jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Clitenososia

Clitenososia er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Det er kjent 4 arter.


== Utseende ==
Middelsstore (gjerne ca. 8-13 millimeter), avlangt-ovale, litt matt skinnende metallisk fargede bladbiller, kan også være brungule. Oversiden er kraftig punktert og fint hårete. Antennene er noe fortykkede mot spissen, mindre enn halve kroppslengden. Pronotum er trapesformet, dekkvingene noe utvidet bakover. Hele oversiden er gjerne svært tett punktert.


== Levevis ==
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.


== Utbredelse ==
Slekten er spredt utbredt i Afrika (én art hver i Sør-Afrika, Kenya, Elfenbeinskysten og Togo).


== Systematisk inndeling ==

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
familien  bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
underfamilien trådbladbiller, Galerucinae Latreille, 1802
stamme Galerucini
slekten Clitenososia Laboissiere, 1931
Clitenososia flava Laboissiere, 1940
Clitenososia fulva (Laboissiere, 1922)
Clitenososia maculicollis Laboissiere, 1931
Clitenososia vazquezi Beenen, 2014


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Clitenososia i Encyclopedia of Life 
(en) Clitenososia i Global Biodiversity Information Facility
Sverre E. Kjeldsen

Sverre Erik Kjeldsen (født 1953) er en norsk kardiolog, overlege og professor.
Kjeldsen er utdannet ved Universitetet i Oslo med doktorgrad i indremedisin og kardiologi. Han er professor ved UiO og overlege ved Oslo Universitetssykehus.I 2004 ble Kjeldsen klaget inn for Rådet for legeetikk fordi han i en artikkel i Dagbladet hadde uttalt at det å gi legemiddelen tiazid til blodtrykkspasienter tilsvarte å ta livet av dem rottegift.I 2013 ble han tildelt Hjerteprisen av Nasjonalforeningen for folkehelsen. Det var Kong Harald som stod for overrekkelsen av prisen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Sverre E. Kjeldsen i Scholia
Derospidea

Derospidea er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Det er kjent 3 arter.


== Utseende ==
Middelsstore, avlange, matte, gule og svarte bladbiller. Hode og pronotum er gule, kan ha svarte flekker, dekkvingene svarte med gule tegninger.


== Levevis ==
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere. De lever på planter i familien Rutaceae inkludert sitrus-trær.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Nord-Amerika og Mexico.


== Systematisk inndeling ==

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
familien  bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
underfamilien trådbladbiller, Galerucinae Latreille, 1802
stamme Galerucini
slekten Derospidea Blake, 1931
Derospidea brevicollis (LeConte, 1865)
Derospidea cyaneomacula (Jacoby, 1886)
Derospidea ornata (Schaeffer, 1905)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter
(en) Derospidea i Encyclopedia of Life 
(en) Derospidea i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Derospidea hos ITIS 
(en) Derospidea hos NCBI 
(en) Kategori:Derospidea – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Derospidea – detaljert informasjon på Wikispecies
Doryidomorpha

Doryidomorpha er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Det er kjent 7 arter .


== Utseende ==
Middelsstore (ca. 10 millimeter), brede, svarte bladbiller med gulaktige dekkvinger. Antennene er nesten så lange som kroppen.


== Levevis ==
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere, ofte på busker og trær. Noen av artene kan opptre i store mengder og snauspise vertsplantene i enkelte år. De voksne billene flyr godt og kan forflytte seg over betydelige avstander.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Asia (Kina, Thailand).


