jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Svartnes (Beiarn)

Svartnes er ei grend og tidligere fergested i Beiarn kommune i Nordland.
Svartnes har ingen veiforbindelse med omverdenen, all transport hit må gjøres med egen båt. Dette er grunnet rasfarlig vei fra Tvervik, som har rast ned rett vest for Kakevika. Vedlikehold og gjenoppbygging har vært prioritert, men kostnad på slik vedlikehold er mye, og veien ble dessuten lite brukt.
Svartnes ligger midtveis mellom Ferjesundet og Tvervik i Indre Beiarfjord. Før raset ved Kakevika var det fergeforbindelse mellom Svartnes og Kjelling rett ved Gildeskål kommune.
Sondre Eide

Sondre Eide (født 7. april 2002) er en norsk fotballspiller som spiller for Gneist.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sondre Eide – Transfermarkt 
(en) Sondre Eide – Soccerbase.com 
(en) Sondre Eide – Soccerway 
(no) Sondre Eide – Norges Fotballforbund 
(en) Sondre Eide – FBref
Marcus Nielsen Gram

Marcus Nielsen Gram var en treskjærer og «bilthugger» som levde i Trondheim i siste halvdel av 1600-tallet, og som var virksom med kirkekunst fra senest 1676 til sin død i 1703. Han var sønn av Niels Marcussen Gram (ca 1610-1670), og var født i Schleswig-Holstein før familien kom til Trondheim fordi faren skulle arbeide som billedhugger. Broren Lucas Nielsen Gram var også aktiv som treskjærer og kirkekunstner.

Blant de arbeidene som knyttes til Markus Gram kan nevnes 

altertavle i gamle Malvik kirke (1673) sammen med faren Niels og broren Lucas,
altertavle, korskranke, korstoler og dør i Leinstrand kirke (1673).
altertavle i Ranem kirke (1678),
Værnesstolen (1685),
en av altertavlene i Snåsa kirke (1689).
reparasjoner i Nidarosdomen på 1690-tallet
prekestol, døpefont og altertavlas ramme i Tydal kirke (ca 1696-1700)
altertavla i Haltdalen kirke (1702),
prekestol i Hessdalen kirke (1703)


== Se også ==
Gram (slekt)


== Referanser ==
Suheim bin Hamad Stadium

Suheim bin Hamad Stadium, også kjent som Qatar SC Stadium, er en sportsarena i Doha i Qatar. Den ble åpnet i 1984.
Arenaen brukes av fotballaget Qatar Sports Club. Den brukes også til Diamond League-stevnet Doha Diamond League, tidligere kalt Qatar Athletic Super Grand Prix, med unntak av i 2019, da dette ble arrangert på Khalifa International Stadium. 
Para-VM i friidrett 2015 ble også arrangert her.


== Eksterne lenker ==
Soccerway.com - Suheim bin Hamad Stadium
World Stadiums Arkivert 2. juli 2018 hos Wayback Machine.
U18-EM i fotball for menn 1995

U18-EM i fotball for menn 1995 ble arrangert i Hellas i 1995.


== Deltakere ==
 Hellas (vert)
 Ungarn
 Italia
 Nederland
 Norge
 Slovakia
 Spania
 Tyrkia


== Finale ==


== Referanser ==
Montagu Love

Montagu Love (født 15. mars 1877 i Portsmouth, England, død 17. mai 1943 i Beverly Hills, California, USA) var en britisk skuespiller, som var aktiv både i teater, vaudeville og film. 


== Karriere innen film ==
Han kom til USA i 1910-årene og var mest virksom i 1920-årene hvor han spilte i en rekke stumfilmer. Han fortsatte gjennom lydfilmens framvekst som karakterskuespiller i kjente filmer som Den hemmelighetsfulle ø, Emile Zolas liv, Robin Hoods eventyr og Gunga Din. Love fortsatte å spille i filmer helt fram til sin død i 1943 i en alder av 63 år.


