jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Engknoppurt

Engknoppurt (Centaurea jacea) er en blomst i knoppurtslekta (Centaurea). Planten er flerårig og tilhører kurvplantefamilien. Den er mest vanlig i Sør-Norge, sjeldnere i nord. Artsdatabanken regner den som livskraftig i Norge.


== Utseende ==
Blomstene er rosa eller purpurrøde og har en størrelse på ca. 3-4,5 cm. Planten har en høyde på opp til 80 cm. De grågrønne Bladene er lansettformede.

		
		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) engknoppurt – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) engknoppurt i Encyclopedia of Life 
(en) engknoppurt i Global Biodiversity Information Facility 
(no) engknoppurt hos Artsdatabanken 
(sv) engknoppurt hos Dyntaxa 
(en) engknoppurt hos ITIS 
(en) engknoppurt hos NCBI 
(en) engknoppurt hos The International Plant Names Index 
(en) engknoppurt hos Tropicos 
(en) Kategori:Centaurea jacea – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Centaurea jacea – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Rodrigo Arango Velásquez

Rodrigo Arango Velásquez (født 4. mars 1925 i Betania i Antioquia i Colombia, død 27. desember 2008 i Tuluá i Valle del Cauca i Volombia) var den andre katolske biskop av Buga i Colombia. Han var den første colomvianske biskop tilhørende sulpicianerne.


== Liv og virke ==


=== Prest ===
Han ble presteviet den 3. juni 1950. 


=== Hjelpebiskop ===
Den 29. januar 1981 utnevnte pave Johannes Paul II ham til hjelpebiskop i Medellin i Colombia, og han ble bispeviet den 25. mars 1981 av erkebiskop Alfonso López Trujillo av Medellín; medkonsekrerende var erkebiskop José de Jesús Pimiento Rodriguez av Manizales og emeritert nbiskop Édouard Gagnon P.S.S. av Saint Paul in Alberta.


=== Biskop av Buga ===
Den 17. januar 1985 utnevnte pave Johannes Paul II ham bil biskop av Buga. Han fratrådte som biskop den 19. januar 2001.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Biskop Eugène-Charles-Joseph de Mazenod (1782-1861) *1832
Kardinal Joseph Hippolyte Guibert (1802-1886) *1842
Kardinal François-Marie-Benjamin Richard de la Vergne (1819-1908) *1872
Kardinal Pietro Gasparri (1852-1934) *1898
Kardinal Clemente Micara (1879-1965) *1920
Kardinal Antonio Samorè (1905-1983) *1950
Kardinal Aníbal Muñoz Duque (1908-1987) *1951
Kardinal Alfonso López Trujillo (1935-2008) *1971
Biskop Rodrigo Arango Velásquez (1925-2008) *1981


== Referanser ==
Peter Saburō Hirata

Peter Saburō Hirata P.S.S. (japansk: ペトロ 平田 三郎, Petoro Hirata Saburō; født 18. august 1913 i Kitano-machi i Kurume i Japan; død 5. august 2007 i prefekturet Fukuoka) var katolsk biskop av Fukuoka.


== Liv og virke ==


=== Prest ===
Hirata studerte i Frankrike og ble presteviet den 19. juni 1939 i Paris av kardinal Jean Verdier, P.S.S. Han var i 1941 den første japaner som sulpicianernes presteselskap (P.S.S.). I 1941 vendte han tilbake til Japan og undervister som professor ved sulpicianernes presteseminar i Fukuoka.


=== Biskop av Ōita ===
I 1961ble han utnevnt av pave Johannes XXIII til første biskop av Ōita. Han ble bispeviet den 26. mars 1962 av erkebiskop Domenico Enrici og av Paul Aijirō Yamaguchi, erkebiskop av Nagasaki, og Dominic Senyemon Fukahori, biskop av Fukuoka. 
Hirata deltok på andre vatikankonsil fra 1962 til 1965.


