jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kevin Joseph Farrell

Kevin Joseph Farrell (født 2. september 1947 i Dublin i Irland) er en irsk geistlig og kardinal i katolske kirke som arbeider for den romerske kurie.


== Biografi ==


=== Bakgrunn ===
Kevin Farrell har en bachelorgrad fra Universitetet i Salamanca og en mastergrad i filosofi og en grad i teologi fra Det pavelige universitet Gregoriana. Han oppnådde grader i dogmatisk og pastoral teologi fra Angelicum. Han oppnådde også en MBA fra University of Notre Dame du Lac.
Farrell gikk inn i kongregasjonen Kristi Legionærer, og ble ordinert til prest 24. desember 1978. Han var kapellan ved Universitetet i Monterrey, hvor han også holdt seminarer. Han var administrator for sin kongregasjon, med ansvar for seminaropplæring i Irland, Italia og Spania.
I 1984 bosatte han seg i USA, hvor han ble inkardinert i erkebispedømmet Washington Han hadde flere sjelesørgeriske stillinger der.


=== Hjelpebiskop i Washington ===
Den 28. desember 2001 ble han utnevnt til hjelpebiskop i Washington og titulærbiskop av Rusuccuru. Hans bispeinnvielse fant sted 11. februar 2002, foretatt av kardinal Theodore McCarrick i Basilica of the National Shrine of the Immaculate Conception. McCarrick able assistert av kardinal James Aloysius Hickey og biskop Leonard Olivier. 


=== Biskop av Dallas ===
Den 6. mars 2007 ble Farrell utnevnt til biskop av Dallas.


=== Kuriebiskop ===
Den 15. august 2016 ble Farrell utnevnt til prefekt for Dikasteriet for legfolket, familie og liv.


=== Kardinal ===
Farrell ble kreert  til kardinal ved konsistoriet den 19. november 2016, med rang som kardinaldiakon. Hans titteldiakonia var San Giuliano Martire.
Den 14. februar 2019 ble han utnevnt til camerlengo.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
Kardinal Lucido Maria Parocchi (1833-1903) *1871
Pave Pius X (1835-1914) *1884
Pave Benedikt XV (1854-1922) *1907
Pave Pius XII (1876-1958) *1917
Kardinal Francis Joseph Spellman (1889-1967) *1932
Kardinal Terence James Cooke (1921-1983) *1965
Kardinal Theodore Edgar McCarrick (1930- ) *1977
Kardinal Kevin Joseph Farrell (1947-) *2002


== Referanser ==
Jonsrud (Vegårdsfjerdingen)

Jonsrud (gnr. 18) i Vegårdsfjerdingen var matrikkelført som nummer 244 og utgjorde da ei landskyld på ett skippund tunge, fordelt med et ½ skippund på hver av de to gårdene Øvre og Nedre Jonsrud. Vegårdsfjerdingen tilhørte Norderhov herredskommune, men denne ble lagt inn under den nye storkommunen Ringerike fra 1. januar 1964, sammen med de tidligere kommunene Hole, Hønefoss, Tyristrand og Ådal. Hole forlot sammenslutningen igjen i 1977 å ble egen kommune igjen.
I 1806 blir halvparten av Øvre Jonsrud solgt til Peder Anker på Bogstad, som var godt igang med byggingen av Kjerraten i Åsa. Et par år tidligere hadde Anker også kjøpt Nedre Jonsrud. Han trengte gårdene for å kunne realisere planene med kjerraten. Etter hans død i 1824 gikk eiendommene over til Herman Wedel-Jarlsberg, som var gift med Peder Ankers eneste datter, Karen Anker, og etter deres død til arvingene Peder Anker og brødrene Harald og Herman Wedel-Jarlsberg. Gården ble hjemlet til arvingene ved skjøte av 1850.Siden er det solgt ut en rekke mindre bruk fra grunneiendommen, som i dag er synonym med Nordre Åsa gnr. 18/1. Denne eiendommen består av to teiger på tilsammen cirka 80,67 daa.
Brorparten av gamle Jonsrud i Åsa har imidlertid bruksnavnet Stuvdal, Heggelien, Langlien og Flåten skog og gnr. 18/13. Denne eiendommen utgjør er areal på 95 722,63 daa inne på Krokskogen og er den største på Ringerike. Det meste er produktiv skog. Verken dette stykket eller bruksnumrene 14 og 17 (eid av Bærums Jernverk) var innbefattet under det gamle matrikkelnummeret 244, men ble i henhold til lov av 17. august 1818 gitt løpenummer 38 under det nye matrikkelnummeret 18. Eier var Harald Løvenskiolds dødsbo, som også eide plassene Stuvdal, Heggelien, Langlien og Flåten. Disse plassene ble særskilt matrikulerte og utgjør gnr. 14, 15, 16 og 17.
Brukene under Jonsrud (bruksnummer).Åsa nordre med Smedsplassen, matrikkelskyld 1 mark 11 øre
Åsaberget med tørkeplass og tomter, (Åsa)tangen og Åsafossen, matrikkelskyld 1 mark 20 øre
Orebråten, matrikkelskyld 35 øre
Bergeløkken, matrikkelskyld 41 øre
Håkenrud, matrikkelskyld 68 øre
Småbråten vestre, matrikkelskyld 41 øre
Småbråten østre, matrikkelskyld 37 øre
Barlindbråten, matrikkelskyld 4 øre
Johnsrud og Orebråten, matrikkelskyld 5 øre
Vasbråten, matrikkelskyld 4 øre
Larsbråten, matrikkelskyld 4 øre
Jonsrud, matrikkelskyld 33 øre
Stuvdal, Heggelien, Langlien og Flåten skog, matrikkelskyld 209 mark 53 øre
Bærums Jerveks andel i Krokskogen, matrikkelskyld 11 mark 27 øre
Åsa, matrikkelskyld 4 mark 85 øre
Jonsrud, matrikkelskyld 4 øre