== Filmografi ==

1917 – Rasputin

1918 – Den stjaalne instruks

1919 – En ekte Yankee

1919 – Den usynlige hand

1921 – Straffangen

1922 – Hjerter i Brand

1925 – Bomben springer

1927 – Rosen fra Monterey

1929 – Den hemmelighetsfulle ø

1934 – Timer i Spenning

1937 – Emile Zolas liv

1937 – Fangen på Zenda

1938 – Robin Hoods eventyr

1938 – Bortført

1938 – Hvis jeg var konge

1939 – Gunga Din

1939 – Mannen med jernmasken

1940 – Alt dette og himlen også

1940 – Zorros merke

1943 – Idag og for alltid

1943 – Leve ekteskapet


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Montagu Love – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Montagu Love på Internet Movie Database 
(sv) Montagu Love i Svensk Filmdatabas 
(da) Montagu Love på Filmdatabasen 
(fr) Montagu Love på Allociné 
(en) Montagu Love på AllMovie 
(en) Montagu Love hos The Movie Database 
(en) Montagu Love hos Internet Broadway Database 
(en) Montagu Love hos Internet Broadway Database
U18-EM i fotball for menn 1996

U18-EM i fotball for menn 1996 ble arrangert i Frankrike og Luxembourg i 1996.


== Deltakere ==
 Belgia
 England
 Frankrike (vert)
 Ungarn
 Italia
 Portugal
 Irland
 Spania


== Finale ==


== Referanser ==
U18-EM i fotball for menn 1997

U18-EM i fotball for menn 1997 ble arrangert på Island i 1997.


== Deltakere ==
 Frankrike
 Ungarn
 Island (vert)
 Israel
 Portugal
 Irland
 Spania
 Sveits


== Finale ==


== Referanser ==
Stäket

Stäket er et borgerhus i Stora Södergatan i det sentrale Lund i Skåne i Sverige. 
Huset stammer fra 1570-tallet og var tidligere kjent som Fru Görvels gård etter Gørvel Fadersdatter (Sparre), en av Danmarks rikeste kvinner med utstrakte jordegods. Syd for Stäket står ytterligere et hus fra samme tid; de ble begge oppført på en stor tomt hvor det også ble anlagt karpedam og forskjellige uthus.  Fru Sparre og ektemannens gravsten kan ses i Lund domkirke.  
Det nåværende navnet stammer fra kjøpmannen J. M. Stäck, som eide bygningen på begynnelsen av 1800-tallet. Stäket brukes i dag (2021) som restaurant. 


== Referanser ==
U18-EM i fotball for menn 1998

U18-EM i fotball for menn 1998 ble arrangert på Kypros i 1998.


== Finale ==


== Referanser ==
U18-EM i fotball for menn 1999

U18-EM i fotball for menn 1999 ble arrangert i Sverige i 1999.


== Deltakere ==
 Frankrike
 Georgia
 Hellas
 Italia
 Portugal
 Irland
 Spania
 Sverige (vert)


== Finale ==


== Referanser ==
U18-EM i fotball for menn 2000

U18-EM i fotball for menn 2000 ble arrangert i Tyskland i 2000.


== Deltakere ==
 Kroatia
 Tsjekkia
 Finland
 Frankrike
 Tyskland (vert)
 Nederland
 Russland
 Ukraina


== Finale ==


== Referanser ==
U18-EM i fotball for menn 2001

U18-EM i fotball for menn 2001 ble arrangert i Finland i 2001.


== Deltakere ==
 Belgia
 Tsjekkia
 Danmark
 Finland (vert)
 Polen
 Spania
 Ukraina
 Jugoslavia


== Finale ==


== Referanser ==
Richard F. Fenno

Richard Francis Fenno jr. (født 12. desember 1926 i Winchester i Massachusetts i USA; død 21. april 2020 i Rye i delstaten New York) var en amerikansk statsviter.
Under andre verdenskrig tjenestegjorde han i US Navy. I 1948 tok han bachelorgrad ved Amherst College, i 1956 ble han promovert til doktorgraden ved Harvard University.
Han begynte så å undervise ved University of Rochester, der han ble professor.
Hans bok Home style. House Members in their districts (1978) ble i 1979 tildelt American Political Science Association Woodrow Wilson Foundation Award som årets beste statsvitenskapelige bok og var ved hand død komet ut i 35 opplag. Her urtviklet han det som etter en tid ble kalt «Fenno-paradokset», som hevder at slike ting som folk generelt misbilliger, gjerne tvert i mot får støtte for representantene fra deres egne valgsdistrikter i den amerikanske kongressen.Fenno ble i 1974 innvalgt i American Academy of Arts and Sciences, og i 1983 i National Academy of Sciences.Han var 1984/85 president for American Political Science Association (APSA).Richard F. Fenno ble rammet av covid-19 og døde 21. april 2020  i Rye i New York.


