jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Pelecophora

Pelecophora er en slekt av biller i familiegruppen børstebiller..

De voksne (imago) er aktive i solskinn og kan ofte sees på blomster. Både de voksne og larvene er predatore (rovdyr) og lever gjerne på bakken.


== Utbredelse ==
Slekten er kjent fra Mauritius og Réunion.


== Systematisk inndeling ==

ordenen biller, Coleoptera
underordenen Polyphaga
gruppen (infraorden) Cucujiformia
overfamilien gnag- og maurbiller, Cleroidea
familien børstebiller, Melyridae (eventuelt blærebiller, Malachiidae)
underfamilien klobørstebiller (Rhadalinae LeConte, 1862)
stammen Pelecophorini Majer, 1987
slekt Pelecophora Dejean, 1821
Pelecophora antelmei Alluaud, 1898
Pelecophora decorata Pic, 1911
Pelecophora hamoni Vinson, 1953
Pelecophora illigeri (Gyllenhal, 1808)
Pelecophora marginalis Fairmaire, 1880
Pelecophora obliquata Allaud, 1898
Pelecophora vittata Laporte de Castelnau, 1840


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen er ikke koblet til Wikidata
Klobørstebiller - Fauna Europaea
Dolichosoma

Dolichosoma er en slekt av børstebiller som man gjerne finner på blomster. De er stort sett små til middels store, avlange biller, ofte metallisk fargede, med kroppen dekket av lange, utstående hår. De voksne billene er mer eller mindre altetende, larvene er rovdyr. Slekten (navnet betyr "lang kropp") kjennes lett på sin lange og smale kroppsform.


== Utseende ==
Middelsstore (ca. 5-7 mm), lange  og smale, mørke børstebiller, de ulike kroppsdelene (hode, bryst og bakkropp) tydelig avsnørt fra hverandre. Mørke, gjerne med svak metallglans. Hodet er forholdsvis stort og bredt, antennene er middels lange, 11-leddete, ganske tynne og litt sagtakkede. Brystskjoldet (pronotum)er firkantet sett ovenfra, betydelig lengre enn bredt. Beina er forholdsvis lange, lårene er knapt fortykkede, leggene og føttene slanke. Det ytterste fotleddet har forholdsvis store klør som ofte har en tann ved roten. Slekten kan overflatisk minne om noen arter i familien Oedemeridae, men skiller seg fra disse blant annet på at dekkvingene er harde uten lengderibber.


== Levevis ==
Larvene er rovdyr og kan finnes i jord, blant løvstrø og under barken på døde trær, også i andre habitater. De voksne billene, som spiser blant annet pollen og små insekter, treffer man ofte på åpne blomster, for eksempel skjermplanter. De er aktive om sommeren.


== Karakteristiske grupper ==
Dolichosoma lineare er lang og slank (pinneformet), matt metallgrønn. Ulikt de fleste andre artene har den ikke påfallende utstående hår.


== Utbredelse ==
Slekten har en holarktisk utbredelse. I Norge er Dolichosoma lineare vanlig på Østlandet.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Gruppen (infraorden) Cucujiformia
Overfamilien gnag- og maurbiller, Cleroidea
Familien børstebiller, Dasytidae
Underfamilien børstebiller (Dasytinae)
Stammen Dasytini Laporte de Castelnau, 1840
Slekten Dolichosoma Stephens, 1830
Dolichosoma femorale Morawitz, 1861
Dolichosoma foveicolle (Kirby, 1837)
Dolichosoma lineare (Rossi, 1791)
Dolichosoma maxima Schilsky, 1894
Dolichosoma simile (Brullé, 1832)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dolichosoma – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Dolichosoma i Encyclopedia of Life 
(en) Dolichosoma i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Dolichosoma hos Artsdatabanken 
(sv) Dolichosoma hos Dyntaxa 
(en) Dolichosoma hos NCBI 
(en) Kategori:Dolichosoma – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Dolichosoma – detaljert informasjon på Wikispecies 