=== Biskop av Fukuoka ===
I 1969 ble han utnevnt av pave Paul VI til biskop av Fukuoka. I den japanske katolske bispekonferanse innehadde biskop Hirata formannsskapet i komiteen for bibelvitenskaper, oversettelse og katekisme.
I 1990 innvilget pave Johannes Paul II hans avskjedssøknad. Han ledet etter sin avgang menigheten Itoshima i bispedømmet Fukuoka. Han døde av lungebetennelse.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
Kardinal Lucido Maria Parocchi (1833-1903) *1871
Pave Pius X (1835-1914) *1884
Pave Benedikt XV (1854-1922) *1907
Pave Pius XII (1835-1958) *1917
Kardinal Eugène-Gabriel-Gervais-Laurent Tisserant (1884-1972) *1937
Pave Paul VI (1897-1978) *1954
Erkebiskop Domenico Enrici (1909-1997) *1955
Biskop Peter Saburō Hirata (1913-2007) *1962


== Referanser ==
Ragnhild Holsen

Ragnhild Thora Holsen (1932-2017) var en norsk kontorist og politiker (Ap) fra Bergen. Hun var vararepresentant til Stortinget i én periode 1977–1981 fra Hordaland, og var fast møtende stortingsrepresentant i snaue to år 1978–79 i den tiden både Arne Nilsen og Hallvard Bakke var medlemmer av regjeringen.I det sivile liv arbeidet hun som kontordame 1948-1953, sentralborddame i Bergens arbeiderblad 1965-1967, selvstendig næringsdrivende 1970-1973, kantinebestyrer i Hordaland fylkeskommune 1975-1989 og som resepsjonsmedarbeider i fylkeskommunen 1989-1997. Hun satt i Bergen bystyre 1971-1979. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Ragnhild Holsen hos Stortinget 
(no) Ragnhild Holsen hos Norsk senter for forskningsdata
Mari Bella

Mari Bella (født Mari Eriksen Bølla 20. august 2004 på Bryne) er en norsk pop artist. Hun gikk tidligere under artistnavnet Mari Bølla, men endret dette for å satse på en karriere internasjonalt.


== Bakgrunn og karriere ==
Mari Bella deltok i den eneste sesongen av den norske versjonen av Idol Jr. på TV 2 i 2014, og kom på tredjeplass. Hun vant Drømmestipendet fra Norsk Tipping i 2018.
Hun ble nasjonalt kjent våren 2020 da hun som 15-åring deltok i og og vant Idol på TV 2, og er den yngste som noensinne har vunnet Idol, også i global sammenheng. 
I juni 2021 flyttet hun til Oslo for satse på artistkarrieren. I desember 2021 signerte hun platekontrakt med Sony Music Norge, og ble plukket ut som delfinalist i Melodi Grand Prix med låten «Your Loss». Hun gikk ikke videre til finalen. Mandag 7. februar 2022 ble hun stemt inn til sistesjansen, og den 12. februar 2022 fikk hun en ekstra mulighet til å få den siste finaleplassen i konkurransen. 
Høsten 2022 lanserte hun det nye artistnavnet «Mari Bella» (i stedet for «Mari Bølla»), for å tilpasse seg det internasjonale markedet. I oktober 2022 var hun deltaker i NRKs underholdningsprogram Beat for Beat sammen med Stina Talling; de konkurrerte mot Gus Polden og Sebastian Zalo.Den 29. oktober lanserte hun singelen «Cry Just A Little», som er hennes første singel under artistnavnet Mari Bella.


== Referanser [rediger | rediger kilde] ==
Junior Achievement

JA Worldwide (JA er kort for Junior Achievement) er en global ideell ungdomsorganisasjon etablert i 1919 av Horace A. Moses, Theodore Vail, og Winthrop M. Crane. JA samarbeider med lokale bedrifter, skoler og andre organisasjoner med mål om å utvikle program som sal bidra til å utvikle gründervirksomhet, finansiell kompetanse og entreprenørskap blant unge fra 5 til 25 år.Den norske avdelingen av JA Global er organisasjonen Ungt Entreprenørskap, etablert i 1997.
JA når årlig over 12 millioner elever og studenter i over 100 land i hele verden. Organisasjonens programmer gjennomføres av over 450 000 frivillige.JA Worldwide har seks regionale kontor: JA Africa, JA Americas, JA Asia Pacific, JA Europe, JA Middle East and Africa og Junior Achievement USA.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
JA Worldwide
Junior Achievement USA
Jean-Julien Weber

Jean-Julien Weber P.S.S.(født 13. februar 1888 i Lutterbach i Elsass i keiserdømmet Tyskland, død 13. februar 1981 i Strasbourg i Frankrike) var katolsk biskop-erkebiskop av Strasbourg.