== Se også ==
Kjerraten i Åsa


== Referanser ==
Time Locks and Diamonds

Time Locks and Diamonds er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Walter Edwards.


== Handling ==
Jim Farrel er en tidligere kriminell som nå lever en komfortabel og ærlig tilstedeværelse i en stille og rolig forstad sammen med Marjory, søsteren hans. Men så kommer det en beskjed om at en tidligere venn fra den kriminelle fortiden hans som nå er i desperat behov for penger.
For å redde sin konkurs-rammede kamerat fra å havne i fengsel, går en motvillig Jim med på et Edelsten-tyveri. Men Jim ønsker ikke å involvere Marjory eller kjæresten hans, som ikke vet noe som helst om den kriminelle fortiden hans, i det nye opplegget hans.


== Skuespillere ==
William Desmond som Jim Farrel
Gloria Hope som Marjory Farrel
Robert McKim som Crabbe
Rowland V. Lee som Edgar Seymour
Mildred Harris som Lolita Mendoza
George Beranger som Ramon Mendoza
Tom Guise som Howe Seymour
Milton Ross som Blaisdell
Laura Sears som en tjenestepike
Kate Bruce som en husholderske
Margaret Thompson som Rose


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Time Locks and Diamonds på Internet Movie Database
To the Death (1917)

To the Death er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Burton L. King.


== Skuespillere ==
Olga Petrova som Bianca Sylva
Mahlon Hamilton som Etienne Du Inette
Wyndham Standing som Jules Lavinne
Henry Leone som Antonio Manatelli
Evelyn Brent som Rosa.
Marion Singer som Maria
Boris Korlin som en tjener


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) To the Death på Internet Movie Database
Mugharet el-Zuttiyeh

Mugharet el-Zuttiyeh («tyvenes hule») er et forhistorisk arkeologisk funnsted i Øvre Galilea, Israel. Det befinner seg 800 meter fra utløpet av elven Nahal Amud, omkring 30 meter over wadi-elveleiet, og 148 meter under havnivå. Hulen har huset et fossil som idag er kjent som «Galileakraniet» eller «Palestinamennesket».


== Referanser ==
Pinostygus

Pinostygus er en slekt av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae). De kan kjennes på lang og smal, mer eller mindre sylindrisk kroppsform og nokså kort bein. Disse billene lever på bakken der den smale kroppsformen hjelper dem å ta seg lett fram mellom løvstrø og røtter.


== Utseende ==
Slanke, blanke, gjerne brunlige kortvinger.


== Levevis ==
Smalkortvingene er bakkelevende rovdyr som særlig finnes på litt fuktige steder. Denne arten er funnet i en hule.


