jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Moskva, ljubov moja

Moskva, ljubov moja (originaltittel: Москва, любовь моя) er en sovjetisk-japansk film fra 1974, regissert av Aleksandr Mitta og Kenji Yoshida.


== Handling ==
Yuriko Ono er en ung lovende danserinne fra Japan. Yurikos mulighet til å begynne som profesjonell danser kommer når hun blir invitert til Moskva for å studere ballett ved Bolsjojteateret. Yuriko finner også personlig lykke, når hun forelsker seg i en muskovittisk skulptør Volodya, og vinner konkurransen om å bli akseptert ved teateret.
Men lykken hennes blir kortvarig, når hun får diagnosen blodkreft. Det viser seg at jenta ble født i den japanske byen Hiroshima, som ble rammet av en av de to atombombene fra amerikanerne i 1945.


== Skuespillere ==
Komaki Kurihara som Yuriko
Oleg Vidov som Volodya.
Valentin Gaft som en koreograf
Tatyana Golikova som Tanya
Elena Dobronravova som Elena Nikolaevna
Ivan Dykhovichny som en trener.
Oleg Yefremov som en doktor
Alex Varlamov som en ballet-danser
Makoto Satō som Yurikos onkel.
Lyudmila Zaytseva som en sykepleier
Lyubov Sokolova -som en kostyme-designer.
Aleksandr Abdulov som en brudgom


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Moskva, ljubov moja på Internet Movie Database 
(nl) Moskva, ljubov moja på MovieMeter
Sto dnej posle detstva

Sto dnej posle detstva (originaltittel: Сто дней после детства) er en sovjetisk film fra 1974, regissert av Sergej Solovjov.


== Handling ==
Serge, en skulptør, bestemmer seg for å produsere en ny skulptur et nytt plast-materiale, blant kreativt begavede barn i en sommer-leir som ligger i nærheten av et gammelt herskapshus. Samtidig er Lopukhin er så forelsket i klassekameraten Ergolina, at han ikke legger merke til hvor fascinert Sonya Zagremukhina er av ham. Å vise deres egentlige følelser og stemninger hjelper deres deltakelse i produksjon av et stykk kalt «Masquerade» satt opp av Lermontov.
Men selve stykket de setter opp blir umerkelig til et drama med en rekke uventede tilståelser, fornærmelser, misunnelse og raseri-utbrudd. Tenåringene er også så opptatt av deres egne følelser, at de ikke tar særlig hensyn til de pedagogiske ideene fra Serge.


== Skuespillere ==
Boris Tokarev som Mitya Lopukhin
Tatyana Drubich som Lena Ergolina.
Irina Malysheva som Sonya Zagremuhina.
Yuri Agilin som Gleb Lunyov.
Sergey Shakurov som Sergey Borisovitch.
Andrei Zvyagin som Sasha Lebedev.
Sergey Khlebnikov som Radist.
Nina Menshikova som Ksenia Lvovna
Yuri Sorkin som Furikov.
Tatyana Yurinova som Zalikova
Arina Alejnikova som en doktor.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sto dnej posle detstva på Internet Movie Database 
(fr) Sto dnej posle detstva på Allociné 
(nl) Sto dnej posle detstva på MovieMeter 
(en) Sto dnej posle detstva på AllMovie
Kalina krasnaja

Kalina krasnaja (originaltittel: Калина красная) er en sovjetisk film fra 1974, regissert av Vasilij Sjuksjin.


