jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Den sorte legende

Den sorte legende (spansk Leyenda Negra) er en beskrivelse på sterkt negativ fremstilling av Spania under Filip II og spesielt spanjolenes fremferd i Amerika. Sistnevnte fenomen kan spores tilbake til historikeren  Bartolomé de las Casas, som i detalj beskrev grusomhetene som foregikk av spanjoler i Karibia tidlig på 1500-tallet. Et kvasi-føydalt system som het encomienda og generell har fremferd, kombinert med sykdommer, utslettet befolkningen på mange øyer i Karibia. De las Casas' beskrivelser medførte forandringer der indianernes rolle ble opphøyet til undersåtter, og slaveri og misbruk av dem ble ulovlig. Senere ble encomienda-systemet avslørt. Imidlertid kom de las Casas' bok ut først i 1552, men baserte seg på hendelsene før Spania tok affære. Slik skapte den et inntrykk av Spania som ikke stemte med virkeligheten. Dette ble brukt av nordeuropeere, spesielt protestanter, i anti-spansk propagandea.I tillegg var også Antonio Pérez, en statsmann som hadde falt i unåde his Filip II, med på å spre anti-spansk propaganda. Hans bøker, blant annet Relaciones i 1598, fokuserte mest på fastlandets mangler og kong Filips brutalitet. Det er imidlertid ikke noen større belegg for fremstillingen verken av Spania eller Filip II som spesielt grusomme sammenliknet med andre europeiske kolonimakter.


== Referanser ==
Simplicia og composita

Simplicia (enkeltting) er i farmasi- og medisinhistorien motsetningen til begrepet composita (sammensatte ting). I farmasien og i medisinen er simplicia slike legemiddel som betår av enkelte deler av planter, dyr eller mineraler. Composita består derimot av flere deler.
I tillegg kommer etterhvert begrepet praeparata, som betegner legemidler som produseres fra enten simplicia eller composita ved forminskning eller knusing, ved varmebehandling eller ved løsemiddelbehandling. Denne formen for composiota kalles også kombinasjonspreparater.


== Historie ==
I det 1. århundre beskriver Dioskurides og likeså Plinius i sine verker om legemidler utelukkense simplicia. Deres arbeider videreføres av senantikke forfattere (Pseudo-Apuleius) og av middelalderforfattere (Macer floridus - Circa instans). Også Liber iste omhandler slike ikke sammensatte legemidler, mens derimot Antidotarium Nicolai utførlig tar for seg composita.I den romerske keisertiden ble det stadig mer populært å kreere legemidler ved blandinger av simplicia og slik fremstille nye composita. I denne sammenheng fikk man også Scribonius Largus' verk Compositiones.
I 2. århundre skrev Galen både om simplicia og om composita. Galen fikk innflytielse på arabiske forfattere. Slik behandlet Avicenna i 2. Bok av Medisinens kanon enkeltlegemidler (simplicia) og i 5. Bok sammensatte legemidler (composita).
I 1500 kalte Hieronymus Brunschwig sin Kleines Destillierbuch «Liber de arte distillandi de Simplicibus. Das Buch der rechten kunst zu distilieren die einzigen ding.» Han beskrev fremstillingen av destillater av enkle plante- eller dyredeler. I 1512 kom hans «Großes Destillierbuch» med tittelen «Liber de arte Distillandi de Compositis. Das buch der waren kunst zu distillieren die Composita …» I denne bok beskrev han fremfor alt destilater fra blandinger av simplicia.
De såkalte botanikkens fedre polemiserte mot «araberne» og beskyldte dem for å i for stor grad foretrekke de sammensatte legemidler fremfor de enkle. Denne polemikken ble videre forgiftet med heftige feider der humanistene stred mot «araberne».


== Referanser ==
Otto Sperling d.e.

Otto Sperling d.e. (født 28. eller 30. desember 1602 i Hamburg, død 25. desember 1681 i København) var en tysk lege og botaniker.


