jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Decataphanini

Decataphanini er en gruppe av biller som lever av sopp som vokser på død ved. 


== Utseende ==
Middelsstore, avlange, brunlige soppsnutebiller med lange antenner. Antennene er lengre enn den sylindriske kroppen. Snuten er kort og bred.


== Levevis ==
Både larvene og de voksne billene ernærer seg for det meste av sopp, særlig sopp som vokser på død ved. De kan finnes både i svært hard og ganske morken ved, også under barken på døde trær, gjerne på kvister og smågreiner. Noen få arter lever på levende planter. Noen få arter er rovdyr, og noen lever på lav og frø. 


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
Familien soppsnutebiller, Anthribidae Billberg, 1820
Underfamilien soppsnutebiller, Anthribinae Billberg, 1820 – ca. 2650 arter
Stammen Decataphanini Lacordaire, 1866>
Slekten Decataphanes Labram & Imhoff, 1840 - 9 arter
Slekten Gnoticarina Jordan, 1894 - én art


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kategori:Decataphanini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Decataphanini – detaljert informasjon på Wikispecies
Discotenini

Discotenini er en gruppe av biller som lever av sopp som vokser på død ved. De fleste av artene lever i tropene, bare ni arter er med sikkerhet funnet i Norge. De kan variere mye i utseende, men ett karakteristisk trekk er at mange arter har ganske lange antenner, noe som er uvanlig i snutebille-gruppen (Curculionoidea).


== Utseende ==
Middelsstore, sylindriske, brunlige soppsnutebiller. Snuten er ganske kort til noe lengre enn resten av hodet, antennene nokså lange.


== Levevis ==
Både larvene og de voksne billene ernærer seg for det meste av sopp, særlig sopp som vokser på død ved. De kan finnes både i svært hard og ganske morken ved, også under barken på døde trær, gjerne på kvister og smågreiner. Noen få arter lever på levende planter. Noen få arter er rovdyr, og noen lever på lav og frø. 


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
Familien soppsnutebiller, Anthribidae Billberg, 1820
Underfamilien soppsnutebiller, Anthribinae Billberg, 1820 – ca. 2650 arter
Stammen Discotenini Lacordaire, 1866
Slekten Acanthopygus Montrouzier, 1860 - 6 arter
Slekten Ancylotropis Jekel, 1855- 3 arter
Slekten Apinotropis Jordan, 1945 - 2 arter
Slekten Autotropis Jordan, 1924 - 7 arter
Slekten Dasyrhopala Jordan, 1904 - én art
Slekten Discotenes Labram & Imhoff, 1839 - 10 arter
Slekten Enedreytes Schönherr, 1839 - 16 arter
Slekten Eucyclotropis Jordan, 1904 - 5 arter
Slekten Genethila Pascoe, 1860 - én art
Slekten Haplopygus Kuschel, 1998 - én art
Slekten Holophloeus Jordan, 1928 - 8 arter
Slekten Hylotribus Jekel, 1860 - 11 arter
Slekten Meconemus Labram & Imhoff, 1838 - 13 arter
Slekten Opisolia Jordan, 1926 - én art
Slekten Xylopoemon Lacordaire, 1866 - én art


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Discotenini hos Fossilworks 
(en) Discotenini hos ITIS 
(en) Discotenini hos NCBI 
(en) Kategori:Discotenini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Discotenini – detaljert informasjon på Wikispecies
Ecelonerini

Ecelonerini er en gruppe av biller som lever av sopp som vokser på død ved. 


== Utseende ==
Små til middlesstore, sylindriske, brunspraglete soppsnutebiller.


== Levevis ==
Både larvene og de voksne billene ernærer seg for det meste av sopp, særlig sopp som vokser på død ved. De kan finnes både i svært hard og ganske morken ved, også under barken på døde trær, gjerne på kvister og smågreiner. Noen få arter lever på levende planter. Noen få arter er rovdyr, og noen lever på lav og frø. 


