Lambert av Spoleto

Lambert av Spoleto (født ca 875-880; død 15. oktober 898 i Marengo i Piemonte i Nord-Italia) var konge av Italia og romersk keiser.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Lambert var sønn av hertug Guido (eller Wido) av Spoleto av guidonenes hus, og hans hustru Ageltrude, født i San Rufino. 
I 889 ble Guido konge av Italia, og i 891 tvang han pave Stefan V til å krone seg som keiser. Han ble den første ikkekarolingiske keiser. Den da om lag femten år gamle Lambert ble kongekronet i mai 891 i Pavia


=== Medkeiser ===
Faren fikk året etter pave Formosus til - under tvang - å kåre Lambert til medkeiser; paven keisersalvet Lambert den 30. april 892. Dermed skulle dynastiets kontinuitet være sikret, ved det at det fremstod som forankret at det var etablert et arvelig keiserdømme.


=== Keiser ===
Da keiser Guido døde i november 984, to år etter, arvet Lambert kronen. Da forsøkte Berengar av Friuli, farens gamle rival, å okkupere Pavia, rikets hovedstad, men ble raskt drevet ut av Lamberto, som kunne regne med sterk støtte fra sin mor og farens gamle vassaler, som overført sin lojal til ham. 
Men han tapte makten allerede i 896 til den østfrankiske kong Arnolf av Kärnten. Denne var blitt tilkalt til Italia av pave Formosus, som mente at guidonene var blitt alt for mektige. 
Etter at Arnolf reiste tilbake, og etter at pave Formosus døde, kom Lambert i 897 på plass som keiser igjen. Pave Stefan anklaget avdøde pave Formosus for en rekke misligheter og iverksatte den såkalte Kadaversynoden – il Concilio Cadaverico. Formosus' levninger ble gravd opp åtte måneder etter sin død, et skjelett iført en muggen strieskjorte, og ble kledd i prestedrakt og satt på tronen i Lateranpalassets rådssal. Så gikk man i gang med en rettssak mot ham. Kardinalene skrek sine anklager mot ham, mens en diakon svarte på anklagene. Han ble kjent skyldig i januar 897, og alle hans forordninger annullert. Tre fingre ble kuttet av ham, og han ble først kastet i en grav, siden ble han kastet i Tiberen. 
Noen deltagelse ved disse rettsforhandlingene fra keiser Lamberts side er ikke sannsynlig; indirekte var også hans egen situasjon med i spillet idet det var pave Formosus som hadde salvet ham til medkeiser fem år tidligere.
Med pave Johannes IX, som besteg Peters stol i april 898, kom det så til en forståelse mellom pave og keiser; og på to synoder i Roma og i Ravenna (i mai 898 der Lambert var til stede) ble det utstedt avstemte dekreter som regulerte og gjenetablerte den politiske og politiske orden. 
Kaiser Lambert av Spoletos død i oktober 898 var enten ved et fall fra hesten, eller ved mord.


== Litteratur ==
(de) Hartmut Becher: «Lambert von Spoleto.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 13, Duncker & Humblot, Berlin 1982, ISBN 3-428-00194-X, s. 432 f. (digitalisering).
Georg Gresser: Lambert v. Spoleto. I: Lexikon für Theologie und Kirche. Band 6, Freiburg 1997, Sp. 617–618 (mit weiterführender Literatur).
Tommaso di Carpegna Falconieri: Lamberto. Dizionario Biografico degli Italiani, LXIII. Rome: 2004, pp. 208–211.
Robert Comyn: History of the Western Empire, from its Restoration by Charlemagne to the Accession of Charles V, Vol. I. 1851
Kreutz, Barbara (1996). Before the Normans: Southern Italy in the Ninth and Tenth Centuries. University of Pennsylvania Press. 
Horace K. Mann: The Lives of the Popes in the Early Middle Ages, Vol. III: The Popes During the Carolingian Empire, 858–891. 1925
Horace K. Mann: The Lives of the Popes in the Early Middle Ages, Vol. IV: The Popes in the Days of Feudal Anarchy, 891–999. 1925
Chris Wickham: Early Medieval Italy: Central Power and Local Society 400–1000. MacMillan Press: 1981.


== Referanser ==