== Utbredelse ==
Arten lever på Galápagosøyene.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien smalkortvinger, Paederinae Fleming, 1821
Stammen Pinophilini Nordmann, 1837
Understammen Pinophilina
Slekten Pinostygus Campbell & Peck, 1989Pinostygus galapagoensis Campbell & Peck, 1989


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pinostygus i Global Biodiversity Information Facility 
Pinostygus – detaljert informasjon på Wikispecies 
Kortvinger – Tree of life. (engelskspråklig)
Anisolinus

Anisolinus er en slekt av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae).


== Utseende ==
Nokså store (ca. 15 millimeter), slanke, brunlige kortvinger. Hodet er stort og bredt. Fasettøynene er middelsstore. Kjevene (mandiblene) er nokså store og sigdformede. Antennene er jevntykke uten en tydelig avsatt kølle, ganske tynne, de ytterste leddene gjerne gulhvite. Brystskjoldet (pronotum) er rundet, omtrent så bredt som hodet. Dekkvingene er litt bredere (til sammen) enn brystskjoldet, rundede. Bakkroppen er lang og spoleformet.


== Levevis ==


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sørøst og Øst-Asia, særlig Japan.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien storkortvinger, Staphylininae Latreille, 1802
Stammen Staphylinini Latreille, 1802
Understammen Anisolinina
Slekten Anisolinus Sharp, 1889
Anisolinus birmanus Schillhammer, 1999
Anisolinus caeruleipennis (Cameron, 1932)
Anisolinus elegans Sharp, 1889
Anisolinus hayashii Sawada, 1961
Anisolinus malaisei (Scheerpeltz, 1965)
Anisolinus masumotoi Ito, 2011
Anisolinus nitidus (Scheerpeltz, 1965)
Anisolinus picticornis Sharp, 1889
Anisolinus rougemonti Naomi, 1993
Anisolinus satoi Hayashi, 2003
Anisolinus silvestris Naomi & Nomura, 2015
Anisolinus taoi Naomi, 1981
Anisolinus tsurugiensis Sawada, 1961
Anisolinus wittmeri (Coiffait, 1982)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anisolinus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Anisolinus hos NCBI 
Anisolinus – detaljert informasjon på Wikispecies
Dibothroglyptus

Dibothroglyptus er en slekt av biller som hører til underfamilien storkortvinger (Staphylininae) i familien kortvinger (Staphylinidae).


== Utseende ==
Små til middelsstore, smale, blanke, rødbrunlige kortvinger. Hodet er ovalt med små fasettøyne. Det er markert, avsatt "hals", pronotum er avrundet firkantet, nokså smalt, lengre enn bredt. Dekkvingene er forholdsvis korte, bakkroppen lang og sylindrisk. Beina er korte og kraftige.


== Levevis ==
Artene er nattaktive rovdyr.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Indonesia (Sumba).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien storkortvinger Staphylininae Latreille, 1802
Stammen Xantholinini
Slekten Dibothroglyptus Scheerpeltz, 1957Dibothroglyptus sutteri Scheerpeltz, 1957


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dibothroglyptus i Global Biodiversity Information Facility 
Dibothroglyptus – detaljert informasjon på Wikispecies
Protoconnus

Protoconnus er en slekt av biller som tilhører gruppen perlebiller (Scydmaeninae) som nå blir regnet til familien kortvinger (Staphylinidae). De er rovdyr som har spesialisert seg på midd.


== Utseende ==
Bittesmå (0,5-1 millimeter), brunrøde, blanke, ovale til pæreformede biller, fint hårete. Antennene er lengre enn hode + thorax, nokså kraftige, de tre ytterste leddene er betydelig tykkere enn resten og danner en avlang klubbe. Hodet er nokså stort, kantete, med store fasettøyne. Pronotum er bredere enn langt, mer eller mindre tilsmalnende forover, betydelig bredere enn hodet og smalere enn dekkvingene. Dekkvingene er bredt ovale, hver dekkvinge har en dyp lengdegrop ved roten. De dekker hele bakkroppen. Lårene er litt kølleformede, beina ellers slanke.


== Levevis ==
Perlebillene er rovdyr som stort sett lever av midd, spesielt pansermidd (Oribatida). Disse har et meget hardt skall og perlebillene har organer på frambeina for å holde byttet fast, og munndeler som passer til å borre eller sage seg gjennom middenes skall.


