jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Eiler Hagerup Nannestad

Eiler Hagerup Nannestad (født 10. oktober 1809 på Storfosna i Ørland, død 6. februar 1880 i Rissa) var en norsk sakfører, gårdbruker og ordfører. Han var ordfører i Ørland 1846–1849 og 1854–1857, og ordfører i Rissa 1866–1870.Han ble cand.jur. i 1838, og fikk i 1844 bestilling som prokurator i Fosen.Han var sønn av godseier Frederik Nannestad på Storfosen gods, og giftet seg i 1861 med Frederikke Christine Horneman, datter av eidsvollsmannen Christian Horneman. Han flyttet fra Ørland til Rissa i forbindelse med ekteskapet, og overtok driften av gården Aarnset. Dattera Sara (1867-1961) giftet seg i 1892 med sin fetter Fredrik Nicolay Horneman på Reins kloster. Eiler Nannestad hadde først vært forlovet med Frederikke Christine Hornemans søster Grete, som omkom ved en ulykke i 1833.Han er også kjent under navnene Eiler Hagerup Holtermann Nannestad – med Holtermann etter moren,, som Eiler Holtermann Nannestad og som Eiler Hagerup Horneman Nannestad – med Horneman etter kona.


== Referanser ==
Stasjonsmester

En stasjonsmester er en tjenestemann med ansvar for en jernbanestasjon.En stasjonsmester var sjef over en jernbanestasjon (av 1. til 4. klasse) og var dermed ansvarlig for å delegere oppgavene mellom stasjonens ansatte og formidle informasjon og ordre ira trafikkdirektøren.I normal språkbruk anvendes stasjonsmester om stillingen togekspeditør (forkortet TXP), selv om det hørte til unntakene at den tjenestegjørende togekspeditøren faktisk hadde den høye graden stasjonsmester ettersom denne kunne delegere stillingen togekspeditør til en betjent av lavere grad.
Yrkestitelen stasjonsmester forsvant rundt 1980. Etter dette ble lederen ved en jernbanestasjon benevnt avdelingsleder.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Station masters – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Jacob C. Uthaug

Jacob Christophersen Lund Uthaug (født 18. juni 1811, død 18. desember 1899 i Ørland) var gårdbruker på Ytre Uthaug (Gardan) og ordfører i Ørland 1857–59. Gardan ble fradelt fra farens eiendom Uthaugsgården i 1844. Broren Hans Aage Uthaug var også ordfører i Ørland.
I slektsboka beskrives han som «en gudfryktig, rettlinjet mann, som var meget benyttet i det offentlige styre.» I tillegg til ordførervervet satt han i kommunestyret fra 1846 til 1859. Han deltok også i stiftelsen av Ørland Sparebank i 1849 og satt i bankens første styre.


== Referanser ==
Töölö Brass

Töölö Brass er et brassband med base i Helsingfors, Finland.Brassbandet har representert Finland flere ganger i europamesterskapet for brassband.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Töölö Brass
Johan Nicolai Franzen

Johan Nicolai Franzen (noen steder også Frantzen; født 9. februar 1808 i Oslo, død 28. desember 1868 i Inderøy) var en norsk sogneprest og ordfører. Han var ordfører i Ørland 1860–64. Sin siste prestestilling hadde han i Inderøy fra 1865; her deltok han i arbeidet med å få reist Sakshaug kirke.Faren, en matros, døde da Johan var to år gammel. Flere hjelpere (professor Lundh,  rådmann Saxild og «presten Garmann») bidro til at gutten fikk utdannelse: studentereksamen i 1827, og deretter cand.theol. i 1833. Han var kapellan i Øyer og fra 1839 Slidre, sogneprest i Valle fra 1844 og sogneprest i Ørland fra 1857 til 1865.Han utga i 1851 en samling med 108 Christelige Salmer til Huusandagt og Skolebrug. Av disse er én tatt opp i Landstads kirkesalmebog og i Landstads reviderte salmebok: «Satan skal i støvet trædes». En fedrelandssalme kom ikke med i Landstads reviderte.Dattera Franziska (1843-1935) reiste som misjonær for Det Norske Misjonsselskap til Madagaskar i 1882. Her giftet hun seg i 1884 med misjonsprest Knud Olsen Lindø. De arbeidet som misjonærer til 1908.


