jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Torfinn Rønning Sanderud

Torfinn Rønning Sanderud (født 1989) er en norsk filmfotograf fra Oslo
Han var fotograf på de tre sesongene av TV-serien Rådebank  som gikk på NRK fra mars 2020 til februar 2022. Sesong 2 ble lansert i januar 2021 og ble nominert til 11 priser under Gullruten 2021. Rådebank vant også Seriekritikerprisen for beste norske drama i 2021. Rådebank er en av NRKs mest strømmede serier.


== Referanser ==
Cacomorphocerus

Cacomorphocerus en utdødd slekt av biller blant bløtvingene som levde i Europa i eocen. 


== Utseende ==
Middelsstore, avlange, mørkfargede bløtvinger. Hos noen av artene var noen antenneledd modifiserte, hos andre ikke. Dekkvingene dekket hele bakkroppen.


== Levevis ==
Bløtvingene er dagaktive insekter. Mange har kraftige farger i gult, rødt og svart, og mange av artene er vanlige i Norge. De oppsøker blomster på jakt etter nektar og pollen, men spiser også mindre dyr. De voksne (imago) tar lett til vingene eller kryper rundt i vegetasjonen, både i gresset og i trærne. De finnes i mange ulike naturtyper (habitat), som enger, langs skogsbryn, bekker, i hager og parker.  De finnes i lavlandet, men kan også finnes oppover i fjellet, men ikke over skog-grensen.
Larvene lever i jorden. Enkelte arter har larver som  kalles snømark, fordi de kan sees på snø, i mildvær.


== Utbredelse ==
Slekten er kjent fra baltisk og ukrainsk rav, dette stammer fra eocen-tiden, ca. 37-34 millioner år før nåtid.


== Systematisk inndeling ==

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie  Cantharoidea
familien bløtvinger (Cantharidae)
underfamilie storbløtvinger (Cantharinae)
stammen †Cacomorphocerini Fanti and Kupryjanowicz 2018slekten †Cacomorphocerus C. Schaufuss 1891†Cacomorphocerus bentifabrici Fanti & Damgaard, 2018
†Cacomorphocerus cerambyx C. Schaufuss 1891
†Cacomorphocerus coleae Fanti & Pankowski, 2019
†Cacomorphocerus endecacerusPoinar & Fanti, 2019
†Cacomorphocerus eocenicus Bukejs, Fanti & McKellar, 2019
†Cacomorphocerus jantaricus Kuśka & Kania, 2010
†Cacomorphocerus madseni Fanti & Damgaard, 2018
†Cacomorphocerus marki Fanti & Pankowski, 2020
†Cacomorphocerus meridionalis Kazantsev & Perkovsky, 2020
†Cacomorphocerus wiszniewskiiFanti and Kupryjanowicz 2018


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Cacomorphocerus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Cacomorphocerus hos Fossilworks 
www.faunaeur.org - Cantharinae
Elateriformia (Coleoptera) – Delta key Arkivert 16. oktober 2007 hos Wayback Machine.
Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.
Psilorrhynchus

Psilorrhynchus er en slekt av biller blant bløtvingene.


== Utseende ==
Middelsstore bløtvinger med bløte, eller lite kitiniserte dekkvinger, gulaktige og svarte. Hodet er litt snuteformet forlenget. De har velutviklede flygevinger under de bløte dekkvingene, som ofte er forkortede og bare dekker mindre enn halvparten av bakkroppen. Hodet er ganske stort, fremstrakt, med små, runde, utstående fasettøyne. Antennene er 11-leddete, ganske lange og trådformede. 


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sør-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Cantharoidea
familien bløtvinger (Cantharidae)
underfamilie Chauliognathinae LeConte, 1861
stamme Chauliognathini LeConte, 1861
slekten Psilorrhynchus Gemminger & Harold, 1869
Psilorrhynchus abdominalis (Perty, 1830)
Psilorrhynchus bifasciatus (Blanchard, 1844)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen er ikke koblet til Wikidata
Flabelloontelus

Flabelloontelus er en slekt av biller blant bløtvingene.


== Utseende ==
Vanligvis små (under 6 millimeter) bløtvinger. De er avlange, gjerne svarte på farge, pronotum, antenner og bein kan være rødgule. Dekkvingene dekker hele bakkroppen. Antennene er tynne og trådformede, omtrent så lange som kroppen.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Mexico.


