Stenopelmini

Stenopelmini er en gruppe av biller som hører til gruppen snutebiller (Curculionoidea).. Artene finnes gjerne på fuktige steder.


== Utseende ==
Små til middelsstore, avlange snutebiller. Snuten er ganske lang og krum, og de knebøyde antennene sitter festet nær spissen. På farge er de oftest mørke, brunlige, gjerne med mønster dannet av lyse skjell. Hodet (bortsett fra snuten) er temmelig kort og bredt, med middelsstore, flate fasettøyne. Snuten er vanligvis lengre enn hodet og brystskjoldet til sammen. Antennenes første ledd (skaftet) er gjerne omtrent like langt som resten av antennen. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så langt som bredt, med rundede sider. Oversiden er kraftig punktert og har ofte et mønster av lyse skjell. Dekkvingene er bredere enn brystskjoldet, med markerte skuldre, parallellsidige i de fremre tre fjerdedelene, tilspisset bakerst. De har tydelige punktrekker og vanligvis et mønster av lyse skjell som noen ganger dekker det meste av overflaten. Beina er middels lange og ganske kraftige. Lårene er fortykkede, vanligvis uten tenner på undersiden. Framleggene (protibiae) ender i en kraftig, innoverrettet pigg. Føttene er fem-leddete, men det fjerde leddet er svært lite (pseudotetramere føtter). Det tredje leddet er tolappet, og det ytterste leddet tynt og sigdformet.


== Levevis ==
Som de fleste snutebiller er de planteetere. De fleste av artene er knyttet til sumpplanter, for eksempel Grypus equiseti som går på sneller (Equisetum spp.), der larvene lever inne i stenglene. Artene i slekten Notaris lever på forskjellige enfrøbladete sump- og vannplanter, blant annet kjempesøtgress (Glyceria maxima), takrør (Phragmites australis), strandrør (Phalaris arundinacea), starr (Carex spp.), dunkjevler (Typha spp.) og siv (Juncus spp.). Slekten Tanysphyrus spesialiserer seg på flytebladplanten andmat (Lemna spp.). Slekten Thryogenes lever på sivaks (Scirpus spp.), siv (Juncus spp.) og piggknopp (Sparganium spp.). Noen få arter lever på planter som vokser på tørt land, for eksempel einstape (Pteridium aquilinum).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
Familien snutebiller, Curculionidae Schönherr, 1825
Underfamilien Erirhininae Schönherr, 1825
Stammen Stenopelmini LeConte, 1876
Slekten Argentinorhynchus Bréthes, 1910 - 4 arter
Slekten Athor Broun, 1909 - én art
Slekten Baeosomus Broun, 1904 - 2 arter
Slekten Bagoidellus Hustache, 1929 - 2 arter
Slekten Bagoidus Kuschel, 1956 - én art
Slekten Brachybamus Germar, 1835 - 4 arter
Slekten Cyrtobagous Hustache, 1929 - 2 arter
Slekten Endaliscus Kirsch, 1874 - 3 arter
Slekten Helodytes Kuschel, 1952 - 14 arter
Slekten Hydrotimetes Kolbe, 1911 - 3 arter
Slekten Ilyodytes Kuschel, 1952 - 2 arter
Slekten Lissorhoptrus LeConte, 1876 - 25 arter
Slekten Neobagoidus O'Brien, 1990 - én art
Slekten Neobagous Hustache, 1926 - 5 arter
Slekten Neochetina Hustache, 1926 - 10 arter
Slekten Neohydronomus Hustache, 1926 - 3 arter
Slekten Niphobolus Blackburn, 1893 - én art
Slekten Notiodes Schoenherr, 1838 - 6 arter
Slekten Ochetina Pascoe, 1881 - 3 arter
Slekten Onychylis LeConte, 1876 - 15 arter
Slekten Oryzophagus Kuschel, 1952 - én art
Slekten Penestes Schoenherr, 1825 - 5 arter
Slekten Pistiacola O'Brien, 1989 - én art
Slekten Pistiacoloides O'Brien, 1989 - én art
Slekten Stenopelmus Schoenherr, 1835 - 3 arter
Slekten Tanysphiroideus Hustache, 1926 - én art


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Stenopelmini hos Artsdatabanken 
(en) Stenopelmini hos Fauna Europaea 
(en) Kategori:Stenopelmini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Stenopelmini – detaljert informasjon på Wikispecies