jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Cyréna Samba-Mayela

Cyréna Samba-Mayela (født 31. oktober 2000) er en fransk friidrettsutøver som konkurrerer i hekkeløp.I 2021 skulle hun representere landet sitt under Sommer-OL 2020 i Tokyo på 100 meter hekk der hun ikke startet i førsøksheatet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Cyréna Samba-Mayela – Olympedia 
(en) Cyréna Samba-Mayela – World Athletics 
(en) Cyréna Samba-Mayela – World Athletics 
(fr) Cyréna Samba-Mayela – Fédération française d athlétisme 
(en) Cyréna Samba-Mayela – TheSports.org
Frederikke av Württemberg-Neuenstadt

Frederikke, hertuginne av Württemberg-Neuenstadt (tysk: Friederike) (1699–1781) var hertuginne og prinsesse av Württemberg-Neuenstadt.
Hun fødtes den 27. juli 1699 som yngste datter av hertug Frederik August av Württemberg-Neuenstadt og Albertine Sophie Esther (født grevinne av Eberstein). Hennes begivenhetsrike liv ført henne til Schloss Gochsheim – stamsete for morens familie – videre til frøkenstiftet i Gandersheim tilbake til Württemberg via hertug Eberhard Ludwigs hoff og til Kirchheim unter Teck ved hertuginne Johanna Elisabeths enkesete. I 1737 forlot hun igjen Württemberg og dro til Danmark.Av Danmark-Norges dronning Sophie Magdalene av Brandenburg-Kulmbach, som hun formentlig var venninne med, ble hun dame de l'union parfaite og utnevntes til Vallø Stifts første abbedisse ved dets innvielse i 1738. Til anledningen ble det slått en minnemedalje med dronningen- og hertuginnens navn.Hertuginnen la seg ut med adskillige ved det danske hoffet, sogar med dronningens søster Sophie Caroline av Ostfriesland. Etter få år oppga hun den innbringende abbedisseverdighet, og reiste i 1743 hjem til Neuenstadt am Kocher. Her levet hun videre i henved 40 år, innen hun døde den 8. mai 1781. Som den siste i sin slekt, ble hun stedt til hvile i familiekrypten i byens Nikolauskirche. Etter bisettelsen ble krypten lukket.


== Referanser ==
Glaucus atlanticus

Glaucus atlanticus (svensk:  Violsnäcka) har mange navn som inkluderer blue sea dragon, blå engel, blue glaucus, dragon slug, blue dragon, blue sea slug og blue ocean-slug) er en sort små, blå snegler, en type pelagiske nakensnegler i familien Glaucidae.Disse havsneglene er pelagiske; de flyter opp ned ved å feste seg til sjøvannets overflatespenning for å holde seg oppe på vannflaten, hvor de flyter med vind og havstrømmer. 
Glaucus atlanticus tar føde fra andre pelagiske skapninger, inkludert portugisisk krigsskip og andre giftige kolonimaneter.  Menneskers håndtering av denne sneglen kan få svært smertefulle og potensielt farlige stikk.


== Stikk ==
Glaucus atlanticus er i stand til å svelge den giftigste kolonimanet for eksempel Portugisiske krigsskip, og lagre dem i ekstremiteter som for eksempel sin finger-lignende cerata. Å plukke opp dyret på stranden kan resultere i en smertefulle stikk, med symptomer som ligner de som er forårsaket av  portugisiske krigsskip. Symptomer som kan forekomme etter at man blir stukket er kvalme og brekninger, smerte og oppkast, samt akutt allergisk kontakteksem, erytem, Papuler, potensielle hudsykdommer og dannelse av post-inflammatorisk hyperpigmentering.


== Referanser ==
Andrea Vargas

Andrea Vargas (født 28. mai 1996) er en costaricansk friidrettsutøver som konkurrerer i hekkeløp.I 2021 representerte hun landet sitt under Sommer-OL 2020 i Tokyo på 100 meter hekk der hun ble slått ut i semifinalen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Andrea Vargas – Olympedia 
(en) Andrea Vargas – World Athletics
Klaudia Siciarz

Klaudia Siciarz (født 15. mars 1998) er en polsk friidrettsutøver som konkurrerer i hekkeløp.I 2021 representerte hun landet sitt under Sommer-OL 2020 i Tokyo på 100 meter hekk der hun ble slått ut i semifinalen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Klaudia Siciarz – Olympedia 
(en) Klaudia Siciarz – World Athletics
Asuka Terada

