jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Elisabeth Gifstad Michelsen

Elisabeth Gifstad Michelsen (født 1970 i Rana) er en norsk offiser i Forsvaret som har vært sjef Heimevernet siden november 2019.


== Karriere ==
Michelsen startet sin militære karriere ved befalsskolen for Hærens våpentekniske korps i 1992 og har tjenestegjort både i Afghanistan og Irak. 
Mellom 2012 og 2015 jobbet hun som bataljonssjef i Stridstrenbataljonen før hun fortsatte som sjef for logistikk ved Forsvarets operative hovedkvarter i Bodø. I 2018 til 2019 studerte hun ved US Army War College i USA. I februar 2019 ble hun utnevnt til brigader og stabssjef i Heimevernsstaben fra august av.. I november 2019 ble hun utnevnt til Sjef Heimevernet etter å ha fungert i stillingen siden august.


== Utmerkelser ==
Forsvarsmedaljen med laurbærgren
Politimedaljen med laubærgren
Hærens fortjenstmedalje
Forsvarsmedaljen
Hærens vernedyktighetsmedalje med tre stjerner
Forsvarets medalje for internasjonale operasjoner
Forsvarets operasjonsmedalje for Afghanistan
Forsvarets operasjonsmedalje for Irak
Norske Reserveoffiserers Forbunds hederstegn
Hjemmeværnets fortjensttegn
Hemvärnets kungliga förtjänstmedalj i gull
Medal of Merit 2nd class (sølv), Latvia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Elisabeth Gifstad Michelsen i Store norske leksikon
Palaeoleptochromus

Palaeoleptochromus er en utdødd slekt av små biller som nå blir regnet til familien kortvinger (Staphylinidae).


== Utseende ==
En liten (ca. 3,5 millimeter), avlang, bunlig bille, likevel forholdsvis stor til perlebille å være. Antennene er nesten så lange som kroppen, med et langt første ledd, de ytre leddene med ganske lange hår. Hodet er kort og bredt, minst så bredt som pronotum, som er lengre enn bredt, bredest foran. Dekkvingene er nokså jevnbrede, beina temmelig lange med klubbeformede lår.


== Levevis ==
Perlebillene er rovdyr som stort sett lever av midd, spesielt pansermidd (Oribatida). Disse har et meget hardt skall og perlebillene har organer på frambeina for å holde byttet fast, og munndeler som passer til å borre eller sage seg gjennom middenes skall. Billene er ganske vanlige på litt fuktige steder, som i løvstrø, under steiner og i råtten, død ved. En god del arter lever i maur- eller termitt-tuer.


== Utbredelse i tid og rom ==
Arten er beskrevet fra rav, som stammer fra øvre kritt-tiden (ca. 79 millioner år før nåtid) fra Alberta, Canada.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger, Staphylinidae Latreille, 1802
Underfamilien perlebiller, Scydmaeninae Leach, 1815
Gruppe Mastigitae Fleming, 1821
Stammen Clidicini Casey, 1897
Slekten †Palaeoleptochromus O'Keefe, 1997 (fossil) - én art fra rav fra Canada
†Palaeoleptochromus schaufussi O'Keefe, 1997


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Palaeoleptochromus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Palaeoleptochromus hos Fossilworks 
Palaeoleptochromus – detaljert informasjon på Wikispecies
Rovnoleptochromus

Rovnoleptochromus er en utdødd slekt av små biller som nå blir regnet til familien kortvinger (Staphylinidae).


== Utseende ==
Ganske små (ca. 2 millimeter), slanke, mørke perlebiller. Oversiden er fint kledt med oppstående hår. Pronotum er hvelvet og rundet, dekkvingene litt rundede, beina nokså lange med klubbeformede lår.


== Levevis ==
Artene levde trolig på skogbunnen i tropisk eller temperert skog.


== Utbredelse ==
Artene er kjent fra fossiler i baltisk og Rovno-rav som stammer fra eocen-tiden (37-34 millioner år før nåtid) fra Europa.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger, Staphylinidae Latreille, 1802
Underfamilien perlebiller, Scydmaeninae Leach, 1815
Gruppe Mastigitae Fleming, 1821
Stammen Leptochromini  Jałoszyński & Brunke, 2018 Slekten †Rovnoleptochromus Jałoszyński & Perkovsky, 2016Rovnoleptochromus ableptonoides Jałoszyński & Perkovsky, 2016
Rovnoleptochromus balticus Jałoszyński & Yamamoto, 2019


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fossilworks - Rovnoleptochromus [1] Arkivert 5. november 2021 hos Wayback Machine.
(en) Rovnoleptochromus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Rovnoleptochromus hos Fossilworks 
Rovnoleptochromus – detaljert informasjon på Wikispecies
Archemastax

Archemastax er en utdødd slekt av små biller som nå blir regnet til familien kortvinger (Staphylinidae). Gruppen de tilhører er rovdyr som har spesialisert seg på midd.


