jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Nationaal Songfestival

Nationaal Songfestival (norsk oversettelse: «Nasjonal sangfestival») er en nederlandsk musikkonkurranse. Den ble arrangert nesten hvert år mellom 1956 og 2012, og vinneren fikk representere Nederland i Eurovision Song Contest (på nederlandsk kalt Eurovisiesongfestival). Konkurransen har ikke blitt arrangert siden 2012, og i stedet velger de nederlandske kringkasterne landets artist og låt internt. En tilsvarende konkurranse for barn, Junior Songfestival, sendes fremdeles.


== Historie ==
Nederland var ett av syv land som deltok i den første utgaven av Eurovision Song Contest i Lugano i 1956. Hvert land deltok dette året med to låter, og begge de nederlandske bidragene ble valgt ut gjennom en tv-sendt nasjonal sangkonkurranse, kalt Nationaal Songfestival. Konkurransen ble arrangert i AVROs studio 1 i Hilversum 24. april 1956, og vinneren ble kåret ved at seerne stemte via postkort. Konkurransen ble arrangert av den daværende rikskringkasteren NTS hvert år frem til 1969, da etterfølgeren NOS tok over. Festivalen har vanligvis blitt arrangert i månedsskiftet januar/februar. Flere ulike formater har blitt tatt i bruk for å kåre vinneren. Etter at Nederland ikke kvalifiserte seg til finalen i perioden 2005–2012, valgte den nederlandske kringkasteren å sette National Songfestival på pause, og i stedet velge artist og sang internt.Konkurransen ble også erstattet av intern utvelgelse i 1961, 1980 og 2008. I 1963 ble konkurransen avlyst på grunn av streik, og i 1985, 1991, 1995 og 2002 ble konkurransen avlyst siden Nederland ikke deltok i Eurovision Song Contest.
National Songfestival har produsert flere hiter og slagere i Nederland, og fire Eurovision-vinnere: «Net als toen» (1957), «'n beetje» (1959), «De troubadour» (1969) og «Ding-a-dong» (1975).


== Vinnere ==


== Internt valgte bidrag ==
Noter


== Se også ==
Nederland i Eurovision Song Contest


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nationaal Songfestival – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Nederlandse Televisie Stichting

Nederlandse Televisie Stichting (NTS) (norsk oversettelse: nederlandsk fjernsynsstiftelse) var den første allmennkringkasteren for fjernsyn i Nederland og forløperen til Nederlandse Omroep Stichting (NOS) og Nederlandse Publieke Omroep (NPO). NTS var i drift fra 1951 til 1969.


== Bakgrunn ==
Allmennkringkasting i Nederland har en annen struktur og organisasjonsform enn de fleste andre land i Europa. Landets allmennkringkasting innen radio og fjernsynbestår av en rekke kringkastingsselskaper som i fellesskap leverer programmer og sendinger til landets riksdekkende TV- og radiokanaler. Kringkasterne koordineres og administreres av en fellesorganisasjon som regulerer fordelingen av sendetid og ressurser mellom de ulike selskapene.Den første felleskringkasteren for fjernsyn i Nederland var NTS. Den ble stiftet torsdag 31. mai 1951 av kringkasterne AVRO, KRO, NCRV og VARA, og hovedkontoret ble lagt til Hilversum. Stiftelsen skulle skape et «bredest mulig samarbeid innen TV, blant annet ved å regulere sendetidene, slik at alle grunnleggerkringkasterne fikk like muligheter for å komme på skjermen». NTS hadde også ansvar for å koordinere programmene, jobbe frem riksprogrammer og sørge for driftsstudioer. Den første nasjonale tv-sendingen fant sted 2. oktober 1951 fra Studio Irene i Bussum.
I 1956 fikk NTS tildelt minst 25 prosent av den totale sendetiden på statskanalen og fikk i oppdrag å produsere såkalte nøytrale programmer som nyheter og sport. Den første utgaven av nyhetssendingen NTS Journal ble sendt 5. januar 1956.
I 1964 lanserte NTS sin andre riksdekkende tv-kanal, Nederland 2. Fem år senere, i 1969, ble NTS slått sammen med radiounionen Nederlandse Radio Unie. Den nye kringkastingsorganisasjonen fikk navnet Nederlandse Omroep Stichting (NOS).