== UTbredelse ==
Gruppen er utbredt i varme områder av den Gamle verden


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
Familien soppsnutebiller, Anthribidae Billberg, 1820
Underfamilien soppsnutebiller, Anthribinae Billberg, 1820 – ca. 2650 arter
Stammen Ecelonerini Lacordaire, 1866
Slekten Cencromorphus Fairmaire, 1892 - 6 arter, Madagaskar
Slekten Chirotenon Labram & Imhoff, 1840 - 5 arter, Afrika
Slekten Dendropemon Schönherr, 1839 - 12 arter, Sørøst-Asia og Australia
Slekten Ecelonerus Schönherr, 1839 - 7 arter, Australia
Slekten Ectatotarsus Schönherr, 1847- én art
Slekten Eucorynus Schönherr, 1823 - 9 arter, Sørøst-Asia
Slekten Hylopemon Jekel, 1860 - 2 arter
Slekten Rawasia Roelofs, 1880 - 3 arter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ecelonerini hos Fossilworks 
(en) Ecelonerini hos NCBI 
(en) Kategori:Ecelonerini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ecelonerini – detaljert informasjon på Wikispecies
Innere Führung

Innere Führung (norsk: indre styring eller indre ledelse) er et militærpolitisk konsept i den tyske forsvarsmakten Bundeswehr. Det skal definere og ivareta soldatenes rett og plikt til å forholde seg til blant annet grunnleggende menneskerettigheter. Konseptet er videre koblet til begrepet «statsborger i uniform». Dette sinnbildet skal indikere at soldaten i utgangspunktet er et ordinært samfunnsmedlem, og ikke hevet over andre. Militærmakten skal ikke virke som en stat i staten, men være en del av samfunnet.Begrepet indre styring har ingen lovbestemt definisjon, men har fått en rekke definisjoner i politisk og militær litteratur, nærmest som en standard. Det ble aktuelt ved etableringen av den nye tyske forsvarsmakten etter andre verdenskrig. Soldaten forutsettes etter konseptet å ha en indre styring forankret i etiske normer, og som gjør at hen blant annet har rett og plikt til å avslå ordrer som strider mot menneskerettighetene. Historisk står den indre styring i motsetning til tidligere krav til soldaten om blind lydighet, slik det var blant annet i Wehrmacht.Det var ved utformingen av det såkalte Himmeroder Denkschrift at konseptet om indre styring ble tatt frem som et praktisk forslag til endring. Sentralt ved utformingen av begrepets innhold, sto særlig den tidligere Wehrmachtsoffiseren Wolf von Baudissin.Prinsippene i Himmerod-memorandumet om den indre styring ble gjenstand for en bred diskusjon i Tyskland. Tradisjonell militær tankegang gjorde at det tok tid å gjennomføre dem. En vesentlig utvikling skjedde imidlertid ved forsvarsminister Helmut Schmidts reform i 1969.


== Referanser ==
Ischnocerini

Ischnocerini er en gruppe av biller som lever av sopp som vokser på død ved. 


== Utseende ==
Stort sett små biller, kroppsformen vanligvis forholdsvis kort og bred. Det er ofte stor forskjell på kjønnene (kjønnsdimorfisme), hannene er slankere enn hunnene med lengre bein og antenner. Kroppen er gjerne brunlig, spraglete i mørke og lyse nyanser, noe som gir god kamuflasje. Hodet er som oftest trukket ut til en snute, som vanligvis er kort og bred (rektangulær sett ovenfra) men kan være så lang som resten av hodet og brystskjoldet til sammen. Hos noen arter mangler den forlengede snuten helt. Fasettøynene er små til middelsstore, ovale, utstående eller flate. Antennene er 9-11- leddete, ofte ganske lange, ikke knebøyde. De ytterste 2-3 leddene danner ofte en løs klubbe. Tinningene (hodet bak fasettøynene) er ganske lange og parallellsidige. Brystskjoldet (pronotum) er bredere enn langt, vanligvis bredest ved roten der det gjerne er så bredt som dekkvingene. Oversiden er matt og det finnes ofte knøler. Noen arter har en kraftig pigg på pronotums sidekant, eller fremskutte fremhjørner. Dekkvingene er brede, ofte med korte hår, parallellsidige eller ovale. Spissen er ofte lysfarget. Beina er middels lange til lange, særlig hannenes frambein er ofte forlenget. Føttene er fem-leddete, men det fjerde leddet er svært lite og knapt synlig (pseudotetramere føtter). Det tredje leddet er tolappet. Larvene er lyse, tykke og krumme, hodekapselen og beina er sterkt redusert.


