jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Galleri & Gallera

Galleri&Gallera er et kunstgalleri som ligger i Storsand på Hurum. Huset galleriet holder til  i, var tidligere en av tre kolonialbutikker på Storsand, Jensen Handel, men denne virksomheten svant hen med bilen og kjøpesenterenes inntog.
I 1998 åpnet Galleri&Gallera aktiviteten sin her som formidler av kunst og utsalg av brukt & antikk. Etter noen år la de ned  virksomheten som brukthandel og gikk over til regulær galleridrift i kombinasjon med kjøp og salg av brukte bøker – antikvariat.
I 2018 ble Galleri&Gallera utvidet med en bokpub: «Skjorareiret». Puben har skjenkerett og gjør krav på å være Norges minste med sine 2 bord inne, og to ute.
Galleriet har, ved siden av temautstillinger av ymse slag, vist arbeider av mange forskjellige kunstnere siden åpningen i 1998. For det meste er det huskunstner Olav Grimstad (som også er styrer av Galleri&Gallera) som stiller ut akvareller, men galleriet har presentert en rekke andre kunstnere i de 20 årene det har eksistert. Særlig har det vært lagt vekt på sommerutstillingene. Galleri&Gallera har mest aktivitet i sommerhalvåret, men er også tilgjengelig for publikum etter avtale om vinteren. Huskunstner Olav Grimstad har atelier i tilknytning til galleriet.


== Sommerutstillinger ==
1998: «Åpningsutstilling»
Olav Grimstad, akvareller -  Kari Bjørnsrud Keramikk
1999: Morten Juvet, maleri – Karin aashamar, keramikk
2000: Geir Harald Samuelsen, maleri
2001: Inger Bernholdsson (S), akvareller, grafikk
2002: «Ti Hurumkunstnere»
Bente von Krogh: keramikk -  Isabel Aragon, keramikk
Barbara Sunde, maleri - Per gabrielsen, maleri -  Målfrid Rønneberg, maleri  
Vigdis Bitustøyl Jacobsen, maleri - Olav Grimstad, akvareller og skap
Fernando Pena Y Lillo, maleri og skulptur -  Konrad Mehus, sølvarbeider
Kai Eide, grafikk og maleri.
2003: «For moro skyld» -kunst med glimt i øyet
Kari Bjørnsrud, keramikk – Nils Skare, grafikk - Øivind Jorfald, litografi
Olav Grimstad, akvareller – Helene Moore (UK), maleri og Nina Nesje, skulptur
2004: Per Gabrielsen, maleri
2005: Olav Grimstad, akvareller og skap
2006: «Utstilling i fugleperspektiv»
Kari Bjørnsrud, keramikk – Olav Grimstad, akvareller
2007: Katarina Elmersson (S), keramikk – Olav Grimstad, akvareller og skap
2008: «Bella Italia»
Knut Kjeldsen, akvareller – Toril Tørmoen, akvareller – Hanne Brøter, akvareller
Britt Marie Söderholm (S), akvareller, glas – Olav grimstad, akvareller
2009: Per Gabrielsen, maleri – Gro Sundquist, fotogarfi
2010: Sidsel Crosby, skulptur – Olav Grimstad, akvareller og skap
2011: Jon Liestøl, treformer – Olav Grimstad, akvareller og skap
2012: Katharina Fagervik, maleri – Cecilie Lie Larsen, glass
2013: Ingen sommerutstilling, bare det faste galleri, åpent kun søndager.
2014: Ragnar Haug, maleri
2015: Per Gabrielsen, maleri
2016: Elin Jansen, maleri
2017: «Kontraster»
Per Gabrielsen, maleri – Olav Grimstad, akvareller
2018: «20-års jubileumsutstilling»
Kari Bjørnsrud, keramikk – Olav Grimstad, akvareller og skap.