== Skrifter i utvalg ==
Senators on the campaign trail. The politics of representation. University of Oklahoma Press, Norma 1996, ISBN 0-806-12827-5.
Home style. House Members in their districts. Little, Brown, Boston 1978, ISBN 0-673-39440-9.
The making of a senator: Dan Quayle. CQ Press, Washington, D.C. 1989, ISBN 0-871-87511-X.
The President's Cabinet. An analysis in the period from Wilson to Eisenhower. Harvard University Press, Cambridge, Mass. 1959.
The Yalta Conference. Heath, Boston 1955


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Verk av eller om Richard F. Fenno i bibliotekene i (WorldCatkatalog)
University of Rochester, Department of Political Science: Richard Fenno (1926–2020)
University of Rochester, Newscenter: ‘A giant in the field of American Politics’, 24. april 2020.
Teateråret 1947

Teateråret 1947 er en oversikt over hendelser, verk, fødte og avdøde personer med tilknytning til teater i 1947.


== Nye drama ==
Tennessee Williams – En sporvogn til begjær


== Årets oppsetninger ==
17. januar – Bernarda Albas hus var en teateroppsetning basert på dramaet La Casa de Bernarda Alba av Federico García Lorca som hadde norgespremiere på Nationaltheatret med Gerda Ring som regissør.
25. april – Insektliv var en teateroppsetting basert på skuespillet Ze Zivota hmyzu av Josef og Karel Čapek. Den ble satt opp på Det Norske Teatret med Hans Jacob Nilsen som regissør.


== Priser og utmerkelser ==
1946/47 – Teaterkritikerprisen tildeles Knut Hergel og Hans Jacob Nilsen


== Fødsler ==


== Dødsfall ==

		


== Referanser ==
Voilà (Barbara Pravi-sang)

«Voilà» (norsk oversettelse: se der/og så/og vips) er en fransk chanson-inspirert popballade fra 2020 som fremføres av den franske sangeren Barbara Pravi. Sangen er komponert av Pravi sammen med låtskriverne Igit og Lili Poe. Den ble kommersielt utgitt 6. november 2020 og vant den franske musikkonkurransen Eurovision France, c'est vous qui décidez! lørdag 30. januar 2021. Gjennom seieren ble «Voilà» Frankrikes bidrag i Eurovision Song Contest 2021 i Nederland. Der endte den på andreplass bak Italia, og dette var Frankrikes beste plassering i konkurransen på 30 år. 


== Om sangen ==
Sangen er komponert av de fransk låtskriverne Lili Poe, Igit og Barbara Pravi. De to sistnevnte har skrevet flere sanger sammen, blant andre «J'imagine» som barneartisten Valentina vant Junior Eurovision Song Contest med i Warszawa i 2020. Sangen handler om en kvinnes reise fra et liv fylt av usikkerhet, til en tilværelse preget av selvsikkerhet og mot.«Voilà» er skrevet i chanson-stil og ble utgitt i november 2020. Den var blant deltakerne i den franske sangkonkurransen Eurovision France, c'est vous qui décidez!. Konkurransen ble arrangert av tv-kanalen France 2 lørdag 30. januar 2021, og sangen ble fremført av Barbara Pravi. Hun gikk videre fra første runde og vant til slutt både jury- og telefonavstemningen. Som vinner av konkurransen ble sangen Frankrikes bidrag til Eurovision Song Contest 2021. 


== Eurovision Song Contest ==
Sangen er Frankrikes bidrag i Eurovision Song Contest 2021 i Rotterdam i Nederland. Siden Frankrike er ett av «De fem store landene» i konkurransen, er sangen automatisk kvalifisert til finalen i Rotterdam Ahoy lørdag 22. mai 2021. 
I ukene foran konkurransen ble sangen en av de store favorittene til å vinne finalen. Sist gang Frankrike vant, var i 1977 med Marie Myriam og «L'oiseau et l'enfant». I finalen ble «Voilà» nummer to med 499 poeng, 25 poeng bak italienske Måneskin.


== Listeplasseringer ==


== Sporliste ==


== Utgivelseshistorikk ==


== Referanser ==
Set Me Free (Eden Alene-sang)

«Set Me Free» (norsk oversettelse: sett meg fri) er en israelsk sang fra 2021 med sangeren Eden Alene. Sangen er skrevet av Amit Mordechai, Ido Netzer, Noam Zaltin og Ron Carm. Den vant den israelske sangkonkurransen HaShir Shelanu L'Eurovizion 25. januar 2021 og var Israels bidrag i Eurovision Song Contest 2021 i Rotterdam i Nederland. 