Asuka Terada (født 14. januar 1990) er en japansk friidrettsutøver som konkurrerer i hekkeløp.I 2021 representerte hun landet sitt under Sommer-OL 2020 i Tokyo på 100 meter hekk der hun ble slått ut i semifinalen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Asuka Terada – Olympedia 
(en) Asuka Terada – World Athletics
Luca Kozák

Luca Kozák (født 1. juni 1996) er en ungarsk friidrettsutøver som konkurrerer i hekkeløp.I 2021 representerte hun landet sitt under Sommer-OL 2020 i Tokyo på 100 meter hekk der hun ikke fullførte i semifinalen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Luca Kozák – Olympedia 
(en) Luca Kozák – World Athletics
Laxevaags Værk

Laxevaags Værk var et jernstøperi og høvleri i Laksevåg ved Bergen. Firmaet ble opprettet i 1855 som et interessentskap ledet av Georg C.C.W. Prahl. Firmaet gikk konkurs i 1859, men fortsatte med nye interessenter under samme ledelse. 

Verket ble en stor bedrift som i 1880 og -90-årene produserte store praktovner, rundbrennere og etasjeovner, i nyrennesanse stil og i emalje farge. På begynnelsen av 1900-tallet ble Damsgaards Jernstøberi fusjonert i bedriften. I 1957 ble firmaet nedlagt.Etter 1920 produserte firmaet en serie praktovner med "Syndefallet" som motiv. 
Firmaets modeller kan sees bl.a. på museet Gamle Bergen. En rekke kataloger som illustrer produksjonen er bevart.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Arkiv etter Laxevaags Værk på Arkivportalen
Yanique Thompson

Yanique Thompson (født 12. mars 1996) er en jamaicansk friidrettsutøver som konkurrerer i hekkeløp.I 2021 representerte hun landet sitt under Sommer-OL 2020 i Tokyo på 100 meter hekk der hun ikke fullførte i semifinalen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Yanique Thompson – Olympedia 
(en) Yanique Thompson – World Athletics
Ruslan Zakharov (1998–2021)

Ruslan Olegovitsj Zakharov (født 9. oktober 1998 i Khabarovsk, død 10. oktober 2021 i Khabarovsk) var en russisk skøyteløper.
Zakharov døde på sykehuset etter en påkjørselsulykke dagen etter sin 23.-årsbursdag i hjembyen Khabarovsk.


== Personlige rekorder ==


== Sammenlagt i Verdenscupen ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ruslan Zakharov på Facebook 
Ruslan Zakharov på Instagram 
(en) Ruslan Zakharov – Speedskatingbase.eu 
(en) Ruslan Zakharov – SpeedSkatingNews.info 
(en) Ruslan Zakharov – SpeedSkatingStats.com 
(en) Ruslan Zakharov på www.isu.html.infostradasports.com
(en) Ruslan Zakharov på SpeedskatingResults.com
(en) Ruslan Zakharov på Jakub Majerski's Speedskating database (Adelskalender distanser og sammenlagt)
(ru) Ruslan Zakharov på www.RuSkating.comBilder(en) Ruslan Zakharov på SpeedSkatingPhotos.info/DesgPhoto.com
Asdøldalens jernstøberi

Asdøldalens jernstøberi (fra 1895 kalt Lier jernstøberi) var et jernstøperi som ble grunnlagt på 1850-tallet i Asdøldalen i bygda Sylling i Lier kommune ved Drammen. 
Bedriften ble startet av smeden Ole Josefsen. I årenes løp skiftet jernstøperiet eierskap en rekke ganger. I 1875 gikk den daværende eieren Chr. Syvertsen konkurs, og jernstøperiet ble solgt på tvangsauksjon. Alt inventar fulgte med i auksjonen.I 1888 arbeidet det femten mann i virksomheten. Malmen måtte transporteres til støperiet, og støpegodset derfra til Drammen. Støperiet hadde utsalg for ovner og komfyrer i Drammen. De produserte også andre typer gjenstander, som gryter, gorojern, vaffeljern og krumkakejern. Det meste av produksjonen ble fraktet til Christiania og solgt der.I 1899 brant støperiet ned til grunnen, og virksomheten ble nedlagt.