== Utbredelse ==
Artene er utbredt i Sør-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger, Staphylinidae Latreille, 1802
Underfamilien perlebiller, Scydmaeninae Leach, 1815
Gruppe Scydmaenitae Leach, 1815
Stammen Glandulariini
Slekten Protoconnus Franz, 1967
Protoconnus acutus Jałoszyński, 2018
Protoconnus andicola Franz, 1967
Protoconnus angustus Jałoszyński, 2018
Protoconnus apaapa Jałoszyński, 2018
Protoconnus araguanus Franz, 1988
Protoconnus bolivianus Franz, 1980
Protoconnus comarapae Franz, 1980
Protoconnus costaricanus Jałoszyński, 2018
Protoconnus ecuadoranus Jałoszyński, 2018
Protoconnus impressifrons Jałoszyński, 2018
Protoconnus inexpectatus Jałoszyński, 2018
Protoconnus magnus Jałoszyński, 2018
Protoconnus maximus Jałoszyński, 2018
Protoconnus minusculus Jałoszyński, 2018
Protoconnus minutissimus Franz, 1980
Protoconnus minutus Franz, 1980
Protoconnus napoanus Jałoszyński, 2018
Protoconnus paraguayanus Franz, 1980
Protoconnus peruensis Franz, 1967
Protoconnus princeps (Franz, 1967)
Protoconnus quillabambanus Jałoszyński, 2018
Protoconnus robustus Franz, 1980
Protoconnus tunarianus Jałoszyński, 2018
Protoconnus venezolanus Franz, 1986
Protoconnus volcanbaru Jałoszyński, 2018


== Eksterne lenker ==
(en) Protoconnus i Global Biodiversity Information Facility 
Protoconnus – detaljert informasjon på Wikispecies
Andreas Garman Album

Andreas Garman Album (født 18. november 1792 i Aurdal i Valdres, død 1847) var trelasthandler og Drammens første ordfører.
Garman Album kom til Drammen i ung alder og slo seg opp som kjøpmann. I 1823 var han med på å stifte Drammens Sparebank. Fra 1833 var han en eligert mann og leder av Norges Bank (Drammen) 1838-40. Album startet først som bjelkehandler og senere som sagbrukseier. Album eide fram til 1843 de seks Vendelborgsagene, som da ble solgt til Søren Capjon.I 1882 kjøpte han byens største og fineste gård, Smithe-gården på Bragernes torg. Albums gode forretning og omdømme førte til at han fikk Drammens første orførerverv i 1837, da var han 44 år gammel.Sellæg, Jo. (1988). Banken i byen. Norges bank, avdeling Drammen. s. 41. ISBN 8299165318. 
Album var medlem av trelastdireksjonen fra 1827 til 1846 og brokommisjonen 1835.I forbindelse med Hetting-saken, der Magnus Christian Hetting ble dømt for kornsvindel, ble flere av byens fremste kjøpmenn, deriblant Album, dømt til bøtestraff for å ha handlet med Hetting.
I 1845 gikk han konkurs og ble nødt til og selge Albumgården på Bragernes Torg som deretter ble kjøpt av kommunen i 1848 og brukt som byens rådhus fra 1857 frem til bybrannen i 1866.Album har fått en gate oppkalt etter seg i Drammen, Albums gate.


=== Slekt og familie ===
Ved folketellingen i 1801 bodde Andreas med familien på Myhre, Aurdals prestegard i Sør-Aurdal i Valdres. Foreldrene var Marthe Tregder og sogneprest og forlikskommisær Petter Album.
Andreas giftet seg i 1821 med Maren Kierkegaard. Paret fikk tre barn: Cecilia Catharina, Morten Kirkgaard Album (1824–1885) og Peter. Morten ble gift med Cathrine Elisabeth Capjon, datter av Søren Capjon, og var overlærer ved Drammen Latinskole 1864-85. Morten Kirkgaard har også en sti oppkalt etter seg, Albumstien som også er kjent som "Zik-Zaken". Stien går fra Bergstien til Åspaviljongen.