== Systematisk inndeling ==

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
familien  bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
underfamilien Trådbladbiller, Galerucinae Latreille, 1802
stammen Hylaspini Chapuis, 1875
Slekten Doryidomorpha Laboissiere, 1931
Doryidomorpha frontalis Laboissiere, 1931
Doryidomorpha fulva (Laboissiere, 1931)
Doryidomorpha nigricollis Medvedev, 2007
Doryidomorpha nigripennis (Laboissiere, 1931)
Doryidomorpha pilifrons Laboissiere, 1931
Doryidomorpha souyrisi (Laboissiere, 1931)
Doryidomorpha variabilis (Laboissiere, 1931)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Doryidomorpha i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Doryidomorpha hos NCBI 
Doryidomorpha – detaljert informasjon på Wikispecies
Leif Nicolaysen

Leif Peder Nicolaysen ("Nico") (født 9. august 1934, død 19. februar 2009) var en norsk fotballspiller. Han fikk 315 kamper for Viking Fotballklubb i perioden 1952–1965. Nicolaysen spilte venstre back, og opplevde å bli seriemester i 1958, og deretter norgesmester i 1959. Dessuten fikk han to kamper på B-landslaget.  Han huskes som en kontant og taklingssterk spiller som var en sterk bidragsyter til Vikings suksess i slutten av 50-tallet.


== Kilder ==
Arne Brustad: AKTIVE FOTBALLSPILLERE, 1953
Stavanger Aftenblad: Minneord 28. februar 2009
viking-fk.no
Elias Steen-Olsen

Elias Johan Steen-Olsen (født 8. januar 1892 i Bergen, død 1966) var en norsk advokat og dramatiker.


== Liv ==
Han var sønn av bakermester Elias Olsen Steen og Ingeborg Hopland. Etter examen artium i 1915 tok han juridisk embetseksamen i 1920 og hadde eget advokatkontor i Bergen fra 1921. Han ble utnevnt til høyesterettsadvokat i 1952.
Steen-Olsen var en av stifterne av Studentersamfunnet i Bergen og av Norsk Studentsamband. Han interesserte seg for teater og skrev selv skuespillene Døden og kjærligheten og Den evig lengsel, som ble oppført på Den Nationale Scene på 1930-tallet. I 1931 arrangerte han festspill i Håkonshallen sammen med teaterregissøren Stein Bugge. På 1960-tallet utga han et verk om Verdens maktfulleste ideer i to bind.
Steen-Olsen var en sentral personlighet i det bergenske kunstlivet på 1930-tallet. Ifølge Kjartan Fløgstad ble det sagt om Steen-Olsen at han var «ein endå større ven av kunstnarar enn av kunsten». En av kunstnerne han hjalp økonomisk var dikteren Claes Gill, som en tid bodde i Bergen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Medlemmer av Den norske advokatforening. Den norske advokatforening. 1966. 
Fløgstad, Kjartan (1994). Portrett av eit magisk liv. Oslo: Aschehoug. ISBN 8203260012.
Sophie Mathiou

Sophie Mathiou (født 5. februar 2002) er en italiensk alpinist, som representerer klubben C.S. Carabinieri.


== Idrettskarriere ==


=== Sesongen 2018/19 ===
Mathiou deltok i sitt første FIS-renn i november 2018, i Solda i Italia, der hun kom på 38.-plass i storslalåm. Hun deltok i Vinter-EYOF 2019 (European Youth Olympic Festival) i Bosnia-Hercegovina, og kom der på ellevteplass i slalåm, men kjørte ut i storslalåm. Under det italienske juniormesterskapet i alpint 2019 (U22) kom hun på niendeplass i parallellslalåm og 16.-plass i storslalåm, og under det italienske juniormesterskapet for U19 senere i mars vant hun slalåm, og kom på femteplass i parallellslalåm og sjuendeplass i storslalåm. Hun deltok også i Italiensk mesterskap i alpint 2019, og kom der på 41.-plass i super-G og 17.-plass i kombinasjonen.


=== Sesongen 2019/20 ===
Hun deltok i alpint under Vinter-OL for ungdom 2020. Der kom hun på 12.-plass i super-G, der Amelie Klopfenstein fra Sveits vant. I kombinasjonen kom hun på femteplass. I storslalåm kom hun på niendeplass, og i slalåm kjørte hun ut. Hun deltok også i parallellslalåm for mikslag, der hun deltok sammen med Marco Abbruzzese, disse endte på 13.-plass etter at de tapte åttendedelsfinalen mot Finland.