== Referanser ==
Mattias Käit

Mattias Käit (født 29. juni 1998 i Tallinn) er en estisk fotballspiller som fra 31. desember 2021 er klubbløs.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mattias Käit – UEFA 
(en) Mattias Käit – Transfermarkt 
(en) Mattias Käit – national-football-teams.com 
(en) Mattias Käit – FootballDatabase.eu 
(en) Mattias Käit – Soccerway 
(en) Mattias Käit – EU-Football.info 
(en) Mattias Käit – Estlands fotballforbund 
(no) Mattias Käit – Norges Fotballforbund 
(en) Mattias Käit – FBref
Adrastia

Adrastia er en slekt av biller som tilhører gruppen perlebiller (Scydmaeninae) som nå blir regnet til familien kortvinger (Staphylinidae). De er rovdyr som har spesialisert seg på midd.


== Utseende ==
Små (ca. 2 millimeter), mørke, blanke biller, fint hårete. Antennene er lengre enn hode + thorax, slanke, de tre ytterste leddene er knapt tykkere enn resten og danner ikke noen markert klubbe. Hodet er nokså stort, rundt, med ganske små fasettøyne. Pronotum er omtrent så langt som bredt, bredest i midten, ganske mye innsnevret foran slik at hodet blir tydelig avsatt fra kroppen (med "hals"). Ved roten har det to ganske store, dype, runde groper. Dekkvingene er ovale, hver dekkvinge har en dyp lengdegrop ved roten. De dekker hele bakkroppen. Lårene er kølleformede, beina ellers slanke.


== Levevis ==
Perlebillene er rovdyr som stort sett lever av midd, spesielt pansermidd (Oribatida). Disse har et meget hardt skall og perlebillene har organer på frambeina for å holde byttet fast, og munndeler som passer til å borre eller sage seg gjennom middenes skall. Mange av artene lever i maurtuer, men det er også noen som finnes mellom løvstrø og andre råtnende plantedeler.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt på New Zealand.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger, Staphylinidae Latreille, 1802
Underfamilien perlebiller, Scydmaeninae Leach, 1815
Gruppe Scydmaenitae Leach, 1815
Stammen Scydmaenini Leach, 1815
Slekten Adrastia Broun, 1881
Adrastia angulifrons (Broun, 1915)
Adrastia angustissima (Franz, 1975)
Adrastia anophthalma (Franz, 1977)
Adrastia anthicoides (Franz, 1980)
Adrastia brookesi (Franz, 1975)
Adrastia clarkei (Franz, 1975)
Adrastia clavatella Broun, 1915
Adrastia curticornis (Franz, 1975)
Adrastia decipiens (Franz, 1975)
Adrastia dentipes (Franz, 1975)
Adrastia edwardsi (Sharp, 1874)
Adrastia gourlayi (Franz, 1975)
Adrastia greymouthi (Franz, 1975)
Adrastia haastensis (Franz, 1980)
Adrastia laetans Broun, 1881
Adrastia nelsoni (Franz, 1975)
Adrastia novaezeelandiae (Franz, 1975)
Adrastia paravillosipennis (Franz, 1975)
Adrastia peckorum (Franz, 1986)
Adrastia princeps (Broun, 1885)
Adrastia stokesi (Franz, 1975)
Adrastia subinermis (Franz, 1980)
Adrastia townsendi (Franz, 1977)
Adrastia villosipennis (Franz, 1975)
Adrastia wilmotensis (Franz, 1977)


== Eksterne lenker ==
(en) Adrastia i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Adrastia hos NCBI 
(en) Kategori:Adrastia – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Adrastia – detaljert informasjon på Wikispecies
Pedro Antônio Marchetti Fedalto

Pedro Antônio Marchetti Fedalto (født 11. august 1926 i Colônia Antônio Rebouças i Campo Largo i delstaten Paraná i Brasil) er en pensjonert brasiliansk katolsk erkebiskop. Han var erkebiskop av Curitiba.