== Liv ==
Han var sønn av rektor Paul Sperling og far til historikeren Otto Sperling d.y. Etter å ha studert ved universitetene Greifswald og Leiden kom han til Danmark i 1622 på jakt etter en stilling. Her ble han kjent med flere danske vitenskapsmenn og foretok en reise til Norge, hvor han knyttet forbindelser med kansleren Jens Bjelke. I de neste årene var han ved Universitetet i Rostock og ved Universitetet i Padova, samt på reise i Italia. I 1627 ble han dr. med.
På hjemreisen til Danmark ble skipet hans drevet av vinden til en havn i Norge. Her ble han oppfordret til å slå seg ned som lege. Han fulgte oppfordringen og ble utnevnt til provinsialmedikus i Bergen i 1630. Året etter flyttet han til Christiania, men han mistrivdes og flyttet i 1634 til Danmark.
I Norge var Sperling blitt kjent med Corfitz Ulfeldt, som nå kunne skaffe ham en stilling som lege i København. I 1638 ble han dessuten forstander for kongens hage ved Rosenborg slott og kongelig botaniker. I 1639 ble han også stadsfysikus for København. I disse årene var han tett knyttet til Corfitz Ulfeldt og Leonora Christina som venn av huset.
I 1644 falt Sperling i unåde hos kong Christian IV og mistet stillingene ved hoffet og som stadsfysikus. Men Corfitz Ulfeldt klarte å forsone ham med kongen, slik at han ble tatt til nåde og fikk pleie Christian IV på dødsleiet. Men han fikk ikke stillingene sine tilbake.
Under Fredrik III ble han ansatt som hoffmedikus. Da Corfitz Ulfeldt falt i unåde i 1651 bosatte han seg i Amsterdam og fortsatte å stå i forbindelse med Ulfeldt og Leonora Christina. I 1654 flyttet han til sin fødeby Hamburg. Da Corfitz Ulfeldt fulgte med Karl Gustav på felttoget mot Danmark, var Sperling med ham. Men på tilbakeveien til Hamburg ble han arrestert av de danske myndighetene i Glückstadt og beskyldt for å ha gått i svensk tjeneste. Han slapp fri først i 1659, etter å ha forpliktet seg til ikke å stå i forbindelse med kongens fiender.
Sperling fortsatte likevel vennskepet med Corfitz Ulfeldt. Den danske regjeringen mente at Sperling hadde brutt løftet sitt, og bestemte seg for å arrestere ham. I 1664 ble han lokket ut av Hamburg til dansk territorium, satt i lenker og ført til Blåtårn i København. Samme år ble han dømt til døden for majestetsforbrytelse i hoffretten. Dødsdommen ble aldri utført, men han ble holdt fengslet resten av livet. I fengselet skrev han en selvbiografi på tysk.


== Referanser ==


== Litteratur ==
J. A. Fridericia: «Sperling, Otto», i Dansk biografisk Lexikon


== Eksterne lenker ==
(no) Otto Sperling d.e. i Norsk biografisk leksikon
Otto Sperling d.y.

Otto Sperling d.y. (født 3. januar 1634 i Christiania, død 18. mars 1715) var en tysk historiker.


== Liv ==
Han var sønn av legen Otto Sperling d.e. og flyttet som lite barn til Danmark, hvor han var elev ved gymnaset i Bordesholm. I 1652 ble han student ved Universitetet i Helmstedt. Her bodde han hos den berømte juristen Hermann Conring. I 1655 var han i Pommern som huslærer hos den svenske generalen Carl Gustaf Wrangel, og etter dennes død i 1658 dro han på en studiereise til Nederland, Frankrike og England. Fra 1662 var han lærer i Hamburg.
I mellomtiden var faren satt i fengsel av Fredrik III. I 1670 dro han til København for å forsøke å få ham løslatt, uten å lykkes. Han oppholdt seg tre år i København, hvor han fikk tillatelse til å besøke møte sin far. I 1673 vendte han tilbake til Hamburg og livnærte seg som sakfører, etter å ha fått den juridiske doktorgraden ved Universitetet i Kiel. I 1681 reiste han igjen til utlandet som hovmester for noen unge adelsmenn. I Paris ble han ansatt for å ordne Colberts bibliotek. Denne stillingen innbragte ham en årlig inntekt på 200 riksdaler helt til Colberts død i 1683.
Tilbake i Hamburg fortsatte han som sakfører, helt til han kom opp i vanskeligheter og måtte gå i dansk tjeneste som assessor i overapellasjonsretten i herskapet Pinneberg. I 1690 dro han til København, hvor han fikk i oppdrag å skrive en historisk oversikt over oldenburgernes medaljer og minnemynter. Året etter ble han ansatt som professor ved Ridderakademiet i København, men han ble avskjediget fra denne stillingen i 1697 etter overhoffmester Marcus Gjøes ønske.
Resten av livet levde han i kummerlige kår, selv om han etter Fredrik IVs tronbestigelse i 1704 ble gjeninnsatt som professor ved Ridderakademiet. Etter akademiets nedleggelse i 1710 måtte han selge sitt 8000 bind store bibliotek på auksjon. De siste to årene av sitt liv bodde han i huset hos Christian Reitzer.