=== Sesongen 2020/21 ===
I junior-VM 2021 i Bansko tok han gull i slalåm.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sophie Mathiou – Olympedia 
(en) Sophie Mathiou – FIS (alpint) 
(en) Sophie Mathiou – TheSports.org 
(en) Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020 Arkivert 19. mars 2020 hos Wayback Machine.
Lidija Selikhova

Lidija Matvejevna Selikhova (født 19. mars 1922 i Petrograd siden 1991 kjent som St. Petersburg, død 7. februar 2003) var en russisk skøyteløper som i 1940- og i 1950-årene deltok i nasjonale og internasjonale konkurranser i hurtigløp på skøyter og representerte Sovjetunionen.


== Personlige rekorder ==


=== Verdensrekorder ===
Liste over verdensrekordnoteringer gjort av Lidija Selikhova.


== Internasjonale mesterskap ==
Allround-VM på skøyter deltatt i åtte ganger

Åbo 1948, Kongsberg 1949, Karleby 1952, Lillehammer 1953, Östersund 1954, Kuopio 1955, Kvarnsveden 1956 og i Imatra 1957.Beste resultat verdensmester, gullmedalje og 1.-plass sammenlagt både i Karleby 1952 og i Östersund 1954.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lidija Selikhova – Speedskatingbase.eu 
(en) Lidija Selikhova – SpeedSkatingNews.info 
(en) Lidija Selikhova – SpeedSkatingStats.com 
(en) Lidija Selikhova – TheSports.org 
(en) Lidija Selikhova på www.ISU.html.infostradasports.com sine nettsider.
(ru) Lidija Selikhova på www.infosport.ru
«Конькобежцы России и СССР. Лидия Селихова» [Skøyteløpere for Russland og Sovjetunionen. Lidija Selikhova.] (russisk). speedskating.ru. Arkivert fra originalen 19. mars 2020. Besøkt 20. mars 2020.
Spannkjede

Spannkjede, også kalt bøtterekke, er en metode for å transportere flytende eller faste gjenstander fra en (vanligvis) stasjonær person til neste. Navnet på metoden kommer fra eksemplet hvor man sender bøtter med vann fra en vannkilde til et brannsted eller en pumpe, ved slukking av brann. Personene står da gjerne om hverandre med en avstand på omtrent en meter, og det sendes fulle bøtter den ene veien og tomme bøtter den andre.
Spannkjedeprinsippet ble også brukt for å transportere murstein under riving og rydding i ruiner i Tyskland etter andre verdenskrig. Når sandsekker brukes for å bygge flombarrierer pleier man gjerne å bruke den samme måten ved flytting av de fylte sekkene mellom transportmiddelet og stedet sekkene skal brukes. Spannkjedeprinsippet brukes også i gravemaskintypen kalt paternosterverk.


== Historie ==
Spannkjede var en viktig metode for brannslokking før man fant opp håndopererte brannpumper, men også med disse første pumpene måtte man bruke spannkjede for å fylle opp tanken til brannpumpen. Spannkjeder ble dermed brukt helt frem til man fikk sentral vannforsyning og brannhydranter, eller maskinell pumping direkte fra vannkilde. Spannkjeder brukes fortsatt som teknikk for å flytte gods i situasjoner hvor det ellers er krevende å gjennomføre flytting av for eksempel vann, forsyninger, med mer. Metoden krever imidlertid ofte veldig mange deltakere for å kunne dekke avstanden.


== Verdensrekord ==
Verdensrekorden for lengste spannkjede ble satt 23 juli 2011 i Pfullingen i Tyskland under 40-årsjubileet til den lokale ungdomsbrannbrigaden. 5239 deltakere transporterte total 869.2 liter vann over en avstand på 4589.75 meter.