== Levevis ==
Både larvene og de voksne billene ernærer seg for det meste av sopp, særlig sopp som vokser på død ved. De kan finnes både i svært hard og ganske morken ved, også under barken på døde trær, gjerne på kvister og smågreiner. Noen få arter lever på levende planter. Noen få arter er rovdyr, og noen lever på lav og frø.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i de nye verden, mest i  den neotropiske økosonen.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
Familien soppsnutebiller, Anthribidae Billberg, 1820
Underfamilien soppsnutebiller, Anthribinae Billberg, 1820 – ca. 2650 arter
Stammen Ischnocerini Lacordaire, 1866
Slekten Ischnocerus Schönherr, 1839
Ischnocerus aeneus Jordan, 1895
Ischnocerus angulata Martin, 1930
Ischnocerus arizonicus Sleeper, 1954
Ischnocerus bicinctus Walker, 1874
Ischnocerus championi Jordan, 1906
Ischnocerus consors Jordan, 1906
Ischnocerus fasciculatus Boheman, 1845
Ischnocerus griseatus Jordan, 1906
Ischnocerus impressicollis Jordan, 1895
Ischnocerus infuscatus Dejean, 1836
Ischnocerus malleri Jordan, 1937
Ischnocerus metallicus Jordan, 1906
Ischnocerus mustelinus Boheman, 1845
Ischnocerus nigellus Schönherr, 1839
Ischnocerus spiculosus Chevrolat - sørlige Afrika, usikkert om denne hører til her
Ischnocerus tuberculatus Imhoff, 1842
Ischnocerus vittiger Jordan, 1906


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kategori:Ischnocerus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ischnocerini – detaljert informasjon på Wikispecies
Ekvatorial-Guinea under VM i svømmesport 2022

Ekvatorial-Guinea deltar under VM i svømmesport 2022 i Budapest i Ungarn fra 18. juni til 3. juli 2022.


== Svømming ==


=== Resultater (ufullstendig) ===


== Referanser ==
Jordanthribini

Jordanthribini er en gruppe av biller som lever av sopp som vokser på død ved. 


== Levevis ==
Både larvene og de voksne billene ernærer seg for det meste av sopp, særlig sopp som vokser på død ved. De kan finnes både i svært hard og ganske morken ved, også under barken på døde trær, gjerne på kvister og smågreiner. Noen få arter lever på levende planter. Noen få arter er rovdyr, og noen lever på lav og frø. 


== Utbredelse ==
gruppen er utbredt på øyer i Stillehavet (Japan, Polynesia).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
Familien soppsnutebiller, Anthribidae Billberg, 1820
Underfamilien soppsnutebiller, Anthribinae Billberg, 1820 – ca. 2650 arter
Stammen Jordanthribini Morimoto, 1980
Slekten Dinema Fairmaire, 1849 - 3 arter, Polynesia
Slekten Japanthribus Shibata, 1978 - én art, Japan, ofte slått sammen med Jordanthribus
Slekten Jordanthribus Zimmerman, 1938 - 3 arter
Slekten Neseonos Zimmerman, 1938 - én art
Slekten Rhinobrachys Fairmaire, 1849 - én art


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jordanthribini hos ITIS 
(en) Jordanthribini hos NCBI 
(en) Kategori:Jordanthribini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Jordanthribini – detaljert informasjon på Wikispecies
USA-mesterskapet i 6 km gateløp for kvinner 2022

USA-mesterskapet i 6 km gateløp for kvinner 2022 ble arrangert 4. juni 2022, som en del av Women's 6K Festival i Canton i Ohio.