== Referanser ==
Botsfengselsloven

Botsfengselsloven ble vedtatt av det norske Stortinget 12. juli 1848. Den foreskrev hvilke fanger som kunne settes i Botsfengselet utenfor Christiania og var en del av reformen av det norske fengselsvesenet på midten av 1800-tallet.


== Historie ==
Straffelovkommisjonen av 1828 hadde i sin innstilling fra 1835 foreslått å innføre Auburn-systemet i det norske fengselsvesenet. Før saken ble framlagt for Stortinget, foreslo regjeringen i 1836 å bevilge penger til å innrede celler i fengslene, men Stortinget i 1837 nektet å bevilge penger til dette, og ba i stedet regjeringen om å gjennomføre en utredning av fengselsvesenet.
I 1837 nedsatte derfor den norske regjeringen en ny kommisjon (straffanstaltkommisjonen av 1837) som skulle undersøke forholdene rundt det norske fengselsvesenet. Kommisjonen hadde fem medlemmer:

Generalløytnant Ferdinand Carl Maria Wedel-Jarlsberg
Professor i medisin Frederik Holst
Ekspedisjonssekretær Erik Røring Møinichen
Plassmajor på Akershus festning Christian Glad
Stadskonduktør i Christiania Christian H. GroschKommisjonen la fram en innstilling i 1841. Kommisjonen mente blant annet at de daværende straffanstaltene ikke virket avskrekkende, siden fangene fikk mer mat enn en vanlig arbeider og kunne omgås de andre fangene fritt. Fengselsvesenet burde derfor reformeres fra grunnen av, ved at det ble opprettet cellefengsler hvor de innsatte var isolert fra hverandre. Den foreslo å benytte enten Auburn-systemet (fangene arbeidet sammen uten å kommunisere, og bodde i eneceller) eller Philadelphia-systemet (fangene levde helt atskilt hele døgnet), men anbefalte det siste.
Videre forslo den å bygge sju fengsler som kunne romme over 2000 fanger. Hvert av de fremtidige stortingene skulle bevilge penger til å bygge ett fengsel (for til sammen ca. 1,5 millioner spesiedaler). Stortinget bevilget allerede i 1842 penger til det første, som ble oppført i Aker utenfor Christiania og fikk navnet Botsfengselet etter kvekernes betegnelse i Philadelphia-systemet (penitentiary). Fengselet var også bygget etter Philadelphia-systemet, med «panoptiske» cellefløyer.
Stortinget i 1848 vedtok 12. juli «Lov angaaende Bodsfængselet ved Christiania og om Anvendelse af Celler ved de øvrige Strafarbeidsanstalter». Den gjaldt i utgangspunktet bare for Botsfengselet i Christiania, og bestemte at fanger som ble dømt til straffer mellom 6 måneder og 6 år kunne settes i cellene i Botsfengselet, og at straffen da ble redusert til ⅔ av den opprinnelige. Loven inneholdt også bestemmelser om bruk av cellestraff på festningene og i tukthusene. En straffange kunne settes i isolasjon i opptil 3 måneder, uten avkortelse av straffens varighet.
Kommisjonens plan om flere store fengsler av samme type som Botsfengselet ble ikke fulgt. I stedet ble det 13. oktober 1857 vedtatt en «Lov om Fængselsvæsenet» (fengselsloven) som opprettet et fengselsdistrikt i hvert amt og i hver kjøpstad. Fra 1862 til 1868 ble det opprettet 56 mindre distriktsfengsler.