== Eksterne lenker ==
Galleri & Gallera
Olav Grimstad
Marius Arnesen

Marius Ly Arnesen (født 1972) er en norsk tidligere alpintrener. Han er sportskommentator i alpint for Nent-gruppen.
Arnesen hadde ulike stillinger i  Norges Skiforbund fra 1998 til 2010. Han var europacuptrener i 1998/99-sesongen og fortsatte som europacupsjef 1999/2000-sesongen. Han var fartssjef for verdenscupalpinistene fra 2000 til 2005. Deretter var han landslagssjef for det norske herrelandslaget til 2010. Aksel Lund Svindal tok fem VM-gull og tre OL-gull med Arnesen som trener.På Idrettsgallaen 2008 ble han tildelt prisen som Årets trener i 2007. Marit Breivik og Mika Kojonkoski var de andre to nominerte.
I 2010 begynte han som ekspertkommentator i NRK TV. I 2014 ble han daglig leder ved Norefjell Skisenter. Etter at Nordic Entertainment Group overtok rettighetene for sending av verdenscupen i alpint i 2021, gikk han over dit.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Marius Arnesen – FIS (alpint)
Laura Groeseneken

Laura Groeseneken (født 30. april 1990 i Leuven i Belgia), kjent under artistnavnet Sennek, er en belgisk sanger og låtskriver. Hun representerte Belgia i Eurovision Song Contest 2018, men ble slått ut i semifinalen. 
Groeseneken har vært keyboardist for den belgiske musikeren Ozark Henry, blant annet under den belgiske musikkfestivalen Rock Werchter. Hun jobbet som dekoratør for IKEA, samtidig som hun var sanglærer i hjembyen n. Groeseneken har skrevet sanger for en rekke musikere, blant andre det belgiske bandet Hooverphonic med Alex Callier. Hun er også en av låtskriverne bak norske Carina Dahls «Hold Me Down», som deltok i Melodi Grand Prix i mars 2019.


== Singler ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Sennek – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Laura Groeseneken på Apple Music 
(en) Laura Groeseneken på Discogs 
(en) Laura Groeseneken på Discogs 
(en) Laura Groeseneken på MusicBrainz 
(en) Laura Groeseneken på MusicBrainz 
(en) Laura Groeseneken på SoundCloud 
(en) Laura Groeseneken på Spotify 
(en) Laura Groeseneken på Genius — sangtekster 
Laura Groeseneken på Twitter 
Laura Groeseneken på Facebook 
Laura Groeseneken på Facebook 
Laura Groeseneken på Instagram 
Laura Groeseneken på Instagram 
Laura Groeseneken på YouTube
Arvid Solvang

Arvid Wam Solvang (født 14. juli 1969 i Haugesund) er en norsk gitarist, låtskriver og musikkprodusent basert i Oslo.


== Bakgrunn ==
Arvid Wam Solvang ble født i Haugesund, og vokste opp i Kopervik på Karmøy og spilte tidlig i flere band som gitarist. Han er utdannet ved Norges musikkhøgskole (1992–1996) og har hatt rundt 2 500 spillejobber for ulike band og musikere over hele Norge.Siden startet han musikkproduksjonsselskap Viagram, og fra sitt eget studio har han produsert og skrevet låter for Maria Mena, Christel Alsos, A1, Vidar Johnsen og Peter Nordberg. Han har produsert de tre første albumene til Maria Mena, og han har vært med å skrive flestepartene av sangene hennes på disse platene. Han har også vært med-forfatter og produsent på tre første albumene til Christel Alsos.
Solvang er signert til EMI Music Publishing. Han er også styremedlem i NOPA og i valgkomiteen til interesseorganisasjonen for norske artister og musikere, GramArt, samt jurymedlem i Edvard-prisen og Ramp-stipendet.