== Handling ==
Yegor Prokudin er en tyv med kallenavnet Gorye fullfører fengselsstraffen sin, og flytter til en landsby for å møte Lyuba (spilt av Lidiya Fedoseyeva-Shukshina) som bor der. Hun er en fremmed kvinne som hadde skrevet brev til ham, mens han satt i fengsel. Til å begynne med planlegger Yegor å ligge lavt en stund, før han igjen planlegger å begynne med kriminalitet. Lyuba ser ut til å oppriktig elske ham, til tross for hans kriminelle fortid og skepsis fra hennes egne venner - og fiendtlighet fra foreldrene hennes. Yegor bruker i begynnelsen mye penger på å drikke og danse sammen med fremmede, og overfører penger til sin tidligere kollega.
Når han er bortreist, forsøker Lyubas venner å overbevise henne om å komme tilbake sammen med den tidligere ektemannen hennes. De er bekymret for at Yegor kan begynne å stjele igjen. Men Yegor kommer tilbake, og bestemmer seg for å bryte med den kriminelle fortiden. Han reiser sammen med Lyuba til en annen landsby, og ber henne utgi seg for å være en sosialarbeider for å snakke med en eldre kvinne som bor der. Den eldre kvinnen forteller om sitt tøffe liv, og hun sier hun ikke har sett sønnen sin på 18 år. Samtidig sitter Yegor i et annet værelse med solbriller. Etter besøket innrømmer Yegor gråtende at den eldre kvinnen faktisk var moren hans.
Lyubas tidligere ektemann og vennen hans besøker Yegor, og forsøker å starte en konflikt. ​​Men de trekker seg tilbake, etter å ha lagt merke til at Yegor ikke er redd for dem. Yegor begynner i en ny jobb, som traktor-fører. Men Yegors tidligere medarbeider kommer til landsbyen, og ber ham om å komme til storbyen. Kort tid senere kommer det fem kriminelle til landsbyen, de skyter Yegor før de stykker av.


== Skuespillere ==
Vasili Shukshin som Yegor Prokudin, en tidligere kriminell
Lidiya Fedoseyeva-Shukshina som Lyuba Baykalova, Yegors brud.
Ivan Ryzhov som Fedor Baykalov, Lyubas far.
Maria Skvortsova som Lyubas mor.
Aleksei Vanin som Pyotr Baykalov, Lyubas bror.
Maria Vinogradova som Zoya, Pyotr's wife
Euphemia Bystrova som Yegors mor.
Alexander Gorbenko som Kolya, Lyubas tidligere ektemann


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kalina krasnaja på Internet Movie Database 
(sv) Kalina krasnaja i Svensk Filmdatabas 
(fr) Kalina krasnaja på Allociné 
(nl) Kalina krasnaja på MovieMeter 
(en) Kalina krasnaja på AllMovie 
(en) Kalina krasnaja på Turner Classic Movies 
(en) Kalina krasnaja på Rotten Tomatoes
Zemlja Sannikova

Zemlja Sannikova (originaltittel: Земля Санникова) er en sovjetisk film fra 1974 regissert av Albert Mkrttsjan og Leonid Popov.


== Skuespillere ==
Vladislav Dvorzjetskij som Ilin
Oleg Dahl som Jevgenij Krestovskij
Jurij Nazarov som Gubin
Georgij Vitsin som Ignatij
Makhmud Esambajev som Sjaman


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Zemlja Sannikova på Internet Movie Database 
(en) Zemlja Sannikova på AllMovie 
(en) Zemlja Sannikova på Turner Classic Movies
Albert Mkrttsjan

Albert Sarkisovitsj Mkrttsjan (født 8. august 1926 i Kumajri i Jerevan, død 20. februar 2007 i Moskva i Russland) var en armensk regissør og manusforfatter.


== Filmografi (utvalg) ==
1974 – Zemlja Sannikova (Земля Санникова)
1985 – Zakonnyj brak (Законный брак)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Albert Mkrttsjan på Internet Movie Database 
(en) Albert Mkrttsjan på AllMovie 
(en) Albert Mkrttsjan hos The Movie Database
Leonid Popov

Leonid Sergejevitsj Popov (russisk: Леони́д Серге́евич Попо́в; født 1938 i Sovjetunionen, død 2020 i Moskva i Russland) var en sovjetisk regissør og manusforfatter.


== Filmografi (utvalg) ==
1974 – Zemlja Sannikova (Земля Санникова)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Leonid Popov på Internet Movie Database 
(en) Leonid Popov hos The Movie Database
Sjapokljak

Sjapokljak (originaltittel: Шапокляк) er en sovjetisk film fra 1974 regissert av Roman Katsjanov.