== Resultater ==


== Referanser ==


== Kilder ==
Resultater


== Eksterne lenker ==
USA Track & Field
Taika Waititi

Taika David Cohen (16. august 1975) best kjent som Taika Waititi, er en regissør, skuespiller og komiker fra New Zealand. Han har vunnet oscar-pris, BAFTA-pris og Grammy og har regissert filmer som Thor: Ragnarok og Jojo Rabbit.


== Oppvekst ==
Taika David Cohen ble født 16. august 1975 i Raukokore på nordøya i New Zealand, og vokste opp på østkysten og i Aro-dalen i Wellington. Hans far var maori mens moren var russisk jøde, og Waititi beskriver seg selv som polynesisk jøde.  Waititi gikk på Onslow College  og studerte teater ved  "Victoria University of Wellington". I 1999 vant han Billy T-prisen i New Zealand, en årlig prestisjetung humorpris. 


== Karriere ==
I 2003 laget han kortfilmen "Two Cars, One Night" som han ble Oscar-nominert for i 2005. Hans første langfilm, den romantiske komedien "Eagle vs Shark" kom i 2007. I 2010 ble hans neste film "Boy" spilte han selv en av hovedrollene. Videre arbeidet han mer en satirisk vampyr-dokumentaren "What we do in the shadows" kom i 2014 og ble TV-serie i 2018, og han bidro til scriptet på Disneys film Moana i 2016. I 2017 regisserte Waititi sin første store film: Thor: Ragnarok som ble en suksess. I 2019 skrev og regiserte han Jojo Rabbit basert på Christine Leunens bok "Caging Skies", som handler om en Hitlerjugend med en mor som gjemmer en jødisk jente i huset. Waititi spilte selv rollen som hovedpersonens fantasivenn, Adolf Hitler. Filmen fikk to Oscar-noinasjoner, og vant prisen for beste filmatisering . I 2021 vant han en Grammy-pris for musikken til filmen.
Etter 2020 laget Waititi lydbok av "James and the Giant Peach" av Roald Dahl, spilt Ratcatcher i "The Suicide Squad", spilt skurk i "Free Guy", laget Reservation Dogs sammen med Sterlin Harjo og spilt Blackbeard i HBO-serien "Our flag means death". Han regiserte i 2021 "Thor: Love and thunder", en oppfølger til "Thor: Ragnarok".
Waititi har to barn med filmprodusent Chelsea Winstanley.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Taika Waititi på Internet Movie Database 
(sv) Taika Waititi i Svensk Filmdatabas 
(da) Taika Waititi på Filmdatabasen 
(da) Taika Waititi på Scope 
(fr) Taika Waititi på Allociné 
(en) Taika Waititi på AllMovie 
(en) Taika Waititi hos Rotten Tomatoes 
(en) Taika Waititi hos The Movie Database 
(en) Taika Waititi hos Behind The Voice Actors
USA-mesterskapet på 10.000 meter 2022

USA-mesterskapet på 10.000 meter 2022 ble arrangert 27. mai 2022, som en del av Prefontaine Classic i Eugene i Oregon.


== Resultater menn ==


== Resultater kvinner ==


== Referanser ==


== Kilder ==
Resultater Prefontaine Classic
Resultater menn
Resultater kvinner


== Eksterne lenker ==
USA Track & Field
Mauiini

Mauiini er en gruppe av biller som lever av sopp som vokser på død ved. 


== Utseende ==
Små, ovale, matt brunlige soppsnutebiller.


== Levevis ==
Både larvene og de voksne billene ernærer seg for det meste av sopp, særlig sopp som vokser på død ved. De kan finnes både i svært hard og ganske morken ved, også under barken på døde trær, gjerne på kvister og smågreiner. Noen få arter lever på levende planter. Noen få arter er rovdyr, og noen lever på lav og frø. 


