Emanuele Clarizio

Emanuele Clarizio (født 18. mai 1911 i Milano i Italia, død 16. april 2001) var en katolsk prelat, pavelig diplomat og titulærerkebiskop i det pavelige diplomati og i Den romerske kurie.


== Liv og virke ==
Emanuele Clarizio gikk på pavelig gutteseminar og presteseminar i Roma, ved Lateranuniversitetet.Han tok grader i kirkerett, teologi og filosofi.


=== Prest ===
Clarizio ble ordinert til prest 7. desember 1933 i Roma. Som forberedelse til tjeneste i det pavelige diplomati begynte han på Det pavelige diplomatakademi i 1938.Hans første posteringer var ved Statssekreteriatet fra 1939 til 1947, og så utenlands ved de pavelige representasjoner i USA fra 1947 til 1949, Australia, New Zealand og Oceania fra 1949 til 1954, og Frankrike fra 1954 til 1958.Hans første post som stasjonssjef fikk han den 10. juli 1958 ada han ble den første apostoliske internutntius til Pakistan.


=== Titulærerkebiskop og nuntius ===
Den 5. oktober 1961 ble han utnevnt av pave Johannes XXIII til titulærerkebiskop av Claudiopolis in Isauria og apostolisk nuntius til Den dominikanske republikk.  Kardinalstatssekretær Amleto Giovanni Cicognani bispeviet ham den 21. oktober samme år. Medkonsekrerende var titulærerkebiskopene Angelo Dell'Acqua som var substitutt i Statssekreteriatet, og  Martin John O'Connor, som var president for Den pavelige kommisjon for kinomatografi, radio og fjernsyn og dessuten rektor for Pontifical North American College.
I Den dominikanske republikk forsøkte han å lette de politiske spenninger ved å oppfordre til – eller forhandle om – løslatelse av politiske fanger. I 1965 organiserte han en våpenhvile mellom regjeringen og opprørsstyrker. Hans kampanje mot regjeringssanksjonert voldsbruk – et engasjement som brøt mot den lokale kirkes mangeårige støtte til autoritært styre i landet – gav opphav til anklager om at han støttet kommunistene.I 1967 sendte pave Paul VI erkebiskop Clarizio som apostolisk delegat til Canada. I 1969 ble han utnevnt til titulærerkebiskop av Antium og pro-nuntius til Canada.
Fra 1970 til 1986 var han pro-prefekt for Det pavelige råd for den pastorale omsorg for migranter og reisende. Den 17. november 1982 utnevnte pave Johannes Paul II ham til president for Administratio Patrimonii Sedis Apostolicae.
Han innehadde også vervet som president for Peregrinatio ad Petri Sedem, det organ i Vatikanet som tilrettelegger for pilegrimer til Roma, fra 17. november 1982Den 20. desember 1992 innvilget pavens hans aldersbetingede søknad om fratreden.
Han døde i en alder av 89 år den 16. april 2001.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
Kardinal Lucido Maria Parocchi (1833-1903) *1871
Pave Pius X (1835-1914) *1884
Kardinal Gaetano de Lai (1853–1928) *1911
Kardinal Raffaele Carlo Rossi (1876–1948) *1920
Kardinal Amleto Giovanni Cicognani (1983–1973) *1933
Erkebiskop Emanuele Clarizio (1911–2001) *1961


== Referanser ==