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.
Vladimir Makej

Vladimir Vladimirovitsj Makej (russisk: Владимир Владимирович Макей, belarusisk: Уладзімір Уладзіміравіч Макей – Uladzimir Uladzimiravitsj Makjej, født 5. august 1958, død 26. november 2022) var en belarusisk politiker som fra 2012 til 2022 var Belarus’ utenriksminister.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn og utdanning ===
Makej ble født i grenda Njekrasjevitsjy i Hrodna voblasts i det som den gang var Den hviterussiske sosialistiske sovjetrepublikk. Han ble uteksaminert fra Det statlige lingvistiske universitetet i Minsk i 1980, og tok diplomatisk utdanning ved Østerrikes utenriksdepartement i 1993.Han var gift og fikk tre barn.


=== Karriere ===


==== Militæret ====
Han startet sin yrkeskarriere i det sovjetiske og deretter i det belarussiske militæret, der han nådde graden oberst. Han var i militæret fra 1980 til 1993.


==== Embedsverket og politikken ====
Etter dette jobbet han i ulike departementer fram til år 1996; Departementet for informasjon og humanitært samarbeid, Statsministerens kontor, og Utenriksdepartementet. 
Diplomatiet: Fra 1996 til 1999 jobbet han som Belarus’ representant i Europarådet, samtidig som han var ministerråd ved Belarus’ ambassade til Frankrike. 
I 1999 returnerte han til Utenriksdepartementet i Belarus, som direktør for pan-europeisk samarbeid. Fra 2000 til 2008 var han Presidentens assistent, og fra 2008 til 2012 ledet han Presidentens administrasjon.


==== Utenriksminister ====
I august 2012 ble han utenriksminister for Belarus etter Sjarhej Martynau. På grunn av sanksjoner mot den belarussiske regjering fikk han ikke anledning til å reise inn i Den europeiske union. I 2013 ble EU-sanksjonene mot ham delvis opphevet. 2014 wurde er erstmals als potentieller Nachfolger von Lukaschenka für das Amt des Präsidenten gehandelt.I Juni 2020 forlenget president Lukasjenko Makejs embedstid som utenriksminister. I juni 2022 ila Canada ham sanksjoner.Makej ble ansett som en mulig etterfølger til Aleksandr Lukasjenko.Han uttrykte gjentatte ganger landets behov for tettere bånd til EU, og han var kritisk til den russiske invasjon av Ukraina.
Han stod i stillingen som utenriksminister  til sin død. Han døde brått i følge nyhetsmeldingene.


== Referanser ==
Aliattalus

Aliattalus er en utdødd slekt av biller i underfamilien blærebiller i familiegruppen børstebiller. 


== Utbredelse i tid og rom ==
Arten er beskrevet fra Baltisk rav som stammer fra Eocen-tiden.


== Systematisk inndeling ==

ordenen biller, Coleoptera
underordenen Polyphaga
gruppen (infraorden) Cucujiformia
overfamilien gnag- og maurbiller, Cleroidea
familien børstebiller, Melyridae (eventuelt: Blærebiller, Malachiidae)
underfamilien blærebiller, Malachiinae
slekt †Aliattalus Tshernyshev, 2021†Aliattalus intercalaris Tshernyshev, 2021


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aliattalus i Global Biodiversity Information Facility 
Aliattalus – detaljert informasjon på Wikispecies
Monotonodites

Monotonodites er en slekt av stumpbiller.


== Utseende ==
Små, avlange, matt brune stumpbiller med lange og kraftige bein. Føttene kan foldes inn i en fure på leggen, og hodet kan dras inn i skjul under pronotum. Pronotum og dekkvinger har skarpe lengderibber på sidene. Billene minner oveflatisk om enkelte midder, men har bare seks bein.


