jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Protheca

Protheca er en slekt av små borebiller. 


== Utseende ==
Små (gjerne 2 – 3 mm), ovale, blanke, mørke biller. Som oftest brunlige på farge, kroppen er kledt med fine, lyse, utstående hår. 
Hodet er vanligvis lite og noe nedoverbøyd, fasettøynene runde eller ovale, ikke oppdelt. Antennene er middels lange, de tre ytterste leddene danner en avlang, gjerne sagtakket klubbe. Brystskjoldet (pronotum) er vanligvis høyt hvelvet, dekkvingene rundede.
Larvene er korte og trinne, gjerne mer eller mindre hårete.


== Levevis ==
Mange arter i denne gruppen borer i kjuker og andre sopper, blant annet røyksopp.


== Utbredelse ==
Slekten er vidt utbredt i den Nye verden.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Infraordenen Bostrichiformia
Overfamilien bore- og hettebiller, Bostrichoidea
Familien tyvbiller og borebiller, Ptinidae Latreille, 1802
Underfamilien soppborebiller, Dorcatominae C.G. Thomson, 1859
Stammen Prothecini
Slekten Protheca LeConte, 1865
Protheca guadalupensis (Pic, 1909)
Protheca hispida LeConte, 1865
Protheca plicatipennis (Pic, 1912)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Protheca i Encyclopedia of Life 
(en) Protheca i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Protheca hos ITIS 
(en) Protheca hos NCBI 
(en) Kategori:Protheca – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Protheca – detaljert informasjon på Wikispecies
Ptilineurus

Ptilineurus er en slekt av små, ofte vedborende biller. Mange borebillearter kan leve av tørt trevirke og kan gjøre stor skade på bygningstømmer, møbler og andre tregjenstander. 


== Utseende ==
En middelsstor, avlang og litt flat, mørk borebille med sagtakkede antenner. Hodet har utstående fasettøyne, pronotum er trapesformet. Kroppen har mønstre dannet av lysgrå skjell.


== Levevis ==
De fleste av borebillene lever utendørs og borer i død ved. De har mikroorganismer som hjelper dem å fordøye veden. 


== Utbredelse ==
Arten er beskrevet fra Japan, men er også funnet i Sør-Europa.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Infraordenen Bostrichiformia
Overfamilien bore- og hettebiller, Bostrichoidea
Familien tyvbiller og borebiller, Ptinidae Latreille, 1802
Underfamilien Dryophilinae Gistel, 1848
Stammen Ptilineurini
Slekten Ptilineurus Reitter, 1902
Ptilineurus marmoratus (Reitter, 1877)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ptilineurus i Encyclopedia of Life 
(en) Ptilineurus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Ptilineurus hos Fauna Europaea 
(en) Ptilineurus hos ITIS 
Ptilineurus – detaljert informasjon på Wikispecies
Cerocosmus

Cerocosmus er en slekt av små, vedborende borebiller. 


== Utseende ==
En liten, avlang, mørk borebille. Det er ganske stor forskjell mellom kjønnene. Hunnen er større, svart på farge, med nærmest oval kroppsform og trådformede antenner. hannene er mindre, kroppsformen smalere og fargen lysere, og antennene kamformede.


== Levevis ==
De fleste av borebillene lever utendørs og borer i død ved. De har mikroorganismer som hjelper dem å fordøye veden. En del arter har tilpasset seg å angripe bygningstømmer og møbler, og "markhull" i treverk stammer oftest fra disse billene. De er i stand til å angripe ganske tørt og hardt treverk. Disse artene liker gjerne å ha det varmt og man finner ofte at skadene er konsentrert til varme steder, for eksempel langs varmtvannsrør. Hos noen arter kommuniserer billene ved å dunke hodet og forbrystet mot veggene i gangene de lever i. Dette gir en hørbar tikking og har gitt opphav til navn som dødningeur og veggesmeder.


== Utbredelse ==
Arten lever i Chile.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Infraordenen Bostrichiformia
Overfamilien bore- og hettebiller, Bostrichoidea
Familien tyvbiller og borebiller, Ptinidae Latreille, 1802
Underfamilien mykborebiller, Ernobiinae Pic, 1912
Slekten Cerocosmus Gemminger in Harold, 1873
Cerocosmus cinereus (Solier, 1849)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Cerocosmus i Encyclopedia of Life 
(en) Cerocosmus i Global Biodiversity Information Facility
Costatomezium

Costatomezium er en slekt av små tyvbiller. 