== Utseende ==
En liten (ca. 2 millimeter), slank, brunlig perlebille. Arten har middels lange, noe kraftige antenner, nokså store, utstående fasettøyne, rundet pronotum og nokså jevnbrede dekkvinger.


== Levevis ==
Perlebillene er rovdyr som stort sett lever av midd, spesielt pansermidd (Oribatida). Disse har et meget hardt skall og perlebillene har organer på frambeina for å holde byttet fast, og munndeler som passer til å borre eller sage seg gjennom middenes skall. Billene er ganske vanlige på litt fuktige steder, som i løvstrø, under steiner og i råtten, død ved. En god del arter lever i maur- eller termitt-tuer. Denne gruppen har et underjordisk levesett, men lite er kjent om dem.


== Utbredelse  i tid og rom ==
Arten er beskrevet fra rav fra Myanmar, dette stammer fra kritt-tiden, ca. 99 millioner år før nåtid.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger, Staphylinidae Latreille, 1802
Underfamilien perlebiller, Scydmaeninae Leach, 1815
Gruppe Mastigitae Fleming, 1821
Stammen Leptomastacini Casey, 1897
Slekten †Archemastax Yin, Zhou, Cai & Newton, 2019 - én fossil art fra rav fra Myanmar, kritt.
Archemastax divida Yin, Zhou, Cai & Newton, 2019


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata
Norges herrelandslag i tennis

Norges herrelandslag i tennis representerer Norges Tennisforbund på seniornivå i tennisturneringen Davis-cupen. Norge har hatt et herrelandslag siden 1928.Landslaget er, under ledelse av nåværende lagkaptein Anders Håseth, i sin beste sammenhengende periode.


== Referanser ==
Piazza di San Silvestro

La Piazza di San Silvestro populært kalt Piazza S. Silvestro er et torg i Roma, nær Colonna (Rendina og Paradisi 2004:1196).


== Historie ==
Navnet skriver seg fra Basilikaen San Silvestro i Capite, som ble grunnlagt av pave Paul I, som bodde i nærområdet. I høymiddelalderen ble stedet omtalt som Catapauli, som betyr «ved Pauls hus». Klosteret ved siden av kirken har også fungert som postkontor.
I 1880 ble det reist en statue av Pietro Metastasio her, men den ble på 1920-tallet demontert og flyttet til Piazza della Chiesa Nuova ved Corso Vittorio.
Mot torget ligger Palazzo dell'acqua Pia antica Marcia og Palazzo Marignoli, som begge ble oppført mellom 1874 og 1883. Den 25. desember år 274 inviet keiser Aurelianus et tempel til solgudenes ære på dette sted (Salles 1997).

		
		
		


== Begivenheter ==
Utover i 1940-årene ble Piazza San Silvestro hovedterminal for buss- og trolleybuss-linjene som gikk i retning sentrum og forstedene, men torget ble i 2011 stengt for trafikk og ombygd til område for gående.

Piazza San Silvestro


== Referanser ==


== Litteratur ==
Gennari, Rinaldo 2013: Stravaganze romane. Firenze: FIRSTonline e goWare. ISBN 978-88-6797-092-6
Rendina, Claudio og Donatella Paradisi 2004: Le strade di Roma. Volume 3. P-Z. Roma: Newton & Compton. ISBN 88-541-0210-5
Salles, Catherine 1997: «Soleil invaincu». Yann Le Bohec (red.) L'Empire romain de la mort de Commode au concile de Nicée. Paris. ISBN 2-84274-018-1
James Cornelius van Miltenburg

James Cornelius van Miltenburg, også kjent som Alcuin van Miltenburg (født 14. september 1909 i Harmelen i Nederland, død 14. mars 1966 i Hyderabad i Pakistan), var en nederlandsk katolsk prelat var misjonærbiskop i Pakistan, den første biskop av Karachi og av Hyderabad i Pakistan.