== Diskografi ==
Deltakelser på album, utdrag:
2002 Maria Mena – Another Phase
2004 Maria Mena – Mellow
2004 Maria Mena – White Turns Blue
2004 Kristian Valen – Listen When Alone
2005 Maria Mena – Apparently Unaffected
2005 Vidar Johnsen – Dance of Lust
2007 Christel Alsos – Closing the Distance
2007 Vidar Johnsen & Peter Nordberg – Ord og ögonblick
2008 Vidar Johnsen & Peter Nordberg  – Mål & mening
2009 Vidar Johnsen & Peter Nordberg  – I ild og vatten
2010 Christel Alsos – Tomorrow Is
2012 Vidar Johnsen – Galskapens land
2013 Hanne Sørvaag – Christmas Lights


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Arvid Solvang på Discogs 
(en) Arvid Solvang på MusicBrainz
Lior Suchard

Lior Suchard (hebraisk: ליאור סושרד) (født 6. desember 1981) er en israelsk mentalist.Han har opptrådt i en rekke tv-programmer blant annet i USA, India, Australia, Russland og sitt hjemland.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Lior Suchard på Internet Movie Database 
Lior Suchard på Facebook 
Lior Suchard på Instagram 
Lior Suchard på YouTube
Lviv Danylo Halytskyi internasjonale lufthavn

Lviv Danylo Halytskyi internasjonale lufthavn (IATA: LWO, ICAO: UKLL) er en internasjonal lufthavn i Lviv oblast det nordvestre Ukraina.  Den første flyplassen i området ble etablert i 1929 under navnet Lwów-Skniłów flyplass.  Lufthavnen er utvidet og oppgradert flere ganger, sist i 2017.  Den har en betydelig internasjonal trafikk.  Til Skandinavia har Wizz Air direkte rute til Københavns lufthavn fra mars 2019.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Lviv International Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
DS «Tordenskjold» (1876)

DS «Tordenskjold» var et dampskip på Mjøsa i årene 1876 til 1936. Skipet gikk i gods- og passasjerrute, men ble også brukt til tømmersleping. Skipet kunne gå lenger ut på vinteren enn hjuldamperne, gjerne over nyttår før isen ble for tykk. På samme måte kunne det starte tidligere på våren, som oftest en gang i mai.Skipet var ett av de største på Mjøsa, med innebygget passasjerdekk i hele skipets lengde. Det krevde da også et større mannskap, med fire dekksmenn og fire i maskinen foruten tre i restauranten samt fører og kaptein. Fram til 1888 var DS «Skibladners» kaptein, Gustav Adolf Raabe, fast om bord i DS «Tordenskjold» på vinterstid. Sønnen, Aksel Raabe, var kaptein fra 1888 til 1913, da han plutselig forsvant underveis fra Lillehammer til Biri. Han ble senere funnet druknet.Den 23. november 1912 kolliderte DS «Tordenskjold» med DS «Gjøvik» i Nessundet ved Helgøya. DS «Gjøvik» sank, men alle om bord ble berget. Skipet ble også hevet og raskt reparert. Saken gikk helt til Høyesterett, der DS «Tordenskjord» i 1918 ble kjent skyldig i ulykken, og rederiet dømt til å betale 33 000 kroner i erstatning.Etter 1920 skiftet skipet eier flere ganger. I 1923 ble skipet kjøpt av A/S «Tordenskjold», og helt ombygd. En del av overbygget på fordekket ble fjernet, og skipet fikk styrhus. Skipet fortsatte med tømmersleping fram til 9. juli 1933, men da var det slutt. DS «Tordenskjold» ble solgt for opphugging våren 1936. Noen gjenstander fra båten er tatt vare på ved Mjøssamlingene på Minnesund, og styrhuset og kahytten fra akterdekket står som hytte ved Kvarbergvika i Ringsaker.


== Referanser ==


== Kilder ==
Berg, Arne Julsrud (1996). Damp- og motorbåter på Mjøsa. Mjøssamlingene. ISBN 8299406706.
Voluntad Popular

Voluntad Popular (VP, norsk: Folkets vilje) er et sosialdemokratisk parti i Venezuela. VP ble grunnlagt av Leopoldo López 5. desember 2009 og anerkjent av den nasjonale valgkommisjonen 14. januar 2011. Partiet står i opposisjon til Nicolás Maduro og nå avdøde Hugo Chávez' sosialistiske regjering. Det tilhører valgalliansen Mesa de la Unidad Democrática (MUD).
VP betegner seg som en «pluralistisk og demokratisk bevegelse» som går inn for «de sosiale, økonomiske, politiske og grunnleggende menneskerettighetene til enhver borger av Venezuela».