== Liv og virke ==


=== Prest ===
Den 29. juni 1912 ble Weber ordinert til prest og gikk inn i presteselskapet Saint-Sulpice. 


=== Biskop av Strasbourg ===
Den 19. mai 1945 ble han valgt til koadjutorbiskop av Strasbourg av bispedømmet Strasbourgs katedralkapittel. Pave Pius XII bekreftet dette valget den 1. juni samme år og utnevnte ham også til titulærbiskop av Messene. Bispevielsen den 29. juni 1945 ble foretatt av Paris' erkebiskop, kardinal Emmanuel Célestin Suhard. Medkonsekratorer var Pierre-Maurice-Marie Rivière (biskop av Monaco) og Joseph Alphonse Marie Evrard (titulærbiskop av Dionysiopolis).
Allerede 29. august samme år etterfulgte han sin forgjenger som biskop. På grunn av sine fortjenester fikk han den 25. mars 1962 den personlige tittelen erkebiskop. 30. desember 1966 trakk han seg grunnet sin høye alder. Han døde i Strasbourg i klosteret til Sœurs de la Divine Providence de Ribeauvillé på sin 93-årsdag den 13. februar 1981.


== Verker ==
Sur les pentes de Golgotha, Un prêtre dans les tranchées, Nuée Bleue, 320 pages ISBN 2-716505-292
La vierge Marie dans le nouveau testament, 1951, 130 pages
Le Mont Saint Odile, 1971, 70 pages
Le psautier du Bréviaire Romain, 1951, 887 pages
Où en sont les études bibliques ?, 1968, 240 pages


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
Kardinal Lucido Maria Parocchi (1833-1903) *1871
Pave Pius X (1835-1914) *1884
Biskop Eugène-Jacques Grellier (1833-1903) *1906
Kardinal Emmanuel Célestin Suhard (1874-1949) *1928
Erkebiskop Jean-Julien Weber (1888-1981) *1945


== Litteratur ==
Jean-Noël Grandhomme et François Uberfill, « Jean Julien Weber », i Nouveau dictionnaire de biographie alsacienne, vol. 39, p. 4105


== Referanser ==
Antoine de Montazet

Antoine de Malvin de Montazet (født 17. august 1713 i Château de Quissac i Laugnac i Frankrike, død 2. mai 1788) var en fransk katolsk teolog med jansenistisk anstrøk, som ble biskop av Autun og erkebiskop av Lyon. Han ble innvalgt i Académie française i 1756.
Han ble bispeviet 18. august 1748 av  biskop François de Fitz-James av Soissons.
Malvin de Montazet publiserte for sitt presteseminar et arbeide av oratorianeren Joseph Valla, det seksbinds Institutiones theologicæ. Disse ble kjent under navnet Théologie de Lyon og ble spredt i Italia av Scipione de' Ricci, biskopen av Pistoia og Prato, til de ble fordømt av Vatikanet og satt på Index Librorum Prohibitorum i 1792.i 1792. Montazet gjennomførte, til tross for pave Pius Vs bulle, forandringer i breviaret og missalet. Senere anstrengnelser av pave Pius IX og kardinal Bonald på å undertrykke Montazets innovasjoner framkalte motstand fra kannikene, som forsvarte de da hevdvunne seremonier. 


== Hovedverker ==
Lettre à l'Archevêque de Paris, Lyon, 1760
Mandement contre l'Histoire du peuple de Dieu de Berruyer, Lyon, 1762
Catéchisme, Lyon, 1768
Instruction pastorale sur les sources de l'incrédulité et les fondements de la religion, Paris, 1776
Rituel du diocèse de Lyon, Band 3, Lyon, 1788