== Levevis ==
Denne gruppen er myrmekofiler, det vil si at de lever sammen med maur i reirene/tuene deres. Disse artene er knyttet til hærmaur. Med sine lange bein løper de raskt og greier lett å holde følge med maurene på deres vandringer .


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien stumpbiller (Histeroidea)
Familien stumpbiller, Histeridae Gyllenhal, 1808
Underfamilien maurstumpbiller, Haeteriinae Marseul, 1857 – ikke i Norge, bør trolig regnes til storstumpbillene. 111 alekter.
Slekten Monotonodites Reichensperger, 1939
Monotonodites levis (Reichensperger, 1939)
Monotonodites nitidus (Reichensperger, 1923)
Monotonodites pauperellus (Lewis, 1893)
Monotonodites raptantis (Reichensperger, 1925)
Monotonodites subopacus (Reichensperger, 1939)


== Referanser ==


== Kilder ==
Caterino, M.S. 2002. Histeridae, Clown Beetles på Tree of life


== Eksterne lenker ==
(en) Monotonodites i Encyclopedia of Life 
(en) Monotonodites i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Monotonodites hos ITIS
Kari Steihaug

Kari Steihaug (født 1962 i Oslo) er billedkunstner og har atelier på Hovedøya i Oslo. 
Hun er utdannet fra Statens håndverks- og kunstindustriskole (SHKS) i Oslo og Statens høgskole for kunsthåndverk og design i Bergen, samt Manchester Metropolitan University. 
I 1997 debuterte hun på Høstutstillingen og har siden hatt høy utstillingsaktivitet i Norge og utland. 
Hun har hatt separatutstillinger ved blant annet Dropsfabrikken i Trondheim, Henie Onstad Kunstsenter i Bærum, KODE i Bergen, Soft Galleri og Kunstnerforbundet i Oslo og Luleå Konsthall og deltatt på en rekke kollektivutstillinger, ved blant annet Lillehammer Kunstmuseum, Bomuldsfabriken i Arendal, Haugar kunstmuseum i Tønsberg, Kunsthal Charlottenborg i København, Museum Angewandte Kunst i Frankfurt, VII Biennial of Contemporary Textile Art i Uruguay og Contemporary Arts Center, Cincinnati, Ohio, og ved den norske ambassaden i Berlin. I tillegg har hun hatt oppdrag for KORO, blant annet på Kongsvinger bibliotek. Steihaug har også hatt en rekke verv i styrer og juryer, holder jevnlig foredrag og workshop, og var fra 2011–14 ansatt som adj. professor i textil konst ved Högskolan för konst och design (HDK) i Gøteborg. I sitt virke har hun mottatt flere stipend og priser, og har hatt Statens garantiinntekt for kunstnere fra 2006. 
Arbeidene hennes er innkjøpt til viktige samlinger, som Nasjonalmuseet i Oslo, KODE i Bergen, Lillehammer kunstmuseum, Sørlandets Kunstmuseum, Nordnorsk Kunstmuseum, Kunstindustrimuseet i Trondheim og Oslo kommunes kunstsamling. 
Steihaug er portrettert i NRK-serien «Kunsten å leve». I 2011 ga hun ut boka Arkiv: De ufullendte / Archive: The unfinnished ones. 
I 2022 kom monografien Kari Steihaug, utgitt på forlaget arnoldsche.
Kari Steihaug arbeider med tekstil som sanselighet og minnebærer, som et sted å utforske forholdet mellom det private og det kollektive, det skjøre og det substansielle. I hennes kunst får det oversette spille hovedrollen. Det som er blitt satt til side, det ufullendte og det slitte, blir omsorgsfullt gitt en plass i lyset. Blant materialene Steihaug jobber med, er utslitte ullplagg, falmede gardiner, avlagte ullpledd, uferdige strikketøy eller glassbiter funnet på stranden. Hun tar dem opp, eller henter dem frem, arkiverer dem og setter dem i nye sammenhenger. Ved å omfavne det uperfekte blir arbeidene en motvekt til vår tids galopperende forbrukskultur. 
Steihaug arbeider med installasjoner, veggarbeider og funne objekter, og bruker teknikker som strikking, stopping, tufting og hekling, hun rekker opp plagg, tegner eller skriver med tråden og lar den bukte seg i nye retninger. I arbeidene hennes får funnet materiale ny verdi og utvidet betydning, med tid og forgjengelighet, historie og håndverk som sentrale tema. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(no) Kari Steihaug hos Sceneweb
Pyxister