== Utseende ==
Små (1,2-2,5 millimeter), nesten runde, svært blanke, brunlige til svarte tyvbiller med lange antenner og bein. Disse billene er ganske edderkopplignende. Pronotum er nokså lite, dekkvingene runde og hvelvede. Mange har tegninger av lyse skjell på dekkvingene.


== Levevis ==


== Utbredelse ==


== Systematisk inndeling ==
Artene blir ofte plassert i underfamilien tyvbiller (Ptininae).

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Infraordenen Bostrichiformia
Overfamilien bore- og hettebiller, Bostrichoidea
Familien tyvbiller og borebiller, Ptinidae Latreille, 1802
Underfamilien Gibbiinae Jacquelin du Val, 1860
Stammen Meziini Bélles, 1985
Slekten Costatomezium Pic, 1950
Costatomezium costatum (Pic, 1929)


== Referanser ==


== Kilder ==


== Eksterne lenker ==
(en) Costatomezium i Global Biodiversity Information Facility 
Costatomezium – detaljert informasjon på Wikispecies
Rolf Schmiederer

Rolf Schmiederer (1928–1979) var en tysk sosiolog og professor i didaktikk for samfunnsvitenskap (politikk) ved Carl von Ossietzky Universität Oldenburg.


== Referanser ==
Secretipes

Secretipes er en slekt av små, vedborende biller. 


== Utseende ==
Små, ovale, fint hårete, mørke borebiller. Antennene er sagtakkede. Kroppen har tegninger av lyse skjell.


== Levevis ==


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i det sørlige og østlige Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Infraordenen Bostrichiformia
Overfamilien bore- og hettebiller, Bostrichoidea
Familien tyvbiller og borebiller, Ptinidae Latreille, 1802
Underfamilien Mesocoelopodinae Mulsant & Rey, 1864
Stammen Mesocoelopini
Slekten Secretipes Lea, 1924
Secretipes latericollis Lea, 1924
Secretipes xanthorrhoeae Lea, 1924


== Referanser ==


== Kilder ==


== Eksterne lenker ==
Atlas of Living Australia - Secretipes [1] Besøkt 22.12. 2022(en) Secretipes i Encyclopedia of Life 
(en) Secretipes i Global Biodiversity Information Facility
Klar til strid (TV-serie)

Klar til strid er en norsk dokumentarserie om ungdom som avtjener førstegangstjenesten ved Setermoen leir i Indre Troms. Serien er produsert av programavdelingen ved NRK Troms og Finnmark og hadde premiere 2. januar 2023 på NRK1 og NRK TV.


== Episoder ==


== Se også ==
113 (TV-serie)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Klar til strid på NRK TV
(en) Klar til strid på Internet Movie Database
Casapus

Casapus er en slekt av tyvbiller og borebiller. Tidligere ble de regnet som en egen familie (Ptinidae). 


== Utseende ==
Små biller, halvblanke, kroppen mer eller mindre kledt av skjell, kan ha en litt gyllen farge. Fargene er varierer fra gyllen gul til mørkere rødbrun. Den bakre delen av kroppen er rund, som gjør at billen blir noe edderkopplignende.
Ulikt de fleste andre tyvbiller og borebiller er antennene lange og perlekjede-formede. Brystskjoldet er mye smalere enn dekkvingene, som har tydelige skuldre. Beina virker ofte litt lange og derfor kan tyvbiller ligne på små edderkopper.
Det er ofte stor forskjell på kjønnene, hunnene er større og rundere enn hannene, og har kortere antenner.


== Levevis ==
Tyvbillene kan spise mange ulike matvarer, også tekstiler, men blir sjelden så tallrike at de gjør stor skade. Disse billene trives best i et fuktig miljø og treffes derfor oftere i fjøs og lagerbygninger enn i bolighus.