== Eurovision Song Contest ==

Eden skulle ha representerert Israel i Eurovision Song Contest 2020 etter å ha vunnet konkurransen HaShir HaBa L'Eurovizion i mars 2020. Den internasjonale finalen ble imidlertid avlyst på grunn av koronaviruspandemien. I stedet besluttet den israelske kringkasteren Israels offentlige kringkastingsselskap at Eden skal representere Israel i Eurovision Song Contest 2021. Hun fremførte tre låter under den israelske sangkonkurransen HaShir Shelanu L'Eurovizion på Kan 11 mandag 25. januar 2021. «Set Me Free» fikk klart flest telefonstemmer med 71,3 prosent av stemmene. Sangen ble dermed kåret til Israels bidrag til Eurovision Song Contest i Rotterdam i Nederland i mai 2021.
Israel deltok i semifinale 1 tirsdag 18. mai 2021 og ble nummer 5 med 192 poeng. Som en av de ti beste i semifinalen, kvalifiserte «Set Me Free» seg til finalen lørdag 22. mai. I finalen var sangen det tredje bidraget ut på scenen av 26 deltakere. Til slutt endte den på 17. plass med 93 poeng.


== Listeplasseringer ==


== Referanser ==
Jürgen M. Brandtner

Jürgen M. Brandtner (født 17. mai 1962 i Bad Cannstatt i Vest-Tyskland, død 11. januar 2021 samme sted) var en tysk regissør, teaterskuespiller og forfatter.


== Biografi ==
Brandtner tok diplomstudium i elektroteknikk og sluttførte i 1998 skuespillerutdannelse ved Internationales Schauspielakademie CreArte. Fra 2016 var Brandtner dosent for teaterhistorie ved Akademie CreArte.Tidlig i desember 2020 fikk Brandtner en positiv covid-19-diagnose, før jul ble han innlagt på sykehus, og der forverret han tilstand seg raskt, og han døde der den  11. januar 2021


== Verker ==
Jürgen M. Brandtner: Meine Tante im Keller, Verlag Kinzel, Göppingen, 2013, ISBN 978-3-937367-88-0


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Jürgen M. Brandtner på Internet Movie Database
Orlando Duarte Figueiredo

Orlando Duarte Figueiredo, kjent som Orlando Duarte (født 18. februar 1932 i Rancharia i São Paulo i Brasil), var en brasiliansk sportskommentator og sportsjournalist.


== Liv og virke ==
Han dekket som sportsreporter og -kommentator 14 verdensmesterskap og ti olympiske leker. Han arbeidet for fjernynssenderne Globo, Band, Gazeta, SBT og, og dessuten for en rekke radiostasjoner. Blant sporsavisene han skrev for kan nevnes Gazeta Esportivo, O Tempo, og Ultima hora.
I 2014 kommenterte han for Brasil Verdensmesterskapet i fotball i 2014..
Han forfatteet dessuten mer enn 30 sportsbøker; blant dem var det en biografi om Pelé og en om De olympiske leker. Han anses som sentral for brasiliansk sporshistoriedkrivning.
Fra 2018 led han av alzheimer. Han døde 15. desember 2020 i en alder av 88 år som følge av covid-19.


== Publikasjoner i utvalg ==
Pelé. O supercampeão. Makron Books, São Paulo 1993.
Enciclopédia: todas as copas do mundo. Makron Books, São Paulo 1998, ISBN 85-34608873.
História dos esportes. 6. Auflage. Senac, São Paulo 2019, ISBN 978-85-39605750.
Na mesma sintonia. O rádio na vida e na obra de Orlando Duarte. Entrevista a Chico Barbosa. Senac, São Paulo 2008, ISBN 978-85-73597226.


== Referanser ==
Laila Amalie Skarheim

Laila Amalia Skarheim (født 28. desember 1945 i Risør) er en politiker som representerer (Arbeiderpartiet) og tidligere ordfører.
Hun var ordfører i Risør fra 1988 til 1995 og var også medlem av sentralstyret i KS. Hun har blant annet vært styreleder i Arbeidsdirektoratet og i Garantikassen for fiskere og har blant annet vært styremedlem i Norsk kulturråd og i Film og Kino.Hun er tildelt KS-medaljen og Risør kommunes frivillighetspris.


