tyske vitenskapsmanager Heinrich Pfeiffer (1927–2016),
den tyske jesuitt og kunsthistoriker pater Heinrich Pfeiffer (1939-2021)eller

Heinrich Pfeifer (1905–1949), medarbeider i de tyske hemmelige tjenester
Johan P. Sand

Johan Peter Sand (1843–1921) var en norsk lærer og folkeminnesamler fra Selbu.


== Liv ==
Han var født på en husmannsplass i Langstein i Stjørdal i en fattig familie. Som ung viste han gode evner til å lære og fikk lånt penger av slektninger til å utdanne seg til skolelærer ved lærerseminaret. Fra 1866 var han lærer i skolekretsene Mosletta og Kolset i Selbu, hvor han levde i temmelig beskjedne kår på fem mål jord som kommunen hadde skaffet ham.
Utenom lærergjerningen gjorde Sand et stort arbeid med å samle inn bygdesagn fra Selbu. Sagnene ble trykt i samlingene Segner fraa Bygdom II (utgitt på Det norske Samlaget i 1872) og Svensken i Selbu og Tydalen (1898). Disse samlingene er utgitt på selbyggmål og inneholder det meste som er bevart av sagn i Selbu.


== Litteratur ==
Selbu i fortid og nåtid. Kommunen. 1977. s. 176. ISBN 8271750232.
Gaslighting

Gaslighting er løst definert som å få noen til å stille spørsmål ved sin egen virkelighet. Blant forslag til norsk begrep for dette er foreslått realitetsmanipulasjon, realitetsvridning eller tvilsterror.Begrepet kan også brukes til å beskrive en person (en «gaslighter») som presenterer en falsk fortelling til en annen person eller gruppe for å få disse til å tvile på egne oppfatninger og bli desorientert eller stresset. Vanligvis er denne dynamikken bare mulig når objektet er sårbart, for eksempel ved skjev maktbalanse, eller når offeret er redd for tapene forbundet med å utfordre den falske fortellingen. Gaslighting er ikke nødvendigvis skadelig eller tilsiktet, selv om det i noen tilfeller er det.


== Etymologi ==

Begrepet er avledet fra filmen Gaslight, fra 1944, som er en historie om en mann som bruker lureri for å overbevise sin kone om at hun er mentalt uvel i den hensikt å stjele fra henne.


== Referanser ==
Skihpajohka (Utsjok)

Skihpajohka (nordsamisk) er ei elv i Utsjok kommune i Lappland i Finland. Den er ei sideelv til Luossajohka i Polmakvassdraget. Den renner fra Skihpajávri mot nordvest til samløpet med Luossajohka fire kilometer sørøst for Arola. Oppstrøms fra Skihpajávri kalles elva Čuomasjohka, som har utspring på vestsida av fjellet Golmmešoaivi, like ved riksgrensa mot Norge.


== Referanser ==
Johannes Theodor Suhr

Johannes Theodor Suhr (født 24. januar 1896 i Nyborg i Danmark; død 10. mars 1997 i Aabenraa) var en dansk benediktiner og fra 1938 ril 1964 katolsk biskop av København.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Johannes Theodor Suhr var sønn av godseier Carl Emil Suhr og hans hustru Laura Marie Miller. Han studerte landbruk og arbeidet etter første verdenskrig i noen år som bonde i Argentina. I 1926 konverterte han til den katolske kirke. Den 10. februar 1928 trådte han inn i benediktinerabbediet Clerf (Luxembourg).