== Virke ==
Sperling var en polyhistor, men særlig interesserte han seg for historie. Som 60-årig bestemte han seg for å lære islandsk, siden han forsto at mye historisk stoff var å finne hos de gamle islandske forfatterne. Han utga ikke mange skrifter i trykken, men etterlot seg et stort materiale i håndskrift, som endte opp i Det Kongelige Bibliotek. Blant dette er en historie over Hamburg i 18 bind og 17 bind om nordiske oldsaker.


== Referanser ==


== Litteratur ==
G. L. Wad: «Sperling, Otto», i Dansk biografisk Lexikon
Valentin Kuhn

Valentin Kuhn (død 10. september 1654 i Christiania) var en tysk boktrykker som virket i Norge.


== Liv ==
Han var født i Tyskland, hvor det fantes en boktrykkerslekt med navnet Kuhn, men det er ikke kjent om han var beslektet med disse. I 1651 var han til stede ved sin venn Melchior Martzans bryllup i København, og året etter kjøpte han vennens boktrykkeri i Christiania. Kapitlet ved domkirken der ga ham 30 riksdaler i årlig tilskudd for å drive trykkeriet.
Kuhn var imidlertid ikke fornøyd med lønnsomheten av trykkeriet, og ba i 1651 om å bli løst fra kontrakten med domkapitlet. Men driften fortsatte, siden han inngikk en kontrakt med presten Christen Bang om å trykke de skriftene Bang ville utgi. Kuhn døde i pesten i Christiania høsten 1654. Driften av trykkeriet ble fortsatt av Mikkel Thomesøn.


== Litteratur ==
Amundsen, Leiv (1925). De første boktrykkere i Norge. Oslo: Grøndahl.
BLNO for kvinner 2018/19

BLNO for kvinner 2018/19 var det øverste nivået i norsk basketball for kvinner i 2018/19-sesongen. Ligaen besto av de syv lagene fra Kvinneligaen 2016/17, samt Sandvika. Sesongen ble spilt som trippel serie med første runde 22. september 2018 og siste runde 31. mars 2019. Ullern 56ers vant ligaen for fjerde året på rad, foran Gimle Pride og Ulriken Eagles.


== Tabellen ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Fujita kunstmuseum

Fujita Art Museum (藤田美術館, Fujita Bijutsukan) er en av de største private samlinger i Kansai-regionen. Samlingen ble satt sammen av Fujita Denzaburō og hans etterkommere. Den ble oppbevart i et lagerhus på familie-eiendommen i Osaka.
Samlingen ble åpnet for almenheten i 1954, og huser kinesiske og japanske malerier, kalligrafi, skulpturer, keramikk, lakkert kunst, tekstiler, metallarbeider og japanske teseremoni-objekter.
Karl Eibel

Karl Eibel eller Eibl (født 23. juli 1891 i Goisern nær Salzburg i Østerrike, drept 21. januar 1943 i Nikolajevka nordvest for Stalingrad) var en østerriksk general som tjenestegjorde i Wehrmacht under andre verdenskrig. Han falt i strid på Østfronten. Han deltok også i første verdenskrig.
Eibl tjenestegjorde i Første Verdenskrig som offiser i det østerrikske Landwehrregiment 21.
Han ble overført fra den østerrikske til den tyske hær 15. mars 1938 og forfremmet til generalmajor i februar 1942 og til general i infanteriet i mars 1943 (posthumt). Han ble drept nordvest for Stalingrad under en kaotiske retrett utløst av en russisk offensiv, Operasjon Lille Saturn, da italienske soldater forvekslet hans kommandokjøretøy med en sovjetisk pansret bil og sprengte den med håndgranater.Han mottok Jernkorset og Jernkorsets ridderkors.