== Historie ==

Partiets grunnlegger Leopoldo López tilhørte det høyreliberale partiet Primero Justicia før han grunnla VP. Han fungerte som borgermester i Chacao de Caracas fra 2000 til 2008, men regjeringen fratok ham retten til å bli valgt på grunn av beskyldninger om misbruk av offentlige midler. Den interamerikanske domstolen for menneskerettigheter erklærte regjeringens vedtak for urettmessig.
I 2012 betegnet López, som dengang var partiets presidentkandidat, Hugo Chávez' regjering som et autoritært regime, og han oppfordret befolkningen om å velge «en demokratisk vei fremover». Videre forpliktet han seg til å gjeninnføre rettsstaten, nærmere bestemt ved å gjøre slutt på korrupsjon og å garantere uavhengige domstoler..López var en av de ledende skikkelsene i massedemonstrasjonene mot regjeringen i 2014. Han ble arrestert i februar 2014, og i september 2015 ble han dømt til over tretten års fengsel for oppfordring til voldsbruk og sammensvergelse. Amnesty International og Human Rights Watch klassifiserer ham som politisk fange. 30. august 2019 ble López befridd fra husarrest av tropper som sluttet seg til oppstanden mot regimet, og efter en kortvarig offentlig opptreden sammen med opposisjonslederen Juan Guaidó tok han tilflukt i Spanias ambassade i Caracas.


== Politisk ståsted ==
Partiet regnes i sin alminnelighet for å tilhøre sentrum-venstre i latin-amerikansk kontekst, mens Venezuelas regjering fordømmer VP for å være høyreekstremt. Som sosialdemokratisk parti har det vært medlem av Sosialistinternasjonalen siden desember 2014. VP er ett av fire venezuelanske opposisjonpartier som tilhører internasjonalen.


== Politisk innflytelse ==

VP tilhører opposisjonsblokken som har absolutt flertall i Venezuelas parlament Asamblea Nacional. Imidlertid fratok landets høyesterett forsamlingen all makt i mars 2017 og overførte dets myndighet til seg selv. Partiet har stått i fronten for et opprør mot landets sosialistregjering som kulminerte 10. januar 2019, da partiets parlamentariske leder Juan Guaidó erklærte seg selv som landets fungerende president med støtte i parlamentet efter et omstridt presidentvalg 20. mai 2018.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
(en) Voluntad Popular – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Mikhail Nikolajevitsj Muravjov-Vilenskij

Mikhail Nikolajevitsj Muravjov-Vilenskij (russisk: Михаи́л Никола́евич Муравьёв, født 1. oktoberjul./ 12. oktober 1796greg. i Moskva; død 29. augustjul./ 10. september 1866greg. i St. Petersburg) var en av de mest reaksjonære statsmenn og embedsmenn i Tsarrussland på 1800-tallet. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Mikhail Nikolajevitsj Muravjov-Vilenskij var sønn av Nikolaj Muravjov (1768–1840). Han skal ikke forveksles med sønnesønnen Mikhail Nikolajevitsj Muravjov, som var russisk forsvarsminister mellom 1897 og 1900.