== Litteratur ==
Ragnar Hauge: Fra fattigforsorg til kriminalomsorg. Oslo: Universitetsforlaget. 1974. 
Jon Skeie: Den norske strafferett. Oslo: Norli. 1937.
Sinan Shahinian

Sinan Shahinian (født 27. juli 1987) er en tidligere norsk krigsjournalist. Han jobbet med utenriksnyheter og spesialisererte seg innen politikk, terrorisme og kulturelle forskjeller i perioden 2012 - 2018. Shahinian jobber i dag med merkevarebygging og reklame. 
Shahinian har erfaring fra flere norske redaksjoner, men har siden 2014 jobbet som frilansjournalist. Han har sin utdannelse i journalistikk fra Høyskolen Kristiania.
Siden 2012 har Shahinian jobbet i blant annet Iran, Irak, Tyrkia og Libanon.  
I 2016 mottok han pris sammen med Vi Menn for «beste feature» nominert av Mediebedriftene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
sinajahan.blogg.no/
Jonas Angell

Jonas Angell (født 8. mai 1825 i Strinda, død 30. juni 1894 i Stjørdal) var distriktslege i Fosen og Stjørdalen og ordfører i Ørland 1866–69.Faren Henrik August Angell var sogneprest og ordfører i Strinda. Jonas Angell ble cand.med. i 1851, og hadde ulike stillinger, blant annet ved Nordre Trondhjems Amts Sygehus og som militærlege under Kautokeino-opprøret, før han i 1855 åpnet privat praksis i Stjørdal. Fra 1859 til 1873 var han distriktslege i Fosen med base i Ørland, og fra 1873 til sin død var han distriktslege i Stjørdalen. Mens han bodde i Ørland satt han 8 år i kommunestyret; 4 av dem som ordfører.


== Referanser ==
FBW 71UH Hochlenker

FBW B 71UH Hochlenker som var bygget i årene 1959-1962 av den sveitsiske bussprodusenten Franz Brozincevic Wetzikon (FBW) med karosseri, var et engangsforsøk hvor sjåførplassen løftes 1,5 meter over passasjergulvet for bedre utsikt under kjøring og større plassutnyttelse. Sjåføren kunne sitte oppe i et panoramaliknende «tårn», dermed fikk bussmodellen betegnelsen Hochlenker og kallenavnet «Giraff» (Sjiraff). Bare 12 busser var bygget og levert til Seebach for bybusstrafikk.


== Hochlenker ==
Bussmodellen som ble satt i produksjon i 1959 da en serie på 12 buss var bestilt, skilte seg lite fra samtidige bybusser utover den spesielle innredningen i frontpartiet, og var spartansk utstyrt for sin tid ettersom formålet var som kapable bybusser ment for store passasjermengder med en kapasitet på 112 passasjerer. Tüscher som bygget karosseriet for bussmodellen, satt på et dørarrangement på 1-2-2 ved å ha dobbeltdør bak og enkeltdør foran inn til fronten. 
Produksjonen ble stoppet i 1962 da det ikke kom interesse fra andre bussoperatørene som mente den store høyden kunne være problematisk i bygater hvor det også ferdes trolleybusser med kontaktledningene som kunne være ned på 3,5 meter høyde i tunneler. Dessuten hadde det vist seg at fordelen med å flytte sjåføren opp ikke var så fordelaktig som håpet på forveien. Men for guttebarna som reiste med bussen var det en opplevelse i seg selv å komme opp og observerte sjåføren og omgivelsene. Bussene fortsatte som en del av bussflåten for VBZ fram til slutten på 1970-tallet, da de ble utrangert etter nesten 20 år.


== Produksjon ==
12 buss var bygget i 1959 til 1962.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Omnibisarchiv FBW B71 UH 239 - Hochlenker
VBZ Hochlenkerbus FBW B 71 UH 239
Bildegalleri Hiveminer Hochlenker Arkivert 7. mai 2018 hos Wayback Machine.
Ringerike Grand Prix 2018

Ringerike Grand Prix 2018 var den 43. utgaven av Ringerike Grand Prix og ble arrangert 6. mai 2018 av Ringerike Sykkelklubb. Rittet var klassifisert som kategori 1.2 av Det internasjonale sykkelforbundet (UCI).