== Befal ==
bataljonssjef ved 132. infanteriregement september 1938 – juni 1940
132. infanteriregiement juni 1940 - januar 1942
385. Infanterie-Division januar - desember 1942
XXIV. Panzerkorps 20. – 21. januar 1943


== Referanser ==


== Litteratur ==
Lars Bilstad Johnsgaard

Lars Bilstad Johnsgaard (født 7. mars 2001) er en norsk volleyballspiller. Han spiller for Randaberg IL i Mizunoligaen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lars Bilstad Johnsgaard – World of Volley 
«Mizunoliga menn 17/18 – 6 Johnsgaard Lars». Norges Volleyballforbund. Besøkt 7. oktober 2018.
Edmund Glaise-Horstenau

Edmund Glaise-Horstenau (født 27. februar 1882 i Braunau am Inn i Østerrike, død 20. juli 1946 i Nürnberg) var en österriksk nazistisk politiker og militærhistoriker. Han var Østerrikes vise-forbundskansler fra 11. mars til 13. mars 1938 frem til Anschluss, Østerrikes tilslutning til Tyskland i 1938. Under andre verdenskrig var Glaise-Horstenau befullmektiget Wehrmacht-general i Kroatia.
Som befullmektiget general i Kroatia ble han sjokkert av Ustašas overgrep, som han motsatte seg og fordømte. I 1944 deltok han i Lorković-Vokić-komplottet, som innebar å styrte Ustaša og deres leder Ante Pavelić og erstatte dem med en pro-alliert regjering. Dette førte til at Glaise-Horstenau ble persona non grata i sin stilling såvel Kroatia som Tyskland, og han ble avsatt i slutten av september 1944.
Glaise-Horstenau ble så del av den såkalte Führer-Reserve og gitt et obskurt oppdrag som militærhistoriker for Sørøst. 
Glaise-Horstenau ble tatt til fange av amerikanske soldater den 5. mai 1945. Hav opptrådte som vitne i Nürnbergprosessene. Han fryktet å bli hardt straffet i Østerriket for sin rolle under den tyske annektering av landet;derfor, eller kanskje fordi han fryktet at han ville bli utlevert til Jugoslavia, begikk han selvmord i en krigsfangeleir i Langwasser i Nürnberg.


== Referanser ==


== Litteratur ==
(de) Rudolf Kiszling: «Glaise von Horstenau, Edmund.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 6, Duncker & Humblot, Berlin 1964, ISBN 3-428-00187-7, s. 423 f. (digitalisering).
«Glaise von Horstenau Edmund». I Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 (ÖBL). Bind 2, Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 1959, s. 1.
Peter Broucek (Eingel. und hrsg.): Ein General im Zwielicht. Die Erinnerungen Edmund Glaises von Horstenau. Böhlau, Wien u.a. 1980 ff.Band 1: K.u.k. Generalstabsoffizier und Historiker (= Veröffentlichungen der Kommission für Neuere Geschichte Österreichs. Bd. 67). 1980, ISBN 3-205-08740-2.
Band 2: Minister im Ständestaat und General im OKW (= Veröffentlichungen der Kommission für Neuere Geschichte Österreichs. Bd. 70). 1983, ISBN 3-205-08743-7.
Band 3: Deutscher Bevollmächtigter General in Kroatien und Zeuge des Untergangs des "Tausendjährigen Reiches" (= Veröffentlichungen der Kommission für Neuere Geschichte Österreichs. Bd. 76). 1988, ISBN 3-205-08749-6.Österreichisches Staatsarchiv, Mitteilungen des österreichischen Staatsarchivs, Band 47, 1999
Das Personenlexikon zum Dritten Reich (tysk). Frankfurt am Main: Fischer Taschenbuch Verlag. 2007. s. 270. ISBN 978-3-596-16048-8.
Kurfyrstedømmet Baden

Kurfyrstedømmet Baden var et kurfyrstedømme i det tysk-romerske rike. Staten oppsto 1803 da Napoléon Bonaparte opphøyde markgrevskapet Baden til et kurfyrstedømme og ble oppløst da det tysk-romerske rike opphørte i 1806.


== Eksterne lenker ==
(en) Electorate of Baden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons  Denne artikkelen er helt eller delvis basert på materiale fra Baden i Nordisk familjebok, utgitt mellom 1904 og 1926 – i dag offentlig eiendom.
DarkOrbit

DarkOrbit, siden omdøpt til DarkOrbit: Reloaded, er et MMO science fiction- og kasinospill som ble utgitt i 11. desember 2006 av den tyske utvikleren Bigpoint. Spillet handler om kampen mellom Venus (VRU), Mars (MMO) og Jorden (EIC), der spillere kontrollere et romskip. Ifølge egne opplysninger hadde spillet tidvis over 100 millioner registrerte spillere; imidlertid er dette antallet sunket betydelig. Det foreligger per 2019 ingen oppdaterte tall. DarkOrbit er et tredimensjonalt isometrisk spill som bygger på Flash-plattformen og blir spilt i nettlesere.