== Liv og virke ==


=== Prest ===
Han ble presteviet for fransiskanerordenen den 31. mars 1935. Han ble sendt som misjonær til Britisk India, og ble den 5. april 1943 leder av de katolske misjoner i Sind og Baluchistan.


=== Biskop ===
Pave Pius XII utnevnte ham til første biskop av Karachi 20. mai 1948 og han mottok sin bispeinnvielse den 3. oktober samme år. Han ble erkebiskop da kirken Karachi ble elevert til status som metropolitanerkebispedømme i 1950.Han ble utnevnt til Den hellige stols apostoliske delegat 17. september 1950, og representerte Den hellige stol i Pakistan. Da delegasjonen ble elevert til internuntiatur (tilsvarende ambassade), og dermed ikke lett kunne kombineres med en rolle dom ordinær biskop i et bispedømme i det aktuelle land, ledet van Miltenburg internuntiaturey som dens chargé d'affaires, og embedet som internuncio forble ledig til etter hans avreise fra Karachi.Paven overførte ham til det nyopprettede bispedømmet Hyderabad i Pakistan, og slik at han personlig tittel som erkebiskop.Han deltok også på alle fire sesjoner av Det andre Vatikankonsil.
Han døde i Hyderabad i Pakistan den 14. mars 1966.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504–1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532–1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540–1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566–1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi (1595–1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595–1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595–1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623–1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649–1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675–1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693–1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724–1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718–1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744–1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785–1841) *1823
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798–1876) *1828
Kardinal Lucido Maria Parocchi (1833–1903) *1871
Pave Pius X (1835–1914) *1884
Pave Benedikt XV (1854–1922) *1907
Pave Pius XII (1835–1958) *1917
Biskop Francesco Benedetto Cialeo (1901–1985) *1939
Erkebiskop James Cornelius van Miltenburg (1909–1966) *1948


== Referanser ==
Hans Pöhl

Hans Pöhl (1876–1930) var en estlandssvensk politiker, organisasjonsleder, misjonsvenn og lektor. Han har blitt beskrevet som «estlandssvenskenes høvding» i mellomkrigstiden.


== Liv og virke ==
Han ble født i svenskebygden Klottorp, nord for Hapsal i Estland. Han begynte som folkeskolelærer på hjemtraktene, men gikk videre til studier ved universitetene i Oxford og Cambridge og tok sin gymnaslærereksamen i St. Petersburg. I 1903 ble han sjømannsmisjonær og forstander ved sjømannshjemmet i Reval. I 1909 ble han lektor i engelsk ved handelsgymnaset i samme by.Pöhl var svært virksom innenfor de estlandssvenske kulturorganisasjonene. Han klarte ved hjelp av bekjentskaper i Sverige å utbre biblioteker i Estlands svenskebygder. Dette skulle gjøre estlandssvenskene mer motstandsdyktige mot kulturpåvirkning fra estiske og russiske interesser. Han ledet også luthersk misjons- og menighetsrådsarbeid, noe som var vanskelig så lenge Estland var en del av Det russiske keiserdømmet. Han gjorde også forarbeidet til en svensk folkehøyskole, som kunne virkeliggjøres etter at Republikken Estland ble selvstendig i 1918.Hans Pöhl sørget for at den estlandssvenske kulturbevegelsen også fikk en politisk forgrening. Han var estlandssvenskenes representant i Estlands provinsforsamling i keisertiden, og etter uavhengighetserklæringen i 1918 medlem av Estlands grunnlovsgivende forsamling. Fra 1918 til 1919 var han minister for den svensktalende minoriteten i Estlands provisoriske regjering. Han var medlem av Republikken Estlands riksdag (1920–1923, 1928–1929 og 1929–1930), den første og andre perioden valgt for Det kristelige folkepartiet, den tredje perioden for Svenska folkförbundet i valgforbund med de baltiske tyskerne. Da Pöhl døde i valgperioden, tok Mathias Westerblom hans plass.


== Referanser ==
Mārtiņš Brauns

Mārtiņš Brauns (født 17. september 1951 i Riga i Den latviske sovjetrepublikk i Sovjetunionen, død 24. november 2021 i Riga i Latvia) var en latvisk komponist.