=== Prest, biskop ===
Den 1. april 1933 ble han presteviet. I 1935 ble han prior for benediktinerabbediet San Girolamo in Urbe i Roma.
Den 13. desember 1938 utnevnte pave Pius XI han til apostolisk vikar for Danmark og til titularbiskop av Balecium. Han ble bispeviet av kardinal Pietro Fumasoni Biondi, prefekt for Kongregasjonen for Troens utbredelse den 15. januar 1939; medkonsektatorer var samme kongregasjoons sekretær, erkebiskop Celso Costantini, og erkeabbeden av Montecassino, Gregorio Diamare.
Da København ble elevert til bispedømme den 29. april 1953 av pave Pius XII, ble biskop Suhr den første ordinær biskop der.
I 1960 ble han kalt til forberedelseskommisjonen før det andre vatikankonsil. Han deltok etterpå under konsilets alle fire sesjoner (1962-1965).Den 6. oktober 1964 innvilget pave Paul VI hans helsebetingede avskjedssøknad og utnevnte ham til titulærerekebiskop av Apisa Maius. På tross av sin avgang med henvisning til dårlig helbred døde Suhr 101 år gammel i 1997.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
Kardinal Serafino Vannutelli (1834-1915) *1869
Kardinal Domenico Serafini (1852-1918) *1900
Kardinal Pietro Fumasoni Biondi (1872-1960) *1916
Biskop Johannes Theodor Suhr (1896-1997) *1939


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Profil hos catholic-hierarchy.org
Edrotini

Edrotini er en gruppe av skyggebiller der de fleste av artene er knyttet til tørre miljøer.


== Utseende ==
Middelsstore (ofte ca. 5-10 millimeter), bredt ovale til avlange, rødbrune til svarte skyggebiller. Antennene er trådformede.


== Levevis ==
Disse billene har et svært tykt og nokså vanntett hudpanser, og er derfor godt skikket til å overleve under svært tørre vilkår - de fleste lever i ørkener og halvørkener.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Amerika inkludert Galápagosøyene. Det forekommer én slekt i Asia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Gruppen (infraorden) Cucujiformia
Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea Latreille, 1802
Familien skyggebiller, Tenebrionidae Latreille, 1802
Underfamilien Pimeliinae 
Stammen Edrotini Lacordaire, 1859
Slekten Armalia Casey, 1907
Slekten Arthroconus Solier, 1851
Slekten Ascelosodis Redtenbacher, 1868  - Asia, eneste slekt i den Gamle verden
Slekten Auchmobius Leconte, 1851
Slekten Chilometopon Horn, 1874
Slekten Cryptadius Leconte, 1851
Slekten Ditaphronotus Casey, 1907
Slekten Edrotes Leconte, 1851
Slekten Emmenastrichus Horn, 1894
Slekten Emmenides Casey, 1907
Slekten Eremocantor Smith & Wirth, 2016
Slekten Eschatomoxys Blaisdell, 1935
Slekten Eurymetopon Eschscholtz, 1831
Slekten Falsoarthroconus Kaszab, 1978
Slekten Garridoa Marcuzzi, 1985
Slekten Hylithus Guérin-Méneville, 1834
Slekten Hylocrinus Casey, 1907
Slekten Kocakia Kaszab, 1985
Slekten Koneus Giraldo-Mendoza & Flores, 2019
Slekten Melanastus Casey, 1907
Slekten Mencheres Champion, 1884
Slekten Mesabates Champion, 1884
Slekten Mesabatodes Casey, 1907
Slekten Metoponium Casey, 1907
Slekten Micrarmalia Casey, 1907
Slekten Micromes Casey, 1907
Slekten Orthostibia Blaisdell, 1923
Slekten Oxygonodera Casey, 1907
Slekten Pachacamacius Flores & Giraldo-Mendoza, 2019
Slekten Paraguania Marcuzzi, 1953
Slekten Pescennius Champion, 1884
Slekten Pimeliopsis Champion, 1892
Slekten Posides Champion, 1884
Slekten Prohylithus Kaszab, 1964
Slekten Sechuranus Flores & Giraldo-Mendoza, 2019
Slekten Soemias Champion, 1884
Slekten Steriphanides Casey, 1907
Slekten Steriphanus Casey, 1907
Slekten Stibia Horn, 1870
Slekten Stictodera Casey, 1907
Slekten Stomion G.R. Waterhouse, 1845
Slekten Telabis Casey, 1890
Slekten Telaponium Blaisdell, 1923
Slekten Texaponium Thomas, 1984
Slekten Tlascalinus Casey, 1907
Slekten Trichiotes Casey, 1907
Slekten Trientoma Solier, 1835
Slekten Trimytantron Ardoin, 1977
Slekten Trimytis Leconte, 1851
Slekten Triorophus LeCconte, 1851
Slekten Triphalopsis Blaisdell, 1923
Slekten Triphalopsoides Doyen, 1990
Slekten Triphalus LeConte, 1866
Slekten Troglogeneion Aalbu, 1985
Slekten Vizcainyx Aalbu & Smith, 2020