== Omkostninger ==
Mens det i utgangspunktet skal være gratis å spille, er DarkOrbit blitt kritisert for såkalte «mikrotransaksjoner», som spesielt yngre spillere benytter for å kjøpe seg fordeler. Slike kjøp kan i lengden påføre dem eller deres foresatte betydelige og uventede utgifter i ti- eller hundretusen kroners klassen.


== Spillmekanikk ==
I spillet starter man med å velge et firma man vil spille for: Venus Resources Unlimited (VRU), Earth Industries Corporation (EIC) eller Mars Mining Operations (MMO). Når spilleren har valgt, blir man teleportert til hjembasen for det valgte firmaet der man starter med noen innledende oppdrag for firmaet sitt. Formålet med spillet er å samle rikdom og styrke for seg selv og firmaet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Kurfyrstedømmet Braunschweig-Lüneburg

Kurfyrstedømmet Braunschweig-Lüneburg (uformelt Kurfyrstedømmet Hannover; tysk Kurfürstentum Braunschweig-Lüneburg) ble det niende kurfyrstedømmet i Det tysk-romerske riket i 1692, da den tysk-romerske keiseren Leopold I, opphøyde hertug Ernest Augustus til kurfyrste i Riket som takk for støtten han ga i niårskrigen. Det var protester mot å innlemme en ny kurfyrste, og den nye statusen trådte ikke i kraft før den ble godkjent på riksdagen i 1708.


== Historie ==
I 1714 ble Georg Ludvig konge av Storbritannia, og Braunschweig-Lüneburg og Storbritannia ble en del av en personalunion. Eiendommene til kurfyrstene vokste i Tyskland òg da de arvet de formelt svenske områdene Bremen og Verden i 1719, og som en del av Reichsdeputationshauptschluss fra 1803 fikk kurfyrstedømmet fyrstebispedømmet Osnabrück. Kurfyrstene holdt seg stort sett i England og direkte kontakt med kurfyrstedømmet ble gjort gjennom det tyske kanselliet i St James's Palace i London.
I 1803 ble kurfyrstedømmet okkupert av franskmennene og prøyssiske tropper etter Artlenburg-konvensjonen. I 1806 ble Det tysk-romerske riket avskaffet. Etter Tilsit-traktaten i 1807 ble områdene til det tidligere kurfyrstedømmet sammen med områdene avstått fra Preussen omgjort til Kongedømmet Westfalen, styrt av bror til Napoleon, Jérôme Bonaparte. George III anerkjente derimot ikke annekteringen til Frankrike og de hannoverske ministrene holdt fram å arbeide fra London. Regjeringen i Braunschweig-Lüneburg klarte å opprettholde sine egne diplomatiske tjenester mot Det østerrikske riket og Preussen, som Storbritannia selv teknisk sett var i krig mot. Hæren til Braunschweig-Lüneburg ble oppløst, men mange av offiserene og soldatene reiste til England der de dannet den tyske legionen til kongen. Legion var den eneste tyske hæren som kjempet kontinuerlig mot franskmennene i Napoleonskrigene.
Franskmennene hadde kontroll over kurfyrstedømmet til oktober 1813 da området ble overtatt av russiske kosakker og slaget ved Leipzig samme måned ble den endelige slutten på den napolionske klientstaten, samt hele Rhinforbundet, og Huset Hannover tok over styret igjen. Hannover ble et kongedømmet ved Wienerkongressen i 1814.


== Referanser ==


== Kilder ==
Wilson, Peter H. (2016). Heart of Europe: A History of the Holy Roman Empire. Harvard University Press. ISBN 978-0674058095. 
Ford, Guy Stanton. Hanover and Prussia 1795–1803: a study in neutrality (1903).
Gabriellas sång

«Gabriellas sång» er en svensk ballade og salme fra 2004, komponert av Stefan Nilsson med tekst av Py Bäckman. Sangen er spilt inn av Helen Sjöholm og Stefan Nilsson, og sangen lå på Svensktoppen i 68 uker fra oktober 2004 til februar 2006, med en andreplass som høyeste notering. Sangen ble kjent gjennom filmen Så som i himmelen fra 2004.
Sangen har blitt en populær salme i både Sverige og Norge, og en rekke artister har spilt inn egne versjoner av sangen. Det svenske dansebandet Ingmar Nordströms spilte inn en instrumentalversjon i 2007, mens tekstforfatter Py Bäckman selv spilte den inn på 2008-albumet Sånger från jorden till himmelen. Andre artister som har spilt inn sangen, er blant andre Molly Sandén, Hanna Hedlund og Elisabeth Andreassen på albumet Spelleman.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Informasjon på Svensk mediedatabas
Goryeosa