== Utbredelse ==
Slekten lever på Kanariøyene.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Infraordenen Bostrichiformia
Overfamilien bore- og hettebiller, Bostrichoidea
Familien tyvbiller og borebiller, Ptinidae
Underfamilien tyvbiller, Ptininae
Stammen Ptinini Latreille, 1802
Slekten Casapus Wollaston, 1862
Underslekten Casapus (i snever forstand)
Casapus alticola Wollaston, 1862
Casapus barbicollis (Israelson, 1993)
Casapus bonvoulorii Wollaston, 1862
Casapus dilaticollis Wollaston, 1862
Casapus hirsutus Bellés, 1996
Casapus radiosus Wollaston, 1862
Casapus subcalvus Wollaston, 1862
Underslekten Piotes Wollaston, 1862
Casapus inconstans (Wollaston, 1862)
Casapus vestitus (Wollaston, 1862)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Casapus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Casapus hos Fauna Europaea 
Casapus – detaljert informasjon på Wikispecies
Martinius A. Gunnerød

Martinius Andreasen Gunnerød (født 18. juni 1847 i Vivestad, død 9. september 1932 i Våle) var tilsynsmann i Det evangelisk-lutherske kirkesamfunn, den gang under navnet Den jarlsbergske frimenighet, i perioden 1913–1922.


== Bibliografi ==
1958 – En redegjørelse av Martinius Gunnerød om striden i menigheten, og noen vitnesbyrd av Anna Andersdatter, med Anna Andersdatter og Nils Heierstads frimenighet (den yngre)


== Referanser ==
Fekjærveien

Fekjærveien (31-171, 10-180, spredte husnummer) er en vei i Vik i Hole kommune i Viken. 
Fekjærveien er en sidevei til Gamleveien, sørover fra denne, og starter ved Nordre Gjesval gård. Den går sørover ned mot Fekjærvika i Tyrifjorden, og deler seg i flere veiarmer. Veien har ingen sideveier.Veien ligger cirka 86 meter over havet ved avkjøringen fra Gamleveien.


== Bildegalleri ==

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fekjærveien – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Rolf Ekenes

Rolf Ekenes (født 1950) er en norsk luthersk prest, og politiker (Kristelig Folkeparti).
Han tok sin teologiske utdannelse ved Menighetsfakultetet i Oslo (cand.theol. 1981).Han var misjonsprest på Madagaskar i 20 år, fra 1982 til 2002, han var daglig leder for Norsk Råd for Misjon og Evangelisering i perioden 2006–2011 og tilsynsmann for Det evangelisk-lutherske kirkesamfunn (DELK) fra 2011 til 2019.Ekenes er fra Færder kommune i Vestfold og Telemark.


== Referanser ==
Holcobius

Holcobius er en slekt av små borebiller. 


== Utseende ==
Små, sylindriske, gjerne rødbrune borebiller.


== Levevis ==
Larvene utvikler seg i død ved eller lagrede planteprodukter (for eksempel tobakk).


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i og rundt Stillehavet.


== Systematisk inndeling ==
Slekten blir ofte plassert som en underslekt av Xyletobius.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Infraordenen Bostrichiformia
Overfamilien bore- og hettebiller, Bostrichoidea
Familien tyvbiller og borebiller, Ptinidae Latreille, 1802
Underfamilien vedborebiller, Xyletininae Gistel, 1856
Slekten Holcobius Sharp, 1881
Holcobius affinis Perkins, 1910
Holcobius diversus Perkins, 1910
Holcobius frater Perkins, 1910
Holcobius glabricollis Sharp, 1881
Holcobius granulatus Sharp, 1881
Holcobius haleakalae Perkins, 1910
Holcobius hawaiiensis Perkins, 1910
Holcobius insignis Perkins, 1910
Holcobius minor Sharp, 1881
Holcobius mysticus Perkins, 1910
Holcobius pikoensis Ford, 1955
Holcobius simplex Perkins, 1935
Holcobius simulans Perkins, 1910
Holcobius major Perkins, 1910


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Holcobius i Encyclopedia of Life 
(en) Holcobius i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Holcobius hos ITIS 
Xyletobius (Holcobius) – detaljert informasjon på Wikispecies
Leptonyxa

Leptonyxa er en slekt av gnagbiller som lever i død ved, på råtnende plantedeler eller på sopp. Larvene er rovdyr. 


== Utseende ==
Små til middelsstore (3 – 8 mm) biller, snaue og som oftest noe blanke, mørke på farge, av og til metallglinsende. Kroppsformen er mer eller mindre avlang og flat. Hodet er temmelig stort og bredt, med små fasettøyne som sitter langt fram på hodet og kraftige, fremoverrettede kjever. Antennene er 10- eller 11-leddete med en svak, tre-leddet kølle. Brystskjoldet (pronotum) varierer sterkt i form, men framhjørnene er nesten alltid i alle fall litt fremskytende. Hos de brede og flate artene når gjerne framhjørnene like langt fram som hodet. Sidekantene er mer eller mindre bredt avsatt. Dekkvingene er sterkt punktert, og har ofte opphøyde lengdelister. Hos noen arter dekker de ikke hele bakkroppen, men er tvert avkuttet. Beina er slanke og forholdsvis korte, med fem-leddete føtter. Larvene er sylindriske, tynnhudete, marklignende, lyse på farge. Framkropp (thorax) leddene har tydelige, mørke ryggplater (tergitter), hodekapselen er også mørk.