== Liv og virke ==
Brauns vokte opp i Alūksne. Han ble utdannet på Emīls Dārziņš musikkskole og Jāzeps Vitols' latviske statskonservatorium. Fra 1978 til 1986 var han leder av rockegruppen Sīpoli, hvor han var keyboardspiller og komponist.
Brauns har skrevet mange som er blitt spilt til den latviske sang- og dansefestivalen, blant dem Saule, Pērkons, Daugava (= Sol, torden, Daugava). Denne sangen ble i 2014 i oversatt utgave (Ara és l'hora) utnevnt til offisiell hymne for den katalonske selvstendighetsbevegelse.I 2001 mottok han Kulturdepartementetes pris for sitt arbeide Sapnis par Rīgu (= Drømmen om Riga). Han har skrevet musikk til teaterforestillinger og filmer. Fra 1986 og til sin død var han medlem av Latviske filmmakeres union. Flere ganger mottok Lielais Kristaps hederspris.Brauns døde den 24. november 2021 i en alder av 70 år av et hjerteinfarkt mens havn var syk med covid-19.


== Referanser ==
Engesetelva kraftverk

Engesetelva kraftverk er et vannkraftverk i Engesetdalen, nær Risnefjorden i Gulen kommune i Vestland.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 320 meter i Storelva.
Installert effekt er 3,2 MW fra en ET peltonturbin. Årsproduksjon er 9,6 GWh.
Gulen Kraft AS eies av Småkraft AS.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Småkraft AS
Kildal kraftverk

Kildal kraftverk er et vannkraftverk ved Bjærangfjorden i Meløy kommune i Nordland.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 80 meter i Kildalselva.
Installert effekt er 340 kW fra en ToCircle turbin. Årsproduksjon er 1 GWh.
Kraftverket er første implementasjon av en ny type turbin og container installasjon.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Enova: Mikrokraftverk med standardiserte og prefabrikerte mini kraftstasjoner i Meløy kommune
Kyle Blignaut

Kayle «Kyle» Blignaut (født 9. november 1999) er en sørafrikansk friidrettsutøver som konkurrerer i kulestøt.I 2021 deltok for Sør-Afrika i kulestøt under Sommer-OL 2020 i Tokyo og kom på 6. plass i finalen med et bestestøt på 21,00 m.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kyle Blignaut – Olympedia 
(en) Kyle Blignaut – World Athletics 
(en) Kyle Blignaut – TheSports.org
École d’ingénieurs généralistes - La Rochelle

École d'ingénieurs généralistes - La Rochelle, også kjent som EIGSI (kan oversettes som "industrial systems engineering school"), tidligere École Violet, er en ingeniørskole (grande école) som ligger i La Rochelle, en by ved Atlanterhavet på vestkysten av Frankrike.
EIGSI er en generalist ingeniørskole, noe som betyr at alle studenter får en virkelig tverrfaglig utdanning. I ditt fjerde år av fem kan du velge spesialisering fra: maskinteknikk, mekatronikk, informasjonssystemer, energi og miljø, industriell ledelse.
Etter fullført 5 års studier og påkrevde praksisplasser i industrien, tildeles en Master of Engineering. 


== Kjente nyutdannede ==
Jorge Chávez, kjent som Géo Chávez, var en peruansk flyver


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
Mate-URL 
EIGSI
Kenta Araki

Kenta Araki (født 6. april 1995) er en japansk vannpolospiller.
Han representerte Japan under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor laget hans ble utslått i gruppespillet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kenta Araki – Olympedia
Yusuke Inaba

Yusuke Inaba (født 11. april 2000) er en japansk vannpolospiller.
Han representerte Japan under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor laget hans ble utslått i gruppespillet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Yusuke Inaba – Olympics.com 
(en) Yusuke Inaba – Olympedia 
(en) Yusuke Inaba – FINA
Mitsuru Takata

Mitsuru Takata (født 8. desember 1995) er en japansk vannpolospiller.
Han representerte Japan under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor laget hans ble utslått i gruppespillet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mitsuru Takata – Olympedia
Takuma Yoshida

Takuma Yoshida (født 11. oktober 1994) er en japansk vannpolospiller.
Han representerte Japan under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor laget hans ble utslått i gruppespillet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Takuma Yoshida – Olympedia
Toi Suzuki

Toi Suzuki (født 20. oktober 1999) er en japansk vannpolospiller.
Han representerte Japan under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor laget hans ble utslått i gruppespillet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Toi Suzuki – Olympics.com 
(en) Toi Suzuki – Olympedia 
(en) Toi Suzuki – FINA
Harukiirario Koppu