== Referanser ==
Joachim Christian Vibe

Joachim Christian Vibe (født 7. september 1749, død 11. februar 1802) var en norsk offiser og amtmann.
Han ble født i Lier ved Drammen som sønn av major Johan Christian Vibe (1716–1764) og Anna Cathrine Pihl (1725–1773). Han valgte den militære løpebane, ble artillerioffiser og var som sådan i årene 1785–86 bosatt i Frederiksstad.
1795 ble han utnevnt til amtmann over Vesteramtet på Island, hvor han døde 11. februar 1802.Han var et fremtredende medlem av det norske litterære selskap, kjent for å ha en hvass og vittig tunge. I 1784 hadde han giftet seg med Ingeborg Christine Hirsch. Deres datter Johanne Ditlevine Michea ble mor til den senere statsminister Christian Selmer.


== Referanser ==
Edwin Stanton

Edwin McMasters Stanton (født 19. desember 1814 i Steubenville, Ohio, død 20. desember 1869 i Wasington D.C.) var en amerikansk jurist og politiker. Han var attorney general fra 1860 til 1861, krigsminister fra 1862 til 1868, og ble i 1869 utnevnt til assisterende dommer i USAs høyesterett.


== Liv og virke ==
Edwin sluttet på skolen som tenåring etter sin fars død, gikk ut i arbeidslivet mens han studerte ved siden. Han studerte jus og fikk advokatbevilling i 1836. Stanton arbeidet som aktor fra 1837 til 1839, og startet deretter eget advokatfirma. I 1847 flyttet han til Pittsburgh og var fra 1849 til 1856 advokat for staten Pennsylvania. Etter at hans første hustru døde i 1844 giftet han seg på nytt i 1856. Han var attourney general for USA fra 1860 til 1861 og ble krigsminister fra 20. januar 1862 til 18. mai 1868.I sin tid som krigsminister overtalte Stanton kongressen til å ta kontroll over jernbaner og telegrafen. Han overtalte også presidenten til å løslate politiske fanger fra militær varetekt og til å overføre særskilte fengsler fra statens til krigsdepartementets område. Han etablerte et kontor for afroamerikanske soldater.I august 1867 avslo Stanton en anmodning fra president Andrew Johnson om å gå av som krigsminister. Dette førte til at han ble suspendert av Johnson. Senatet gjeninnsatte Stanton i stillingen i januar 1868. Dette førte til at president Johnson ble stilt for riksrett av Representantenes hus. I Senatet ble Johnson frifunnet, med en stemmes overvekt.
Stanton gikk av som krigsminister i mai 1868 og gjenopptok sin advokatpraksis. Han ble nominert av president Grant som stedfortredende dommer i USAs høyesterett. Nominasjonen ble bekreftet av Senatet i desember 1869, men Stanton døde før han kunne tre inn i stillingen.
		
		


== Referanser ==
Rebecca Long-Bailey

Rebecca Long-Bailey (født 22. september 1979) er en britisk politiker for Labour Party som ble valgt som parlamentsmedlem for valgkretsen Salford and Eccles i valget i 2015. Hun har vært talsperson for næringsliv, energi og industriell strategi i Jeremy Corbyns skyggeregjering siden februar 2017.
Da Hazel Blears bestemte seg for ikke å ta gjenvalg i 2015-valget, stilte Long-Bailey som Labours kandidat for valgkretsen Salford and Eccles og fikk støtte av Unite the Union, Salford-borgermester Ian Stewart og tidligere byrådsleder John Merry.Hun ble valgt inn med 49,4% av stemmene og gjenvalgt i 2017-valget med 65,5% av avgitte stemmer.Long-Bailey var en av 36 Labour-parlamentarikere som nominerte Jeremy Corbyn som kandidat til partiledervervet i 2015. Etter å ha blitt valgt til partileder besluttet Corbyn å erstatte Hilary Benn med Long-Bailey i landsstyret.Long-Bailey ble gjenvalgt for valgkretsen Salford and Eccles i parlamentsvalget 2019, med en noe redusert majoritet på 16,327.