== Systematisk inndeling ==

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Cantharoidea
familien bløtvinger (Cantharidae)
underfamilie Dysmorphocerinae Brancucci, 1980
slekten Flabelloontelus Pic, 1911
Flabelloontelus armitagei Pic, 1911


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Flabelloontelus i Global Biodiversity Information Facility
Laemoglyptus

Laemoglyptus er en slekt av biller i delgruppen (underfamilien) Silinae i familiegruppen bløtvinger.


== Utseende ==
Middelsstore, avlange bløtvinger, gjerne med hode og dekkvinger svarte, pronotum rødt. Antennene er kamformede.


== Levevis ==
Disse billene finnes gjerne krypende i vegetasjonen. De er rovdyr.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i og rundt Himalaya.


== Systematisk inndeling ==

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Cantharoidea
familien  bløtvinger (Cantharidae)
underfamilie Silinae
slekten Laemoglyptus Fairmaire, 1886
Laemoglyptus ater Kazantsev, 2009 (Nepal)
Laemoglyptus bhutanensis Śvihla & Kopetz, 2012 (Bhutan)
Laemoglyptus bomfordii Fairmaire, 1897
Laemoglyptus bilyi Śvihla & Kopetz, 2012 (Nepal)
Laemoglyptus cechovskyi Śvihla & Kopetz, 2012 (Nepal)
Laemoglyptus chimakothiensis Śvihla & Kopetz, 2012 (Bhutan),
Laemoglyptus chujoi Wittmer, 1972
Laemoglyptus fissiventris Fairmaire, 1886
Laemoglyptus gandakiensis Kazantsev, 2009 (Nepal)
Laemoglyptus grandis Pic, 1921
Laemoglyptus hartmanni Kazantsev, 2009 (Nepal)
Laemoglyptus himalayanus Śvihla & Kopetz, 2012 (Nepal, India)
Laemoglyptus hispidus Śvihla & Kopetz, 2012 (Nepal)
Laemoglyptus impressicornis Wittmer, 1975
Laemoglyptus iriomotoensis Wittmer, 1972
Laemoglyptus jaegeri Kazantsev, 2009 (Nepal)
Laemoglyptus kopetzi Kazantsev, 2009 (Nepal)
Laemoglyptus lalitpurensis Kazantsev, 2009 (Nepal)
Laemoglyptus manasluensis Kazantsev, 2009 (Nepal)
Laemoglyptus nakanei Wittmer, 1974
Laemoglyptus pingtungensis Wittmer, 1984
Laemoglyptus ramiferus (Champion, 1926) (India)
Laemoglyptus sauteri (Pic, 1911)
Laemoglyptus schawalleri Kazantsev, 2009 (Nepal)
Laemoglyptus schimdti Kazantsev, 2009 (Nepal)
Laemoglyptus simplicicollis Wittmer, 1960
Laemoglyptus subspinosusPic, 1911
Laemoglyptus taihorinensis Wittmer, 1984
Laemoglyptus tamdaoensis Wittmer, 1993
Laemoglyptus vicinoides Śvihla & Kopetz, 2012 (Bhutan)
Laemoglyptus vicinus Pic, 1921
Laemoglyptus walteri Śvihla & Kopetz, 2012 (Bhutan)
Laemoglyptus weigeli Kazantsev, 2009 (Nepal)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Laemoglyptus i Encyclopedia of Life 
(en) Laemoglyptus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Laemoglyptus hos NCBI 
(en) Kategori:Laemoglyptus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Laemoglyptus – detaljert informasjon på Wikispecies
Trykkoverbelastning

Trykkoverbelastning betegner en patologisk tilstand av hjertemuskelen der et hjertekammer fortsetter å trekke seg sammen samtidig som det er utsatt for uvanlig høyt blodtrykk i systole-fasen (uvanlig høyt afterload). Trykkoverbelastning forekommer i alle hjertekamre, men i større grad ventriklene enn atriene. Trykkoverbelastning kan forekomme sammen med volumoverbelastning, og fører vanligvis til hypertrofi, der geometriske endringer ofte kan sees ved hjelp av ekkokardiografi. Hypertrofi kan igjen føre til hjertesvikt.
Trykkoverbelastning fører til at hjertemuskelen blir mange ganger stivere enn normalt, og dette gjelder både hjertemuskelcellene og matriksen.