Harukiirario Koppu (født 28. desember 1998) er en japansk vannpolospiller.
Han representerte Japan under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor laget hans ble utslått i gruppespillet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Harukiirario Koppu – Olympedia
Otto Kaurin Nilsen

Otto Kaurin Nilsen (født 30. mai 1917, død 8. desember 1983) var en norsk motstandsmann under andre verdenskrig. Han var medlem av motstandsgruppen som drev den hemmelige radiostasjonen Theta i Bergensområdet. Han ble arrestert av okkupasjonsmakten den 8. desember 1944, og satt i fengsel i Espeland fangeleir og Møllergata 19. Den 5. mai 1945 ble han dømt til døden, men dommen ble ikke fullbyrdet, og han ble befridd fra fangenskapet etter at de tyske styrkene i Norge hadde kapitulert den 8. mai 1945.
Nilsen var utdannet telegrafist, og i 1942 arbeidet han som jernbanetelegrafist ved Myrdal stasjon på Bergensbanen. Påsken 1942 fikk han besøk på Myrdal av vennen Markus Wiig, som var medlem av en motstandsgruppe som drev radiostasjonen Theta. Folkene som drev Theta-stasjonen hadde blant annet varslet den norske motstandsledelsen i London om det som i ettertid ble kjent som Telavåg-tragedien. Wiig rekrutterte Nilsen som reservetelegrafist i Theta-gruppen. Ved hjelp av et annet Theta-medlem fikk Nilsen hjelp til å finne en annen jobb som ville gjære det lettere for ham å gå inn i motstandsarbeidet, og i mai 1942 var han på plass og klar for å delta i Theta-gruppens virksomhet. Den nye jobben i Sambygg A/S bød på fleksibilitet i både arbeidstid og arbeidsoppgaver.Otto Kaurin Nilsen var aktiv i motstandsarbedet helt frem til han ble pågrepet og satt i tysk fangenskap den 8. desember 1944. Etter arrestasjonen ble han utsatt for grov tortur, og mishandlingen av Nilsen var ett av tiltalepunktene mot gestapisten Joseph Groth etter krigen. Groth ble dømt til livsvarig tvangsarbeid i Gulating lagmannsrett den 9. april 1947.Etter krigen ble han ansatt i tollvesenet, som forble hans arbeidsplass frem til han ble krigspensjonist i 1977. Da han sluttet i tollvesenet hadde han stilling som tollinspektør.


== Referanser ==
Deilig er jorden (CD)

Deilig er jorden er en CD av St. Hallvard-guttene. CD-en ble lansert 14.11.1990. Dirigent på CD-en er Øistein Vogt. Tittelen er hentet fra en av sangene. Produsentene var Arve Sigvaldsen og Pål Sigvaldsen. 


== Sporliste ==
«Deilig er jorden»
«Et lite barn»
«O hellige natt»
«Adeste fideles»
«Det kimer nå til julefest»
«Joy To The World»
«Her er det nye, som på jorderig skjedte»
«Deilig er den himmel blå»
«Wiegenlied der Hirten»
«Kling no klokka!»
«O, du signede»
«Tranceamus Usque Betlehem»
«Det hev ei rose sprunge»
«Angel's Carol»
«Hodie Christus Natus Est»
«Stille natt»


== Referanser ==
Hans Dur Molvik

Hans Dur Molvik (født Hans Martin Molvik; 22. juli 1981) er en norsk dirigent, kantor og musiker. Siden 2007 dirigerer han guttekoret St. Hallvard-guttene i Oslo, og siden 2017 er han korinstruktør for Stiklestadspelet. Han tok St. Hallvard-guttene på mange utenlandsreiser, inkludert til Sverige, Italia, Ungarn, Estland og Latvia.
Han er utdannet ved Norges musikkhøgskole, hvor han studerte kirkemusikk. Han har en allsidig musikalsk bakgrunn, og spilte tidligere i metallbandet Analimal. Han har også jobbet som kantor i Drøbak menighet. 
I 2014 deltok han på TV-programmet Sinnasnekker’n på TVNorge, hvor han brente ned sitt tidligere hus.


== Referanser ==
Going in Style (album)

Going in Style er et album som inneholder musikken til filmen Going in Style fra 2017 med Morgan Freeman, Michael Caine og Alan Arkin i hovedrollene.