== Som en metafor ==
Spannkjeder brukes ofte innen teknologi som en forklaringsmodell, for eksemepl for å beskrive virkemåten til en CCD-sensor. Spannkjedeprinsippet var også en inspirasjon for BBD-sensorer (Bucked Brigade Device).
Spannkjede kan også brukes som metode for plukking av ordrer i distribusjonssentre. Da vil kundens ordre sendt fra en ansatt til den neste. Når sistemann i linjen har pakket ferdig en ordre går de tilbake i rekken og får rollen som nest-sistemann til å plukke, og så videre, inntil det er deres tur til å gå for å plukke en ny bestilling. Lignende idéer finnes også for produksjonslinjer.


== Se også ==
Elektrontransportkjeden
Manngard


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
KLM sketsj: Vår ære og vår vannmakt, marinen demonstrerer "fjordflytting" med spannkjede for å forvirre fienden
Sigurd Wold

Sigurd Wold, egentlig Vold, (født 1. november 1932, død 25. oktober 2000) var en norsk fotballspiller som spilte 272 kamper for Viking Fotballklubb i perioden 1956–1966. Han kom opprinnelig fra Idrettslaget Odin, og gikk til Buøy i januar 1954, før ferden gikk videre til Viking i januar 1956. I 1958 ble han seriemester, og i 1959 ble han også norgesmester. I 1961 fikk han også én kamp på B-landslaget - mot Sverige (0-3) på Stavanger Stadion - med 10 000 tilskuere på tribunen. Hans posisjon på banen var venstre half.


== Referanser ==


== Kilder ==
Arne Brustad: AKTIVE FOTBALLSPILLERE, 1953
Stavanger Aftenblad: Omtale 31. oktober 1992
viking-fk.no


== Eksterne lenker ==
(en) Sigurd Wold – FootballDatabase.eu
Valdemar Dalquist

Valdemar Dalquist (født 23. september 1888 i Ås församling i Sverige, død 20. januar 1937 i Stockholm i Sverige) var en svensk skuespiller, sanger, forfatter og regissør.


== Filmer (utvalg) ==
1922 – Luffar-Petter
1923 – Gamla gatans karneval
1930 – Kronans kavaljerer
1931 – Trøtte Teodor (Trötte Teodor)
1931 – Brokiga blad
1933 – Kjærlighet og dynamitt (Kärlek och dynamit)
1933 – Hemslavinnor
1933 – Flickan från varuhuset
1934 – Atlantäventyret
1935 – Munkbrogreven
1936 – Annonsera


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Valdemar Dalquist på Internet Movie Database 
(sv) Valdemar Dalquist i Svensk Filmdatabas 
(fr) Valdemar Dalquist på Allociné 
(en) Valdemar Dalquist hos The Movie Database
Bellan Roos

Tyra Isabella «Bellan» Roos (født 25. mai 1901 i Nynäshamn i Sverige, død 8. april 1990 i Stockholm i Sverige) var en svensk skuespiller.


== Filmer (utvalg) ==
1935 – Ebberöds bank
1936 – Eventyret (Äventyret)
1940 – Vi tre
1943 – Tåg 56
1950 – Frökens första barn
1950 – Anderssonskans Kalle
1956 – Sjunde himlen
1957 – Mamma tar semester
1957 – Lille Fridolf blir morfar
1958 – Den store amatören
1958 – Mannekeng i rødt (Mannekäng i rött)
1959 – Ryttere i blått (Ryttare i blått)
1961 – Ljuvlig är sommarnatten
1967 – Hugo och Josefin
1967 – Gumman som blev liten som en tesked (TV-serie)
1976 – Mannen på taket
1976 – Mina drömmars stad


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bellan Roos på Internet Movie Database 
(sv) Bellan Roos i Svensk Filmdatabas 
(en) Bellan Roos hos The Movie Database
Vittorio Gregotti