== Referanser ==
Engene vei

Engene vei (1–63, 14–66) er ei vei på Nakkerud i Ringerike kommune som fører inn til Åsterudtjernet og det nedlagt Ringerikes Nikkelverk. Per oktober 2022 hadde veien 17 adresser.
Veien tar av nordover fra Solumveien, like etter at denne tar av fra riksvei 350 ved Nakkerud og har passert forbi Tyribo omsorgssenter. Engene vei fører fram til bebyggelsen nordøst for Åsterudtjernet, altså tidligere Ringerikes Nikkelverk. 
I sørøstenden av Åsterudtjernet deler veien seg. Engene vei fortsetter rett nordover til nikkelverket, mens Erteliveien tar av fra Engene vei og fortsetter nordøstover, forbi Ertelia og videre til småbruket Tjernsli, som egentlig heter Kjensli (gnr. 261/4) og ligger ved Tjernslitjernet, og til slutt ender opp ved småbruket Krypinn, som egentlig heter Bergheim (257/3) og ligger like vest for tjernet Skiftingen.
I nordenden av Åsterudtjernet, etter det tidligere nikkelverket, splitter veien seg i to. Den ene løper vestover fra nikkelverket og heter Hauggata og ender opp, etter å ha svingt sørover et lite stykke ved plassen Åsterud (gnr. 258/1 i Ringerike), som mangler bebyggelse og ligger rett vest for nordenden av Åsterudtjernet, på motsatt side av nikkelverket.


== Referanser ==
Patricia Lago

Patricia Lago er en italiensk informatiker og professor ved Vrije Universiteit i Amsterdam, der hun leder the Software and Sustainability Research Group, som hun selv etablerte i 2011 og har ledet siden.


== Utdannelse og karriere ==
My approach to academic research is characterized by action research driven by social- and industry-relevant research problems and exploitation of empirical research methods.
I 1992 tok hun en mastergrad i informatikk (computer science) ved Università degli Studi di Pisa og i 1996 en Ph.D.-grad i regulerings- og datateknikk ved Politecnico di Torino. Etter avsluttet Ph.D.-grad var hun tilknyttet Politecnico di Torino som postdoktor og deretter som amanuensis (assistant professor) til 2003. Fra 2003 har hun vært ansatt ved Vrije Universiteit Amsterdam, først som førsteamanuensis (associate professor), og fra 2015 som professor.Målet for forskningen hennes er å skape en programvareutvikling som gjør programvare bedre, smartere og mer bærekraftig. Forskningen har kommet til anvendelse på områder som smarte byer, digital transformasjon og digitalt helsevesen. Hun har vært redaktør for flere sentrale fagtidsskrifter og ledet programstyrer for viktige internasjonale forskningskonferanser.I 2022 ble hun utnevnt til æresdoktor ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU).


== Publikasjoner ==
Publikasjoner av Lago i Google Scholar, med h-indeks og antall siteringer
Publikasjoner av Lago i Researchgate, med h-indeks og antall siteringer
«dblp: Patricia Lago». Computer science bibliography (engelsk). Besøkt 19. oktober 2022. 
«Scopus preview - Lago, Patricia - Author details - Scopus». www.scopus.com. Besøkt 19. oktober 2022. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted
Die Welt am Montag

Die Welt am Montag – Unabhängige Zeitung für Politik und Kultur (Verden på mandag - en uavhengig avis for politikk og kultur) var en ukeavis som utkom i Berlin fra 1895 til 1933. Hellmut von Gerlach var avisens redaktør det meste av avisens levetid. Avisens nedslagsfelt var lesere i spekteret fra venstreorienterte borgerlige kretser til de sosialistiske deler av arbeiderklassen orientert mot Reichsbanner Schwarz-Rot-Gold.


== Referanser ==
Heinz Hermann

Heinz Hermann (født 28. mars 1958) er en sveitsisk tidligere fotballspiller. Han har 118 landskamper som er rekord for Sveits’ herrelandslag i fotball.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Heinz Hermann – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Heinz Hermann – UEFA 
(en) Heinz Hermann – Transfermarkt 
(en) Heinz Hermann – Transfermarkt (manager) 
(en) Heinz Hermann – national-football-teams.com 
(en) Heinz Hermann – WorldFootball.net 
(en) Heinz Hermann – FootballDatabase.eu 
(en) Heinz Hermann – Soccerway 
(en) Heinz Hermann – EU-Football.info 
(en) Heinz Hermann – FBref
Thorictus

Thorictus er en slekt av biller som hører til familien klannere (Dermestidae). De lever av dødt animalsk materiale, for eksempel kjøtt, hud, pelsverk og ull. Mange arter kan gjøre betydelig skade på lagrede matvarer, tekstiler og biologiske samlinger. En del av disse artene har blitt spredt med handel over store deler av verden. 


