jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Škoda Enyaq iV

Škoda Enyaq iV er en elektrisk familiebil fra Škoda Auto i Volkswagen-konsernet, og den første helelektriske modellen til Škoda. Bilen kom først på markedet i SUV-utgaver i 2021, mens sedan-utgaver er planlagt introdusert i 2022. 


== Lansering og innplassering i markedet ==
Frem til februar 2020 var modellen kjent under konseptnavnet Vision iV. Škoda presenterte konseptet første gang på bilmessen i Frankfurt i september 2017.Produksjonen av de første SUV-modellene av Škoda Enyaq iV startet høsten 2020, med første utleveringer av modeller med bakhjulsdrift i våren 2021. Modellen med firehjulsdrift ble først klar for utlevering høsten 2021. Som følge av en global mangel på «micro chips» til bilenes elektronikk under koronapandemien, ble leveransene av Enyaq-modellene kraftig forsinket utover i 2021. 
Modellen Enyaq iV 80 ble i 2021 markedsført aktivt i Norge, og ble stort sett godt mottatt i media – blant annet i bladet Motor, elbil.no, TV2, Elbil24, Dagens Næringsliv, og Teknisk ukeblad.Škoda Enyaq iV deler plattform og drivlinje med Volkswagen-konsernets søstermodeller Volkswagen ID.4 og Audi Q4 E-Tron. SUV-utgaven tilsvarer langt på vei disse modellene, mens sedan-utgaven tilsvarer Volkswagen ID.5 og Audi Q4 Sportback e-tron. Škoda Enyaq iV har også blitt sammenlignet med bilmodeller som Ford Mustang Mach-E, Hyundai Ioniq 5, Kia EV6, Mercedes-Benz EQA, Nissan Ariya, Polestar 2, Tesla Model Y, Volvo XC40.Ifølge tall fra Opplysningsrådet for veitrafikken, var Škoda Enyaq iV den åttende mest solgte bilmodellen i Norge i 2021. Modellen sto alene for om lag 58 % av Škodas salg, med 5711 av totalt 9856 biler.I september 2021 kunngjorde Škoda at sedan-utgaven av Enyaq vil komme i løpet 2022, under navnet Enyaq Coupé.


== Modeller ==
Forklaringer til tabellen: ¹⁾ Samlet effekt (kW), ²⁾ Brutto batterikapasitet (kWh), ³⁾ Teoretisk rekkevidde WLTP (km), ⁴⁾ Maksimal ladeeffekt under ideelle forhold (kW), ⁵⁾ Modellene med firehjulsdrift har bakhjulsdrift, med firehjulsdrift som kobler inn automatisk etter behov, ⁶⁾ Netto egenvekt, uten fører og ekstrautstyr, ⁷⁾ Måned først utlevert til ordinære kunder i Norge. * Offisiell informasjon foreligger ikke på nettsidene til Škoda Norge per 20. desember 2021.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Škoda Enyaq – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Achille Baraguey d’Hilliers

Achille Baraguey d'Hilliers (født 6. september 1795 i Paris, død 6. juni 1878 i Amélie-les-Bains) var en fransk greve og militær.  Han ble offiser i kavaleriet i 1812, oberst i 1830, divisjonsgeneral i 1843 og marskalk av Frankrike i 1854. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Achille Baraguey d'Hilliers var sønn av napoleonskrigsgeneralen Louis Baraguey d'Hilliers (1764–1813), som ble kjent for sine slagmarksstrategier som i lange tider ble pensum ved offisersskolene.