=== Virke ===
I sin tid ved Universitetet i Moskva etablert Muravjov Det matematiske selskap og ble senere dets president. Han meldte seg til tjeneste under fedrelandskrigen i 1812 og ble såret ved Borodino. I 1816 var han med på å grunnlegge det første Dekabrist-selskapene og, selv om han ikke deltok aktivt i bevegelsen etter 1820, ble han arrestert for en kortere periode av politiet etter det mislykkede opprøret i desember 1825. Noen kilder hevder at han kjøpte sin frihet ved å samarbeide aktivt med etterforskerne i å identifisere medvirkende.Takket være formidling fra mektige slektninger ble Muravjov utnevnt til viseguvernør i Vitebsk i 1826 og til guvernør av Mogilev i 1828. I disse embeder ble han kjent for sin hardhendte russifiseringspolitikk. I Hviterussland klarte han et stykke på vei å knekke den katolske kirke. Han forbød byggingen av nye katolske kirker og omgjorde de eksisterende til ortodokse kirker og kapeller.
Muravjovs erfaringer fra novemberopprøret i 1830 overbeviste ham om at det var to grupper hovedantagonister ansvarlige for spredningen av polsk nasjonalisme, katolske prester og polske studenter. Derfor satte han som sitt viktigste mål å stenge universitetet i Vilna (Vilna = Vilnius) og å få fjernet katolske prester fra undervisningsinstitusjoner. Han skal ha sagt: «Hva russiske rifler ikke har klart å gjøre, vil bli fullført av russiske skoler».I 1831 regjerte Muravjov guvernementet Grodno, men ble overflyttet til guvernementet Minsk året etter. 
Muravjov ble i 1842 overdirektør for det russiske jordmålingskorpset, i 1850 medlem av riksrådet og i 1857 minister for riksdomenene. Han motsatte seg opphevelsen av livegenskapet. Hans administrasjon av statseide bondehuskoldninger viste seg katastrofal og reduserte mange av dem til bankerott.I guvernementet Vilna fikk han omkring 9.000 personer deportert og 127 hengt.


== Memoarer ==
Hans sønnesønn Mikhail Muravjov utgav Der Diktator von Wilna, Memoiren des Grafen M.N.M. (tysk utgave 1883).


== Referanser ==


== Kilder ==
Adam Bruno Ulam, Prophets and conspirators in prerevolutionary Russia, Transaction Publishers, 1998, På Google Books, s. 8 }


== Eksterne lenker ==
Hans erindringer -(Wieszatela), (1863-1865), Sammenslutningen afvVidenskabsbiblioteker i Kujawsko-Pomorskie voivodskab (lest 21. desember 2011)
Nikolaj Muravjov

Nikolaj Nikolajevitsj Muravjov (russisk: Николай Николаевич Муравьёв, født 15. september 1768 i Riga, død 20. august 1840 i Moskva) var en russisk offiser. Han var far til Aleksandr Muravjov, Nikolaj Muravjov-Karsskij, Mikhail Muravjov-Vilenskij og Andrej Muravjov.


== Biografi ==
Muravjov ble ansatt i 1788 i den russiske flåte. Han deltok i krigen mot Sverige 1788–90 og havnet da i 1790 i svensk fangenskap, og ble løslatt etter freden i Värälä samme år.
Han var deretter kommandant på tsarinna Katarina IIs lystyacht.
Han gikk i 1796 over til landhæren som oberstløytnant og innrettet i 1797 på et gods nær Moskva en krigshøyskole for utdannelse av stabsoffiserer. 
I felttogene mot franskmennene 1812–14 deltok Muravjov som greve Pjotr Tolstojs stassjhef med utmerkelse, blant annet ved Hamburgs beleiring. Han ble forfremmet til generalmajor og vendte senere tilbake til sin krigshøyskole, som han ledet til 1823 (den ble fra 1816 kalt «keiserlig akademi»).


== Kilder ==
Muraviev, 2. Nikolaj Nikolajevitj i Nordisk familjebok (2. utgave, 1913)
Senatsplassen (Sankt Petersburg)

Senatsplassen (russisk: Сенатская площадь), tidligere Dekabristplassen (Площадь Декабристов) fra 1925 til 2008, og opprinnelig Petersplassen (Петровская площадь) før 1925, er en plass i St. Petersburg i Russland.  Den ligger på Store Nevas venstre bredd, foran Isakskatedralen. 
Plassen ble opprinnelig oppkalt etter Peter den store. I 1925 ble navnet endret til Dekabristplassen til minne om Dekabristopprøret som fant sted der i  1825.
Plassen avgrenses av Admiralitetsbygningen i øst. I vest er Senats- og synodebygningen (nå sete for Russlands konstitusjonsdomstol). Monumentet Bronserytteren pryder plassen.