=== Albumgården ===
I 1822 kjøpte Album Smithe-gården på Bragernes Torg av kjøpmann Bugge, som ble hetende "Albumgården". Den var bygget i 1749 og oppført i tre av mestersnekker Brede Rantzau. Gården var stor og hadde mot Storgata 14 vinduer i første etasje og 16 vinduer i andre etasje. Midt på bygningen var en høy og bred trapp innbygget i huset, og hvorfra man gjennom en stor dobbeltdør kom inn i en hall med oppgang til annen etasje, hvor kommunen frem til 1838 leide den store sal til sine møter. Gården var blant kandidatene til nytt rådhus i Drammen, da det gamle gikk med i brannen i 1817, men kjøpet ble ikke vedtatt av byens eligerte menn.
Etter Albums konkurs ble gården i 1848 solgt til Drammen kommune for 5.000 speciedaler, den var i 1831 blitt verdsatt til 15.470 speciedaler.  I 1855 bevilget bystyret penger til å gjøre gården om til rådhus. Det ble brukt som rådhus fra 1857 frem til 1866 da gården gikk tapt ved bybrannen. Gården lå ved Bragernes Torg, mellom Storgaten og Drammenselven.


== Referanser ==
NPO Masjinostrojenija

NPO Masjinostrojenija (russisk: Научно-производственное объединение машиностроения) er et rakettdesignbyrå basert i Reutov, Russland. I løpet av den kalde krigen var byrået ansvarlig for flere store våpensystemer, inkludert UR-100N Interkontinentale ballistiske missiler og det militære Almaz romstasjonprogrammet.
India er Mashinostroyeniya nest største kunde etter Russland for salg av P-70 Ametist, BrahMos, BrahMos-II og P-800 Oniks.


== Historie ==
NPO Masjinostrojenija ble grunnlagt i 1944 for å utvikle raketter for det russiske militæret. Under ledelse av kryssermissildesigner Vladimir Chelomey, var byrået hovedutvikler av Sovjetunionens romsatellitter, krysserraketter og interkontinentale ballistiske missiler.


== Referanser ==
Stethusa

Stethusa er en slekt av biller som hører til den store underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) i familien kortvinger (Staphylinidae).


== Utseende ==
Små, avlange, litt spoleformede, blanke, brunlige kortvinger. Hodet er nokså stort, rundet, med små fasettøyne. Antennene er noe lengre enn hode + pronotum, litt utvidet mot spissen, de ytre leddene litt bredere enn lange. Pronotum er avrundet, mye bredere enn langt. Dekkvingene er jevnbrede, litt lengre enn pronotum, bakkanten ikke innbuktet ved bakhjørnene. Bakkroppen er lett spoleformet.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i Nord-, mellom- og Sør-Amerika, og i Himalaya.


== Systematisk inndeling ==
Arten blir ofte plassert i den store slekten Atheta.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) Fleming, 1821
Stammen Athetini Casey, 1910
Slekten Stethusa Casey, 1910Stethusa ascendens (Cameron, 1939)
Stethusa changu (Pace, 1986)
Stethusa dichroa (Gravenhorst, 1802)
Stethusa diffinis (Sharp, 1883)
Stethusa klimschi (Bernhauer, 1909)
Stethusa luederwaldti (Bernhauer, 1908)
Stethusa lurida (Erichson, 1839)
Stethusa nagaorum (Pace, 1987)
Stethusa spuriella (Casey, 1910)
Stethusa subvicina (Cameron, 1939)
Stethusa vaisya (Pace, 1984)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Stethusa i Encyclopedia of Life 
(en) Stethusa i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Stethusa hos ITIS 
(en) Stethusa hos NCBI 
Stethusa – detaljert informasjon på Wikispecies
Hans Nicolai Lange

Hans Nicolai Lange (født 2. desember 1795, død 24. desember 1848) var lærer, sogneprest, Drammens andre ordfører og stortingsrepresentant.
Hans Nicolai Lange vokste opp på Jevnaker, faren Johan Jørgen Lange var sogneprest der og bodde i Jevnaker prestegård sammen med hustru Dorthea Hellene Larsen. Hans Nicolai hadde 5 søsken. I 1825 giftet han seg med Anne Rebekka Blix (1799-1874) fra Christiania. De var barnløse. Mye tyder på at Anne Rebekka Lange flyttet til  Christiania etter at mannen døde.


== Karriere ==
Lange kom til Drammen som kateket og var førstelærer ved Bragernes borgerskole, der var han fra 1825 til 1846.Hans Nicolai Lange var også ordfører i Drammen i to perioder, første periode var fra 1838 til 1839, deretter fra 1842 til 1848.
I 1845 ble Bragernes og Strømsø sognekall delt i to, den første sognepresten til Bragernes var Hans Nicolai Lange. På grunn av dårlig helse reiste han til Paris for å gjenvinne den, men døde der julaften 1848.