=== Karriere ===
Baraguey d’Hilliers deltok i ung alder i felttogene i 1812 og 1813–1815, der han i slaget ved Leipzig tapte sin venstre hånd, og i ekspedisjonen til Algerie i 1830. I 1833 ble Baraguey d'Hilliers sjef for krigsskolen i Saint Cyr og i 1843 guvernør i Constantine. 
I 1844 ble han tatt ut av aktiv tjeneste og i 1847 gjeninntatt, nå som generalinspektør for infanteriet. Etter februarrevolusjonen i 1848 ble han sendt til  Besançon som øverstkommanderende der. Her ble han innvalgt i den franske nasjonalforsamlingen, der han ble en av lederne for ordenspartiet.Han fikk kommandoen over invasjonshæren som rykket inn mot Den romerske republikk og ledet okkupasjonshæren der, og var Frankrikes ambassadør til Pavestolen samtidig. I 1851 ble han i Nicolas Changarniers sted kommandant for hæren i Paris, men trakk seg allerede den 2. desember samme år og forholdt seg nøytral.Etter statskuppet stilte han seg imidlertid til disposisjon for keiser Napoleon III. I november 1853 ble Baraguey d'Hilliers sendt til Konstantinopel som ambassadeur extraordinaire ved Høyporten, og ble hjemkalt i mai 1854. Under Krimkrigen i 1854 fikk han kommandoen over landstigningsstyrkene i Østersjøflåten og erobret Bomarsunds fästning. Han ble så utnevnt til marskalk og til senator. Senere ble han senatets visepresident. 
I felttoget i 1859 førte han 1. armékorps og utmerket seg i slaget ved Solferino. Etter denne krigen ble han gitt kommandoen over V. korps i Tours. 
Ved utbruddet i 1870 av den fransk-tyske krig 19. juli var han inntil 12. august militærguvernør i Paris. Han måtte gå av såpass tidlig idet han ved sin frimodighet gjorde seg dårlig likt av keiserinne Eugénie de Montijo og krigsminister grev Palikao. Hans etterfølger, utnevnt av Napoleon III den 19. august, ble Louis Jules Trochu. 
Han ble etter krigen utnevnt av Adolphe Thiers til president i undersøkelseskommisjonen vedrørende nederlagene under krigen.
Baraguey d’Hilliers døde i 1878 i Amélie-les-Bains og fikk sitt siste hvilested i krypten i Hôtel des Invalides i Paris.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Marie-Nicolas Bouillet og Alexis Chassang (red.): « Achille Baraguey d'Hilliers» i Dictionnaire universel d’histoire et de géographie, 1878
« Achille Baraguey d'Hilliers », fra Charles Mullié: Biographie des célébrités militaires des armées de terre et de mer de 1789 à 1850, 1852
« Achille Baraguey d'Hilliers », fra Adolphe Robert og Gaston Cougny: Dictionnaire des parlementaires français, Edgar Bourloton, 1889-1891
Svensk uppslagsbok. Lund 1930


== Eksterne lenker ==
Baraguay d'Hilliers, 2. Achille i Nordisk familjebok (2. utgave, 1904)
Morten Thoresen

Morten Thoresen (født 2. januar 1997) er en norsk bryter fra Bodø, som representerer Bodø Bryteklubb.
Thoresen har vunnet 14 NM-medaljer, hvorav tre gull på seniornivå. Han vant kongepokalen i 2022.
Under EM i bryting 2020 i Roma tok han EM-gull i 67-kilosklassen, etter å ha beseiret russeren Nazir Abdullaev i finalen.


== Medaljer i norske mesterskap ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(no) Morten Thoresen – Profil og medaljeoversikt hos Norges Bryteforbund
(en) Morten Thoresen – FILA 
(en) Morten Thoresen – TheSports.org 
Morten Thoresen på Facebook 
Morten Thoresen på Instagram
Joakim Aarseth Opsahl

Joakim Aarseth Opsahl (født 2003) er en norsk hockeyspiller. Han har spilt på Manglerud Star, Vålerenga og Norges u16- og u 18-landslag.
I sesongen 2018/2019 vant Opsahl prisen for flest mål i U18-serien som U16-spiller. Dette er det bare to som har gjort før han.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Joakim Aarseth Opsahl – Eliteprospects.com
Rex Orange County

Alexander O'Connor (født 4. mai 1998), bedre kjent som Rex Orange County, er en engelsk artist. Han vokste opp i landsbyen Grayshott i nærheten av Haslemere, Surrey. O ' Connor har gitt ut tre album, bcos u will never b free (2016),  Apricot Princess (2017) og Ponni (2019).