== Levevis ==
Man regner med at larvene til disse billene er rovdyr, og de kan finnes i mange ulike habitater. De har svært kraftige kjever og kan gnage ganger i ganske hard ved eller andre materialer. De finnes i død vegetasjon, død ved, i sopp (særlig poresopper), også noen arter på tørre, lagrede matvarer. Disse billene er brede og flate og når de klekkes etterlater de seg karakteristiske, flate flygehull (som en myntinnkast-slisse lagt på siden). I dag er de utryddingstruet fordi moderne skogbruk har ødelagt de fleste av deres levesteder.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Gruppen (infraorden) Cucujiformia
Overfamilien gnag- og maurbiller, Cleroidea
Familien gnagbiller, Trogossitidae (=Ostomidae)
Underfamilien Lophocaterinae Crowson, 1964 - noen ganger regnet som en egen familie
Gruppen Ancyronini
Slekten Leptonyxa Reitter, 1876 Leptonyxa boliviensis Léveillé, 1895
Leptonyxa brevicollis Reitter, 1876
Leptonyxa costipennis Reitter, 1876
Leptonyxa fairmarei Léveillé, 1892
Leptonyxa germaini Léveillé, 1895
Leptonyxa grouvellei Léveillé, 1895
Leptonyxa ornata Léveillé, 1895
Leptonyxa sedilloti Léveillé, 1888
Leptonyxa variegata Léveillé, 1907


== Referanser ==


== Kilder ==


== Eksterne lenker ==
(en) Leptonyxa i Encyclopedia of Life 
(en) Leptonyxa i Global Biodiversity Information Facility 
Leptonyxa – detaljert informasjon på Wikispecies
Comignago

Comignago er en kommune i provinsen Novara i regionen Piemonte i det nordlige Italia. Byen har 1 261 innbyggere (2018). Comignago grenser til kommunene Arona, Borgo Ticino, Castelletto sopra Ticino, Dormelletto, Gattico-Veruno og Oleggio Castello.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Comignago – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Grignasco

Grignasco er en kommune i provinsen Novara i regionen Piemonte i det nordlige Italia. Byen har 4 506 innbyggere (2018). Grignasco grenser til kommunene Arona, Borgo Ticino, Castelletto sopra Ticino, Dormelletto, Gattico-Veruno og Oleggio Castello.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Grignasco – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
K. K. Lien

K. K. Lien var en norsk produsent av jordbruksredskaper og vintersportsartikler som holdt til på Tromøy utenfor Arendal. Virksomheten ble etablert av Kristoffer Kristoffersen Lien (1882 – 1968) og hadde produksjon fra 1900 til 1987.


== Historikk ==
Kristoffer Kristoffersen Lien skal ha smidd sin første plog rundt 1900 på gården Lia på Tromøy. logproduksjonen viste seg å være levedyktig. Sammen med broren Kristen Møller ble en fabrikk etablert og i 1919 flyttet virksomheten til Kongshavn ved Tromøysund.


== Nansen-sparken ==
På 1920-tallet begynte K.K. Lien å produsere vintersportsartikler, blant annet den berømte Nansen-sparken. Firmaet hadde fått samtykke av polarhelten Fridtjof Nansen til å navngi sin sparken etter han.


== Traktorutstyr ==
På 1950-tallet begynte K.K. Lien å produsere utstyr spesielt tilpasset traktorer.


== Avvikling ==
På 1970- og 1980-tallet opplevde økt konkurranse, samt behov for større investeringer. I 1987 var det slutt for virksomheten på Tromøy.


== Museum ==
I 2017 åpnet K.K. Lien museum på Simonstø ved Hovekilen. Der kan publikum blant annet få se landbruksredskaper, sparker og rattkjelker produsert ved K. K. Lien fabrikk. 