== Referanser ==
Teateråret 1958

Teateråret 1958 er en oversikt over hendelser, verk, fødte og avdøde personer med tilknytning til teater i 1958.


== Nye drama ==


== Årets oppsetninger ==
5. september – Insektliv var en teateroppsetting basert på skuespillet Ze Zivota hmyzu av Josef og Karel Čapek. Den ble satt opp på Rogaland med den nye teatersjefen Bjarne Andersen, som regissør.


== Fødsler ==
Alderen på levende personer født i 1958 er enten: 64 eller 65 år.


== Dødsfall ==

		
		


== Referanser ==
Dekanhuset

Dekanhuset, også kjent som Kalendehuset og Dekanresidenset, er et hus i teglsten fra middelalderen, som står i Lund i Skåne i Sverige. Huset lå opprinnelig i Kyrkogatan, men ble revet ned og flyttet til frilandsmuseet Kulturen i 1908.
Byggverket var rektangulært i to stokkverk over kjeller, opprinnelig oppført av verdslige aristokrater og senere testamentert til kirken. Bygningen ble bosted for en dekan, prostens nærmeste mann i kanniksamfunnet i slutten av middelalderen.
I rummet på den øverste etasje undertegnedes i 1679 dokumentet Freden i Lund.


== Referanser ==
VM i freestyle og snøbrett 2021

VM i freestyle og snøbrett 2021 ble arrangert i fire forskjellige deler i løpet av vinteren 2021. Mesterskapet skulle egentlig arrangeres i Kina og fungere som prøve-OL, men dette ble avlyst på grunn av koronaviruspandemien.


== Program ==
Viser finaledatoer


== Medaljevinnere ==


=== Freestyle ===


==== Menn ====


==== Kvinner ====


==== Mikslag ====


=== Snøbrett ===


==== Menn ====


==== Kvinner ====


==== Mikslag ====


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Choley Yeshe Ngodub

Choley Yeshe Ngodub, også kalt Chogley Tulku, født 1851 i Bumthang, død 1917, var den 57. og siste druk desi (konge) av Bhutan og regjerte fra 1903 til 1907. Han var også anerkjent som den femte taleinkarnasjon av Shabdrung Ngawang Namgyal, Bhutans grunnlegger. Han omtales derfor også som Sungtrul Yeshe Ngodub (prinsregent). Yeshe Ngodub ble i 1854 installert på Bhutans «gylne trone» inntil 1869 da det ble oppdaget en sinnsinkarnasjon av Shabdrung som rangerte høyere enn taleinkarnasjonen, og Yeshe overlot den gylne trone til Jigme Chögyal.


== Bakgrunn ==
Bhutans 56. druk desi, Sangye Dorji, døde i 1903 etter å ha regjert i seksten år som en marionett under Ugyen Wangchuck. Ugyen var sønn av den tidligere druk desi Jigme Namgyal (1825–1881) og etter flere militære seire i 1880-årene var det han som reelt styrte Bhutan. Han innsatte Yeshe Ngodup som ny druk desi i 1903. Yeshe hadde tidligere, som prinsregent i 1870-årene, vært underordnet Ugyen Wangchucks far.
Yeshe var godt utdannet i buddhismens religiøse spørsmål og han var også en habil kunstner. Flere av hans verk finnes enda i templene i Paro og Haa.


== Druk desi og Je Khenpo ==
Også etter utnevnelsen av Yeshe til druk desi i 1903 fortsatte Ugyen Wangchuck å dominere Bhutans politikk. Han så behovet for en modernisering av landets styre, og i 1907 avsatte han Yeshe og lot seg velge til konge (den første med tittelen Druk Gyalpu) i et fornyet arvekongedømme.
Yeshe Ngodub forsvant ikke ut i passivitet etter å ha blitt avsatt. Da Paro dzong brant i 1907 sto han i spissen for gjenreisingsarbeidet. I 1915 ble han utnevnt til landets 53. Je Khenpo, den øverste religiøse leder i det buddhistiske Bhutan. Han hadde denne stillingen til han døde i 1917.