== Privat ==
Long-Bailey er gift og har en sønn. Hun er av romersk-katolsk tro.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Rebecca Long-Bailey – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Rebecca Long-Bailey på Twitter 
(en) Rebecca Long-Bailey på YouTube
Arlene Foster

Arlene Isabel Foster (født 3. juli 1970 i Enniskillen i Nord-Irland) er en nordirsk politiker og partileder for Democratic Unionist Party fra desember 2015.Hun var miljøminister mellom 2007 og 2009. I 2016-2017 var hun First Minister i Nord-Irland sammen med Martin McGuinness. Etter at samarbeidet brøt sammen i januar 2017, ble Nord-Irland styrt direkte fra London, inntil Democratic Unionist Party og Sinn Féin på nytt ble enige om regjeringssamarbeid 13. januar 2020. Foster ble da på nytt førsteminister, med Michelle O'Neill fra Sinn Féin som viseførsteminister.I juni 2017 inngikk hun og partiet en avtale med Theresa Mays Tories om parlamentarisk samarbeid i parlamentet i London.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Arlene Foster – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Stanley Johnson

Stanley Johnson (født 18. august 1940 i Penzance i Cornwall) er en britisk politiker, forfatter og ekspert på miljø- og befolkningspolitikk.
Han er sønn av Osman Kemal (senere Wilfred Johnson) og Irene Williams, datter av Stanley Fred Williams fra Bromley i Kent, og hans hustru Marie Louise de Pfeffel, en illegitim etterkommer av den württembergiske prins Paul von Württemberg. Hans bestefar var Ali Kemal Bey, innenriksminister i det osmanske rike fra 1919 til han ble myrdet. 
Johnson var fra 1979 til 1984 representant for Conservative Party for valgkretsen Wight and Hampshire East i Europaparlamentet. Johnson er far til Boris, Rachel, Leo og Jo Johnson. Han arbeidet i Verdensbanken, der han særlig beskjeftiget seg med miljøpolitikk. Han publiserte en rekke bøker om miljø og flere romaner.


== Verker ==
Gold Drain (1967, Heinemann)
Panther Jones for President (1968, Heinemann) ISBN 0-434-37701-5.
Life without Birth: A Journey Through the Third World in Search of the Population Explosion (1970, Heinemann) ISBN 0-434-37702-3.
The Green Revolution (1972, Hamilton) ISBN 0-241-02102-2.
The Population Problem (1973, David & C) ISBN 0-7153-6282-8.
The Politics of Environment (1973, T Stacey) ISBN 0-85468-298-8.
The Urbane Guerilla (1975, Macmillan) ISBN 0-333-17679-0.
Pollution Control Policy of the EEC (1978, Graham & Trotman) ISBN 0-86010-136-3.
The Doomsday Deposit (1979, EP Dutton) ISBN 0-525-09468-7.
The Marburg Virus (1982, Heinemann) ISBN 0-434-37704-X.
Tunnel (1984, Heinemann) ISBN 0-434-37705-8.
Antarctica: The Last Great Wilderness (1985, Weidenfeld & N) ISBN 0-297-78676-8.
The Commissioner (1987, Century) ISBN 0-7126-1587-3.
Dragon River (1989, Frederick Muller) ISBN 0-09-173526-2.
The Earth Summit: The United Nations Conference on Environment and Development (UNCED) (1993, Kluwer Law International) ISBN 978-1-85333-784-0.
World Population - Turning the Tide (1994, Kluwer Law International) ISBN 1-85966-046-0.
The Environmental Policy of the European Communities (1995, Kluwer Law International) ISBN 90-411-0862-9.
The Politics of Population: Cairo, 1994 (1995, Earthscan) ISBN 1-85383-297-9.
Icecap (1999, Cameron May) ISBN 1-874698-67-8.
Stanley I Presume (2009, Fourth Estate Ltd) ISBN 0-00-729672-X.
Survival: Saving Endangered Migratory Species [co-authored with Robert Vagg] (2010, Stacey International) ISBN 1-906768-11-0.
Where the Wild Things Were: Travels of a Conservationist (2012, Stacey International) ISBN 1-906768-87-0.
UNEP The First 40 Years; A Narrative by Stanley Johnson (2012, United Nations Environment Programme) ISBN 978-92-807-3314-3.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Stanley Johnson hos Europaparlamentet 
(en) Stanley Johnson hos The Peerage
Kong Kristjern Tyran