=== Navn ===
Navnet Rex Orange County baserer seg på kallenavnet han fikk av læreren sin. Han ble kalt "the OC", som er en forkortelse av etternavnet hans O'Connor. 


=== Barndom ===
Som femåring ble Alexander O'Connor en del av koret på skolen som moren hans jobbet på.  Han vokste opp med å høre på artister som Queen, ABBA, Stevie Wonder, Weezer og Green Day. O'Connor er en trommis, selvlært pianist og han har spilt gitar siden han var 16 år gammel. Han startet med å produsere musikk rundt denne alderen. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Rex Orange County – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Rex Orange County på Internet Movie Database 
(en) Rex Orange County på Apple Music 
(en) Rex Orange County på Discogs 
(en) Rex Orange County på Discogs 
(en) Rex Orange County på MusicBrainz 
(en) Rex Orange County på SoundCloud 
(en) Rex Orange County på Spotify 
(en) Rex Orange County på Songkick 
(en) Rex Orange County på AllMusic 
(en) Rex Orange County på Twitter 
(en) Rex Orange County på Facebook 
(en) Rex Orange County på Instagram 
(en) Rex Orange County på YouTube 
Rex Orange County på TikTok
Petra Fleischer

Petra Amalie Margrethe Fleischer (født Ulsaker 28. juni 1881 i Skedsmo, død 8. mai 1963 i Vikedal) var en norsk forfatter, oversetter, misjonær og avholdskvinne.


== Familie ==
Petra Fleischer var datter av sogneprest og prost John Svendsen Ulsaker og Marthe Marie Amble, og søster av komponisten Sven Ulsaker. Hun ble i 1908 gift i Kina med teolog, misjonær, sakprosaforfatter og biskop Andreas Fleischer (1878-1957) av slekten Fleischer, bror av general Carl Gustav Fleischer (1883–1942).


== Liv og virke ==
Petra Fleischer var født i Skedsmo, og kom tre år gammel til Vikedal i Ryfylke da faren i 1884 ble utnevnt til Vikedal sogneprestembete, og vokste opp der. Hun var fra 1893 elev ved Fr. Rings pikeskole i Stavanger, og i perioden 1899-1901 arbeidet hun halvannet år som guvernante. Hun lærte sykepleie i Bergen i 1901-1902, og var i 1905 elev på Fødselsstiftelsen. Hun oppholdt seg i London i 1906, og reiste til Kina i 1907.Som voksen ble hun lidenskapelig opptatt av misjonen, og hun engasjerte seg aktivt i kristelig og sosialt arbeid, blant annet i den internasjonale avholdsbevegelsen Det Hvite Bånd. Fleisher sto som nummer fem på Kristelig Folkepartis første liste til stortingsvalg i Bergen, i 1926.
Hun skrev en rekke bøker og småskrifter, og var en periode redaktør for det kristelige tidsskriftet For hjem og samfund. Hun utga i 1945 en bok om den islandske filantropen Ólafía Jóhannesdóttir. Akkurat som Ólafía engasjerte bispinne Fleischer seg for de svakeste i samfunnet, og gjorde en iherdig innsats for fengselsfugler, hjemløse og prostituerte i Bergen.