== Skuespillere ==
Vasilij Livanov som Gena
Irina Mazing som Sjapokljak
Klara Rumjanova som Tsjeburasjka
Vladimir Ferapontov


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sjapokljak på Internet Movie Database 
(sv) Sjapokljak i Svensk Filmdatabas 
(fr) Sjapokljak på Allociné
Solomennaja sjljapka

Solomennaja sjljapka (originaltittel: Соломенная шляпка) er en sovjetisk film fra 1974, regissert av Leonid Kvinikhidze.


== Handling ==
Historien følger den ekstravagante tilværelsen til en sjarmerende, velstående mann, som aldri tenker på konsekvenser. Men å leve på kreditt svekker ham til slutt, og tvinger ham til å avslutte ungkarens liv.
Den unge mannen ønsker derfor å gifte seg med datteren til en velstående jarl, for å få tilgang til alle pengene hennes. Men det oppstår selvfølgelig en rekke komplikasjoner underveis.


== Skuespillere ==
Andrei Mironov.
Vladislav Strzhelchik.
Zinovi Gerdt.
Yefim Kopelyan.
Lyudmila Gurchenko
Yekaterina Vasilyeva.
Alisa Freindlich.
Mikhail Kozakov.
Igor Kvasha.
Aleksandr Benyaminov.
Vladimir Tatosov.
Irina Maguto.
Marina Starykh.
Sergey Migitsko.
Mikhail Boyarsky.
Yelena Yefimova.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Solomennaja sjljapka på Internet Movie Database 
(nl) Solomennaja sjljapka på MovieMeter 
(en) Solomennaja sjljapka på AllMovie
Wilhelm Lossen

Wilhelm Clemens Lossen (1838–1906) var en tysk kjemiker. Han var bror til geologen Karl August Lossen.Fra 1857 studerte han kjemi ved universitetet i Giessen, og fortsatte deretter utdannelsen ved Göttingen som elev av Friedrich Wöhler. Etter endt utdanning jobbet han som assistent for Karl Weltzien ved polyteknisk høyskole i Karlsruhe og som assistent under Wilhelm Heinrich Heintz ved Universitetet i Halle. I 1870 ble han førsteamanuensis ved Heidelberg, og i 1877 fikk han en stilling som professor i kjemi ved universitetet i Königsberg.Han er kjent for sitt arbeid med hydroksylaminer. Mens han var student ved Göttingen, forsket han på kokain sammen med Albert Niemann. Etter Niemanns død i 1861 fortsatte han forskningen på stoffet og fant dets kjemiske formel. 


== Verk i utvalg ==
Über das Cocain, 1862 (with Friedrich Wöhler), dissertation.
Ausbildung und Examina der Chemiker, 1897.
Der Anteil der Katholiken am akademischen Lehramte in Preussen. Nach statistischen Untersuchungen, 1901.
Offener Brief an Albert Ladenburg und offene Anfrage an den Vorstand der Gesellschaft deutscher Naturforscher und Aerzte, 1903.


== Referanser ==
Museo d’arte moderna e contemporanea di Trento e Rovereto

Museo d'arte moderna e contemporanea di Trento e Rovereto (norsk oversettelse: Trento og Rovereto museum for moderne kunst og samtidskunst), forkortet MART, er et museumssenter i Trentino i Nord-Italia. Hovedmuseet ligger i Rovereto og inneholder for det meste verker innen moderne kunst og samtidskunst. Det stiller ut verker av kjente kunstnere som Giorgio Morandi, Giorgio de Chirico, Antonio Rotta, Felice Casorati, Carlo Carrà og Fortunato Depero. Fortunato Deperos hjem i Rovereto (kjent som Casa d'Arte Futurista Depero) er også en del av museet.
Den permanente samlingen inneholder over 15 000 verker, og omfatter malerier, tegninger, graveringer og skulpturer.  