Kong Kristjern Tyran er en historisk roman skrevet av Jacob B. Bull, som kom ut i 1904 hos Det norske Aktieforlag, og er den fjerde boken i romanrekken Mørke Aarhundreder. Boken forteller historien om kong Christian II, og begynner fire måneder etter elskerinnen Dyvekes død. Ved Dyvekes død ble kong Kristjern sønderrevet av sorg, hvilket drev ham til konflikt med den danske adelen.


== Referanser ==
Norsk Jernbanedrift

Norsk Jernbanedrift AS (NJD) er et norsk aksjeselskap som tilbyr totalentreprise innen jernbanetekniske tjenester. NJD eies av Herkules Capital, gründerne av selskapet fra 2005, samt ansatte.
I 2019 ble det kunngjort at Baneservice hadde inngått avtale om kjøp av 100 prosent av aksjene i NJD.


== Se også ==
Jernbane i Norge


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Norsk Jernbanedrift – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Jo Johnson

Joseph Edmund Johnson, baron Johnson of Marylebone (født 23. desember 1971 i London i England) er en britisk politiker fra Conservative Party. Han var medlem av Underhuset i det britiske parlamentet fra 6. mai 2010 til 2019. I 2020 ble han adlet som livstidspeer og tok sete i overhuset.


== Liv og virke ==
Johnson fikk skolegang i Brussel og ved privatskoler i England, inkludert Eton College. Deretter studerte han moderne historie ved Balliol College ved University of Oxford.Etter studiene begynte han å arbeide som investeringsbankmann hos Deutsche Bank, før han i 1997 begynte som journalist i avisen Financial Times .Han ble i 2010 valgt til underhuset fra valgkretsen Orpington.Etter å ha vært parlamentarisk sekretær fra april 2013, ble Johnson i juli 2014 statsråd for Cabinet Office i David Camerons regjering. Deretter var han statsråd for næringsliv, innovasjon, ferdigheter, universiteter og forskning, også det i Camerons regjering. Theresa Mays regjeringer var han minister for næringsliv, energi og industristrategi, universiteter og utdanning (2016–2018), samferdselsminister og minister for London (2018). Den 24. juli 2019 ble han statsråd (minister of state) for næringsliv, energi, industristrategi og utdanning i sin bror Boris Johnsons regjering.Den 5. september 2019 kunngjorde han sin uttreden fra regjeringen og tilkjennegav at han ikke ville stille til valg til det britiske underhuset. Har begrunnet dette med brexit-spørsmålet der han stod i et spenningsfelt mellom lojalitet til familien og den nasjonale interesse.I 2020 ble han adlet som livstidspeer. Han tok sete i Overhuset 12. oktober 2020.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Jo Johnson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Minister of State Jo Johnson MP gov.uk
Jo Johnson på parliament.uk
Jacques Doillon

Jacques Doillon (født 15. mars 1944) er en fransk manusforfatter og filmregissør.
Doillon ble født i Paris. Han har to døtre: Lola Doillon (født 1975), hvis mor er filmklipperen Noëlle Boisson, og Lou Doillon (fra 1982), fra hans forhold med skuespillerinnen Jane Birkin på 1980-tallet.