== Bibliografi ==
1920: Slik har vi det, det Norske missionsselskab
1921: Fortællinger for barn, Luthersk bokmission
1925: Ved hjemmets arne
1934: Hvad sier ditt liv?
1935: Hjemmet – en helligdom og et ansvar, Norsk søndagsskoleforbunds skriftserie, nr. 3
1936: Den fjerde bønn
1945: Islenderinnen Olafia Johannsdóttir


== Referanser ==


== Kilder ==
Dette skrev kvinner. Oslo: Skolen. 1984. s. 67-68. ISBN 8257900109. 
Kristelig folkepartis kvinner 1947-1972. Oslo: Kristelig folkeparti's kvinner. 1972. s. 126-127.
Even Matre Ellingsen

Even Matre Ellingsen (født 1. februar 1962 i Bergen) er en norsk næringslivsleder.
Han er utdannet siviløkonom og Autorisert Finansanalytiker fra Norges handelshøyskole.  Han begynte å arbeide i DnB i 1987 frem til han ble leder for egenkapitalavdelingen i Pareto i 1994. I 2002 grunnla og ledet han Borea AS frem til han ble Senior Partner og Managing Director for Oil Services i Pareto Securities i 2005. I 2012 ble han ansatt som CEO og Managing Partner i Fearnley Securities frem til han i 2019 tiltrådte stillingen som konsernsjef i Astrup Fearnley AS.
Blant hans verv i næringslivet er:

styremedlem i Verdipapirforetakenes Forbund (2013 - 2015)
styremedlem i Norwegian Over the Counter Market (2014 - 2017)
Apollonius Rosenlund

Apollonius Liljedahl Johannessen Rosenlund (født 21. september 1862 i Vik i Sogn, død 11. mars 1934 i Davik) var en norsk lærer og politiker for Venstre.Rosenlund var utdanna ved Stord seminar med eksamen i 1883. De to påfølgende åra var han dels lærervikar, dels huslærer. Fra 1886 var han lærer i Davik i Nordfjord. Fra 1891 var han også kirkesanger, en jobb han overtok etter faren, Johannes Rosenlund. Fra 1896 var han også kasserer i den nyoppretta Davik Sparebank, et verv han hadde fram til 1933.Han ble valgt inn i formannskapet i Davik i 1896, og var varaordfører 1896–1898 og ordfører 1899–1916.Rosenlund var innvalgt på Stortinget fra Nordfjord krets i Nordre Bergenhus amt 1913–1915 og 1916–1918. Han var medlem av protokollkomiteen.Han var søstersønn til tidligere kirkeminister og stortingspresident Edvard Liljedahl.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Apollonius Liljedahl Johannessen Rosenlund hos Norsk senter for forskningsdata
Partnership for Change

Partnership for Change (PfC) er en norsk ideell organisasjon som jobber for å sikre økonomisk uavhengighet for fattige kvinner, og har utviklingsprosjekter i Etiopia og Myanmar. Organisasjonen ønsker å bidra til bærekraftig utvikling gjennom samarbeid med lokale entreprenører, aktører og næringsliv. PfCs grunnprinsipp er at organisasjonen skal bruke lokale krefter, stille krav og investere fremfor bare å gi bistand. Arbeidet finansieres av private givere og stiftelser i Norge. Hovedsamarbeidspartneren til Partnership for Change er Formuesforvaltning AS. PfC har hovedkontor i Oslo.Partnership for Change ble opprettet i 2012 av filantrop og sosial entreprenør Ingrid Stange. I dag ledes organisasjonen av administrerende direktør Anne-Karin Nygård.


== Historie ==
I begynnelsen var Partnership for Change en årlig internasjonal konferanse med fokus på bevisstgjøring av de utfordringene verden står overfor.
På veien har Partnership for Change hatt operasjoner i fem land: Norge, USA, Sudan, Myanmar og Etiopia.
I dag er organisasjonen en etablert ideell organisasjon med hovedfokus på Etiopia og Myanmar.  