== Referanser ==


== Kilder ==
Karma Phuntsho (2013). The History of Bhutan (PDF). Random House India. ISBN 9788184004113.
Oddrun Samdal

Oddrun Samdal (født 1967) er en norsk professor i helsefremmende arbeid (helsepsykologi) ved Universitetet i Bergen. Samdal er viserektor for utdanning ved Universitetet i Bergen (2013-2017, 2017-). Oddrun Samdal var kandidat til rektorvalget ved Universitetet i Bergen for perioden 2021-2025. Hun fikk 37,5 prosent av stemmene, mens Margareth Hagen fikk 62,5 prosent av oppslutningen. Samdal vant knepent de administrativt ansatte sine stemmer, men ble slått av Hagen i oppslutning hos forskerne og blant studentene.


== Akademisk karriere ==
Etter avlagt doktorgrad (dr.philos.) i 1999 har Samdal hatt stilling som postdoktor, førsteamanuensis og fra 2007 professor ved Institutt for helse, miljø og likeverd ved Det psykologiske fakultet. Samdals forskningsfelt er vekselvirkninger mellom læringsmiljø, trivsel i skolen, helsevaner og livskvalitet. Samdal har publisert mer enn 100 fagfelle-evaluerte artikler, bokkapitler og har vært redaktør av to bøker.
Samdal har siden 1999 vært ansvarlig for databanken i den internasjonale WHO-studien "Health behaviour in school-aged children" som inkluderer over 50 land, og vært forskningsleder for den den norske noden av studien i samme periode. Samdal har også vært arbeidspakkeleder i flere EU-prosjekter.


== Ledererfaring ==
Oddrun Samdal er viserektor ved Universitetet i Bergen, først perioden 2013-2017 og nå 2017-. Samdal har også vært instituttleder ved Institutt for utdanning og helse (2004-2005) og visedekan for utdanning ved Psykologisk fakultet (2005-2009).
Samdal har ledet programstyrer for to forskningsprogram i Forskningsrådet, Folkehelseprogrammet fra 2011-2015 og Porteføljestyret for utdanning og kompetanse siden 2019-.
Samdal er leder av UHR Utdanning siden 1. januar 2018.
Oddrun Samdal var kandidat til rektorvalget for perioden 2021-2025 sammen med professor Nils Gunnar Kvamstø (prorektorkandidat), professor Camilla Brautaset, professor Kristine Jørgensen og professor Arne Tjølsen. Samdals lag måtte se seg slått av Margareth Hagen og hennes medkandidater Pinar Heggernes, Annelin Eriksen og Gottfried Greve.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
https://www.uib.no/personer/Oddrun.Elisabeth.Samdal
Skyvende bukserbåt

Skyvende bukserbåt eller Skyvende slepebåt er et fartøy som isteden for å slepe lektere, eller andre flytende innretninger som ikke selv kan skape fremdrift, skyver dem.
De fleste fartøyene av denne typen stikker ikke så dypt for de er bygget for elver og kanaler, dette gjør dem ikke egnet til oppdrag på havet. Men det finnes også noen skyvende bukserbåter som er bygget for å ha oppdrag på sjøen.
Båtene har store stålplater på baugen slik at den kan skyve en eller flere lektere ved å dytte dem foran seg.
I USA ble de å se på elvene på 1940-tallet. De dukket også opp på Rhinen og andre europeiske elver og kanaler 1950 og 60-tallet. Etter som disse fartøyene er bygget for store elver og kanaler er de ikke i bruk i Norge.
De fleste har et styrehus som er plassert høyt oppe, ofte kan det heises og senkes. Fartøyene har ofte oppholdsrom for mannskapet, enkelte har også hele boliger for kapteinen og familien hans. Før var det vanlig i Europa at familiene bodde på innlands fraktefartøyene som familien eide og at barna gikk på internatskole. Nå er ikke dette like vanlig, men en del fortsetter med denne tradisjonen, da har de med seg alle familiens nødvendigheter, inkludert bilen.
Lekterne de skyver kan ha løsmasse som sand, pukk, fyllmasse og kull, eller maskiner, tanker og ikke minst containere.
I Europa skyver fartøyene vanligvis rundt tjue lektere, hver lekter tar åtti 20 fots containere, det blir rundt 1600 containere. I USA skyver de på enkelte elver opptil førtito lektere, det blir over 3400 containere. Hele lengden på slepet kan bli over 370 meter.
Motorytelsen på disse fartøyene varierer, men går opp til ca.12000 hestekrefter (ca. 9000 kW). De fleste båtene av denne typen er fra 10 til 60 meter lange og fra 6 til 18 meter brede, mindre båter brukes i havnene.


== Se også ==
Bukserbåt
Taubåt
Lekter
Lekterferge


== Referanser ==