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter [1]
(en) Edrotini i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Edrotini hos Fossilworks 
(en) Kategori:Edrotini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Edrotini – detaljert informasjon på Wikispecies
Elenophorini

Elenophorini er en gruppe av skyggebiller der de fleste av artene er knyttet til tørre miljøer.


== Utseende ==
Middelsstore, langbeinte, litt edderkopplignende skyggebiller.


== Levevis ==
Disse billene har et svært tykt og nokså vanntett hudpanser, og er derfor godt skikket til å overleve under svært tørre vilkår - de fleste lever i ørkener og halvørkener. D


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i tørre områder i Middelhavsområdet og det sørvestlige Sør-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Gruppen (infraorden) Cucujiformia
Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea Latreille, 1802
Familien skyggebiller, Tenebrionidae Latreille, 1802
Underfamilien Pimeliinae 
Stammen Elenophorini Solier, 1837
Slekten Ammophorus Guérin-Méneville, 1830 - 3 arter, Sør-Amerika
Slekten Leptoderis Billberg, 1820 (=Elenophorus Dejean, 1821) - 6 arter, Sør-Europa
Slekten Megelenophorus Gebien, 1910 - én art, Peru og Argentina
Slekten Psammetichus Latreille, 1829 - 11 arter, Chile


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Elenophorini hos Fauna Europaea 
(en) Kategori:Elenophorini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Elenophorini – detaljert informasjon på Wikispecies
Epitragini

Epitragini er en gruppe av skyggebiller der de fleste av artene er knyttet til tørre miljøer.


== Utseende ==
Middelsstore (gjerne ca. 10 millimeter), avlangt-ovale, mørke skyggebiller. Kroppen er ofte mer eller mindre kledt med lyse, hårlignende skjell.


== Levevis ==
Disse billene har et svært tykt og nokså vanntett hudpanser, og er derfor godt skikket til å overleve under svært tørre vilkår - de fleste lever i ørkener og halvørkener.


== Utbredelse ==
De fleste artene lever i den neotropiske økosonen, men noen går nord til det sørlige Nord-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Gruppen (infraorden) Cucujiformia
Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea Latreille, 1802
Familien skyggebiller, Tenebrionidae Latreille, 1802
Underfamilien Pimeliinae 
Stammen Epitragini Blanchard, 1845
Slekten Aspidolobus Redtenbacher,1868
Slekten Bothrotes Casey, 1907
Slekten Conoecus Horn, 1885
Slekten Cyrtomius Casey, 1907
Slekten Derosphaerius Westwood, 1881
Slekten Ecnomosternum Gebien, 1928
Slekten Epitragella Kulzer, 1958
Slekten Epitragodes Casey, 1890
Slekten Epitragopsis Casey, 1907
Slekten Epitragosoma Brown & Triplehorn, 2002
Slekten Epitragus Latreille, 1802
Slekten Epitrichia Gebler, 1859
Slekten Eunotiodes Casey, 1907
Slekten Geoborus Blanchard, 1843
Slekten Hemasodes Casey, 1907
Slekten Himatismus Erichson, 1843
Slekten Hypselops Solier, 1851
Slekten Kaszabus Freude, 1967
Slekten Lobometopon Casey, 1907
Slekten Metopoloba Casey, 1907
Slekten Nyctopetus Guérin-Méneville, 1830
Slekten Omopheres Casey, 1907
Slekten Ortheolus Casey, 1907
Slekten Parepitragus Casey, 1907
Slekten Pechalius Casey, 1907
Slekten Pectinepitragus Pic, 1927
Slekten Penaus Freude, 1968
Slekten Phegoneus Casey, 1907
Slekten Phitophilus Guérin-Méneville, 1831
Slekten Polemiotus Casey, 1907
Slekten Pseudortheolus Freude, 1968
Slekten Pseudothinobatis Bouchard & Bousquet, 2021
Slekten Schoenicus LeConte, 1866
Slekten Stictodere Gebien, 1928
Slekten Tapinocomus Gebien, 1928
Slekten Tydeolus Champion, 1884