== Metode ==
Partnership for Change har utviklet en operasjonell modell for bærekraftig utvikling. Begrepet ”venture filantropi” brukes gjerne for å beskrive den tilnærmingen PfC benytter for å oppnå sosial endring.
PfC arbeider alltid gjennom lokale partnere, og bruker forretningsmessige metoder for å skape varige resultater. Sammen med lokale og nasjonale partnere identifiserer organisasjonen behov, og i fellesskap kommer de frem til de beste løsningene.
Det starter med at PfC gir strategisk og operasjonell støtte, og kompetanseoverføring er et viktig bidrag i utviklingsarbeidet. Finansielt bidrar organisasjonen etter et pragmatisk prinsipp der organisasjonen gir donasjoner, lån, garantier og direkte investeringer, avhengig av hva som vil gi den beste effekten for prosjektet. Deretter bringer organisasjonen inn flere partnere der det er relevant. Når prosjektene kan stå på egne ben trekker Partnership for Change seg ut. 

Grunnlegger Ingrid Stage mener at den tradisjonelle utviklingsbistanden er utdatert, og det er viktig å tenke annerledes og mer bærekraftig. Til Dagens Næringsliv i 2014 sa hun:Folk reiser til Afrika og får lyst til å gi barna der fargeblyanter. Det er veldig hyggelig for dem som gir, men det hjelper ikke dem som får. Skal vi få til forandringer i den tredje verden må vi arbeide sammen.PfC tror på lokalt ansvar og eierskap, der det ultimate målet for organisasjonen er å bygge selvbærende prosjekter slik at PfC sin støtte til slutt blir overflødig.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Partnership for Change nettsted
Frivillighet Norge medlemsside
Calixtuskatakombene

Calixtuskatakombene på Via Appia Antica er den eldste av de 60 forskjellige katakombene som finnes i Roma. De omfatter ca. 20 kilometer ganger med gravnisjer. De er navngitt etter pave Callistus I (Calixtus) som var pave i Roma omkring 217-222. 
De tidligste kristne ble begravet på hedenske gravplasser, men når man ønsket egne gravplasser var det dels fordi man dyrket forestillingen om de dødes oppstandelse på dommedag. Med felles egne graver ønsket man å uttrykke samhørighet med trosfeller og, ikke minst, nærheten til martyrer og helgener. Dels hang det sammen med at kristendommen var en forfulgt religion i Romerriket frem til 313, enten ved fysiske forfølgelser eller med forskjellige diskriminerende eller begrensende tiltak. Man ønsket å kunne dyrke sin tro avsides og diskret i tider det var klokest, og katakombene har også vært et sted hvor det er blitt holdt gudstjeneste og feiret nadverd.
Frem til goternes og vandalernes invasjon av Roma i folkevandringstiden var katakombene valfartssteder grunnet de helgener som lå begravet her, men på grunn av de herjende vandalene ble relikviene flyttet inn til byen, og katakombene mistet sin betydning frem til slutten av 1800-tallet, da arkeologer gjenoppdaget dem. 
Inne i Calixtuskatakombene er «det lille Vatikan», som er et begravelsessted for ni paver som er blitt utvidet til et rom for gudstjeneste. Blant pavene i denne Cripta dei Papi (pavenes krypt) begravde man blant annet pavene Pontianus, Anterus, Fabianus, Lucius I, Sixtus II og Eutychianus.
Dessuten finnes en krypt hvor denhellige Cecilia var begravd. Her ses også gravsteinen etter pave Lucius I, hvis kranium mentes å være oppbevart i Roskilde domkirke i Danmark, innen den kom til Sankt Ansgars kirke i København. Hodeskallen er imidlertid senere blitt avslørt som et falsum.Katakombene et godt sted for å få et inntrykk av den tidligere kristne kunst og dens motiver. De tidlige kristne brukte mange symboler og enkle motiver. Dels var det fordi motivene var som et kodespråk som kun var kjent for en indre krets – og dels gjorde de enkle motivene det også mulig for alminnelige mennesker å kopiere motivene for eksempel på familiemedlemmers graver i katakombene.
Noen av de viktigste motivene er:

Den gode hyrde med et lam omkring skuldrene – et symbol for Kristus.
Χ (chi) og Ρ (rho) – monogram for Kristus på gresk.
Α (alfa) og Ω (omega) – Kristus som begynnelsen og enden.
Fisken – fra gresk Ichthys – «Jesus Kristus, Guds sønn, frelser».
Duen med en olivengren – sjelen som finner frelse og guddommelig fred (Noa).
Fugl Føniks, som reiser seg av asken.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Reardon, Wendy J. 2004. The Deaths of the Popes. Macfarland & Company, Inc. ISBN 0786415274
Carragáin, Éamonn Ó; Neuman de Vegvar, Carol L. (2007). Roma felix: formation and reflections of medieval Rome. Ashgate Publishing, Ltd.. pp. 59. ISBN 0754660966. Besøkt 26. mai 2009.
Sankta Agnes’ katakomber

Sankta Agnes' katakomber, italiensk Catacombe di Sant'Agnese, er et underjordisk begravelsessted i nordøstre Roma. Disse katakombene, som ligger ved Via Nomentana, er oppkalt etter den romerske jomfrumartyren Agnes.
Sammen med basilikaen Sant'Agnese fuori le Mura, mausoleet Santa Costanza og en basilika fra Konstantins tid utgjør Sankta Agnes' katakomber et av de best bevarte tidligkristne bygningskompleker.Katakombena ble gjenoppdaget av Onofrio Panvinio på 1500-tallet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Roma (italiensk). Milano: Touring Club Italiano. 2002. s. 775. ISBN 88-365-2541-5. 
Rome: An Oxford Archaeological Guide (engelsk). Oxford: Oxford University Press. 1998. s. 375, 416. ISBN 0-19-288003-9. 
Roms katakomber. Uppsala: Lindblad. 1948. 
Nytt ljus över Roms katakomber. Stockholm: Norstedts. 1977. ISBN 91-1-771401-X. 
Roms katakomber. Stockholm: A. Sigurdssons förlag. 1899. 


== Eksterne lenker ==
(en) Catacombs of Saint Agnes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Offisielt nettsted
Sankt Sebastians katakomber

Sankt Sebastians katakomber, italiensk Catacombe di San Sebastiano, er et underjordisk begravelsesanlegg i sørøstre Roma. Katakombene, som ligger ved Via Appia Antica, er oppkalte etter den hellige martyr Sebastian. I cripta di San Sebastiano ble martyrens levninger oppbevart til de ble ført til basilikaen San Sebastiano fuori le Mura.
Sankt Sebastians katakomber forvaltes av Pontificia commissione di archeologia sacra.


== Litteratur ==
Roma (italienska). Milano: Touring Club Italiano. 2002. s. 810–811. ISBN 88-365-2541-5. 
Rome: An Oxford Archaeological Guide (engelska). Oxford: Oxford University Press. 1998. s. 412–413. ISBN 0-19-288003-9. 
Roms katakomber. Stockholm: A. Sigurdssons förlag. 1899. 


== Eksterne lenker ==
(en) Catacombe di San Sebastiano – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Domitillas katakomber

Domitillas katakomber, italiensk Catacombe di Domitilla, eller De hellige Nereus' og Achilleus' katakomber, er et underjordisk gravanlegg i det sørlige Roma i Italia. Katakombene, som ligger ved Via delle Sette Chiese, er formodentlig oppkalte etter en romersk matrone ved navn Domitilla.
Den underjordiske basilikaen Santi Nereo e Achilleo ble oppført over de hellige martyrene Nereus og Achilleus' graver på 300-tallet e.Kr.


== Venerandas krypt ==
I Venerandas krypt er det et cubiculum med Venerandas og Petronillas grav. Veneranda avbildes bedende iført dalmatika og slør. På hennes høyre side ses røde blomster, som representerer himmelriket. Ved siden av henne står Petronilla, som peker på en kiste med bøker. Ovenfor denne svever en åpen bok som symboliserer den guddommlige lov.Katakombene ble gjenoppdaget av Antonio Bosio og Pompeo Ugonio på slutten av 1500-tallet og ble utgravd under ledelse av arkeologen Giovanni Battista de Rossi.