== Sporliste ==
«20 Fans»
Memories Are Made Of This (Dean Martin)
St. Thomas (Sonny Rollins)
Feel Right (Mark Ronson)
Hard to Handle (Otis Redding)
Can I Kick It (A Tribe Called Quest)
Hey, Look Me Over (Jamie Cullum)
Hallelujah I Love Her So (Alan Arkin og Ann-Margret)
Mean Old World (Sam Cooke)
What A Diff'rence A Day Makes (Dinah Washington)
Opening (Rob Simonsen)
Foreclosure Notice (Rob Simonsen)
Willie and Kay (Rob Simonsen)
Rat Pack Robbery (Rob Simonsen)
FBI Closes In (Rob Simonsen)
The Line Up (Rob Simonsen)
The Wedding (Rob Simonsen)
Gaudenzio Binaschi

Gaudenzio Bernardo Binaschi (født 31. mars 1883 i Tornaco i Piemonte i Italia, død 23. mai 1968 i Pinerolo) var en italiensk katolsk biskop.


== Liv og virke ==


=== Prest ===
I tidlig alder kom han inn på stiftseminaret og 1. mai 1906 ble han ordinert til prest. Fra 1912 til 1915 var han lærer ved bispedømmeseminaret på øya San Giulio. Fra 1915 til 1918 var han feltprest og deretter fra 1919 til 1923 sogneprest i Varallo Pombia.
I 1923 ble han utnevnt til provosto for kollegialkirken San Vittore i Intra, en stilling han hadde frem til han ble utnevnt til biskop.


=== Biskop ===
Den 20. januar 1930 utnevnte pave Pius XI ham til biskop av Pinerolo; han etterfulgte Angelo Bartolomasi, do,mvar blitt utnevnt til militærbiskop for Italia. Den 30. mars mottok han bispeordinasjonen i San Vittore i Intra, av biskopen av Novara, Giuseppe Castelli; medkonsekratorer var biskopene Nicola Milone av Alessandria og Quirico Travaini av Fossano. Den 11. mai tok han bispedømmet Pinerolo i besittelse.
Han var biskop av Pinerolo i over tretti år. Han deltok som konsilsfader i de tre første sesjonene av Det andre Vatikankonsil. Den 22. mai 1960 var han hovedkonsekrator for Albino Mensa, valgt til biskop av Ivrea.
Den 29. september 1966 trakk han seg tilbake av helsemessige årsaker: hjelpebiskopen Bartolomeo Santo Quadri ledet så bispedømmet som apostolisk administrator sede plena. 
Han døde 23. mai 1968 i Pinerolo, og ble gravlagt i krypten til Pinerolos katedral.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba  (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santorio  (1532-1602) *bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale  (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Erkebiskop Enrico Enríquez (1701-1756) *1743
Erkebiskop Manuel Quintano Bonifaz (1698-1774) *1749
Kardinal Buenaventura Córdoba Espinosa de la Cerda (1724-1777) *1761
Kardinal Giuseppe Maria Doria Pamphilj (1751-1816) *1785
Pave Pius VIII (1761-1830) *1816
Pave Pius IX (1797-1878) *1827
Kardinal Gustav Adolf von Hohenlohe-Schillingsfürst (1823-1896) *1857
Erkebiskop Salvatore Magnasco (1806-1892) *1868
Kardinal Gaetano Alimonda (1818-1891) *1877
Kardinal Agostino Richelmy (1850-1923) *1886
Biskop Giuseppe Castelli (1871-1943) *1911
Biskop Gaudenzio Binaschi (1883-1968) *1930


== Referanser ==
Deutscher Verband für Frauenstimmrecht

Deutscher Verband für Frauenstimmrecht (Det tyske forbundet for kvinnelig stemmerett) ble grunnlagt i Hamburg i 1902. Blant stifterne var Anita Augspurg, Lida Gustava Heymann, Minna Cauer og Helene Stöcker. Organisasjonen ble stiftet som Deutscher Verein (forening) für Frauenstimmrecht, og navnet ble endret til Verband (forbund) i 1904. Tyskland innførte kvinnelig stemmerett etter andre verdenskrig, i Weimarrepublikken i 1918.Etter utbruddet av første verdenskrig, ble engasjementet til kvinnene i stemmerettsbevegelsen overført til andre formål. Deler av den borgerlige kvinnebevegelse og de sosialdemokratiske kvinnene inngikk en form for borgfred for å støtte sitt land i krigen. Andre, som Anita Augspurg og Lida Gustava Heymann, sluttet seg til pasifistene.


== Referanser ==