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
bugguide.net - utbredelsesdatabase over nordamerikanske insekter [1]
(en) Epitragini hos Fauna Europaea 
(en) Kategori:Epitragini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Epitragini – detaljert informasjon på Wikispecies
Čuomasjohka

Čuomasjohka (nordsamisk) er ei elv i Utsjok kommune i Lappland i Finland. Den er ei tilløpselv til Skihpajávri, og er en del av Polmakvassdraget. Den har utspring på vestsida av fjellet Golmmešoaivi, like ved riksgrensa mot Norge.


== Referanser ==
Diamond League 2022

Diamond League 2022 var 2022-utgaven av friidrettsturneringen Diamond League, som ble etablert i 2010. Diamond League blir organisert av World Athletics og startet i mai i Doha og ble avsluttet med finale i Zürich i september.De to konkurransen i Kina ble avlyst grunnet koronapandemien. Et stevne i Polen ble arrangert istedenfor.


== Konkurranseformat ==
Et nytt poengsystem ble innført i 2017. De åtte beste i hver øvelse i hvert Diamond League-stevne får poeng (8–7–6–5–4–3–2–1), gjennom de 13 første stevnene. Disse poengene brukes til å bestemme hvilke utøvere som blir kvalifisert for finalen, som arrangeres i Zürich i 2022. Utøveren som vinner en øvelse i finalen vinner denne øvelsen i Diamond League for sesongen. Vinneren mottar et trofé, 30.000 USD i premiepenger og en plass i kommende VM i friidrett.


== Kalender ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 2022 World Athletics Diamond League – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Skihpajávri

Skihpajávri er en innsjø i Utsjok kommune i landskapet Lappland i Finland. Innsjøen ligger 186,2 meter over havet og har et areal på 0,46 km². Skihpajávri er utspring for Skihpajohka, og er en del av Polmakvassdraget.
Innsjøen ligger innenfor Kaldoaivi ødemarksområde.


== Referanser ==
Evaniosomini

Evaniosomini er en artsrik gruppe av biller der de fleste av artene er knyttet til tørre miljøer.


== Utseende ==
Middelsstore, avlange, brunlige til svarte skyggebiller med trådformede antenner. Noen har metallglans og kan overflatisk minne om løpebiller.


== Levevis ==
I alle fall noen av artene kan finnes ved råtnende kadavere i tørre områder, gjerne områder med sparsom vegetasjon i randsonen av ørkener.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i det vestlige Sør-Amerika og også i Namibia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Gruppen (infraorden) Cucujiformia
Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea Latreille, 1802
Familien skyggebiller, Tenebrionidae Latreille, 1802
Underfamilien Pimeliinae 
Stammen Evaniosomini Lacordaire, 1859
Slekten Achanius Erichson, 1847
Slekten Aryenis Bates, 1868
Slekten Chorasmius Bates, 1868
Slekten Evaniosomus Guérin-Méneville, 1834
Slekten Evalina Thomson, 1860
Slekten Evaniosomus Guerin-Méneville, 1834
Slekten Melaphorus Guerin-Méneville, 1834
Slekten Oppenheimeria Koch, 1952  - eneste slekt i den Gamle verden, Namibia
Slekten Vaniosus Kulzer, 1956


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Evaniosomini – detaljert informasjon på Wikispecies
Placido della Marra

Placido della Marra (født i 1560 i Napoli, død 2. desember 1620 i Melfi) var en italiensk katolsk prelat som var biskop av Melfi e Rapolla (1595–1620) og apostolisk nuntius til Keiseren (1612–1616).


