jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Religionsantropologi

Religionsantropologi er en vitenskapsgren innen religionsvitenskap om trosforestillinger, ritualer, verdensoppfatninger og menneskesyn innen forskjellige  religioner og religiøse grupper ut fra deres kulturkrets. Vitenskapen dreier seg om religiøse tankeformer og symbolsystemer.


== Litteratur ==
Wilhelm Karl Arnold, Hans Jürgen Eysenck, Richard Meili (utg.): Lexikon der Psychologie. 3 Bände, 11. Auflage. Herder, Freiburg 1993, ISBN 3-451-23129-8.
Mircea Eliade: Geschichte der religiösen Ideen. 4. Bände. Herder, Freiburg 1978, ISBN 3-451-05274-1.
Mircea Eliade: Schamanismus und archaische Ekstasetechnik. 8. Auflage. Suhrkamp, Frankfurt 1994, ISBN 3-518-27726-X (original 1951: Le chamanisme et les techniques archai͏̈ques de l'extase).
Sigmund Freud: Totem und Tabu. 9. Auflage. Fischer, Frankfurt 2005, ISBN 3-596-10451-3 (original 1913).
Adolf Ellegard Jensen: Mythos und Kult bei Naturvölkern. dtv, München 1992, ISBN 3-423-04567-1 (original 1951).
Carl Gustav Jung: Grundwerk. Band 2: Archetyp und Unbewusstes. 4. Auflage. Walter, Olten 1990, ISBN 3-530-40782-8 (original 1934 ff).
André Leroi-Gourhan: Die Religionen der Vorgeschichte. Paläolithikum. Suhrkamp, Frankfurt 1981, ISBN 3-518-11073-X (original 1964).
Klaus Schmidt: Sie bauten die ersten Tempel. Das rätselhafte Heiligtum der Steinzeitjäger. Beck, München 2006, ISBN 3-406-53500-3.
Ken Wilber: Das Spektrum des Bewusstseins. Ein metaphysisches Modell des Bewusstseins und der Disziplinen, die es erforschen. Scherz, Bern, 1987, ISBN 3-502-15852-5.
David Lewis-Williams: The Mind in the Cave. Consciousness and the Origins of Art. Thames & Hudson, London 2004, ISBN 0-500-28465-2 (englisch).
Erhard Oeser: Das selbstbewusste Gehirn. Perspektiven der Neurophilosophie. WBG, Darmstadt 2006, ISBN 3-534-19068-8.
Julien Ries o. a. (utg.): Trattato di antropologia del sacro. 10 Bände, Milano, Jaca Book 1989–2009 (Über die Anthropologie des Heiligen).
Julien Ries: Ursprung der Religionen. Pattloch, München 1994, ISBN 3-629-00078-9.
Natale Spineto, Fiorenzo Facchini, Julien Ries: Die Symbole der Menschheit. Patmos, Ostfildern 2003, ISBN 3-491-96145-9.
Sergej Aleksandrovitsj Tokarev: Die Religion in der Geschichte der Völker. Dietz, Berlin 1968.


== Referanser ==
Apollon platebar

Apollon Platebar er Norges lengstlevende uavhengige platebutikk og har eksistert i Bergen siden 1976.
Spesialiteter er klassisk rock, folk, psykedelia, indie og metal. De selger CDer, LPer og andre gamle formater. 


== Bar og kulturliv ==
I 2012 åpnet de bar i butikken for å spe på inntekten, da CD salget hadde gått kraftig ned de siste to årene. Som eneste butikk i Bergen fikk Apollon skjenkeløyve for sin status som kulturinstitusjon. Apollon arrangerer ofte minikonserter med nye og relativt ukjente band.Baren har 46 forskjellige typer øl på tapp og har arrangementer som minifestivaler, samt diverse mat- og drikkekonsepter.