Vittorio Gregotti (født 10. august 1927 i Novara i Piemonte, død 15. mars 2020 i Milano) var en italiensk arkitekt. Han var sjef for arkitektkontoret Gregotti Associati, som blant annet tegnet Centro Cultural de Belém i Lisboa og operateatret Teatro degli Arcimboldi i Milano, samt universitetsbygninger, som eksempelvis campus for Universitetet i Calabria. Hans arkitektkontor var også ansvarlig for renoveringen av Olympiastadion i Barcelona foran de olympiske sommerlekene i 1992.
Gregotti døde av covid-19.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
New Town

New Town er et område i det sentrale Edinburgh, som er hovedstaden i Skottland. Området blir ofte betraktet som et mesterverk innen byplanlegning, og det ble sammen med Old Town oppført på UNESCOS verdensarvliste i 1995.Området ble oppført i flere faser fra 1767 til omkring 1850, og det er fortsatt bevart en stor del av nyklassisistiske og georgianske arkitekturen. Den mest berømte gaten er Princes Street, som ligger opp mot Edinburgh Castle og Old Town overfor den nå forsvunne Nor Loch.


== Referanser ==
Margit Rogne

Margit Nørbech Rogne (født Hübert 2. januar 1894 i Kristiansand, død 7. desember 1990) var en norsk pedagog, forfatter og oversetter. Hun skrev flere lærebøker i tysk, og var i 1953-1964 rektor ved Berles skole.


== Familie ==
Margit Rogne var datter av skipsfører Bjørn Hjalmar Hübert (1861-1901) og Helga Henriette Karoline Nørbech (1861-1930). Hun ble 2. mai 1931 gift med lektor Anders Rogne. Hun må ikke forveksles med sin eldre navnesøster, læreren Margit Øverbø Rogne (f. 1887).


== Liv og virke ==
Hun tok i 1913 examen artium på latinlinjen, og språkhistorisk embedseksamen (cand. philol.) i 1921 med historie som hovedfag. I 1922 tok hun pedagogisk eksamen, og gjennomførte en studiereise til Tyskland, Belgia, Frankrike, Sverige og Danmark.
Hun var i perioden 1915-1919 timelærer og vikar ved ulike høyere skoler i Kristiania. I perioden 1919-1925 var hun lærer ved Sankthanshaugen gymnas. Hun var lektor ved Vestheim skole i 1924-1931 og ved Berles skole i 1931-1935. Hun vendte tilbake som lektor ved Vestheim i 1935, og fra 1937 var hun også skolens inspektrise. I 1953 ble hun rektor ved Berles skole, en stilling hun beholdt til 1964.Hun var styremedlem i Filologisk Forening i 1915, og i Oslo krets av Filologenes og realistenes Landsforening fra 1935, hvor hun fra 1937 var viseformann. I periodene 1940-1942 og 1945-1952 var hun som første kvinne medlem av Undervisningsrådet, og i 1939-1940 og 1946-1947 representant i Oslo skolestyre for kvinnelige lærere i den høyere skole.
Rogne har utgitt flere bøker, de fleste av dem lærebøker i tysk, forfattet i samarbeid med andre forfattere. Hun har også oversatt flere bøker, blant annet krigsromanen De var seks av Alfred Neumann.
Margit Rogne var stormogul av «Den gyldne Ugle», en høythengende utmerkelse innenfor Filologisk Forening. Hun var dessuten medlem av Klassisk Forbund, Akershus Slotts Venner og kvinneorganisasjonen Zonta.Margit Rogne ble gravlagt 23. mai 1991 på Vestre gravlund i Oslo.


== Bibliografi ==
1922: Noen undersøkelser om de norske domkapitler, Kristiania
1937: Deutsche Jugendliteratur I & II, Bie, Nygård og Ronge, Oslo
1938: Hjelpebok i tysk, 1. utg., M. Rogne og Nic. Stang, Oslo
1940: Rettleiing i historisk litteratur, Thora Lange, Ragnar Paulsen, Margit Rogne, Oslo
1948: Ny utgave av Midsems Deutsches Lesebuch für die Realschule, Kristian Langlo og Margit Rogne, Oslo
1949: Deutsches Lesebuch für die Gymnasium, Kristian Langlo og Margit Rogne, Oslo
Fra og til tysk I & II, Thorolf Hansen og Margit Rogne


== Stipender og Utenlandsopphold ==
1922: Studiereise til Tyskland, Belgia, Frankrike, Sverige og Danmark.
1946: Berles stipend til studium av administrasjon og undervisning ved høyere skoler i Sverige og Danmark.