== Lagene ==


== Resultater ==
Av 159 påmeldte ryttere var det 157 som startet og 70 som fullførte.
I juniorrittet var det 61 påmeldte, 53 som startet og 39 som fullførte.


== Se også ==
Sundvolden Grand Prix 2018


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ringerike Grand Prix 2018 - ProCyclingStats 
Offisielle tidtakerresultater – VotreCourse
Aadne Gloppestad

Aadne Gloppestad (født 9. juni 1976 på Gloppestad i Gloppen kommune) er en norsk pressemann. Han har vært redaktør i Firda Tidend siden september 2017.
Gloppestad er utdannet journalist og har arbeidet som journalist i Firda Tidend fra 2008 frem til han tok over som redaktør. Han er oldebarn av den tidligere redaktøren Ole J. Nyhagen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Firda: Han er ny redaktør for lokalavisa
Gloppestad

Gloppestad er en gård i Gloppen kommune. Navnet kommer trolig fra beliggenheten; stedet ved Gloppefjorden. Gården ligger på nordøstsiden av Gloppefjorden omtrent 3 kilometer fra Sandane. Gården Hauge grenser mot øst og Vereide ligger mot vest.


== Kjente personer fra Gloppestad ==
Personer med etternavnet Gloppestad har gjerne sitt opphav fra denne gården. 

Alf Gloppestad (1887-1977), bankdirektør og ordfører i Gloppen kommune
Oddvar Gloppestad (1922-2001), redaktør for avisa Firdanytt 
Ola Rolf Gloppestad (1946-2007), redaktør for Firda Tidend
Leidulf Gloppestad (f. 1976), bonde, ordfører i Gloppen kommune
Aadne Gloppestad (f. 1976), redaktør for Firda Tidend


== Referanser ==
Bahar Pars

Bahar Pars (persisk: بهار پارس) er en iransk-svensk skuespiller og regissør.


== Biografi ==


=== Tidlig liv ===
Bahar ble født i Shiraz i Iran, og kom til Trelleborg i Sverige i 1989 med sin familie etter krigen mellom Iran og Irak. Mellom 2003 og 2007 studerte hun til skuespiller på Teaterhögskolan i Stockholm (i dag Stockholms dramatiska högskola).


=== Karriere ===
Pars har hatt flere teaterroller og også spilt i flere filmer. Hun fikk sin filmdebut i 2006 med filmen När mörkret fallet. I 2008 fremførte hun rollen som Nina i Farnaz Arbabis Måsen på Backateatern. På Uppsala stadsteater spilte Pars tittelrollen i Anna Karenina i 2010, og teaterversjonen av Låt den rätta komma in i 2011, og Hedda Gabler i 2013.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bahar Pars – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bahar Pars på Internet Movie Database 
(sv) Bahar Pars i Svensk Filmdatabas 
(fr) Bahar Pars på Allociné 
(en) Bahar Pars på AllMovie 
(en) Bahar Pars hos The Movie Database
Trekorsene

Trekorsene (originaltittel: Les Croix de bois) er en fransk film fra 1932 regissert av Raymond Bernard etter en roman av Roland Dorgelès.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Trekorsene på Internet Movie Database 
(sv) Trekorsene i Svensk Filmdatabas 
(fr) Trekorsene på Allociné 
(nl) Trekorsene på MovieMeter 
(en) Trekorsene på AllMovie 
(en) Trekorsene på Turner Classic Movies 
(en) Trekorsene på Rotten Tomatoes
Myrasundet

Myrasundet er et sund mellom øyene Føynland i Færder kommune og Husøy i Tønsberg kommune. Det har navn etter grenda Myra på østkysten av Føynland.
Der hvor sundet er smalest, det ei bru mellom de to øyene. Den første brua ble bygd i 1889. Nordvest for brua har sundet navnet Bjørnebusundet. I sørvest munner Myrasundet ut i Oslofjorden.
På slutten av 1800-tallet var sundet 100 meter bredt på sitt smaleste, men det er nå på kun 5 meter ved brua.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Faktaark hos Kartverket
Burås (Føynland)

Burås er en liten ås nordvest på øya Føynland i Færder kommune i Vestfold. Det høyeste punktet er på omtrent 41 meter over havet. Åsen er omgitt av boliger på alle kanter.