== Filmografi i utvalg ==
1979 – La femme qui pleure
1979 – La Drôlesse
1989 – La Fille de 15 ans
1991 – Den lille forbryteren
1996 – Ponette
1999 – Petits frères
2003 – Raja


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jacques Doillon på Internet Movie Database 
(sv) Jacques Doillon i Svensk Filmdatabas 
(da) Jacques Doillon på Filmdatabasen 
(da) Jacques Doillon på Scope 
(fr) Jacques Doillon på Allociné 
(en) Jacques Doillon på AllMovie 
(en) Jacques Doillon hos The Movie Database
Guvernementet Grodno

Grodno var et guvernement i vestre del av keiserdømmet Russland årene 1795–1915. Det var begrenset i nord av guvernementet Vilna, i øst av Minsk, i sør av Volynia og i vest og nordvest av Polen.
Guvernementet ble regnet til det jødiske bosettingsområdet i keiserdømmet Russland. Det var inndelt i ni distrikter (ujezd): Belostok, Bielsk, Brest-Litovsk, Grodno, Kobrin, Pruzjany, Slonim, Sokolka og Volkovysk.Det hørte frem til 1795 til Polen og ble tilbakeført til Polen i 1918. Idag er guvernementets territorium delt mellom Polen og Hviterussland.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Grodno Governorate – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Artikkel i Nordisk familjebok, 1909
Romania under Kortbane-EM i svømming 2019

Romania deltok under Kortbane-EM i svømming 2019 i Glasgow i Skottland i Storbritannia fra 4. til 8. desember 2019.


== Medaljevinnere ==


== Referanser ==
Christine Catharine de Cicignon

Christine Catharine de Cicignon (født 14. juli 1739, død 8. april 1800) var en norskfødt adelsdame. 
Hun ble født i Christiania, døbt i Akershus Slotsmenihged den 17. juli samme år som datter av senere stiftamtmann i Bergen, Ulrik Frederik de Cicignon og Antoninette Nicoline Brügmann (1717–1759). 
I 1757 var hun hoffrøken hos dronning Juliane Marie. Den 23. november 1759 giftet hun seg i Københavns slottskirke med sitt søskenbarn, kammerherre Caspar Herman Gottlob Moltke. Deres tre barn døde i ung alder.. Moltke ble utnevnt til guvernør i Rendsborg, og her døde Christine Catharine den 8. april 1800. Ni dager senere døde ektemannen. De ble begravet samme dag og sted i Rendsborg.


== Referanser ==
Adriana Castro

Adriana Cardoso de Castro (født 29. oktober 1990 i Fortaleza) er en brasiliansk håndballspiller, som spiller for den spanske klubben Bera Bera.
Hun ble tatt ut til å representere det brasilianske landslaget under Håndball-VM 2019 i Japan.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Adriana Castro – Olympedia 
(en) Adriana Castro – Det europeiske håndballforbundet (EHF)
Samara Vieira

Samara da Silva Vieira (født 7. oktober 1991 i Natal) er en brasiliansk håndballspiller, som spiller for den slovenske klubben Krim.
Hun ble tatt ut til å representere det brasilianske landslaget under Håndball-VM 2019 i Japan.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Samara Vieira – Olympedia 
(en) Samara Vieira – Det europeiske håndballforbundet (EHF)
Renata Arruda

Renata Lais de Arruda (født 18. februar 1999 i Recife) er en brasiliansk håndballmålvakt, som spiller for den rumenske klubben Măgura Cisnădie og det brasilianske landslaget.
Hun ble tatt ut på det brasilianske landslaget til Håndball-VM 2019 i Japan.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Renata Arruda – Olympics.com 
(en) Renata Arruda – Olympedia 
(en) Renata Arruda – Det europeiske håndballforbundet (EHF)
Irland under Kortbane-EM i svømming 2019

Irland deltok under Kortbane-EM i svømming 2019 i Glasgow i Skottland i Storbritannia fra 4. til 8. desember 2019.