== Biografi ==
Placido della Marra var født i Napoli Den 6. mars 1595 ble han under pave Klemens VIII utnevnt til biskop av Melfi og Rapolla. Han ble bispeviet 2. april 1595 av Giulio Antonio Santorio, kardinalprest av Santa Maria in Trastevere, med Flaminio Filonardi, biskop av Aquino, og Leonard Abel, titulærbiskop av Sidon, som medkonsekrerende.Den 21. juli 1612 ble han under pave Paul Vs pontifikat sendt som pavelig nuntius Ungarn og så til Keiseren, der han hadde virke til han bad om å få slutte og fikk dette invilget den 25. august 1616. Han var biskop av Melfi e Rapolla til sin død 2. desember 1620. Som biskop var han hovedkonsekrerende biskop av Melchior Klesl, biskop av Wien, og medkonsekrerende av Bartolomeo Cesi av Conza.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Placido della Marra (1560-1620) *1595


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Cheney, David M. «Diocese of Melfi-Rapolla-Venosa». Besøkt 16. juni 2018.  (for Chronology of Bishops)
Chow, Gabriel. «Diocese of Melfi-Rapolla-Venosa (Italy)». Besøkt 16. juni 2018.  (for Chronology of Bishops)
Cheney, David M. «Nunciature to Emperor (Germany)». Besøkt 16. juni 2018.  (for Chronology of Bishops)
Maʻafu Tukuiʻaulahi

Maʻafu Tukuiʻaulahi (født 1. juli 1955, død 12. desember 2021) var en tongansk politiker, militæroffiser og adelig.


== Biografi ==
Maʻafu Tukuiʻaulahi ble født 1. juli 1955 og var sønn av Ma’afu Tukui’aulahi. I 1975 begynte han tjeneste i Tongas forsvar og senere samme år ble han troppsjef i den kongelige livgarden.
I 2020 ble han visestatsminister på Tonga og hadde dette vervet fram til sin død. Han døde i Auckland på New Zealand 12. desember 2021.


== Referanser ==
Warhorse Studios

Warhorse Studios er et tsjekkisk dataspillselskap basert i Praha. Det ble grunnlagt i 2011 av Dan Vávra og Martin Klima, og produserte spillet Kingdom Come: Deliverance som kom i februar 2018.


== Historie ==
Warhorse Studios ble grunnlagt 25 juli 2011 av Dan Vávra og Martin Klima, to veteraner i bransjen som til sammen hadde arbeidet med spill som Mafia, Mafia II, Arma, Arma II, UFO: Aftermath, og Hidden & Dangerous. Selskapets første prosjekt Kingdom Come: Deliverance som ble solgt i over 500000 eksemplarer de første to dagene, over 1 million første to ukene og 3 millioner, samt 1,5 millioner DLC'er innen 2020.13. februar 2019 ble selskapet solgt til THQ Nordic og Koch Media for 33,2 milloner euro. Selskapet omsatte i 2018 for 42,8 millioner euro.  I august 2019 hadde selskapet 131 ansatte. I 2021 var mer enn 180 ansatt i selskapet. 


== Annet ==
Selskapet laget en 98min lang dokumentarfilm om utviklingen av Kingdom Come: Deliverance i 2018.


== Utgitte spill ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Falsomycterini

Falsomycterini er en gruppe av skyggebiller der de fleste av artene er knyttet til tørre miljøer.


== Utseende ==


== Levevis ==
Disse billene har et svært tykt og nokså vanntett hudpanser, og er derfor godt skikket til å overleve under svært tørre vilkår - de fleste lever i ørkener og halvørkener.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i den neotropiske økosonen.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Gruppen (infraorden) Cucujiformia
Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea Latreille, 1802
Familien skyggebiller, Tenebrionidae Latreille, 1802
Underfamilien Pimeliinae 
Stammen Falsomycterini Gebien, 1910
Slekten Falsomycterus Pic, 1907
Falsomycterus brevepubens Pic, 1935
Falsomycterus diversipes Pic, 1907
Falsomycterus notaticollis Pic, 1933
Falsomycterus obscuricolor Pic, 1911
Falsomycterus rufipennis Pic, 1907
Slekten Pteroctenus Kirsch, 1866
Pteroctenus catharinae Kaszab, 1981
Pteroctenus pexus Kirsch, 1866


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Falsomycterini – detaljert informasjon på Wikispecies