== Referanser ==
Mette Halskov Hansen

Mette Halskov Hansen (født 1962 i København), er fra 2021 viserektor for klima, miljø og tverrfaglighet ved Universitetet i Oslo. Hun har studert kinesisk, antropologi og litteraturhistorie i Danmark, England og Kina. Hennes forskning fokuserer på samfunnsforhold og politikk i Kina, særlig etniske relasjoner, utdanning, og - siden 2013 - klima- og miljøkrisen.Halskov Hansen har Ph.D. i 1996 fra Aarhus Universitet og var postdoc ved Universitetet i Oslo til 2000. Hun ble først ansatt som førsteamanuensis, og siden 2003 som professor i Kina-studier ved Institutt for kulturstudier og orientalske språk. Fra 2003-2006 var hun instituttleder ved samme institutt, og fra 2007-2010 var hun prodekan for forskning ved det Humanistiske fakultet, Universitetet i Oslo.
Mette Halskov Hansen har vært gjesteforsker ved Zhejiang Universitet, Chinese University of Hong Kong, Academia Sinica (Taiwan), og Stanford Universitet. Hun har ledet flere større forskningsprosjekter, blant andre prosjekter støttet av Norges Forskningsråd som for eksempel de tverrfaglige "The Chinese Individual" om individualisering i Kina; "Airborne"  om de menneskelige og politiske dimensjonene av luftforurensing i Kina, og "Transsustain" om det globale potensialet i spirituelle miljøbevegelser i Asia. Hun har gitt ut en rekke bøker og artikler internasjonalt, men også en norsk populærvitenskapelig bok sammen med Stig Thøgersen fra Aarhus Universitet, og Koen Wellens fra Universitetet i Oslo.


== Utgivelser ==
Se liste over publikasjoner på hjemmesiden ved Universitetet i Oslo
Weak? Strong? Civil? Embedded? : new perspectives on state-society relations in the non-Western world, Senter for utviklingsstudier, U.i.Oslo, 1996
Lessons in being Chinese: Minority education and ethnic identity in South-West China, University of Washington Press, 1999
Frontier People: Han Settlers in Minority Areas of China. Hurst & Co (London), University of British Columbia Press, 2005
Kina.  Individ og samfunn, med Stig Thøgersen. Universitetsforlaget, 2008
Kina.  Stat, samfunn og individ, med Stig Thøgersen. Universitetsforlaget
iChina: The Rise of the Individual in Modern Chinese Society (red. med Rune Svarverud). NIAS Press, Kbh., 2010
Educating the Chinese Individual: Life in a Rural Boarding School, University of Washington Press, 2015


== Referanser ==
Lidia Gueiler Tejada

Lidia Gueiler Tejada (født 28. august 1921 i Cochabamba i Bolivia, død 9. mai 2011 i La Paz) var en boliviansk politiker og diplomat. Hun var Bolivias interimspresident i perioden 16. november 1979 til 17. juli 1980.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Lidia Gueiler var datter av den tyske innvandrer Moisés Gueiler Grunewelt og hans bolivianske hustru Raquel Tejada Albornoz. Hun studerte for å ble bokholder, men ble underveis også politisk engasjert. 