== Arkivet ==
På KUBEN i Arendal oppbevares arkivene etter K.K. Lien. Arkivene dekker perioden fra 1906 og frem til avvikingen i 1987, og inneholder blant annet regnskapsmateriale, korrespondanse, produktkataloger og foto. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Arkiv etter K. K. Lien på Arkivportalen
Rentonellum

Rentonellum er en slekt av gnagbiller som lever i død ved, på råtnende plantedeler, i lagrede matvarer eller på sopp. Larvene er rovdyr. 


== Utseende ==
Små (ca. 2,5 millimeter), avlange, flate, blanke, fint hårete gnagbiller.


== Levevis ==
Disse billene er knyttet til sopp på død ved.


== Utbredelse ==
Arten lever på New Zealand.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Gruppen (infraorden) Cucujiformia
Overfamilien gnag- og maurbiller, Cleroidea
Familien gnagbiller, Trogossitidae (=Ostomidae)
Underfamilien skjoldgnagbiller, Peltinae Kirby, 1837 - noen ganger regnet som en egen familie
Gruppen Thymalini
Slekten Rentonellum Crowson, 1966 Rentonellum apterum Crowson, 1966 - New Zealand
Rentonellum loebli Kolibáč, 2005 - Brasil, hører trolig ikke hjemme her


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rentonellum i Encyclopedia of Life 
(en) Rentonellum i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Rentonellum hos NCBI 
Rentonellum – detaljert informasjon på Wikispecies
Dormelletto

Dormelletto er en kommune i provinsen Novara i regionen Piemonte i det nordlige Italia. Byen har 2 600 innbyggere (2018). Dormelletto grenser til kommunene Angera (VA), Arona, Castelletto sopra Ticino, Comignago og Oleggio Castello.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Dormelletto – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Oleggio Castello

Oleggio Castello er en kommune i provinsen Novara i regionen Piemonte i det nordlige Italia. Byen har 2 600 innbyggere (2018).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Oleggio Castello – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Johannes Salve Kallevig

Johannes Salve Kallevig (1879-1962) var en norsk skipsreder fra Arendal.
Han var sønn av Morten Michael Kallevig og hans mor var Wilhelmine Kallevig.


== Arkivet ==
På KUBEN i Arendal oppbevares en regnskapsbok og noen løse dokumenter etter han.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Arkiv etter Johannes Salve Kallevig på Arkivportalen
Divignano

Divignano er en kommune i provinsen Novara i regionen Piemonte i det nordlige Italia. Byen har 1 404 innbyggere (2018). Divignano grenser til kommunene Agrate Conturbia, Borgo Ticino, Marano Ticino, Mezzomerico, Pombia og Varallo Pombia.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Divignano – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Pombia

Pombia er en kommune i provinsen Novara i regionen Piemonte i det nordlige Italia. Byen har 2 176 innbyggere (2018). Pombia grenser til kommunene Divignano, Marano Ticino, Somma Lombardo (VA), Varallo Pombia og Vizzola Ticino (VA).


== Økonomi ==
Pombia Safari Park


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Pombia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Acalanthis

Acalanthis er en slekt av gnagbiller som lever i død ved, på råtnende plantedeler, i lagrede matvarer eller på sopp. Larvene er rovdyr. 


== Utseende ==
Middelsstore (ca. 7 millimeter), avlange, svarte gnagbiller, dekkvingene med gulaktige tegninger. Oversiden er tett og kraftig punktert, spredt kledt med lange, oppstående, lyse hår. Antennene har en én-leddet klubbe. Pronotum er rundet bak, omtrent så langt som bredt, bredest ved forhjørnene. Dekkvingene er jevnbrede med kraftige punktstriper.


== Levevis ==
Man regner med at larvene til disse billene er rovdyr, og de kan finnes i mange ulike habitater. De har svært kraftige kjever og kan gnage ganger i ganske hard ved eller andre materialer. De finnes i død vegetasjon, død ved, i sopp (særlig poresopper), også noen arter på tørre, lagrede matvarer.


