Valerij Anatoljevitsj Rubakov

Valerij Anatoljevitsj Rubakov (russisk: Валерий Анатольевич Рубаков; født 9. februar 1955 i Moskva i RSFSR i Sovjetunionen, død 18. oktober 2022 i Sarov) var en russisk fysiker. Hans hovedforskningsområder var partikkelfysikk, kvantefeltteori og kosmologi.


== Biografi ==


=== Utdannelse ===
Rubakov studerte fysikk ved Moskva statsuniversitet med eksamen i 1978.у Han begynte på doktorarbeide ved Institutt for kjernefysisk forskning (INR RAS: Институт ядерных исследований) og ble ferdig med doktorarbeidet i 1981, under veiledning av N. V. Krasnikov og A. N. Tavkhelidze («The structure of the vacuum in gauge models of quantum field theory». Han ble doktor i fysiske og matematiske vitenskaper i 1989.


=== Vitenskapelig virke ===
Han forfattet mer enn 160 vitenskapelige artikler som gav betydelige bidrag til teorien om det tidlige univers, ikke-perturbativ kvantefeltteori (mange-partikkelprosesser, instantonmetoder), teorien om dannelsen av universets baryonasymmetri, modeller med ytterligere romlige dimensjoner, kvantegravitasjon.
I 1981 forutså han teoretisk i sitt arbeid med monopolkatalyse av protonnedbrytning den kvalitative fysiske effekt av forfallet av baryonisk materie og ga en kvantitativ konklusjon om muligheten for å teste den eksperimentelt.
I 1985 framla han i en innflytelsesrik artikkel sammen med Vadim Kuzmin og Mikhail Sjaposjnikov en klargjøring av forholdene under hvilke en forklaring på brudd på baryonnummer i standardmodellen er mulig.De fant at frekvensen av uregelmessige baryontallbrytende elektrosvake prosesser ved temperaturer i det tidlige univers rundt og over 100 GeV (energien ved den elektrosvake faseovergang) overstiger ekspansjonsrate til universet og dermed ikke fører til baryogenese (Sakharovs tredje kriterium). De beviste også at baryogenese alene ved elektrosvake prosesser (jfr sphaleron) ikke er mulig dersom den tilhørende elektrosvake faseovergangen er av andre orden (som, som senere viste seg, er tilfellet for den høye Higgsmassen funnet eksperimentelt). De postulerte også at prosessene som bryter baryonnummeret kan være det unormale tunge fermionforfallet hvis det ikke undertrykkes.
Han ble underdirektør for forskning ved Institutt for kjernefysisk forskning (INR) ved det russiske vitenskapsakademi (1987–1994), sjefforsker ved INR (1994). Han var leder for Institutt for partikkelfysikk og kosmologi ved fakultetet for fysikk ved Moskva statsuniversitet.
I 1990 ble han valgt til et korresponderende medlem av det sovjetiske vitenskapsakademi, og i 1997 til fullt medlem av det russiske vitenskapsakademi. Han var stedfortreder for akademisk sekretær og leder for kjernefysikkseksjonen ved avdelingen for fysiske vitenskaper ved det russiske vitenskapsakademi.


=== Sosialt engasjement ===
I februar 2022 undertegnet Rubakov på et åpent brev fra russiske vitenskapsfolk og vitenskapsjournalister som fordømte den russiske invasjon av Ukraina i 2022.Rubakov døde etter et raskt sykdomsforløp den 18. oktober 2022 som følge av covid-19, som han var blitt rammet av i september, under et foredragsbesøk til Sarov.


== Publikasjoner ==
Rubakov, V. A. (2002). Classical theory of gauge fields. Princeton, N.J.: Princeton University Press. ISBN 978-0-691-05927-3. OCLC 52243621.  Rubakov, Valery (9. februar 2009). 2009 pbk edition. ISBN 978-1400825097. 
Rubakov, V. A. (14. desember 2010). «Towards understanding the origin of inhomogeneities in the universe» (PDF). Besøkt 25. september 2018. 
Rubakov, V. A.; Gorbunov, D. S. (2011). Introduction to the Theory of the Early Universe: Hot Big Bang Theory. World Scientific Publishing Company. ISBN 978-9814343978.  2017 2nd edition. World Scientific. 29. juni 2017. ISBN 9789813220058. 
Rubakov, V. A.; Gorbunov, D. S. (2011). Introduction to the Theory of the Early Universe: Cosmological Perturbations and Inflationary Theory. World Scientific Publishing Company. ISBN 978-9814343787. 


== Referanser ==