== Utseende ==
Små til middelsstore, brunlige til svarte biller, gjerne ganske blanke og glatte. Kroppsformen er mer eller mindre oval, men det finnes også arter som er korte og brede, eller langstrakte. Antennene er klubbeformede. Hodet er forholdsvis lite og ofte skjult under brystskjoldet. Mange arter har to punktøyne i pannen. Antennene består av 5-11 ledd og er vanligvis nokså korte, med en tydelig, 1-3 leddet kølle. Hos hannene til noen arter er det ytterste leddet sterkt forstørret, like langt som resten av antennen. Brystskjoldet (pronotum) er bredere enn langt, sett ovenfra firkantet eller halvsirkelformet. Det har ingen tydelig forhøyninger eller groper. Dekkvingene er oftest noe flate. Hos noen arter dekker de ikke hele bakkroppen. Beina er temmelig korte og kan foldes tett inntil kroppen. Larvene er mer eller mindre kjegleformede og gjerne kledt med lange hår.


== Levevis ==
Klannerne lever av dødt dyrisk materiale og kan klare seg med svært lite fuktighet, slik at de kan spise tørrfisk, nålede tørre insekter, lær og andre tørre materialer. Ute i naturen lever de av kadavere, matrester i fuglereir, insektrester i vepse- og humlebol og lignende. De nyklekte larvene er svært aktive og kan komme seg inn gjennom ganske små åpninger. De voksne hos noen arter (særlig i slekten Anthrenus) finnes ofte på blomster av skjermplanter. Andre, særlig i slekten Dermestes, tiltrekkes til åtsler.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien klannere, Dermestoidea – bare én familie
Familien klannere, Dermestidae
Underfamilien Thorictinae Agassiz, 1846 (=Thaumaphrastinae) - ikke i Norge
Stammen Thorictini Agassiz, 1846
Slekten Thorictus Germar, 1834 - 170 arter


=== Liste over artene ===


== Referanser ==


== Litteratur ==
Hansen, Victor.; Larsson, Sv. G. 1973 (2. utgave). Biller X. Blødvinger, klannere m. m.: (Malacodermata, Fossipedes, Marcrodactylia og Brachymera) Danmarks Fauna 44. 344 sider. ISBN 8712166936
Herrmann, A. 2006. Nettside med mye informasjon om klannere og bildegalleri. Tekst på engelsk/tysk. Dermestidae
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller. Helsinki.
Zahradník, J. og Chvála, M. 1991. Teknologisk forlags store bok om insekter. N.W. Damm. Om klannere, side 292-293.


== Eksterne lenker ==
(en) Thorictus i Encyclopedia of Life 
(en) Thorictus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Thorictus hos NCBI 
(en) Kategori:Thorictus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Thorictus – detaljert informasjon på Wikispecies
Orphilus

Orphilus er en slekt av biller som hører til familien klannere (Dermestidae). De lever av dødt animalsk materiale, for eksempel kjøtt, hud, pelsverk og ull. Mange arter kan gjøre betydelig skade på lagrede matvarer, tekstiler og biologiske samlinger. En del av disse artene har blitt spredt med handel over store deler av verden. 


== Utseende ==
Små, brunlige til svarte biller, gjerne ganske blanke og glatte. Kroppsformen er mer eller mindre bredt oval. Antennene er klubbeformede. Hodet er forholdsvis lite og ofte skjult under brystskjoldet. Mange arter har to punktøyne i pannen. Antennene består av 5-11 ledd og er vanligvis nokså korte, med en tydelig, 1-3 leddet kølle. Hos hannene til noen arter er det ytterste leddet sterkt forstørret, like langt som resten av antennen. Brystskjoldet (pronotum) er bredere enn langt, sett ovenfra firkantet eller halvsirkelformet. Det har ingen tydelig forhøyninger eller groper. Dekkvingene er oftest noe flate. Hos noen arter dekker de ikke hele bakkroppen. Beina er temmelig korte og kan foldes tett inntil kroppen. Larvene er mer eller mindre kjegleformede og gjerne kledt med lange hår.