== Liv og virke ==
Marchetti Fedalto ble presteviet 6. desember 1953.
Pave Paul VI utnevnte ham den 30. mai 1966 til hjelpebiskop i Curitiba og titularbiskop av Castellum Tatroportus. Den apostoliske nuntius i Brasil, erkebiskop Sebastiano Baggio, bispeviet ham den 28. august samme år. Medkonsekrerende var Manuel da Silveira d’Elboux, erkebiskop av Curitiba, og Jerônimo Mazzarotto, hjelpebiskop i Curitiba. 
Den 28. desember 1970 ble han utnevnt til erkebiskop av Curitiba, og den 28. februar året etter ble han innsatt i embedet. 
Den 19. mai 2004 innvilget pave Johannes Paul II hans aldersbetingede avskjedssøknad.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba  (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santorio  (1532-1602) *bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale  (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Erkebiskop Enrico Enríquez (1701-1756) *1743
Erkebiskop Manuel Quintano Bonifaz (1698-1774) *1749
Kardinal Buenaventura Córdoba Espinosa de la Cerda (1724-1777) *1761
Kardinal Giuseppe Maria Doria Pamphilj (1751-1816) *1785
Pave Pius VIII (1761-1830) *1816
Pave Pius IX (1792-1878) *1829
Kardinal Alessandro Franchi (1819-1878) *1873
Kardinal Giovanni Simeoni (1816-1892) *1875
Kardinal Antonio Agliardi (1832-1915) *1896
Kardinal Basilio Pompilj (1858-1931) *1911
Kardinal Adeodato Giovanni Piazza (1884-1957) *1930
Kardinal Sebastiano Baggio (1913-1993) *1953
Erkebiskop Pedro Antônio Marchetti Fedalto (1926-2004) *1966 


== Referanser ==
Jan Małachowski

Jan Małachowski (født i 1623 i Bąkowa Góra nær Sieradz i den polske del av Det polsk-litauiske samvelde, død 20. august 1699 i Kraków) var den 58. biskop av Kraków og sekretær og storkansler for kronen.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Małachowski var stammet fra den polske adelsslekten Nałęcz. Hans oldefar, Mikołaj Małachowski (1519-1575), ga opphav til Małachowski-grenen av adelsslekten. Nevøen hans var Stanisław Małachowski, vojvod i Poznań. 
Han studerte ved Akademia Krakowska, det senere jagiellonske universitet.


=== Prest ===
Han ble presteviet i 1655 i Lwow. For sine tjenester som kapellan for kong Jan II Kasimir av Polen ble Małachowski utnevnt til sekretær for kronen i 1666.


=== Biskop ===
Den 22. juni 1676 ble han i en alder av 53 år utnevnt til biskop av Chelmno (Kulm), og ble bispeviet 4. februar 1677.	Den 12. mai 1681 ble han utnevnt til biskop av Kraków.
Hans forgjenger Andrzej Trzebicki vurderte å bringe lasaristene til Krakow. Biskop Małachowski fikk denne planen til å gå i oppfyllelse. Han bragte også Visitasjonsordenen (salesianersøstrene) til Kraków og grunnla en klosterkirke for dem, Frans av Sales-kirken.Małachowski, introduserte som storkansler for kronen «Podatek wieczysty» for å beskatte 20 prosent av inntektene fra den kirkelige eiendom og 10 prosent av inntektene for adelseiendom. I likhet med forgjengeren Andrzej Trzebicki forsøkte han å sette Louis II av Bourbon («den store Condé)» på den polske trone.Małachowski ble gravlagt i Wawel-katedralen. Han donerte serien Jakobs historie til katedralen i Kraków og testamenterte syv gobeliner til Visitasjonsordenen.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Biskop Claudio Rangoni (1559-1621) *1593
Erkebiskop Wawrzyniec Gembicki (1559-1624) *1601
Erkebiskop Jan Wężyk (1575-1638) *1620
Biskop Piotr Gembicki (1585-1657) *1637
Biskop Jan Gembicki (1602-1675) *1653
Biskop Bonawentura Dobrogost Madaliński (1623-1691) *1672
Biskop Jan Małachowski (1623-1699) *1677


== Referanser ==


== Litteratur ==
Rybolt, J.E.: The Vincentians: A General History of the Congregation of the Mission (Volume 4. Expansions and Reactions: 1843 to 1878) (2014)
Butterwick, R.: The Polish Revolution and the Catholic Church, 1788-1792: A Political History (2012)
Nowobilski, J.A.: Treasures of the Archdiocese of Cracow (2000)
Uruszczak, W.: «Fakcje senatorskie w sierpniu 1668 roku», i: Parlament, prawo, ludzie, studia ofiarowane profesorowi Juliuszowi Bardachowi w sześćiesięciolecie pracy twórczej (1996)
Hennel-Bernasikowa, M.: Gobeliny katedry wawelskiej (1994)
Kórnik: Urzędnicy centralni i nadworni Polski XIV-XVIII wieku (1992)
Rożek, M.: The Royal Cathedral at Wawel (1981)
Metroid II: Return of Samus