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Guillaume d'Estouteville (1403-1483)
Pave Sixtus IV (1414-1484) * bispeviet 1471
Pave Julius II (1443-1513) *1481
Kardinal Raffaele Sansoni Riario (1461-1521) *1504
Pave Leo X ( 1475-1521) *1513
Pave Paul III (1468-1549) *1519
Kardinal Francesco Pisani (1494-1570) *1527
Kardinal Alfonso Gesualdo di Conza (Gonza) (1540-1603) *1564
Pave Klemens VIII (1536-1605) *1592
Kardinal Pietro Aldobrandini (1571-1621 *1604
Biskop Laudivio Zacchia (1565-1637) *1605
Kardinal Antonio (Marcello) Barberini den eldre, O.F.M. Cap. (1569-1646) *1625
Erkebiskop Nicolò Guidi di Bagno (1583-1663) *1644
Erkebiskop François de Harlay de Champvallon (1625-1695) *1651
Erkebiskop Louis-Antoine de Noailles (1651-1729) *1679
Kardinal André-Hercule de Fleury (1653-1743) *1799
Erkebiskop Nicolas-Charles de Saulx-Tavannes (1690-1759) *1721
Biskop François de Fitz-James (1709-1764) *1739
Erkebiskop Antoine de Malvin de Montazet (1713-1788) *1748


== Referanser ==
GLAAD

GLAAD (tidligere Gay & Lesbian Alliance Against Defamation) er en amerikansk ikke-statlig, medieovervåkende organisasjon som opprinnelig ble etablert som en protest mot krenkende dekning av homofile og lesbiske demografier og skildringer i medie- og underholdningsindustriene. Organisasjonen dekker også temaer relatert til bifile og transkjønnede.
Organisasjonen ble etablert som «Gay and Lesbian Anti-Defamation League» i New York i 1985 i protest mot det den anså som New York Post sin krenkende og oppsiktsvekkende dekning om aids. GLAAD la press på medieorganisasjoner for å unngå reportasje som ble ansett som homofobisk.
GLAAD har også siden 1990 tildelt GLAAD Media Awards, med seremonier som blir avholdt årlig i New York, Los Angeles og San Francisco.


== Navneendring ==
Organisasjonen ble først etablert som «Gay and Lesbian Anti-Defamation League», men endret navn til «Gay & Lesbian Alliance Against Defamation» kort tid senere etter juridisk press fra Anti-Defamation League.
24. mars 2014 valgte organisasjonen å droppe «Gay & Lesbian Alliance Against Defamation» som navn, og heller kun forbli kjent som GLAAD. Navneendringen ble gjort for å vise sterkere støtte til bifile og transkjønnede personer, og for å støtte LHBT+-fellesskapet i sin helhet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) GLAAD – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
The Fighting Shepherdess

The Fighting Shepherdess er en amerikansk stumfilm fra 1920, regissert av Edward José.


== Handling ==
Historien følger en ung kvinne, som må slåss for å forhindre at sauegården hennes i Wyoming blir overkjørt og ødelagt av storfe-bønder.


== Skuespillere ==
Anita Stewart som Kate Prentice
Wallace MacDonald som Hughie
Noah Beery som Mormon Joe
Walter Long som Pete Mullendore
Eugenie Besserer som Jezebel
John Hall som Tetters
Gibson Gowland som Bowers
Calvert Carter som en ordfører
Billie DeVail som Banker
Maude Wayne som Beth
Ben Lewis som Lingle


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Fighting Shepherdess på Internet Movie Database
The Figurehead (film)

The Figurehead er en amerikansk stumfilm fra 1920, regissert av Robert Ellis.


== Handling ==
I byen Bolton er hele det politiske systemet under kontroll av to menn, Jim Durfee og Gordon Freeman, som har til hensikt å fortsette å holde det slik ved å kjøre et «figurhode» for ordfører. De innsetter Sheridan Dows som ordfører, som de tror at de kan kontrollere. Men han overrasker snart de politiske sjefene ved å ta sitt nye ansvar på alvor. Hjulpet av Mary Forbes får Sheridan etter hvert støtte fra befolkningen.
Durfee og Freeman blir skremt over trusselen Sheridan kan utgjøre for  dem, og de planlegger å eliminere ham ved å plassere ham i en kompromitterende situasjon sammen med Mary. Dette mislykkes, og Durfee publiserer artikler om Sheridan i avisen, noe som snur meningene blant folket mot ham. Men Mary overtaler avisens redaktør til å tilbakevise angrepene mot ham. Ved å gjenvinne sin folkets støtte vinner Sheridan både valget og Mary.