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Sørøst-Asia og Oseania.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
Familien soppsnutebiller, Anthribidae Billberg, 1820
Underfamilien soppsnutebiller, Anthribinae Billberg, 1820 – ca. 2650 arter
Stammen Mauiini Valentine, 1989
Slekten Cleorisintor Jordan, 1923 - 10 arter, Sørøst-Asia, kan også plasseres i Corrhecerini
Slekten Cleranthribus Jordan, 1914 - 4 arter
Slekten Derisemias Jordan, 1928 - 14 arter
Slekten Erichsonocis Zimmerman, 1994 - én art
Slekten Illis Jordan, 1936 - 8 arter
Slekten Mauia Blackburn, 1885 - 16 arter, mest på Hawaii
Slekten Protaedus Pascoe, 1860 - 50 arter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mauiini hos ITIS 
(en) Kategori:Mauiini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Mauiini – detaljert informasjon på Wikispecies
Mecocerini

Mecocerini er en gruppe av biller som lever av sopp som vokser på død ved. 


== Utseende ==
Stort sett små biller, kroppsformen vanligvis forholdsvis kort og bred. Det er ofte stor forskjell på kjønnene (kjønnsdimorfisme), hannene er slankere enn hunnene med lengre bein og antenner. Kroppen er gjerne brunlig, spraglete i mørke og lyse nyanser, noe som gir god kamuflasje. Hodet er som oftest trukket ut til en snute, som vanligvis er kort og bred (rektangulær sett ovenfra) men kan være så lang som resten av hodet og brystskjoldet til sammen. Hos noen arter mangler den forlengede snuten helt. Fasettøynene er små til middelsstore, ovale, utstående eller flate. Antennene er 9-11- leddete, ofte ganske lange, ikke knebøyde. De ytterste 2-3 leddene danner ofte en løs klubbe. Tinningene (hodet bak fasettøynene) er ganske lange og parallellsidige. Brystskjoldet (pronotum) er bredere enn langt, vanligvis bredest ved roten der det gjerne er så bredt som dekkvingene. Oversiden er matt og det finnes ofte knøler. Noen arter har en kraftig pigg på pronotums sidekant, eller fremskutte fremhjørner. Dekkvingene er brede, ofte med korte hår, parallellsidige eller ovale. Spissen er ofte lysfarget. Beina er middels lange til lange, særlig hannenes frambein er ofte forlenget. Føttene er fem-leddete, men det fjerde leddet er svært lite og knapt synlig (pseudotetramere føtter). Det tredje leddet er tolappet. Larvene er lyse, tykke og krumme, hodekapselen og beina er sterkt redusert.


== Levevis ==
Både larvene og de voksne billene ernærer seg for det meste av sopp, særlig sopp som vokser på død ved. De kan finnes både i svært hard og ganske morken ved, også under barken på døde trær, gjerne på kvister og smågreiner. Noen få arter lever på levende planter. Noen få arter er rovdyr, og noen lever på lav og frø. 


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
Familien soppsnutebiller, Anthribidae Billberg, 1820
Underfamilien soppsnutebiller, Anthribinae Billberg, 1820 – ca. 2650 arter
Stammen Mecocerini Lacordaire, 1866
Slekten Acanthothorax Gaede, 1832 - 28 arter, Afrika og Asia
Slekten Alloschema Jordan, 1928 - én art
Slekten Diastatoropis Lacordaire, 1866 - 4 arter, Madagaskar
Slekten Dolichocera Gray, 1832 - 6 arter
Slekten Eczesaris Pascoe, 1859 - én art
Slekten Ethneca Pascoe, 1860 - én art
Slekten Mecocerus Schönherr, 1833 - 57 arter, vidt utbredt
Slekten Mecotropis Lacordaire, 1866 - 63 arter, Sørøst-Asia
Slekten Megax Alonso-Zarasaga & Lyal, 1999 - 3 arter
Slekten †Pseudomecocerus Legalov, 2019


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kategori:Mecocerini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Mecocerini – detaljert informasjon på Wikispecies
USA-mesterskapet i 25 km gateløp 2022

USA-mesterskapet i 25 km gateløp 2022 ble arrangert 14. mai 2022, som en del av Amway River Bank Run i Grand Rapids i Michigan.