== Medaljevinnere ==


== Referanser ==
Togrøvere

Togrøvere er en norsk dokumentarisk spillefilm fra 2019 regissert av Martin Walther og produsert av Spætt Film AS for Aftenposten.Filmen er spilt inn på sommer og vinter på Ranheim og rundt et rivningsklart hus på Hell. Togrøvere fikk produksjonstilskudd fra Norsk Filminstitutt på 100 000 kroner, med unge statister fra Trøndelag.Togrøvere er basert på en sann historie om en guttegjeng fra Ranheim, ofte kalt «Ranheimsgjengen», som ble vinningskriminell. Handlingen er lagt til midten av 1990-tallet da en gjeng gutter som var utsatt for grov omsorgsvikt fra foreldre og barnevernet, ble nysgjerrig på hva som befant seg i godstogene. En av guttene ble med moren sin på jobb i NSB. Slik innhentet guttene informasjon og ble togrøvere i 1993. NSB avdekket stort svinn av varer på nordgående godstog med tognummer Gt 5795 fra Trondheim til Fauske; dette godstoget var ofte lastet med brus og øl, og stoppet i nabolaget til guttegjengen. Guttene åpnet en ulåst godsvogn ute av syne for lokføreren, og forsynte seg med varer fra E.C. Dahls bryggeri i en periode på nærmere to år. Etter å ha fraktet bort tyvgodset arrangerte de fester. Dette skjedde hver kveld klokken åtte, gjennom to år. 
Men i 1995, etter lang etterforskning, ble politiets søkelys rettet mot en ubetjent togstasjon – Ranheim stasjon, lengst øst i Trondheim. NSB hadde funnet avskårne plomber og glasskår ved innkjøringsignalposten 500 meter fra Ranheim stasjon. Der gikk politiet til aksjon. Saken fikk en uventet vending da de skyldige viste seg å være ni gutter i 11–15 års-alderen, altså under den kriminelle lavalderen. I løpet av de to årene guttegjengen hadde vært i aktivitet som vinningsforbrytere, hadde de stjålet varer for 100 000 kroner.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
(en) Togrøvere på Internet Movie Database
Eidsand

Eidsand er et sted ved Randsfjorden nord for Brandbu i Gran kommune. På stedet finnes en badestrand, som er svært populær på sommeren. I forbindelse med stranden er det bygget en stor parkeringsplass. Det finnes også busstilbud fra Landekspressen og skolebuss.
Vinter og vår er det mulig å gå over isen til øyene i nærheten, blant annet Kongeøya, hvor ifølge sagnet Olav Tryggvason skal ha blitt født ca. i år 963.
I Eidsand finnes det flere eneboliger og gårder. Landskapet har mye skog og dyrket mark.
Kunsten å gjøre det slutt

Kunsten å gjøre det slutt , (originaltittel: Un fil à la patte) er en fransk spillefilm fra 2005 regissert av Michel Deville. Filmens forelegg er teaterstykket "Un fil à la patte" av den franske dramatikeren Georges Feydeau som er mest kjent i Norge for stykker som "Fluen i øret" (1907) og "Kalkunen" (1896).