== Historie ==
MART ble opprettet i 1987 som en selvstyrt enhet underlagt Den autonome provinsen Trentino. Den første utstillingen sto utstilt i Palazzo delle Albere i Trento. I 1991 startet planene med å utvide museet, ledet av Gabriella Belli. Målet med utvidelsen var å kombinere arven fra den store futuristen Fortunato Depero med samlingene til Trento regionale kunstmuseum. Den 15. desember 2002 åpnet MART sitt nye hovedkvarter i Rovereto, en liten by like syd for Trento.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(it) Offisielt nettsted 
(en) Mart – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kazenyj Torets

Kazenyj Torets (ukrainsk: Казе́ний Торе́ць) er en sideelv fra høyre til elva Donets i det ukrainske Donetsk oblast. Elven er 129 kilometer lang og har et nedslagsfelt på 5410 kvadratkilometer. Den renner gjennom blant annet byene Druzjkivka, Kramatorsk og Slovjansk.


== Bilder ==

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kazennyi Torets – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Dagobert (artist)

Lukas Jäger (født 1982) er en sveitsisk sanger og låtskriver som bruker kunstnernavnet Dagobert. Kunstnernavnet er adoptert fra Dagobert Duck, som den amerikanske tegneseriefiguren Skrue McDuck heter i tysk oversettelse. Han kaller sangene sine «tonesatte kjærlighetsbrev». Uttrykket hans har blitt beskrevet som en fusjon av 80-talls synthpop og tysk/sveitsisk slagermusikk i en humoristisk og teatralsk fasong.Dagobert var i 2017 gjest på den tyske rapperen Casper sin låt «Lang lebe der Tod» sammen med blant andre Blixa Bargeld, kjent fra Einstürzende Neubauten og Nick Cave & The Bad Seeds.Han har hatt roller i filmene Berlin für Helden (2012) og Kein großes Ding (2013), kreditert som Dagobert Jäger.


== Album ==
2013 – Dagobert
2015 – Afrika
2019 – Welt ohne Zeit
2021 – Jäger


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Dagobert (artist) på Internet Movie Database 
(en) Dagobert (artist) på Discogs 
(en) Dagobert (artist) på MusicBrainz 
(en) Dagobert (artist) på Songkick 
(de) Dagobert (artist) på Facebook 
(de) Dagobert (artist) på Instagram
IL Jevn

IL Jevn var et norsk idrettslag fra Jevnaker som drev med blant annet fotball og skiidrett. Laget ble stiftet 24.01.1923 , og fusjonerte med den større Jevnaker Idrettsforening i 2014.IL Jevn arrangerte i mange år krystallrennet på ski, som var et populært skirenn hvor hele norgeseliten deltok. Krystallrennet på Jevnaker må ikke forveksles med det arrangementet med samme navn som på 2000-tallet har vært arrangert på Magnor. 


== Kjente medlemmer ==
Tore Gullen


== Referanser ==
10 The Queen’s Own Gurkha Logistic Regiment

10 The Queen’s Own Gurkha Logistic Regiment er et regiment i Royal Logistic Corps og Gurkhabrigaden. Regimentet ble dannet 5. april 2001 gjennom en sammenslåing av Queen’s Own Gurkha Transport Regiment, Gurkha Transport Regiment og Gurkha Army Service Corps.Regimentet bestod av 556 tjenestegjørende per novenber 2018, og bestod da av fem eskadroner.
Regimentet hadde base i Gale Barracks i Aldershot per november 2018.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Tremiti

Tremiti er ei øygruppe i Adriaterhavet nord for Garganohalvøya. Øygruppa tilhører provinsen Foggia og er del av Gargano nasjonalpark (Parco nazionale del Gargano). Øyene har en historie med mange jordskjelv noe som også har gitt navn til øygruppa fra italiensk, tremolanti, som betyr skjelving. 