== Resultater menn ==


== Resultater kvinner ==


== Referanser ==


== Kilder ==
Resultater


== Eksterne lenker ==
USA Track & Field
Othippiini

Othippiini er en gruppe av biller i familien snutebiller (Curculionidae)..


== Utseende ==
Små (2 – 7 mm) snutebiller, kroppsformen varierer fra kort og bred til langstrakt. Undersiden er vanligvis mer hvelvet enn oversiden. Kroppen er mørk på grunnfarge, men har ofte et mønster av lyse skjell. Hodet er forholdsvis lite, med meget store fasettøyne som dekker det meste av oversiden. Snuten er temmelig lang og slank, i noen tilfeller lengre enn resten av kroppen. Den kan foldes inntil kroppen i en fure mellom framhoftene og holdes vanligvis nedover- eller bakoverbøyd. Antennene er knebøyde og sitter festet på snutens ytre halvdel. Brystskjoldet (pronotum) er smalere enn dekkvingene, med rundede sider, omtrent så bredt som langt. Hannene hos noen arter har et par fremoverrettede pigger på brystet som de bruker i kamp om hunnene. Dekkvingene har fine punktstriper, mangler vanligvis markerte "skuldre". Beina er vanligvis korte og kraftige, men hos noen hanner er de sterkt forlenget. Frambeina er ofte modifisert, enten kraftigere eller lengre enn de andre. Lårene er tykke, spindelformede, og har ofte en kraftig tann på undersiden.


== Levevis ==
For de fleste av de tropiske artene er lite kjent om biologien, men disse billene ser ut til å være tallrike i trekronesjiktet i tropisk regnskog. Man finner ofte billene på død ved og løvverk. Det er kjent at larvene kan utvikle seg i død ved, i bladstilker (på tropiske planter med store blader, blant annet slekten Cecropia), som bladminerere og i frø. Noen få arter er kjent som skadedgjørere, blant annet på bomull. Hos noen arter kjemper hannene om hunnene, de har da gjerne spesielle strukturer (spydlignende pigger, lange bein) som de bruker i denne kampen. Et uvanlig trekk er at de voksne billene av noen arter er svært kjappe og løper rundt på en måte som minner om enkelte fluer. Det vanlige hos snutebiller er at de voksne billene er ganske trege.


== Systematisk inndeling ==
De fleste av slektene er monotypiske, det vil si at de omfatter bare én kjent art.

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
Familien snutebiller, Curculionidae Latreille, 1802
Underfamilien sandsnutebiller, Conoderinae    (= Zygopinae)
Stammen Othippiini Morimoto, 1962
Slekten Abrimoides Kojima & Lyal, 2002
Slekten Annahowdenia Alonso-Zarazaga & Lyal, 1999
Slekten Apiophorus Roelofs, 1875
Slekten Brephiope	Pascoe, 1874
Slekten Brimoda Pascoe, 1871
Slekten Brimoides Kojima & Lyal, 2002 - 2 arter
Slekten Chelothippia G.A.K. Marshall, 1938
Slekten Egiona Pascoe, 1874 - 4 arter
Slekten Lissoglena Pascoe, 1874
Slekten Oebrius Pascoe, 1874
Slekten Othippia Pascoe, 1874 - 26 arter, Madagaskar
Slekten Panigena Pascoe, 1874 - 4 arter
Slekten Pseniclea Pascoe, 1874
Slekten Pycnorhinus Marshall, 1958
Slekten Rimboda Heller, 1925


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Othippiini – detaljert informasjon på Wikispecies