== Referanser ==


== Kilder ==
Norges filologer og realister. I hovedkommisjon hos Otto Floor's arvinger A/S. 1950. s. 686. 
Studentene fra 1913. Oslo: Bokkomiteen for studentene fra 1913. 1938. s. 216. 
Studentene fra 1913. Oslo: Leif Villars-Dahl. 1963. s. 208. 


== Eksterne lenker ==
Minneside basert på bilder og gravminnedata for Margit Rogne, (02.januar 1894 - 07.desember 1990), Slekt og Data Gravminnebasen
Martin Österdahl

Erik Martin Österdahl (født 12. oktober 1973 i Sollentuna i Sverige) er en svensk tv-produsent og konkurransesjef for Eurovision Song Contest.


== Bakgrunn ==
Österdahl ble født i Sollentuna og gikk videregående skole ved Adolf Fredriks musikskola. Siden studerte han økonomi, russisk og østeuropeiske studier ved Uppsala universitet. Han startet sin karriere i mediebransjen som «media management trainee» for Modern Times Group, der han blant annet hadde ansvar for ZTV, TOPP40 og oppstarten av avisen Metro i Nederland. 
Martin Österdahl jobbet i Sveriges Television i perioden 2008–2014, først som programutvikler innen underholdning og idrett. Han bidro blant annet til programmene Mästarnas mästare, Allt för Sverige, Skavlan og Vinterstudion. I årene 2013–2014 var han programdirektør i SVT. Österdahl var siden prosjektleder og ansvarlig produsent for Melodifestivalen 2007 og 2008, og for Eurovision Song Contest 2013 og Eurovision Song Contest 2016. I 2013 kåret organisasjonen Svenska Projektakademien ham til «Årets prosjektleder» for sin innsats under Eurovision Song Contest 2013.I august 2016 debuterte Österdahl som romanforfatter med spenningsromanen Be aldri om nåde. Boken var den første i en planlagt serie om russlandseksperten Max Anger og tankesmien Vektor.
I januar 2020 kunngjorde Den europeiske kringkastingsunion at Österdahl tok over som konkurransesjef, på engelsk kalt executive supervisor, for Eurovision Song Contest fra og med 2021. Han etterfulgte norske Jon Ola Sand som hadde stillingen fra 2011 til 2020.


== Bibliografi ==
2016 – Be aldri om nåde (orig.: Be inte om nåd), svensk utgave: ISBN 9789175036663, norsk utgave: ISBN 9788202582227
2019 – Ti svensker må dø (orig.: Tio svenskar måste dö), norsk utgave: ISBN 9788202536190


== Referanser ==

Sally Henriksson (14. juli 2016). «Från schlagerfest till thrillerbok». Göteborgsposten. Besøkt 31. juli 2016. 
Julia Lundin. Resume http://www.resume.se/nyheter/artiklar/2015/09/04/ganget-som-ska-gora-eurovision-song-contest-2016/. Besøkt 31. juli 2016.  