Goryeosa eller historien til Goryeo er en historiebok som handler om historien til Koreas Goryeo-dynasti. Den ble satt sammen nesten et århundre etter fallet til Goryeo, i regjeringstiden til kong Sejong. Kongen beordret en komité av lærde under ledelse av Kim Jongseo og Jeong Inji for å samle den, basert på primære og sekundære kilder som ikke lenger er bevart.Goryeo-sa, er skrevet med Hanja script, og består av 139 bind, hvorav 46 inneholder krøniker, 39 omhandler geografi, 2 inneholder kronologiske tabeller, 50 inneholder biografier og 2 inneholder lister.


== Referanser ==
Steve Abou-Bakre Aalam

Steve Abou-Bakre Aalam (født 15. april 1968) er en svensk skuespiller, manusforfatter og rollesetter.


== Filmografi ==


=== Som manusforfatter ===
1997 - 9 millimeter


=== Som filmprodusent ===
2004 - Rånarna
1999 - Själar i förorten
2006 - Exit
2007 - Gangster


=== Som skuespiller ===
2007 - Gangster
2005 - Blodsbröder
2004 - Rånarna2002 - Mellan himmel och hästben
1999 - Själar i förorten
1998 - Aspiranterna
1997 - 9 millimeter
1995 - 30:e november


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Steve Abou-Bakre Aalam på Internet Movie Database 
(sv) Steve Abou-Bakre Aalam i Svensk Filmdatabas 
(da) Steve Abou-Bakre Aalam på Filmdatabasen 
(da) Steve Abou-Bakre Aalam på Scope 
(fr) Steve Abou-Bakre Aalam på Allociné 
(en) Steve Abou-Bakre Aalam hos The Movie Database
Asian Civilisations Museum

Asian Civilisations Museum (ACM) er en institusjon som utgjør en av de fire museumer i  Singapore. De andre tre er Peranakan Museum i , Old Tao Nan School, National Museum of Singapore og Singapore Art Museum.
Museet er et pionermuseum i regionen som spesialiserer seg på pan-Asiatisk kultur og sivilisasjon. Museumet spesialiserer seg på den materielle historien til Kina, Sørøst-Asia, Sør-Asia og Vest-Asia, hvorfra ulike etniske grupper i Singapore sporer deres opphav.
MIMAROPA

MIMAROPA er en region på Filippinene som er flere øyer sør og sørvest for hovedøya Luzon. Befolkningen var på 2 744 671 innbyggere ved folketellingen i 2010, på et areal av 27 456 km². Navnet er et akronym dannet av navnene på regionens provinser: Occidental Mindoro, Oriental Mindoro, Marinduque, Romblon, Palawan. Administrativt hovedsete er Calapan City.
Det forelå en beslutning fra våren 2005 at provinsen Palawan ikke lengre skulle tilhøre regionen men overføres til Western Visayas. Dette ble imidlertid lagt på is etter en by beslutning fra august samme år, och provinsen tilhører fortsatt regionen. 
Regionen ble dannet i 2002 ved at regionen Southern Tagalog ble oppdelt i CALABARZON og MIMAROPA. Regionen består totalt av 71 kommuner og 2 byer.


== Språk ==
De språk som tales av hjemsrtavnsbefolkningen i MIMAROPA er:

Alangan, i det indre av Mindoro.
Asi, i Romblon.
Buhid, i det indre av Mindoro.
Calamian Tagbanwa, i Palawan.
Cuyonon, i Palawan.
Hanunoo, i det indre av Mindoro.
Hiligaynon, i Romblon og Palawan.
Iraya, i det indre av Mindoro.
Onhan, i Romblon.
Palawano, i Palawan.
Romblomanon, i Romblon.
Tadyawan, i det indre av Mindoro.
Tagalog, i Occidental Mindoro, Oriental Mindoro, Marinduque, Romblon, og Palawan. Det er regionens lingua franca.
Tausug, i sørvestre Palawan.
Tawbuid, i det indre av Mindoro.


== Referanser ==