== Øyene ==
San Domino er utviklet for turisme, og er den eneste med sandstrand
San Nicola er øya med flest innbyggere
Capraia (også Capperaia), ei øde øy
Cretaccio er ei  øy av leire
Pianosa er ei lita ubebodd øy


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Tremiti på vieste.it
isoletremitionline.it
Dyreliv på Tremiti
William Lunden

William Peter Lunden (født 2. november 1895 i Oslo, død i 1977) var en norsk billedkunstner, avistegner og illustratør.
Etter å ha tatt studentereksamen i 1913 flyttet han til København der han bodde i 11 år, og blant annet var elev ved Ernst Goldschmidts malerskole. Lunden hadde debututstilling i København i 1920, og Dagbladets korrespondent meldte begeistret at «[den danske] pressen gir ham den mest rosende omtale», og siterte anmelderen i avisen Politiken:«Der er letthed og ynde over hans farve og penselføring, og han omfatter sine modellers individuelle eiendommelighet med samme sikkerhet som den, hvormed han setter farven paa sitt lerret. En merkelig forening av oprinnelighet og kultur.»Også Aftenposten og Stavangeren rapporterte om debututstillingens suksess. Den norske korrespondenten skrev blant annet:«En ung Kristiania-maler, William Lunden, debuterte ved en utstilling i Kjøbenhavn nylig. Det blev en debut av de sjeldne, en saa ”god presse” kan ikke mange debutanter opvise. Lunden, som kun er et par og tyve aar gammel, fik en overordentlig rosende og sjelden enstemmig kritik.»Mens han bodde i København arbeidet han dessuten en periode ved Bing & Grøndahl porselensfabrikk. Han var et år i Paris, der han var elev av den franske fauvisten Othon Friesz. Som ledd i kunststudiene tilbragte han også tre måneder i Italia. 
William Lunden arbeidet som avistegner i Aftenposten fra begynnelsen av 1920-tallet og sammenhengende opp til 1960-tallet. Blant annet gjorde han seg bemerket i samtiden for sine helsides forsideillustrasjoner til avisens helgebilag A-magasinet. I februar–mars 1936 publiserte A-magasinet en artikkelserie kalt Hvad dyrenes hverdagsliv kan fortelle oss som var skrevet av Marthine Mordt Rygh. Artiklene ble illustrert av William Lunden, og både artiklene og illustrasjonene ble samme år utgitt samlet i boken Mine venner dyrene. I forordet til boken skrev Rygh:«Herr William Lunden som hadde forsynt artiklene i A-magasinet med en rekke levende og morsomme illustrasjoner, har overført de fleste av disse til boken og dessuten supplert billedstoffet med en del nye tegninger.»Lunden tegnet også en lang rekke bokomslag og bokillustrasjoner for øvrig; eksempler er Margit Ravns Vi yrkespiker fra 1934, og Ranka Knudsens bokserie om Uroa fra Afrika (fire bøker utgitt 1933–1937).I mange år etter sin død var William Lundens kunstnerskap på det nærmeste et glemt kapittel i norsk kunsthistorie. Våren 2022 åpnet imidlertid Avistegnernes Hus i Drøbak en utstilling med over hundre av Lundens tegninger og pasteller.


== Referanser ==
Hanne Mellingsæter

Hanne Mellingsæter (6. juli 1981) er en norsk tidligere fotballspiller og journalist. Hun er den spilleren med flest kamper for Vålerenga Fotball Damer gjennom tidene.


== Fotballkarriere ==
Mellingsæter kom til Vålerenga som 16-åring i 1997, på det tidspunktet spilte klubben i 3. divisjon. Hun spilte ikke obligatoriske kamper i sin første sesong, men fra hun begynte som 2. divisjonsspiller i 1998 spilte hun mer eller mindre fast på laget de neste 17 sesongene. Etter å ha spilt i 2.- og 1. divisjon i mange sesonger var hun i 2011 med å sikre det historiske opprykket til Toppserien som kaptein for Vålerenga. 14. april 2012 ledet hun laget ut til det som var både hennes og klubbens første kamp i Toppserien noensinne, i serieåpningen av Toppserien 2012. De neste tre sesongene var hun fortsatt sentral i laget da Vålerenga etablerte seg i Toppserien. 1. november 2014 spilte hun sin siste kamp for klubben borte mot Klepp. Hun la dermed opp 18 år etter at hun kom til klubben, etter 17 sesonger på A-laget og ca. 296 offisielle kamper for klubben.