== Eksterne lenker ==
(en) Martin Österdahl på Internet Movie Database
Bruno Bruins

Bruno Johannes Bruins (født 10. juli 1963 i Arnhem) er en nederlandsk politiker, som fra 26. oktober 2017 til 19. mars 2020 var helseminister i Mark Ruttes tredje regjering.Bruins er medlem av Volkspartij voor Vrijheid en Democratie (Folkepartiet for frihet og demokrati), og har tidligere vært statssekretær i utdannings,- kultur- og vitenskapsdepartementet i Nederland, fra juni 2006 til februar 2007. Han har også vært fungerende ordfører i Leidschendam-Voorburg fra februar til november 2007, og satt i styret for transportselskapet Connexxion fra september 2008 til august 2011. Fra 1. januar 2012 til 26. oktober 2017 ledet han den nederlandske foreningen for arbeidstakerforsikringer (Uitvoeringsinstituut Werknemersverzekeringen).
Etter parlamentsvalget i Nederland 2017 ble han utnevnt til helseminister.
Under koronaviruspandemien i mars 2020 søkte han avskjed etter at han falt om av utmattelse under en debatt i Tweede Kamer om Nederlands håndtering av koronavirusutbruddet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bruno Bruins – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Anja Oplotnik

Anja Oplotnik (født 21. september 2002) er en slovensk alpinist, som representerer klubben ASK Branik Maribor. Hun trenes av Aleš Rogelj.


== Idrettskarriere ==


=== Sesongen 2018/19 ===
Oplotnik deltok i sitt første FIS-renn i november 2018, i Solda i Italia, der hun kom på 33.-plass i storslalåm. Hun deltok i Bosnia-Hercegovinas juniormesterskap i alpint (utenfor mesterskapet) i desember, og vant der slalåmrennet og storslalåmrennet. Hun deltok i Vinter-EYOF 2019 (European Youth Olympic Festival) i Bosnia-Hercegovina, og kom der på 32.-plass i storslalåm, men kjørte ut i slalåm. Under det italienske mesterskapet i alpint 2019 kom hun på 15.-plass i storslalåm.


=== Sesongen 2019/20 ===
Hun deltok i alpint under Vinter-OL for ungdom 2020. Der kom hun på 37.-plass i super-G, der Amelie Klopfenstein fra Sveits vant. I den påfølgende kombinasjonsslalåmen kjørte hun seg opp til 24.-plass i kombinasjonen. I storslalåm og i slalåm kjørte hun ut. Hun deltok også i parallellslalåm for mikslag, der hun deltok sammen med Rok Ažnoh, disse endte på niendeplass etter at de tapte åttendedelsfinalen mot Tyskland.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anja Oplotnik – Olympedia 
(en) Anja Oplotnik – FIS (alpint) 
(en) Anja Oplotnik – TheSports.org 
(en) Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020 Arkivert 20. mars 2020 hos Wayback Machine.
Hans Andersen (1933)

Hans Andersen (født 5. april 1933), er den eldste av sine fotballbrødre Sverre og Harald. Det ble 229 kamper i Viking-trøya, over en periode fra 1951 til 1965. Han spilte hele karrièren for Viking. Andersen opplevde å bli seriemester i 1958, og norgesmester i 1959. Han spilte også noen kamper i norgesmesterskapet i 1953, men hadde for få kamper til å bli norgesmester. Hans posisjon på banen varierte, men på slutten av 50-tallet spilte han venstre ving - senere i karrieren ble han trukket ned til venstre back.


== Kilder ==
Stavanger Aftenblad: Omtale 3. april 2008
viking-fk.no
Gio Petré

Ann-Marie Birgitta «Gio» Bengtsdotter Petré (født 1. november 1937 i Sollentuna i Sverige) er en svensk skuespiller.


== Filmer (utvalg) ==
1955 – Flottans muntergökar
1956 – Sceningång
1957 – Smultronstället
1958 – Mannekeng i rødt (Mannekäng i rött)
1959 – Ryttare i blått
1960 – Sommar och syndare
1960 – Tärningen är kastad
1961 – Pärlemor
1961 – Vita frun
1962 – Vaxdockan
1964 – Älskande par
1965 – Kattorna
1967 – Roseanna
1968 – Vindingevals


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gio Petré på Internet Movie Database 
(da) Gio Petré på Filmdatabasen 
(da) Gio Petré på danskefilm.dk 
(da) Gio Petré på danskfilmogtv.dk 
(en) Gio Petré hos The Movie Database