== Referanser ==
Arthur Abraham

Arthur Abraham (født Awetik Abrahamjan (armensk: Ավետիկ Աբրահամյան) 20. februar 1980 i Jerevan, Armenia) er en armensk-tysk bokser.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Arthur Abraham – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Arthur Abraham på Internet Movie Database 
(fr) Arthur Abraham på Allociné 
(en) Arthur Abraham hos The Movie Database 
(de) Arthur Abraham – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Arthur Abraham – BoxRec
Albert Coppé

Albert Léon Coppé (født 26. november 1911 i Brügge, død 30. mars 1999 i Tervuren) var en belgisk politiker. Han var visepresident for Den høye myndighet i Det europeiske kull- og stålfellesskap, fra 1952 til 1967, og i en kort periode av 1967 også president. Coppé var europakommissær fra 1967 til 1973.


== Referanser ==
Anja Røyne

Anja Røyne (født 4. mars 1981) er en norsk fysiker og vitenskapsformidler som forsker på geologiske prosesser, materialer og bioteknologi.
Røyne begynte å studere ved Norges Landbrukshøgskole og gikk ut med en cand.mag. i miljøfysikk derfra i 2003.
Deretter dro hun til University of Sydney for å jobbe med solenergi og gikk ut med en MSc i 2005.
Tilbake i Norge tok hun en PhD i fysikk ved Universitetet i Oslo, der hun arbeidet ved forskningssenteret Physics of Geological Processes (PGP).
Siden har hun fortsatt som forsker i PGP-gruppen.
Anja Røyne er en aktiv vitenskapsformidler. Siden 2013 har hun blogget på bloggen «Fysikk og fascinasjon».
Hun har uttalt at hun ønsker å «formidle glede og fascinasjon over hvordan verden er skrudd sammen».
I 2018 ga hun ut boka Menneskets grunnstoffer som fikk Brageprisen i åpen klasse.


== Referanser ==
Ertebuskslekta

Ertebuskslekta (Caragana) er ei planteslekt i erteblomstfamilien.
Artene er busker, eller svært sjeldent små trær. Akselbladene er små og taggaktige. Bladene er likefinnede med 4–20 helrandede småblad. Ofte fortsetter hovedstilken forbi det siste bladparet, men hos noen arter er hovedstilken redusert så bladene tilsynelatende er koblete. Blomstene sitter i bladhjørnene, som regel enkeltvis, men av og til to–fem sammen. Begeret er rør- eller klokkeformet med fem tenner. Blomsten er gul, mer sjelden purpur, rosa eller hvit. Belgen er sylindrisk eller flattrykt.
Ulike kilder oppgir mellom 80 og 100 arter i ertebuskslekta. ILDIS World Database of Legumes oppgir 84 arter. De er utbredt i tempererte deler av Asia og i Øst-Europa. Artsrikdommen er størst på Tibetplatået og i nordvestre Kina. Hevingen av Tibetplatået førte til rask dannelse av nye arter for 3,4–1,8 millioner år siden.
Arter i denne slekta plantes som prydplanter, i hekker og for å stabilisere sanddyner.


== Litteratur ==
«Caragana». Flora of China. Besøkt 26. januar 2019. 
«Caragana». The Plant List. Besøkt 26. januar 2019. 
ILDIS World Database of Legumes (2010). «Caragana». In: Euro+Med Plantbase - the information resource for Euro-Mediterranean plant diversity. Besøkt 25. januar 2019. 
B. Mossberg og L. Stenberg (2016). Gyldendals store nordiske flora. Gyldendal. s. 330–331. ISBN 978-82-05-42485-2. 
M.L. Zhang, P.W. Fritsch og B.C. Cruz (2009). «Phylogeny of Caragana (Fabaceae) based on DNA sequence data from rbcL, trnS–trnG, and ITS». Molecular Phylogenetics and Evolution. 50 (3): 547–559. ISSN 1055-7903. PMID 19100848. doi:10.1016/j.ympev.2008.12.001. 
M.L. Zhang og P.W. Fritsch (2010). «Evolutionary response of Caragana (Fabaceae) to Qinghai–Tibetan Plateau uplift and Asian interior aridification». Plant Systematics and Evolution. 288 (3–4): 191–199. ISSN 1615-6110. doi:10.1007/s00606-010-0324-z. 