== Bilder ==


== Referanser ==


== Litteratur ==
Roma (italienska). Milano: Touring Club Italiano. 2002. s. 817–818. ISBN 88-365-2541-5. 
Rome: An Oxford Archaeological Guide (engelska). Oxford: Oxford University Press. 1998. s. 413–414. ISBN 0-19-288003-9. 
Domitilla's Catacomb and the Basilica of the Martyrs Nereus and Achilleus (engelska). Vatican City: Papal Commission for Sacred Archaeology. 
Roms katakomber. Uppsala: Lindblad. 1948. 
Nytt ljus över Roms katakomber. Stockholm: Norstedts. 1977. ISBN 91-1-771401-X. 
Roms katakomber. Stockholm: A. Sigurdssons förlag. 1899. 


== Eksterne lenker ==
(en) Catacombs of Domitilla – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Pontians katakomber

Pontians katekombe eller katakomber er en av Romas katakomber på Via Portuensis, kjent for de opprinnelige gravene for pave Anastasius I (399–401) aog hans sønn pave Innocens I (401–417). Katakomben ble oppdaget av Antonio Bosio i 1618.Både Anastasius I og Innocens I er tradisjonelt oppfattet som martyrer, men dette blir nå betvilt ettersom det ikke er kjent at det pågikk noen kristeforfølgelse rundt den tid de døde. På åttehundretallet flyttet pave Sergius II begge pavers levninger til kirken San Martino ai Monti i håp om å skåne dem for ødeleggelser under angrepene fra lombardene.Pave Pontians grav er ikke å finne i katakomben, for han ble bisatt i Callixtuskatakombene. Pontiankatakomben er heller ikke oppkalt etter paven, men etter en ukjent martyr ved det samme navn, som levde på 200-tallet.Blant de øvrige graver i katakombene er de til de hellige Abdon og Sennen, martyrene Milix og Vincens, Sankt Pollio, Sankta Candida, Sankt Pigmenius, og Sankt Quirinus av Roma. I katakomben er det en freske fra 5.(6. århundre av de hellige Marcellinus og Peter sammen med Sankt Pollio, såvel som et gammelt baptisterium med et maleri av Abdons og Sennens kroning.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Reardon, Wendy J. 2004. The Deaths of the Popes. Macfarland & Company, Inc. ISBN 0-7864-1527-4
Anders Martinus Andersen Erdal

Anders Martinus Andersen Erdal (født 11. mai 1856 i Naustdal, død 24. april 1932 samme sted) var en norsk lærer, gårdbruker og politiker for Venstre.Erdal hadde utdanning fra Balestrand lærerskole. Han var lærer og kirkesanger i Naustdal fra 1888 til 1922. Han kjøpte i 1906 et gårdsbruk i bygda og dreiv dette ved siden av.Han var medlem av herredsstyret i Naustdal i 30 år fra 1898 til 1928, og fra 1920 var han ordfører. Han hadde også verv i skolestyret, i overformynderiet og i overlikningsnemnda. Han var med å stifte ei lokal forening for brannforsikring og den lokale Naustdal Sparebank. Han stod i spissen for å opprette folkehøgskolen Sunnfjord ungdomsskule, der han var styreformann i tjue år. Videre var han i mange år formann i Sunnfjord indremisjon og redaktør for bladet Ungdomsvennen.Erdal var valgmann ved stortingsvalga i 1897, 1900 og 1903. I to seinere perioder 1913–1915 og 1916–1918 var han vararepresentant til Stortinget fra enmnansskretsen Søndfjord i Nordre Bergenhus amt. Han møtte ei tid i 1918. I perioden 1919–1921 var han innvalgt som fast representant for samme krets.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Anders Martinus Andersen Erdal hos Norsk senter for forskningsdata