== Annet ==
Mellingsæter har i mange år jobbet som journalist i Aftenposten.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Hanne Mellingsæter – Soccerdonna
Forfatterinne i dag

Forfatterinne i dag var en nordisk portrettserie som var produsert av Nordvisionsselskapene og som ble sendt på NRK Fjernsyn i 1985 og 1987. Serien var på 16 episoder, og inneholdt portretter av kvinnelige forfattere fra Europa og Afrika.Forfatterne som ble portrettert i første sesong var Solveig von Schoultz, Margaret Drabble, Kirsten Thorup, Bjørg Vik, Helga Novak, Birgitta Trotzig, Iris Murdoch, Eeva-Liisa Manner, Svava Jakobsdóttir og Régine Deforges. Andre sesong portretterte Aminata Sow Fall, Flora Nwapa, Ama Ata Aidoo, Dea Trier Mørch, Barbro Lindgren og Herbjørg Wassmo.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Forfatterinne i dag på NRK TV
Tsarevitsj Prosja

Tsarevitsj Prosja (originaltittel: Царевич Проша) er en sovjetisk film fra 1974 regissert av Nadezjda Kosjeverova.


== Skuespillere ==
Sergej Martynov som Prosja
Valerij Zolotukhin som Lutonja
Tatjana Sjestakova
Jevgenij Tilitsjejev
Valerij Nosik som Okh


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tsarevitsj Prosja på Internet Movie Database 
(en) Tsarevitsj Prosja på AllMovie
Neverojatnyje prikljutsjenija italjantsev v Rossii

Neverojatnyje prikljutsjenija italjantsev v Rossii (originaltittel: Невероятные приключения итальянцев в России) er en sovjetisk-italiensk film fra 1974 regissert av Eldar Rjazanov og Franco Prosperi.


== Skuespillere ==
Andrej Mironov — Andrej Vasiljev
Ninetto Davoli — Giuseppe
Antonia Santilli — Olga
Alighiero Noschese — Antonio Lo Mazzo
Tano Cimarosa — Rosario Agrò


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Neverojatnyje prikljutsjenija italjantsev v Rossii på Internet Movie Database 
(nl) Neverojatnyje prikljutsjenija italjantsev v Rossii på MovieMeter 
(en) Neverojatnyje prikljutsjenija italjantsev v Rossii på AllMovie 
(en) Neverojatnyje prikljutsjenija italjantsev v Rossii på Rotten Tomatoes
Tsjisto anglijskoje ubijstvo

Tsjisto anglijskoje ubijstvo (originaltittel: Чисто английское убийство) er en sovjetisk film fra 1974 regissert av Samson Samsonov.


== Skuespillere ==
Aleksej Batalov som Bottwink
Leonid Obolenskij som Lord Thomas Warbeck
Georgij Taratorkin som Robert Warbeck
Boris Ivanov som Sir Julius Warbeck
Ivan Pereverzev som Briggs


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tsjisto anglijskoje ubijstvo på Internet Movie Database 
(nl) Tsjisto anglijskoje ubijstvo på MovieMeter 
(en) Tsjisto anglijskoje ubijstvo på AllMovie
Ne bolit golova u djatla

Ne bolit golova u djatla (originaltittel: Не болит голова у дятла) er en sovjetisk film fra 1974 regissert av Dinara Asanova.


== Skuespillere ==
Sasja Zjezljaev som Seva Mukhin
Jelena Tsyplakova som Ira Fjodorova
Aleksandr Bogdanov som Leva Bulkin
Ira Obolskaja som Kapa Tararuhina
Denis Kozlov som Misja


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ne bolit golova u djatla på Internet Movie Database 
(nl) Ne bolit golova u djatla på MovieMeter 
(en) Ne bolit golova u djatla på AllMovie
Dinara Asanova

Dinara Kuldasjevna Asanova (russisk: Дина́ра Кулда́шевна Аса́нова; født 1942 i Mikhail Frunze i Sovjetunionen, død 1985 i Murmansk i Sovjetunionen) var en sovjetisk regissør og skuespillerinne.