== Skuespillere ==
Eugene O'Brien som Sheridan Dow
Anna Q. Nilsson som Mary Forbes
Ora Carew som Sylvia Freeman
Edwin Stevens som Frank Freeman
Joseph W. Girard som James Durfee
Frances Parks som Kitty
Kate Price som Mrs. Devlin


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Figurehead på Internet Movie Database
Nachtgestalten

Nachtgestalten er en tysk stumfilm fra 1920, regissert av Richard Oswald.


== Handling ==
Thomas Bezug, den rikeste mannen i verden, er en ensom, dominerende og grusom krøpling som nesten ikke kan bevege seg på krykkene sine. Men han elsker også sønnen sin, som han holder fanget som en ape i et bur.


== Skuespillere ==
Paul Wegener som Thomas Bezug
Reinhold Schünzel som en sekretær
Erna Morena som Elisabeth
Erik Charell som Arnold
Conrad Veidt som Clown
Anita Berber som Tänzerin
Paul Bildt som Erfinder
Theodor Loos
Willi Allen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nachtgestalten på Internet Movie Database 
(en) Nachtgestalten på AllMovie
Fille du peuple

Fille du peuple er en fransk stumfilm fra 1920, regissert av Camille de Morlhon.


== Skuespillere ==
Hélène Darly som Berthe Janin
Charles de Rochefort som advokat Rivière
Suzanne Herval som Jeanne Rivière
Jean Peyrière som François Barjac


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fille du peuple på Internet Movie Database
Flame of Youth

Flame of Youth er en amerikansk stumfilm fra 1920, regissert av Howard M. Mitchell.


== Handling ==
Beebe, en vakker bondepike fra Belgia, selger blomster på markedsplassen hvor hun møter den skruppelløse kunstneren Victor Fleming. Han lykkes etter hvert med å få den uskyldige unge kvinnen til å bli forelsket i ham, til stor sorg for Jeanot - en fattig gårdsgutt som også er forelsket i Beebe.
Fleming har imidlertid en kjæreste, Lady Magda, og etterlater Beebe når han kommer tilbake til Paris.


== Skuespillere ==
Shirley Mason som Beebe
Raymond McKee som Jeanot
Philo McCullough som Victor Fleming
Cecil Van Auker som John Forsythe
Ethelbert Knott som Antoine
Betty Schade som Lady Magda
Karl Formes som Old Bac


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Flame of Youth på Internet Movie Database
Flames of the Flesh

Flames of the Flesh er en amerikansk stumfilm fra 1920, regissert av Edward LeSaint.


== Handling ==
Forrådt og forkastet av kjæresten sin, er Candace i ferd med å begå selvmord. Men Charles Boardman gjenoppretter hennes vilje til å leve, ved å foreslå at hun tar hevn på alle menn. Boardman tar med Candace til Paris hvor hun, under veiledning av Madame Binnat, forandrer navnet sitt til Laure - og hun begynner som en forlokkende forførerinne.
Når Charles Eastcoat, sønnen til den amerikanske millionæren Simon Eastcoat, bukker under for sjarmen hennes, griper hans eldste bror Bruce inn. Men Bruce lider snart samme skjebne som Charles. Når Simon også kommer til Paris i forsøk på å resonnere med sin eldste sønn, gjenkjenner Laure ham som mannen som hadde forrådt henne.


== Skuespillere ==
Gladys Brockwell som Candace
William Scott som Bruce Eastcoat
Harry Spingler som Charles Eastcoat
Ben Deeley som Craig Boardman
Charles K. French som Simon Eastcoat
Louis Fitzroy som Eastcoats sekretær
Rosita Marstini som Suzette De Pouges
Josephine Crowell som Madame Binnat
Nigel De Brulier som Henri Leland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Flames of the Flesh på Internet Movie Database
The Flaming Clue

The Flaming Clue er en amerikansk stumfilm fra 1920, regissert av Edwin L. Hollywood.


== Handling ==
Ralph Cornell fra U.S. Secret Service følger etter en gjennom som driver med forfalskninger. Han finner hovedkvarteret deres i Old Coddington Mansion, en eiendom som drives som et pensjonat av Mrs. Quail og datteren hennes Betty.
Men de to kvinnene er uvitende om at en av gjesten deres, Aaron Prine, er sjefen for falsknerne. Cornell og Betty blir også forelsket i hverandre.


