Antonino Arata

Antonino Arata (født 28. oktober 1883 i Piacenza i Italia, død 25. august 1948 i Grottaferrata i Italia) var en prelat og katolsk titularbiskop som var tilknyttet det pavelige diplomati.


== Liv og virke ==


=== Prest ===
Arata ble etter sin prestevielse den 9. juni 1906 opptatt i Den hellige stols diplomatiske korps. Hans første postering som ferskt medlem av det diplomatiske korps var til nuntiaturet i Tsjekkoslovakia, nyopprettet ved opprettelsen av den nye statsdannelsen ved oppløsningen av Østerrike-Ungarn. Han ble førstesekretær våren 1921, var i Praha fra juni 1921 til mars 1927, som kritiske år med konflikter med det nye politiske etablissement. 
Han var deretter postert i kortere tid til Østerrike, og deretter til Portugal og til Argentina.


=== Litauen ===
Sommeren 1931 oppstod det en strid om kirkens innflytelse innen skolevesenet i Litauen. Da erklærte Litauens regjering Den hellige stols representant der, den apostoliake internuntius Riccardo Bartoloni som persona non grata. Ved utgangen året ble Arata sendt for å dempe konflikten, og klarte i 1932 å etablere et samarbeid med regjeringenDen 18. oktober 1933 ble han chargé d'affaires i det nye nuntiaturet i Estland, og han ledet nuntiaturet i noen måneder etter nuntien erkebiskop Antonino Zecchinis død i mars 1935.


=== Erkebiskop, apostolisk nuntius ===
Den 11. juli 1935 utnevnte pave Pius XI ham til titularbiskop av Sardes. Dagen etter ble han utnevnt til apostolisk nuntius i Latvia og Estland. Han ble bispeviet den 21. desember 1935 av kardinalstatssekretær Eugenio Pacelli. Medkonsekrerende var erkebiskopene Francesco Borgongini Duca, nuntius til Italia, og Giuseppe Pizzardo, sekretær for Kongregasjonen for ekstraordinære kirkelige anliggender.
Etter at de baltiske statene ble annektert av Sovjetunionen måtte Arata den 13. august 1940 informere kardinalstatssekretær Luigi Maglione at de nye makthaverne hadde stengt nuntiaturene i Riga og Tallinn, og at han var blitt oppfordret til straks å forlate Latvia og Estland. Selv om Luigi Maglione oppfordret ham i sitt svarbrev om å forbli «så lenge som mulig», ble påtrykket fra myndighetene at han den 27. august 1940 vendte tilbake til Roma. Han gjorde dette med et estisk og et latvisk flagg i bagasjen, med det løfte at de skulle oppbevares i  Vatikanstaten inntil de to stater igjen skulle få tilbake sin suverenitet.


=== Kuriebiskop ===
Erkebiskop Arata virket så i Roma i kongregasjonen for Østkirkene. 
Den 28. april 1941 ble han også konsultor til Kongregasjonen for ekstraordinære kirkelige anliggender og medlem av Den pavelige kommisjon for Russland. De 28. juni 1948 ble han medlem av kommusjonen som forberedet det neste hellige år.Den 27. september 1943 var det han som fikk beskjeden fra storrabbineren i Roma, Israel Zolli, var blitt utsatt for utpressing fra det tyske politiet i byen at han dagen etter hadde å overlevere 50 kg gull. Muligens var mengden misforstått (skulle være 15 kg?). Uansett var pave Pius XII beredt til å hjelpe, skjønt etter kort tid kunne rabbi Zolli melde at man med bidrag fra katolske venner hadde klart å samle sammen nok gull, og dermed var ikke noen hjelp fra Vatikanet nødvendig.Pater Yves Congar, en viktig teolog den gang, har fortalt at biskop Arata i 1949 var støttende til hans teologiske verk om risten økumenikk; dette på en tid da det var få andre i vatikanske sirkler som var entusiastiske. Arata støttet strategien om å ta lokale initiativer; det var bedre enn å avvente initiativer fra Den hellige stol.Han døde den 25. august 1948 i Grottaferrata nær Roma.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
Kardinal Lucido Maria Parocchi (1833-1903) *1871
Pave Pius X (1835-1914) *1884
Pave Benedikt XV (1854-1922) *1907
Pave Pius XII (1835-1958) *1917
Erkebiskop Antonino Arata (1883-1948) *1935


== Referanser ==