Metroid II: Return of Samus er et action-eventyrspill utviklet og utgitt av Nintendo til Game Boy.
Det er det andre spillet i Metroid-serien, det første utgitt på en håndholdt konsoll, og ble utgitt i Nord-Amerika i november 1991 og i Japan og Europa i 1992. Spillet følger dusørjegeren Samus Aran under et oppdrag for å utrydde metroidene fra hjemplaneten SR388, før rompiratene finner dem. Spillerne må finne og utslette metroidene, som forekommer i forskellige utviklingsstadier, for å komme videre i spillet.
I likhet med det opprinnelige Metroid utgitt i 1986 for Nintendo Entertainment System var Metroid II utviklet av Nintendo Research & Development 1 og produsert av Gunoei Yokoi. Spillet introduserte flere elementer som skulle bli gjengangere i Metroid-serien, inkludert Samus' rundskuldrede romdrakt Varia Suit og Spider Ball som lar en klatre på vegger i Morph Ball-form.
Metroid II fikk positiv mottakelse for historien, settingen og forbedrete spillmekanikker sammenliknet med originalen, men mottok kritikk for sin enkle audiovisuelle presentasjon. Spillet ble gjenutgitt på Virtual Console til Nintendo 3DS i 2011. En oppfølger ble utgitt til Super Nintendo Entertainment System i 1994 under tittelen Super Metroid. En nyutgave av Metroid II, titulert Metroid: Samus Returns, ble utgitt til Nintendo 3DS i 2017.


== Handling ==
Spilleren skal kontrollere hovedpersonen Samus Aran på den fiktive planeten SR388. Spilleren kan bruke Samus sine våpen til å bli kvitt Metroid-skapninger, og bruker en detektor som kan vise antall «Metroider» som er igjen i hvert område. Når alle skapningene er eliminert, oppstår det et jordskjelv og planetens lava-nivåer synker, slik at Samus kan reise dypere gjennom tunnelene.
Metroid-skapningene blir møtt i forskjellige utviklingsstadier ksly original, alfa, gamma, Zeta eller Omega. En rekke moduler er plassert rundt om på planeten, som lar spilleren lagre fremgangen før de kan fortsette videre. Spillet inneholder to våpen som er nye i Metroid-serien: Spazer Laser Beam med tre deler, og en Plasma Beam, som går tvers gjennom motstandere når de blir skutt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Metroid II: Return of Samus hos MobyGames 
(en) Metroid II: Return of Samus hos Internet Game Database 
(en) Metroid II: Return of Samus hos VGMdb 
(en) Metroid II: Return of Samus hos GameFAQs
Super Metroid

Super Metroid er et action-eventyrspill utviklet og utgitt av Nintendo til Super Nintendo Entertainment System i 1994. Det er det tredje spillet i Metroid-serien, og foregår etter hendelsene i Game Boy-spillet Metroid II: Return of Samus fra 1991. Spillerne kontrollerer dusørjegeren Samus Aran, som drar til planeten Zebes for å gjenfinne en baby-metroid stålet av rompiratenes leder, Ridley.
Super Metroid bygger på de etablerte spillmekanikkene fra sine forgjengere, der det fokuserer på utforsking av omgivelser for å finne oppgraderinger som gir tilgang til tidligere utilgjengelige områder. Spillet introduserte flere nye konsept for Metroid-serien, blant annet en egen skjerm som gir oversikt over utstyret til Samus, et mini-kart i øvre hjørne av skjermen og muligheten til å fyre av i alle retninger. Utviklerteamet fra de tidligere Metroid-spillene returnerte for å utvikle Super Metroid over to år.
Super Metroid fikk meget positiv mottakelse, med ros for sin atmosfære, spillmekanikkene og den audiovisuelle presentasjonen. Det er ofte aktet som et av de beste videospillene gjennom tidene. Til tross for at det ikke solgte bra i Japan, gjorde spillet det bedre i Nord-Amerika og hadde blitt distribuert 1,42 millioner kopier av globalt i 2003. Sammen med Castlevania: Symphony of the Night fra 1997, er Super Metroid gitt æren for å ha etablert «Metroidvania»-sjangeren, som har inspirert mange indiespill og -utviklere i ettertid. Det har også blitt populært blant spillere å utføre speedrunner av. Super Metroid fikk i 2002 oppfølgere i form av Metroid Fusion og Metroid Prime. Det har senere blitt gjenutgitt på flere Nintendo-konsoller og -tjenester.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Super Metroid hos MobyGames 
(en) Super Metroid på Internet Movie Database 
(en) Super Metroid på Behind The Voice Actors 
(en) Super Metroid hos Giant Bomb 
(en) Super Metroid hos Internet Game Database 
(en) Super Metroid hos VGMdb 
(en) Super Metroid hos GameFAQs
Åsfrid Svensen