== Skuespillere ==
Harry T. Morey som Ralph Cornell
Lucy Fox som Betty Quail
Sidney D'Albrook som Aaron Prine
Jack McLean som Jimmie Quail
Eleanor Barry som Mrs. Quail
Robert Milasch som Lassiter
Robert Gaillard som King
Bernard Siegel som Rabeet
Frank Evans som Vielkon


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Flaming Clue på Internet Movie Database
The Flaming Disc

The Flaming Disc er en amerikansk stumfilm-føljetong fra 1920, regissert av Robert F. Hill. Føljetongen består av 18 filmer so er antatt tapt.


== Handling ==
Noen kriminelle stjeler en dødsstråle som kan konsentrere solens stråler, og bruke dette som et våpen.
Men oppfinnerens datter, og en agent fra de amerikanske myndighetene, forsøker å finne igjen våpenet - før det er for sent.


== Skuespillere ==
Elmo Lincoln som Elmo Gray / Jim Gray
Louise Lorraine som Helen Wade
Monte Montague som Batt Hogan
Lee Kohlmar som Professor Robert Wade
George B. Williams som Stanley W. Barrows
Jenks Harris som Con Dawson
Roy Watson som Rodney Stanton
Fred Hamer som Briggs
Fay Holderness som Stella Dean


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Flaming Disc på Internet Movie Database
The Flapper

The Flapper er en amerikansk stumfilm fra 1920, regissert av Alan Crosland.


== Handling ==
Genevieve vokser opp i en veldig liten og kjedelig by. På grunn av hennes ville holdninger og atferd, bestemmer faren hennes for å sende henne til en veldig streng internatskole. Men til tross for denne strengheten, har studentene også gøy der, og har forskjellige livsstilsproblemer - inkludert flørting med jevnaldrende gutter.


== Skuespillere ==
Olive Thomas som Genevieve King
William P. Carleton som Richard Channing
Warren Cook som Senator King - Faren til Ginger
Katherine Johnston som Hortense
Theodore Westman Jr. som Bill Forbes
Arthur Housman som Tom Morran
Louise Lindroth som Elmina Buttons
Marcia Harris som Mrs. Paddles
Charles Craig som pastor Cushil
Bobby Connelly som King Jr.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Flapper på Internet Movie Database 
(nl) The Flapper på MovieMeter 
(en) The Flapper på AllMovie 
(en) The Flapper på Rotten Tomatoes
Flipotte

Flipotte er en fransk stumfilm fra 1920, regissert av Jacques de Baroncelli.


== Rolleliste ==
Gabriel Signoret som Flipotte
Suzanne Bianchetti
Jeanne Cheirel
Andrée Brabant


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Flipotte på Internet Movie Database
Flying Pat

Flying Pat er en amerikansk stumfilm fra 1920, regissert av F. Richard Jones.


== Handling ==
Patricia Van Nuys bestemmer seg for å bli en pilot, akkurat som ektemannen Robert. Hun ønsker også å bli den første kvinnen som krysser Atlanterhavet med fly. Kaptein Endicott, en venn av Robert, tilbyr å lære henne å fly. Men etter at flyet deres krasjer kommer de seg uskadd unna og finner ly i en veikro i nærheten. Når Robert får høre om dette, blir han misunnelig på at Pat bruker så mye tid sammen med Endicott, noe som gjør Patricia irritert.
Patricia bestemmer seg deretter for å forlate Robert, og sniker seg ut av hjemmet deres for å rekke et kveldstog. Men det viser seg at Endicott befinner seg om bord på det samme toget. Når Robert finner ut av dette også, og det oppstår en rekke komplikasjoner.


== Skuespillere ==
Dorothy Gish som Patricia Van Nuys
James Rennie som Robert Van Nuys
Morgan Wallace som William Endicott
Harold Vizard som en hovmester
William Black som en detektiv
Porter Strong som en reporter
Tom Blake som en politimann
Kate Bruce som en gammel kvinne
Miss Waters som en hushjelp


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Flying Pat på Internet Movie Database 
(sv) Flying Pat i Svensk Filmdatabas 
(en) Flying Pat på AllMovie