Pyxister er en slekt av stumpbiller.


== Utseende ==
Små (2,4-2,8 millimeter), nokså jevnbrede, glatte, blanke, brunrøde stumpbiller. Oversiden er nokså kraftig punktert, hver dekkvinge har fem, delvis ufullstendige, punktstriper. Hodet er firkantet med litt forstørrede kjever, antennene nokså korte. Pronotum er avrundet trapesformet. Dekkvingene er rundede, det bakerste bakkroppsleddet stikker ut bak dem.


== Levevis ==
Artene lever i tropisk skog.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i det sørlige Brasil (Rio de Janeiro).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien stumpbiller (Histeroidea)
Familien stumpbiller, Histeridae
Underfamilien storstumpbiller, Histerinae Gyllenhal, 1808 - 144 slekter
Stammen Exosternini Bickhardt, 1914
Slekten Pyxister Caterino & Tishechin, 2014Pyxister devorator Caterino & Tishechin, 2014
Pyxister labralis Caterino & Tishechin, 2014


== Referanser ==


== Kilder ==
Caterino, M.S. 2002. Histeridae, Clown Beetles på Tree of life


== Eksterne lenker ==
(en) Pyxister i Encyclopedia of Life 
(en) Pyxister i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Pyxister hos ITIS 
Pyxister – detaljert informasjon på Wikispecies
Aphaotus

Aphaotus er en slekt av mycelbiller.


== Utseende ==
Små (ca. 2,5 millimeter), avlange, blinde, fint hårete, matt brunlige kadaverbiller. Hodet er rundet med reduserte fasettøyne, antennene lange og tynne, rundt to tredjedeler av kroppslengden. Pronotum er rundet, danner ikke en kontinuerlig kurve med de rundede dekkvingene.


== Levevis ==
Artene lever i huler.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i huleområder i Italia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien mycelbiller, Leiodidae Fleming, 1821
Underfamilien kadaverbiller, Cholevinae
Stammen Leptodirini Lacordaire, 1854 - ca. 185 slekter, maurlignende
Understammen Bathysciina
Slekten Aphaotus Breit, 1914
Aphaotus biancoi Giachino & Vailati, 2005
Aphaotus cadamuroi Busulini, 1958
Aphaotus genesti Giachino & Vailati, 2005
Aphaotus granulosus Piva, 1986 - ofte plassert som en underart av A. nivalis
Aphaotus grottoloi Giachino & Vailati, 2005
Aphaotus jureceki Breit, 1914
Aphaotus martinellii Giachino & Vailati, 2005
Aphaotus nivalis G.Müller, 1931
Aphaotus pivai Giachino & Vailati, 2005


== Referanser ==


== Kilder ==
Leiodidae i Tree of life


== Eksterne lenker ==
(en) Aphaotus i Global Biodiversity Information Facility
Sesongåpningen i langrenn i Finland 2022

Sesongåpningen i langrenn i Finland 2022 ble arrangert i Olos ved Muonio fra 11. til 13. november 2022. 300 utøvere fra 16 land deltok.Program:
Fredag: 1,4 km klassisk sprint
Lørdag: 10 km klassisk
Søndag: 10/15 km fri teknikk


== Resultater menn ==


=== Sprint fredag ===

Even Northug vant også prologen, 2,41 sekunder foran Sivert Wiig og med Juuso Haarala på tredjeplass. 