=== Politiker ===
Venstrepolitikeren Gueiler ble i 1948 med i Víctor Paz Estenssoros bevegelse MNR (Movimiento Nacionalista Revolucionario). Hun giftet seg med en paraguayansk militær, Mareirian Pérez Ramírez, og fikk en datter, Teresa. Etter en tids ekteskap separerte Gueiler seg fra sin ektemake. Hun forlot sitt parti, men etter en tid i et annet revolusjonært venstreparti, MRIN, vendte hun tilbake til MNR.Da dette politiske parti kom til makt som følge av den nasjonale revolusjon i 1953, ble Gueiler medlem av Den bolivianske kongressen, og forble dette fra 1956 til 1964. I 1964 dro hun i eksil etter at MNR ble styrtet fra makten av generalene Barrientos og Ovando. Hun tilbragte de neste femten årene utenlands, og sluttet seg til Juan Lechín som ledet Det revolusjonære parti for det nasjonalistiske venstre (PRIN).
Interimpresident: Ved presidentvalget i 1979 fikk ingen kandidat minst 50% av stemmene. Dermed ble det kongressens oppgave å utpeke en president, men kongressmedlemmene kunne ikke nå frem til enighet. Senatslederen Wálter Guevara ble utnevnt til midlertidig president i august 1979 i påvente av nyvalg året derpå, men Guevara ble styrtet av et militærkupp ledet av Alberto Natusch. Han manglet imidlertid folkelig støtte og måtte gå fra makten, men fikk igjennom kravet at Guevara ikke skulle få fortsette som fungerende president og oppgaven tilfalt istedet Lidia Gueiler Tejada som tiltrådte den 16. november 1979. 
Den 7. juni 1980 forsøkte en oberst ved navn Estrada, fra vaktstyrkene rundt presidenten, å ta livet av Gueiler i presidentens residens. Oberst Estrada var beruset og forsøkte å slå inn døren til hennes soveværelse for å ta livet av henne. Andre kom til og stanset mordforsøket.
Embetsperioden ble avsluttet ved at hennes slektning hærsjefen Luis García Meza Tejada ble diktator etter et blodig militærkupp den 17. juli 1980. Hans regime var brutalt, og involvert i narkotikahandel. Gueiler forlot landet etter kuppet og bodde i Frankrike til diktaturets fall i 1982. 
Utover den politiske karrieren gjorde Gueiler karriere som diplomat. Hun ble ambassadør til Colombia og deretter til Vest-Tyskland. 
Hun støttet Evo Morales i valget i 2005.Hun døde i mai 2011 i en alder av 89 år.


== Referanser ==
FPF

FPF kan vise til:

Federação Portuguesa de Futebol, det portugisiske fotballforbundet
Federación Peruana de Fútbol, det peruanske fotballforbundet
Federación Puertorriqueña de Fútbol, Puerto Ricos fotballforbund
Forsvarets pensjonistforbund
Faded Paper Figures, amerikansk indiepop-elektronika band
Freedom of the Press Foundation
Fackliga propagandaförbundet, svensk fagforbund
Celso Torrelio Villa

Celso Torrelio Villa (født 3. juni 1933 i Padilla i departementet Chuquisaca i Bolivia; død 23. april 1999 i La Paz) var en general i den bolivianske hær som fra august 1981 til juli 1982 var de facto president i Bolivia.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Prado Salmón, Gral. Gary. "Poder y Fuerzas Armadas, 1949-1982."
Skogkarpatene

Skogkarpatene (slovakisk: Poloniny; polsk: Beskidy Lesiste; ukrainsk: Лісисті Карпати / Lisysti Karpaty) er en del av Øst-Karpatene, hovedsakelig lokalisert i Vest-Ukraina.


== Definisjon ==
For ordet «Skogkarpatene» finnes det flere definisjoner. Disse omfatter de følgende områdene:

Øst-Beskidene og De ukrainske Karpatene (som vist på kartet).
Kun De ukrainske Karpatene (Українські Карпати)
Kun Øst-Beskidene (selv om det er et ekstra problem med unøyaktig avgrensning av Øst-Beskidene)
I videre forstand ble hele Øst-Karpatene tidligere og noen ganger i dag referert til som Skogkarpatene.