== Filmografi (utvalg) ==
1974 – Ne bolit golova u djatla (Не болит голова у дятла)
1976 – Kljutsj bez prava peredatsji (Ключ без права передачи)
1977 – Beda (Беда)
1979 – Zjena usjla (Жена ушла)
1983 – Patsany (Пацаны)
1984 – Milyj, dorogoj, ljubimyj, edinstvennyj... (Милый, дорогой, любимый, единственный...)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dinara Asanova på Internet Movie Database 
(sv) Dinara Asanova i Svensk Filmdatabas 
(en) Dinara Asanova på AllMovie 
(en) Dinara Asanova hos The Movie Database
Afonja

Afonja (originaltittel: Афоня) er en sovjetisk film fra 1975 regissert av Georgij Danelija.


== Skuespillere ==
Leonid Kuravljov - Afanasij Borsjtsjov
Jevgenija Simonova - Katja Snegireva
Jevgenij Leonov - Kolja
Savelij Kramarov - Razor
Nina Maslova - Jelena


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Afonja på Internet Movie Database 
(nl) Afonja på MovieMeter 
(en) Afonja på AllMovie 
(en) Afonja på Turner Classic Movies
Anna Karenina (1975)

Anna Karenina (originaltittel: Анна Каренина) er en sovjetisk film fra 1975 regissert av Margarita Pilikhina.


== Skuespillere ==
Maja Plisetskaja som Anna Karenina
Aleksandr Godunov som Aleksej Vronskij
Vladimir Tikhonov som Aleksej Karenin
Nina Sorokina som Jekaterina Sjtsjebatskaja
Marianna Sedova som Jelizaveta Tverskaja


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anna Karenina på Internet Movie Database 
(sv) Anna Karenina i Svensk Filmdatabas 
(en) Anna Karenina på AllMovie 
(en) Anna Karenina på Turner Classic Movies 
(en) Anna Karenina på Rotten Tomatoes
Margarita Pilikhina

Margarita Mikhajlovna Pilikhina (russisk: Маргарита Михайловна Пилихина; født 1926 i Moskva i Sovjetunionen, død 1975 i Moskva i Sovjetunionen) var en sovjetisk regissør.


== Filmografi (utvalg) ==
1975 – Anna Karenina (Анна Каренина)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Margarita Pilikhina på Internet Movie Database
Na kraj sveta...

Na kraj sveta... (originaltittel: На край света…) er en sovjetisk film fra 1975 regissert av Rodion Nakhapetov.


== Skuespillere ==
Vadim Mikhejenko som Volodja
Vera Glagoleva som Sima
Vladimir Zeldin
Elza Lezjdej
Pjotr Glebov som Vasja


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Na kraj sveta... på Internet Movie Database 
(en) Na kraj sveta... på AllMovie 
(en) Na kraj sveta... på Rotten Tomatoes
Premija

Premija (originaltittel: Премия) er en sovjetisk film fra 1975 regissert av Sergej Mikaeljan.


== Skuespillere ==
Jevgenij Leonov som Vasilij Potapov
Vladimir Samojlov som Pavel Batartsev
Oleg Jankovskij som Solomakhin
Mikhail Gluzskij som Boris Sjatunov
Armen Dzhigarkhanyan som Grigorij Frolovskij


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Premija på Internet Movie Database 
(fr) Premija på Allociné 
(nl) Premija på MovieMeter 
(en) Premija på AllMovie
Kapitan Nemo

Kapitan Nemo (originaltittel: Капитан Немо) er en sovjetisk miniserie fra 1975 regissert av Vasilij Levin.


== Skuespillere ==
Vladislav Dvorzjetskij som Nemo
Jurij Rodionov som Aronax
Mikhail Kononov som Conseil
Volodymyr Talasjko
Marianna Vertinskaja som Jacqueline Tussaud


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kapitan Nemo på Internet Movie Database
Vasilij Levin

Vasilij Levin (russisk: Василий Николаевич Ле́вин; født 1923 i Samarkand i Sovjetunionen, død 1998 i Odesa i Ukraina) var en sovjetisk regissør, skuespiller og manusforfatter.


== Filmografi (utvalg) ==
1975 – Kapitan Nemo (Капитан Немо)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vasilij Levin på Internet Movie Database 
(en) Vasilij Levin på AllMovie 
(en) Vasilij Levin hos The Movie Database