=== 10 km klassisk lørdag ===

Sindre Bjørnestad Skar kom på niendeplass og Emil Iversen på tiendeplass.


=== 15 km fri teknikk søndag ===

Erik Nicolaisen kom på 12.-plass.


== Resultater kvinner ==


=== Sprint fredag ===

Victoria vant vant prologen, 0,44 sekunder foran Pia Fink, og med Jasmi Joensuu på tredjeplass.  


=== 10 km klassisk lørdag ===

Ida Storjord Tovaas kom på 32.-plass.


=== 10 km fri teknikk søndag ===

Helene Marie Fossesholm kom på sjuendeplass, og Tone Lise Pedersen kom på 20.-plass.


== Referanser ==


== Kilder ==
Resultater mennSprint
10 km klassisk
15 km fri teknikkResultater kvinnerSprint
10 km klassisk
10 km fri teknikk
Rodrigo de la Serna

Rodrigo de la Serna (født 18. april 1976) er en argentisk skuespiller. Han er kjent for å spille rollen Alberto Granado i den biografiske filmen Motorsykkeldagbøkene (2004), og rollen Palermo i Netflix-serien Papirhuset (2019–2021).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
 (en) Rodrigo de la Serna – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
 (en) Rodrigo de la Serna på Internet Movie Database 
(sv) Rodrigo de la Serna i Svensk Filmdatabas 
(da) Rodrigo de la Serna på Filmdatabasen 
(da) Rodrigo de la Serna på Scope 
(fr) Rodrigo de la Serna på Allociné 
(en) Rodrigo de la Serna på AllMovie 
(en) Rodrigo de la Serna hos Rotten Tomatoes 
(en) Rodrigo de la Serna hos The Movie Database
Svartklubb

Svartklubb (engelsk tittel: Rave) er en svensk skrekkfilm fra 2020 som er skrevet og regissert av Nils Alatalo, og har Isabelle Grill, Tuva Jagell og Victor Iván i hovedrollene.
Filmen handler om en mystisk sykdom som sprer seg blant deltakerne i en ulovlig fest.


== Rolleliste ==
Ellers medvirket: Sofie Folgart, Märta Kristiansson, Malin Vispe, Carolina Meius, Kristina Banovic og Samuel Berndtson.


== Eksterne lenker ==
(en) Svartklubb på Internet Movie Database
Stephanie Dietrich

Stephanie Dietrich (født 1966) er en tyskfødt norsk teolog og professor i teologi/diakoni ved VID vitenskapelige høgskole, campus Diakonhjemmet. Hun forsker innen diakoni, dialog, ekklesiologi og økumenikk. Hun kom til Norge i 1987 som utvekslingsstudent ved Menighetsfakultetet, ble dr.theol. i økumenisk teologi ved Menighetsfakultetet i 1998 og ble ordinert til prestetjeneste i Den norske kirke i 1998. Hun var ansatt som stipendiat ved Menighetsfakultetet fra 1991 til 1998 og arbeidet som teologisk rådgiver i Mellomkirkelig råd/Kirkerådet fra 1998 til 2007. I 2007 ble hun førsteamanuensis ved daværende Diakonhjemmet Høgskole (nå VID) i Oslo, der hun fikk opprykk til professor i 2016. I 2022 er hun en av kandidatene til å bli biskop i Bjørgvin.


== Referanser ==
Trivselsskogen

Trivselsskogen er et opparbeidet skogsområde med stier og trapper sentrumsnært til tettstaden Sandane i Gloppen i Vestland. Trivselsskogen omtales som et folkehelseprosjekt der målet er å åpne naturen og få flere ut på tur. 
Prosjektet med Trivselsskogen har gjort et mindre tilgjengelig skogsområde i skrenten nord for Sandane sentrum mer tilgjengelig for innbyggere og tilreisende. Fra egen avkjøring fra E39 er det opparbeidet parkering for utfart til området. Skogen er tilrettelagt for en rekke opplevelser for personer av ulik funksjonsevne og fysisk kapasitet. 