== Utbredelse ==
Artene er utbredt i Chile og Argentina.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Gruppen (infraorden) Cucujiformia
Overfamilien gnag- og maurbiller, Cleroidea
Familien gnagbiller, Trogossitidae (=Ostomidae)
Underfamilien smalgnagbiller, Trogossitinae Latreille, 1802
Gruppen Egoliini
Slekten Acalanthis Erichson, 1844
Acalanthis mirabilis Reitter, 1876
Acalanthis quadrisignata Erichson, 1844
Acalanthis semimetallica Fairmaire & Germain, 1861


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bilde av Acalanthis quadrisignata [1](en) Acalanthis i Encyclopedia of Life 
(en) Acalanthis hos NCBI 
Acalanthis – detaljert informasjon på Wikispecies
Pogno

Pogno er en kommune i provinsen Novara i regionen Piemonte i det nordlige Italia. Byen har 1 423 innbyggere (2018). Pogno grenser til kommunene Gozzano, Madonna del Sasso (VB), San Maurizio d'Opaglio, Soriso og Valduggia (VC).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Pogno – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Hilde Terese Hamre

Hilde Terese Hamre er en norsk byråkrat og etatsleder. Per 2022 er hun direktør i Helseetaten i Oslo.Tidligere har hun blant annet vært direktør i Kystdirektoratet, direktør for lokalmiljøavdelingen i Statens forurensingstilsyn (SFT) og bydelsdirektør for bydel St. Hanshaugen i Oslo kommune.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
 (en) Hilde Terese Hamre på LinkedIn
Herman Jensen

Herman Jensen (1842-1925) var en dansk forretningsmann som slo seg opp med gruvedrift i østre del av Agder på midten av 1850-tallet. Hans virksomhet omfattet bergverksdrift, kornmølle, sagbruksdrift, sjøfart, telefonselskap og krambudrift.


== Gruvedrift ==
Jensen ble født i Roskilde i Danmark i 1842. Han utdannet seg møllemester og kom til Arendal i 1863. I 1883 kjøpte han Bosvik kornmølle og isforretning i Søndeled ved Risør. I 1886 flyttet han til Risør og gikk over til gruvedrift. Han begynte med Fone rutilgruve i Gjerstad. Senere kom Lindvikkollen rutilgruve ved Kragerø, Nes mineralmølle ved Tvedestrand og Gjernes mineralmølle ved Risør med i virksomheten. Det meste gikk til eksport til mellom-Amerika og Amerika.


== Politiker, bankmann og telefonagent ==
Herman Jensen drev også agenturforretning, samt var han med å stifte Risør Telefonsselskap. Han var med i bystyret og ordfører i forstanderskapet for Risør Sparebank.


== Arkivet ==
Arkivet etter Herman Jensens mange virksomheter befinner seg ved KUBEN i Arendal. Følgene virksomheter er representert i arkivet. Herman Jensen, Gjernes Mølle, Nes Mølle (og Lindvikkollen ruventilgruve), August Pellerin Flis & co, Kvernvig sag; Stavanger Kem. Fabriks, D/S Visedalen, M/S Mull, M/B Jernes II, Risør Telefon A/S. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Arkiv etter Herman Jensen på Arkivportalen
Tiwiøyene

Tiwiøyene (engelsk: Tiwi Islands) er en arkipel i delstaten Nordterritoriet i Nord-Australia, 3 200 km nordvest for hovedstaden Canberra. Øygruppens største øyer er Bathurst Island og Melville Island.Øyene er bebodd av Tiwi folket. Det er færre enn to innbyggere per kvadratkilometer på øyene.
I omgivelsene rundt Tiwi-øyene vokser det hovedsakelig savanneskog som er sparsom tropisk og subtropisk skog med gressvekst mellom lave trær.
I periodene november–desember og februar–mars dukker en tordenskyformasjon, populært kalt Hector, som er blant verdens høyeste og ofte strekker seg opp til 20 kilometer i høyden, over øyene nesten daglig.

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
  Offisielt nettsted 
(en) Tiwi Islands – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Tiwi Islands – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Viticlerus

Viticlerus er en slekt av maurbiller. 


== Utseende ==
En liten (2,6-2,7 millimeter), avlang, brunrød maurbille med to gulbrune tverrbånd på dekkvingene. Kroppen er kledt med ganske korte hår.


== Levevis ==
Sannsynligvis er arten et rovdyr. 


== Utbredelse ==
Slekten er bare kjent fra Fiji.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Gruppen (infraorden) Cucujiformia
Overfamilien gnag- og maurbiller, Cleroidea
Familien Thanerocleridae Chapin, 1924
Underfamilien Thaneroclerinae
Stammen Thaneroclerini
Slekten Viticlerus Miyatake, 1977
Viticlerus formicinus Miyatake, 1977


== Eksterne lenker ==
Bilde av Neoclerus sp.
Artikkelen er ikke koblet til Wikidata