Åsfrid Svensen (født 21. mai 1936) er en norsk litteraturhistoriker og professor emerita i nordisk litteratur fra Universitetet i Oslo.Hun har skrevet ei innføringsbok i litterær analyse, Tekstens mønstre (1985), og ellers skrevet om fantastisk litteratur, barnelitteratur, Arne Garborg, Olav Duun og Torborg Nedreaas. Hennes magisteravhandling i 1963 var om William Heinesen.
Svensen var ansatt ved Universitetet i Oslo fra 1967, og ble professor i 1993. Hun er medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi og har mottatt NBU-prisen.


== Referanser ==
Raffaele Forni

Raffaele Forni (24. mai 1906  i Villa Bedretto i Ticino i Sveits, død 29. september 1990 i Lugano) var en sveitsisk prelat i den katolske kirke som virket i Den hellige stols diplomatiske tjeneste. Han var titularerkebiskop fra 1953 og var nuntius til Iran, Venezuela, Uruguay og Syria.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Raffaele Forni ble sønn av Giuseppe og Emilia Forni, Han studerte ved lycéum i Lugano og tok grader i filosofi ved det katolske universitet i Milano og i teologi i Fribourg.


=== Prest ===
Han ble presteviet den 29. juli 1934 og underviste deretter ved seminaret i Lugano og ved det katolske universitet i Milano. Som forberedelse til en karriere i pavestolens diplomatiske tjeneste begynte han på Det pavelige diplomatakademi i Roma i 1937.  Hans virke i Den hellige stols diplomatiske tjene begynte i 1938. Hans tidligste posteringer var til Praha, Paris og Ottawa. 


=== Titularerkebiskop, apostolisk nuntius ===
Den 31. juli 1953 utnevnte pave Pius XII ham til titularerkebiskop av Egina og apostolisk internuntius til Iran, den første vatikanrepresentant der med en tittel høyere enn delegat. Han mottok sin bispeinnvielse av kardinal Eugène Tisserant den 13. september samme år. Medkonsekrerende var kurieerkebiskop Antonio Samorè, og den apostoliske administrator av Lugano, biskop Angelo Giuseppe Jelmini. 
Han ble apostolisk nuntius til Venezuela den 24. september 1955, og fem år etter og til Uruguay 27. februar 1960. Den 23. oktober 1965 var han ved Statssekretariatet i Vatikanet. Pave Paul VI ga ham sitt siste oppdrag som pro-nuntius til Syria den 17. juni 1967.
Forni deltok på den andre, tredje og fjerde sesjon av Det annet Vatikankonsil.
Hans diplomatiske karriere endte med utnevnelsen av erkebiskop Achille Glorieux til å etterfølge ham i Syria den 19. september 1969. Som pensjonist bodde han i Lugano  Han døde der den 29. september 1990.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
Kardinal Lucido Maria Parocchi (1833-1903) *1871
Pave Pius X (1835-1914) *1884
Pave Benedikt XV (1854-1922) *1907
Pave Pius XII (1835-1958) *1917
Kardinal Eugène-Gabriel-Gervais-Laurent Tisserant (1884-1972) *1937
Erkebiskop Raffaele Forni (1906-1990) *1953


== Referanser ==


== Litteratur ==
Fabrizio Panzera: Raffaele Forni, i: Historisches Lexikon der Schweiz. 3. februar 2005.