TIN-camp, der TIN er kort for Trygg i Naturen, består av 6 gapahuker med soveplass til minst 6 personer i hver. Det er murt opp to bakerovner og lagt til rette for flere bålplasser. Campen har godt med sitteplasser rundt en scene for undervisning eller underholdning. Det er laget egen innhegning for hunder.
Treningsparken ligger kort avstand fra TIN-camp via en skogssti. Den er utstyrt med Tuftepark og en platting for basistrening med plass til instruktør.
Buldreberget er en buldrevegg i tilknytning til Treningsparken. Den er under utvikling per 2022.
Solplatået er en rasteplass lavt i terrenget for de som foretrekker en kort gåtur, men likevel ønsker å nye utsikt.
Kjærlighetsskogen er et barskogområde med gjennomgående sti og tema kjærlighet uttrykt med publikums hjerter i trærne.
Draumekvila er et utsiktsplatå langt stien stien oppover skrenten. Den ligger luftig og litt bratt i terrenget med flott utsikt over Gloppefjorden og Sandane. Dagsturhytta ved platået gir mulighet for å trekke innendørs.
Utsikten ligger drøyt 300 trappetrinn over Draumekvila. Trappene er sherpatrapp helt til en metalltrapp på toppen.
Fosseteateret er navngitt etter opplevelsen av å stå på toppen av Holvikfossen. Her er det bygget en utspring med glassvegger slik at man kan stå over fossefallet. Fossen oppleves svært ulikt fra vårsmelting til lite vannførsel på sensommer, til islagt på vinteren.
Sherpatrapper er det også ned fra Holvikfossen, langs Holvikelva og tilbake til TIN-camp om man vil. Trappene er knyttet til et nettverk av stier og turmuligheter.


== Eksterne lenker ==
Trivselsskogen.no, hjemmeside med bilder, video og omtale av tilbudene
Andrea Landmark

Andrea Caroline Landmark (født 20. september 1839 i Vanylven; død 28. juli 1916 i Trondheim) var en norsk postmester. Hun er ansett som den første kvinnelige postmesteren i «moderne tid», da hun var midlertidig ansatt som postmester i Ålesund et halvt år i løpet av 1875, og senere ansatt som postmester i Elverum fra 1890 til 1899. I 1899 tok hun avskjed fra stillingen, og flyttet til Trondheim. Hun jobbet også som poståpner i Elverum før poståpneriet ble gjort om til et «postkontor». 
Andrea Landmark var datter av lensmann og hotelleier Andreas Landmark og Hanna Helene Birkeland. Andreas var sønn av fogd Andreas Landmark, og bror av blant andre Jens Landmark. Andrea Landmark er også fjern slektning av brødrene Daniel og Peter Wessel Wind Kildal gjennom hennes bestemor, Jakobine Caroline Nordløw Wind (g. Landmark). Andrea Landmark forble ugift.


== Referanser ==
Ateismestriden

Ateismestriden var en disputt som foregikk ved universitetet i Jena i hertugdømmet Sachsen-Weimar-Eisenach i årene 1798 og 1789, der de stridende parter var filosofen Friedrich Karl Forberg (1770–1848) og Johann Gottlieb Fichte. Denne striden fikk en effekt på tysk filosofi i det 18. og 19. århundre, og førte til en oppblomstring av tysk idealisme.
Brit Egaas Røen