== Medvirkende ==
Emmanuelle Béart : Lucette
Charles Berling : Édouard de Bois d'Enghien
Dominique Blanc : baronne Duverger
Jacques Bonnaffé : Fontanet
Mathieu Demy : Firmin
Julie Depardieu : Amélie
Sara Forestier : Viviane
Stanislas Merhar : Irrigua
Tom Novembre : Chenneviette
Clément Sibony : Antonio
Patrick Timsit : Bouzin
Virginie Hocq : Émilie


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kunsten å gjøre det slutt på Internet Movie Database 
(no) Kunsten å gjøre det slutt hos Filmfront 
(no) Kunsten å gjøre det slutt på NRK TV 
(fr) Kunsten å gjøre det slutt på Allociné 
(en) Kunsten å gjøre det slutt på AllMovie
Michel Deville

Michel Deville (født 13. april 1931) er en fransk manusforfatter og filmregissør.


== Filmografi i utvalg ==
1962 – For en kvinnes skyld
1963 – Gangster, gull og flotte jenter
1966 – Martin Soldat
1969 – Bye bye Barbara
1973 – Bli rik og elsk med kvinner
1973 – Le Dossier 51
1983 – Den ville gjengen
1985 – Farlig lek
1988 – Private timer
2005 – Kunsten å gjøre det slutt


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Michel Deville på Internet Movie Database 
(sv) Michel Deville i Svensk Filmdatabas 
(da) Michel Deville på Filmdatabasen 
(fr) Michel Deville på Allociné 
(en) Michel Deville på AllMovie 
(en) Michel Deville hos The Movie Database
Phyllocerus

Phyllocerus er en slekt av biller som ligner på smellere (Elateridae). 


== Utseende ==
Middelsstore til ganske store (12-30 millimeter), mørke, avlange biller, dekkvingene kan være gulbrune. minner om litt kraftige smellere (Elateridae). Antennene er ganske tynne, litt fortykkede mot spissen hos hunnene, kamformede hos hannen, litt lengre enn hode + thorax. Pronotum er klokkeformet, bredere enn langt, bakhjørnene litt tilbaketrukne. Dekkvingene er nesten jevnbrede, men noen lengdefurer.
Larvene er slanke, blanke og rødlige, med tydelig avsatte rygg- (tergitter) og bukplater (sternitter), hodet er kraftig sklerotisert (hardt), forholdsvis lite, beina mangler nesten helt, bakkroppsspissen er skovlformet .


== Levevis ==
Larvene lever i jorda og eter planterøtter.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sør-Europa, Midtøsten og også i det sørlige Afrika. 


== Systematisk inndeling ==
Slektyen kan også plasseres i råtevedbiller (Eucnemidae). I tillegg til disse finnes det tallrike arter i Afrika.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien smellere, Elateroidea
Familien halvsmellere, Throscidae (=Trixagidae) eller råtevedbiller, Eucnemidae
Slekten Phyllocerus Lepeletier & Audinet-Serville, 1828
Phyllocerus bonvouloiri
Phyllocerus diversicornis Pic, 1905
Phyllocerus elateroides (Ménétries, 1832)
Phyllocerus flavipennis Lepeletier & Audinet-Serville, 1828
Phyllocerus longipennis Ferrari, 1869
Phyllocerus ullmanni Kirschberg, 1897


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Phyllocerus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kategori:Phyllocerus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Fauna Europaea Web Service. Besøkt 16.12. 2019
Bilde av Phyllocerus bonvouloiri
Bilde av Phyllocerus elateroides Arkivert 19. desember 2019 hos Wayback Machine.
Bilde av Phyllocerus flavicornis
Clive Exton

Clive Exton (født 1930, død 2007) var en britisk manusforfatter. Han skrev blant annet manus til Agatha Christies Poirot og P. G. Wodehouses Jeeves and Wooster.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Clive Exton på Internet Movie Database 
(sv) Clive Exton i Svensk Filmdatabas 
(da) Clive Exton på Filmdatabasen 
(fr) Clive Exton på Allociné 
(en) Clive Exton på AllMovie 
(en) Clive Exton hos The Movie Database 
(en) Clive Exton på Discogs 
(en) Clive Exton på MusicBrainz