== Eksterne lenker ==
(en) Ertebuskslekta i Encyclopedia of Life 
(en) Ertebuskslekta i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Ertebuskslekta hos Artsdatabanken 
(sv) Ertebuskslekta hos Dyntaxa 
(en) Ertebuskslekta hos ITIS 
(en) Ertebuskslekta hos NCBI 
(en) Ertebuskslekta hos The International Plant Names Index 
(en) Ertebuskslekta hos Tropicos 
(en) Kategori:Caragana – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Caragana – detaljert informasjon på Wikispecies
Berlins bedriftsrådsentral

Berlins bedriftsrådsentral var et koordinerende organ for Berlins bedriftsråd i sluttfasen av novemberrevolusjonen.
Lesjaverk kraftverk

Lesjaverk kraftverk er et vannkraftverk ved utløpet av Lesjaskogsvatnet i Lesja kommune i Innlandet.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 4 meter.
Installert effekt er 8,5 kW fra to gamle francisturbiner.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Skieur d’Or

Skieur d’Or er en utmerkelse som fra 1963 deles ut årlig av International Association of Ski Journalists (Association Internationale des Journalistes de Ski – AIJS). Utmerkelsen kalles også Serge Lang Trophy, oppkalt etter den første presidenten i AIJS, franskmannen Serge Lang. Han regnes som initiativtakeren til verdenscupen i alpint.AIJS-journalistene velger ved en avstemning den beste alpine skiutøver den foregående vinteren. Vanligvis legges det til grunn sportslige prestasjoner, som olympiske seire, verdensmesterskapstitler eller verdenscupseire, men andre forhold kan også spille inn, slik som da Matthias Lanzinger fikk prisen etter sin alvorlige ulykke i 2008. Det har blitt utdelt én pris per år, bortsett fra i 1964, 1990 og 2015, da det ble utdelt to priser. Skieur d’Or ble tidligere utdelt på slutten av sesongen i forbindelse med Arlberg-Kandahar-rennene; Nå utdeles trofeet i oktober i forbindelse med sesongåpningen i Sölden.Skieur d’Or har til og med 2022 blitt tildelt 27 menn og 17 kvinner fra 13 land. De fleste prismottakerne kommer fra Østerrike (20) og Sveits (12). Sveitseren Pirmin Zurbriggen og østerrikeren Marcel Hirscher har blitt tildelt Skieur d’Or fire ganger. Karl Schranz, Ingemar Stenmark og Alberto Tomba har blitt tildelt trofeet tre ganger hver, og Stenmark er den eneste hittil som har mottatt prisen tre år på rad. Tre nordmenn har mottatt prisen: Kjetil André Aamodt i 1993 og 2000, Lasse Kjus i 1999 og Aksel Lund Svindal i 2007.
Prisen blir på norsk noen ganger kalt «Gullskien».


== Prisvinnere ==


== Statistikk ==
Utøvere som har mottatt Skieur d’Or to eller flere ganger, kronologisk etter det året de oppnådde dette antallet: 


== Se også ==
Liste over olympiske medaljevinnere i alpine grener (kvinner)
Liste over olympiske medaljevinnere i alpine grener (menn)
Liste over verdenscupvinnere i alpint for kvinner
Liste over verdenscupvinnere i alpint for menn


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
AIJS (Association Internationale Journalistes de Ski)
Løvenes garde

Løvens garde er en animert TV-serie for barn som har gått på Disney Channel og Disney Junior fra 2015 til 2019. Serien er en spin-off av filmen Løvenes konge og tar plass mellom den første og andre filmen. 
I Norge har den gått på Disney Junior Norge. Den norske versjonen ble instruert av Inger Teien og oversatt av Lars Bjerke


== Figurer ==


== Referanser ==