== Levevis ==
Klannerne lever av dødt dyrisk materiale og kan klare seg med svært lite fuktighet, slik at de kan spise tørrfisk, nålede tørre insekter, lær og andre tørre materialer. Ute i naturen lever de av kadavere, matrester i fuglereir, insektrester i vepse- og humlebol og lignende. De nyklekte larvene er svært aktive og kan komme seg inn gjennom ganske små åpninger. De voksne hos noen arter (særlig i slekten Anthrenus) finnes ofte på blomster av skjermplanter. Andre, særlig i slekten Dermestes, tiltrekkes til åtsler.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien klannere, Dermestoidea – bare én familie
Familien klannere, Dermestidae
Underfamilien Orphilinae LeConte, 1861
Slekten Orphilus Erichson, 1846 - 6 arter, Palearktis
Orphilus africanus Háva, 2005
Orphilus ater Erichson, 1848
Orphilus beali Zhantiev, 2001
Orphilus dubius Wickham, 1912
Orphilus niger (Rossi, 1790)
Orphilus subnitidus LeConte, 1861


== Referanser ==


== Litteratur ==
Hansen, Victor.; Larsson, Sv. G. 1973 (2. utgave). Biller X. Blødvinger, klannere m. m.: (Malacodermata, Fossipedes, Marcrodactylia og Brachymera) Danmarks Fauna 44. 344 sider. ISBN 8712166936
Herrmann, A. 2006. Nettside med mye informasjon om klannere og bildegalleri. Tekst på engelsk/tysk. Dermestidae
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller. Helsinki.
Zahradník, J. og Chvála, M. 1991. Teknologisk forlags store bok om insekter. N.W. Damm. Om klannere, side 292-293.


== Eksterne lenker ==
(en) Orphilus i Encyclopedia of Life 
(en) Orphilus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Orphilus hos Fauna Europaea 
(en) Orphilus hos Fossilworks 
(en) Orphilus hos ITIS 
(en) Orphilus hos NCBI 
(en) Kategori:Orphilus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Orphilus – detaljert informasjon på Wikispecies
Verdens overdosedag

Den internasjonale overdosedagen, kjent som verdens overdosedag, markeres den 31. august hvert år. Formålet er øke oppmerksomheten rundt overdoseutfordringer og vise respekt til dem som har dødd av overdoser. Markeringen ønsker i tillegg å formidle kunnskap relatert til overdoseforebygging, og redusere stigmatiseringen av rusmiddelrelaterte dødsfall.Den internasjonale dagen ble initiert av S.J. Finn i 2001 i Australia, som da drev et sprøyterom ved Frelsesarmeens krisesenter i St. Kilda i Victoria.


== Norge ==
Det er omtrent 260 overdosedødsfall i Norge hvert år. Det var 324 overdosedødsfall i 2020, hvorav 31 prosent var kvinner.Unge Venstre markerte verdens overdosedag i 2021 med å sette ut 260 kors foran Stortinget. Daværende leder Sondre Hansmark forklarte at de 260 korsene skulle representere de 260 personene som hvert år mister livet sitt av en overdose i Norge.


== Se også ==
Rusreformdagen
Skadereduksjon


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) International Overdose Awareness Day – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Markering av Verdens overdosedag 31. august hos Helsedirektoratet
Bostrichus

Bostrichus er en slekt av hettebiller som borer i ved eller tørre matvarer. Noen arter har blitt spredt over store deler av jorden med treverk, blant annet møbler. Slekten omfatter bare én art, som til gjengjeld er utbredt over det meste av Jorda.


== Utseende ==
En middelsstor (7,5-16 millimeter), avlang hettebille. Som vanlig for arter som utvikler seg i død ved varierer størrelsen mye. Hode, pronotum og bein er svarte, dekkvingene brunrøde. Det hvelvede, rundede pronotum dekker nesten hodet sett ovenfra. Antennene er nokså små og tynne, de tre ytterste leddene noe større. Pronotum er svært tett og kraftig punktert og matt, dekkvingene jevnbrede, tett og kraftig punkterte, ganske blanke. Larvene er C-formede, bleke, med en liten men hard hodekapsel.