== Referanser ==
Marie-Aude Murail

Marie-Aude Murail (født 1954) er en fransk forfatter, særlig av barne- og ungdomsbøker. Hun ble tildelt den internasjonale H.C. Andersen-prisen i 2022 for sitt samlede forfatterskap, og har tidligere blitt tildelt Deutscher Jugendliteraturpreis for Simple (2004) og utnevnt til kommandør av Æreslegionen i 2004.
Hun er utdannet ved Universitetet i Paris, og debuterte med Passage (1985). Den første barneboka hennes var eventyrparodien Mystère (1987).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Marie-Aude Murail – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Eburniogaster

Eburniogaster er en slekt av biller som hører til familien kortvinger. Denne gruppen lever i et tett samliv med termitter.


== Utseende ==
Disse kortvingene har et svært særpreget utseende og ligner overflatisk sterkt på termittene de lever sammen med. Bakkroppen er kraftig oppsvulmet, mens pronotum og dekkvinger er reduserte. Dekkvingene har blitt skjøvet framover av den oppsvulmede bakkroppen slik at de nærmest står loddrett. Noen arter har også pølseaktige utvekster på bakkroppen som imiterer termittenes antenner og bein (disse billene kan etterligne termitter "bak-frem", slik at bakkroppen ligner termittens hode).


== Levevis ==
Disse billene lever sammen med termitter i familien Termitidae, underfamilien Nasutitermitinae i tuene deres, og er tett knyttet til disse. Det særpregede utseende betyr trolig at de blir godtatt av termittene, da de ligne på nymfestadiene til termittene.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i det sørlige USA (Texas, Arizona) og Mexico.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien småkortvinger, Aleocharinae
Stammen Corotocini Fenyes, 1918
Understammen Eburniogastrina
Slekten Eburniogaster Seevers, 1938
Eburniogaster anahuaci Seevers, 1957
Eburniogaster termitocola Seevers, 1938
Eburniogaster texanus (Brues, 1902)


== Referanser ==


== Kilder ==
Christopher Taylor (2012) Catalogue of Organisms - The Corotocini in their Gut-Swollen Glory. [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Eburniogaster i Encyclopedia of Life 
(en) Eburniogaster i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Eburniogaster hos ITIS 
Eburniogaster – detaljert informasjon på Wikispecies
Bodokraniet

Bodokraniet er et fossil av et arkaisk menneske. Det ble oppdaget av en ekspedisjon ledet av Jon Kalb i 1976. Rift Valley Research Mission var en rekke undersøkelser som ledet til funnene av Acheuléenverktøy og dyrefossiler, så vel som av Bodokraniet. Den første oppdagelsen ble gjort av Alemayhew Asfaw og Charles Smart, som fant den lavere delen av ansiktet. To uker senere fant Paul Whitehead og Craig Wood den øvre delen av ansiktet. Delene av kraniet ble funnet langs overflaten av de tørre forgreininger av elven Awash i Etiopia. Kraniet, kulturgjenstander og dyrefossiler ble funnet over et relativt stort område av sand, og bare noen få verktøy ble funnet nær kraniet. Kraniet er 600 000 år gammelt og regnes nå som tilhørende homo bodoensis.
(tidligere homo heidelbergensis / homo rhodesiensis).


== Referanser ==
U20-VM i friidrett 2022 – Kulestøt kvinner

Kulestøt for kvinner under U20-VM i friidrett 2022 arrangeres på Estadio Olímpico Pascual Guerrero 1. og 2. august 2022.


== Rekorder ==


== Resultater ==


=== Kvalifisering ===
Kvalifisering: Utøverne som klarte kvalifikasjonskravet på 15,70 meter ( Q ) eller som minst var blant de 12 beste ( q ) gikk videre til finalen.


== Finale ==
Finalen startet 2. august klokka 15:16.


== Referanser ==
Suzy Lee

Suzy Lee (født 1974) er en sørkoreansk barnebokforfatter og bildebokskaper. Hun ble tildelt den internasjonale H.C. Andersen-prisen i 2022 for sitt samlede forfatterskap, og har tidligere blitt tildelt flere andre priser, blant annet New York Times Best Illustrated Children's Book 2008. Hun er særlig kjent for trilogien med ordløse bildebøker Mirror (2003), Wave (2008) og Shadow (2010), omtalt som «grenseland-trilogien».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Suzy Lee – kategori av bilder, video eller lyd på Commons