== Geografi ==
I dagens geografi brukes overveiende den første av de ovennevnte definisjonene.
Skogkarpatene begynner ifølge denne definisjonen i det østlige Slovakia ved byen Bardejov. Skogkarpatene ligger for det meste i Ukraina, men et lite område finnes også i Romania, siden Skogkarpatene ender ved Prisloppasset (1 416 moh.) ved den østlige grensen av regionen Maramureș (passet mellom fjellene Munții Maramureșului og Rodnafjellene).
Det høyeste punktet i Skogkarpatene er Hoverla (2061 moh.) i Ukraina. Det høyeste fjellområdet er Tsjornohora, som grenser til Gorgany i nord, Pokuzko-Bukovinski Karpaty i nordøst, Grynjavski Hory i sørøst, Munţii Maramuresului i sør og Svydivez i vest.
Noen av regionens største elver, som f.eks. Tisza og Prut, har sine kilder i Skogkarpatene.
Navnet Skogkarpatene viser delvis til at det fremdeles finnes urørte skoger i regionen, som i de lavtliggende områdene er dominert av gran og bøk, og i de høyereliggende områdene av edelgran og lerk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Rubbeskallen

Rubbeskallen tunnel er et rasoverbygg på tidligere riksvei 55 i Sogndal kommune i Sogn og Fjordane. Det er 164 meter langt og ble erstattet av Stedjebergtunnelen i 2007. Det er i dag brukt som gang og sykkelvei.


== Se også ==
Fatlatunnelen
Veitunneler i Norge


== Kilder ==
Vegvesenets vegkart


== Eksterne lenker ==
Rubbeskallen tunnel på Google Street View
EUs felles sikkerhets- og forsvarspolitikk

Den europeiske union (EU) fører felles sikkerhets- og forsvarspolitikk (CSDP) på et antall politikkområder, under ledelse av Unionens høye representant for utenriks- og sikkerhetspolitikk (HR/VP). CSDP inngår i EUs felles utenriks- og sikkerhetspolitikk (FUSP) og betinger, i likhet med FUSP forøvrig, generelt enstemmighet mellom unionens medlemsstater.


== Formål ==
Formålet med den felles sikkerhets- og forsvarspolitikken er å gjøre EU i stand til å lede fredsbevarende operasjoner, forebygge konflikter og styrke den internasjonale sikkerhet. CSDP er en integrert del av EUs samlede kriseberedskap og inkluderer både sivile og militære funksjoner.


== Administrativ oppbygning ==
Unionens høye representant (HR/VP), er ansvarlig for å foreslå og gjennomføre CSDP-beslutninger. Slike vedtak blir vedtatt av Utenriksrådet (FAC), som generelt krever enstemmighet. CSDP-organisasjonen, som ledes av HR/VP, omfatter de relevante deler av Den europeiske utenrikstjeneste (EEAS) - inkludert Militærstaben (EUMS) med sitt operasjonelle hovedkvarter (MPCC) - en rekke forberedelsesorganer for FAC - som Militærkomitéen (EUMC) - samt fire byråer, inkludert forsvarsbyrået (EDA).


== Gjennomføring ==
Gjennomføringen av CSDP innebærer utplassering av militære eller sivile oppdrag for fredsbevarelse, konfliktforebygging og styrking av internasjonal sikkerhet i samsvar med prinsippene i FNs charter.CSDP innebærer også kollektivt forsvar blant medlemslandene, samt Det permanente strukturerte samarbeid (PESCO) der 25 av de 27 nasjonale væpnede styrkene gjennomfører strukturell integrasjon.Det europeiske forsvarsfondet finansierer  forsvarsforskning og kapabilitetssamarbeid.


== Referanser ==


== Se også ==
Den felles utenriks- og sikkerhetspolitikk
European Air Transport Command
NATO
Operasjon IRINI


== Eksterne lenker ==
CSDP structure, instruments, and agencies, EEAS website