== Levevis ==
Larvene utvikler seg i død ved, helst tømmer av eik og andre løvtrær, men de er også funnet i furu og bambus. De voksne er mest nattaktive men svermer enkelte ganger tallrikt i solskinn.


== Utbredelse ==
Arten er hjemmehørende i den Gamle verden, men kan dykke opp nesten hvor som helst innført med trevirke. Det ser ikke ut til at den har klart å etablere seg i Amerika. I Norge er det bare noen spredte funn knyttet til innført tømmer.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien hette- og borebiller, Bostrichoidea
Familien hettebiller, Bostrichidae
Underfamilien hettebiller, Bostrichinae Latreille, 1802
Stammen Bostrichini
Slekten Bostrichus Geoffroy, 1762 - én art, finnes i Norge:
Bostrichus capucinus (Linnaeus, 1758) – bare innendørs i Norge


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
UK Beetles - Bostrichus capucinus [1]
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata
Burton Raffel

Burton Raffel var en amerikansk lingvist, lyriker og oversetter. Han er kjent for sin oversettelse av Beowulf til moderne engelsk, og for sin oversettelse av Don Quijote.


== Referanser ==
Dag Jansson

Dag Jansson (født 1955) er professor i kulturledelse ved OsloMet. Han har doktorgrad (2013) fra Norges musikkhøyskole, han er tenorsanger, er kordirigent og underviser i korledelse ved Universitetet i Göteborg. Han var tidligere leder i et internasjonalt telecomselskap. Jansson har M.Sc. fra NTNU og MBA fra INSEAD.


== Utvalgte publikasjoner ==
Jansson, Dag (2018). Leading Musically. ISBN: 978-1-138-05878-1. Routledge.
Jansson, Dag (2014). Modelling choral leadership. Geisler, Ursula; Johansson, Karin (red.). Choral singing : Histories and practices. Chapter 9. Cambridge Scholars Publishing.
Jansson, Dag (2019). Choral singers' perceptions of musical leadership. The Oxford Handbook of Singing. Kapittel 44. Oxford University Press.
Elstad, B., & Jansson, D. (2020). From Artist to Manager—Working Conditions, Career Satisfaction, and Professional Identity among Graduated Arts Management Students. The Journal of Arts Management, Law, and Society, 50(3), 184-198. https://doi.org/10.1080/10632921.2020.1746717
Beate Elstad; Jansson, Dag; Døving, Erik (2021). The COVID-19 Pandemic and Cultural Workers: Fight, Flight or Freeze in Lockdown?. Salvador, E.; Navarrete, T.; Srakar, A. (red.). Cultural Industries and the Covid-19 Pandemic. Kapittel. s. 83-97. Routledge
Jansson, Dag; Balsnes, Anne Haugland (2021). Dilemmaer i skandinavisk korlederutdanning. Angelo, Elin; Knigge, Jens; Sæther, M.; Waagen, W. (red.). Higher Education as Context for Music Pedagogy Research. s. 215-244. Cappelen Damm Akademisk
Jansson, D., Elstad, B., & Døving, E. (2019). Universality and situatedness in educating choral conductors. Music Education Research, 21(4), 344-358
Jansson, Dag; Døving, Erik; Elstad, Beate (2019). Choral conducting competences: Perceptions and priorities. Research Studies in Music Education. https://doi.org/10.1177/1321103X19843191
Jansson, Dag; Døving, Erik; Elstad, Beate (2021). The construction of leadership practice: Making sense of leader competencies. Leadership. https://doi.org/10.1177/1742715021996497


== Referanser ==
Svalbard Reiselivsråd

Svalbard Reiselivsråd er en norsk interesseorganisasjon for bedrifter med direkte eller indirekte tilknytning til reiselivet på Svalbard, hovedsakelig i Longyearbyen.Organisasjonen har 83 medlemsbedrifter, som inkluderer både mindre bedrifter og enkeltmannsforetak med få ansatte til større selskaper med mange ansatte. Felles for medlemmene er det lokalbaserte reiselivet knyttet til tilrettelegging av opphold og opplevelser for tilreisende til Longyearbyen. Organisasjonen eier Svalbard Reiseliv AS, som er en bedrift med reiselivsleder, reiselivskoordinator og reiselivssekretær, som driver helårig turistinformasjon og destinasjonsmarkedsføring ved blant annet produksjon og distribusjon av trykket og digitalt informasjonsmateriell.


== Referanser ==