Brit Egaas Røen (født 13. mars 1944 i Stavanger) er en tidligere norsk politiker som var Stavangers ordfører i 1993. Hun representerte Arbeiderpartiet. Egaas Røen ble første gang innvalgt til Stavanger bystyre ved kommunevalget i 1983 for perioden 1984–1987. Så ble hun igjen innvalgt ved kommunevalget i 1991 som partiets varaordførerkandidat. Hun tok sete i formannskapet. Da Tore Nordtun ble innvalgt til Stortinget i 1993, ble hun valgt som ordfører 20. september samme år. Etter avtale med Kristelig Folkeparti skulle Arbeiderpartiet ha ordføreren i perioden 1992–1993, og Kristelig Folkeparti ordføreren i perioden 1994–1995. Hennes tid i ordførerembetet var 103 dager. I perioden 1994–1995 var Egaas Røen varaordfører. Ved kommunevalget i 1995 var hun Arbeiderpartiets ordførerkandidat. I en meningsmåling i Stavanger Aftenblad like før valget var hun den mest foretrukne ordførerkandidaten i Stavanger, med en oppslutning som var like stor som de to andre kandidatene, Leif Johan Sevland og Leif Måsvær, hadde til sammen. Ved valget var hun den kandidaten som fikk flest slengerstemmer. Kristelig Folkeparti valgte imidlertid å avslutte samarbeidet med Arbeiderpartiet og inngikk i stedet et samarbeid med Høyre, Senterpartiet, Bymiljølisten, og Pensjonistpartiet, og et valgteknisk samarbeid med Fremskrittspartiet. Som gruppeleder i Arbeiderpartiet fremmet Egaas Røen i 1998 et forslag for formannskapet om å bygge et nytt konserthus. I 2012 sto nye Stavanger konserthus ferdig. I 1999 gikk hun ut av kommunalpolitikken og gikk tilbake til sivil stilling.
Egaas Røen var tidlig engasjert i kvinnesaksarbeid i Kvinnefronten. I 1977 støttet hun Sosialistisk Venstreparti ved stortingsvalget. Hun har også vært styremedlem i Nasjonalforeningen.
Brit Egaas Røen var elev ved Kongsgård skole i Stavanger.


== Referanser ==
Joan Barclay

Joan Barclay (født Mary Elizabeth Greear; 1914–2002) var en amerikansk filmskuespiller i 1930- og 1940-årene.
Hun spillet hovedsakelig i B-filmer og cliffhangere, og begynte karrieren i stumfilmtiden.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
 (en) Joan Barclay – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
 (en) Joan Barclay på Internet Movie Database 
(en) Joan Barclay på AllMovie 
(en) Joan Barclay hos The Movie Database
Liste over Honduras’ presidenter

Liste over Honduras' presidenter omfatter statsoverhodene i Honduras etter at landet erklærte seg uavhengig av Spania 15. september 1821.


== Honduras i Den mellomamerikanske føderasjon (1821–1838) ==
Etter selvstendigheten fra Spania i 1821 ble Det første meksikanske keiserriket etablert i 1822, men dette riket gikk i oppløsning i 1823. Honduras, Guatemala, El Salvador, Nikaragua og Costa Rica etablerte da Den mellomamerikanske føderasjon.


== Presidenter i det selvstendige Honduras (1839– ==
Honduras erklærte seg uavhengig og selvstendig 15. november 1838 og vedtok sin konstitusjon i januar 1839. Etter en ustabil periode ble general Francisco Ferrera landets første valgte president. Han ble innsatt 1. januar 1841.


== Referanser ==


== Kilder ==
«Honduras». WorldStatesmen.org. Besøkt 7. november 2022.
Alexander Nasmyth

Alexander Nasmyth (1758–1840) var en skotsk portrett- og landskapsmaler. Som 16-åring startet han å jobbe for Allan Ramsay som assistent og lærling. Han var først interessert i portrettmaling. Etter en tur til Italia (1782–1784) ble han imidlertid interessert i landskapsmaleri. I tillegg til kunst var han også opptatt av vitenskap. Han jobbet også som scenedesigner og arkitektkonsulent.


== Malerier ==

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Malerier av Alexander Nasmyth på Art UK
Malerier i Skottlands nasjonalgallerier