== Historie ==
Apollon ble startet av Frode Svanevik som et lite import- og postordreselskap i 1976. Den første Apollon-butikken åpnet i 1978 på Nøstet i Bergen. På denne tiden kunne det være vanskelig å få tak i noe annet enn den norske musikken som solgtes i butikkene, og de spesielt interesserte bestilte plater gjennom post-ordre fra England. Svanevik og Apollon ble kjent for å kunne skaffe utenlandsk musikk før andre norske musikkbutikker hadde oppdaget artistene.Butikken fikk etter hvert et godt rykte på seg blant musikkmiljøet i Bergen da de ikke solgte populærmusikk, men heller ville satse på det smalere musikkmiljøet. Platebutikken ble også et populært samlingssted for studenter og musikkinteresserte.I 1980 flyttet Apollon til hjørnet av Christies gate og Nygårdsgaten, der Garage lå i sin tid. Samme år startet Svaneviks gamle venn Einar «Engelen» Engelstad å jobbe i butikken. Tidlig på 90-tallet flyttet platebutikken til Nygårdsgaten, og der har de holdt seg siden.
Frode Svanevik solgte seg ut i andre halvdel av 1980-tallet for konsentrere seg om driften av Garage. Apollon drives per 2021 av Tor Tessem og Einar Engelstad.


=== Nedgang i fysisk salg ===

Fra årtusenskiftet sank det fysiske salget av musikk med nesten 30 % årlig, da nedlasting og digital strømming ble mer og mer populært i Norge. Apollon ble også påvirket, salget gikk nedover og butikken begynte å gå med underskudd. 
I 2014 trengte Apollon tilførsel av ny kapital for å komme seg over en kritisk økonomisk kneik. For å bøte på dette arrangerte Apollon i mai 2014 Apollon Aid, en støttekonsert med lokale artister for å konsolidere økonomien i platebutikken.Året etter bedret økonomien seg for platebutikken, da konserten hadde satt fokus på at man må handle lokalt for å beholde lokale bedrifter. Apollon så også at de fikk drahjelp av utenlandske medier, da flere turister og backpackere begynte å komme innom for å handle.


=== Ny butikk i Tønsberg ===
I juni 2021 startet det opp en ny Apollon butikk i Tønsberg med samme konsept som i Bergen: Salg av musikk, kombinert med bardrift.


== Utmerkelser ==
I august 2021 ble Apollon kåret Bergens beste bar i en konkurranse i regi av Bergens Tidende.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
(en) Apollon Platebar på Tripadvisor
(en) Apollon Platebar på Lonely Planet
(en) Apollon Platebar på Untappd
Luby’s

Luby’s (formelt Luby’s Cafeterias, Inc.) er en amerikansk kjede av kafeteriaer i Texas og Mississippi. Hovedkontoret ligger i Houston.
Den originale Luby’s-kafeteriaen ble startet i 1947 i San Antonio av Robert Luby (1910–1998). Han var ett år gammel da hans far, Harry, åpnet sin første kafeteria, kalt New England Dairy Lunch. Da Robert Luby startet den første Luby’s-kafeteriaen i 1947, fokuserte han på fersk mat og god kundeservice. Luby’s utvidet snart utenfor San Antonio til Tyler, Harlingen, El Paso og Beaumont.
I 1996 hadde kjeden over 200 kafeteriaer i elleve delstater. På 2000-tallet fikk den økonomiske problemer, og i 2015 var antallet kafeteriaer redusert til 93. I 2020 stemte aksjonærene for å oppløse Luby’s.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted
Robin Østrøm

Robin Dahl Østrøm (født 9. august 2002 i Danmark) er en norsk-dansk fotballspiller som spiller for Silkeborg IF.Hans far er norsk og hans mor er ugandisk.


== Landslaget ==
Den 8. oktober 2020 fikk han sin første landskamp for Danmark U19 mot Polen U19.Den 21. mai 2021 ble han før første gang tatt ut til Norge U21 tropp til treningssamlingen til EM-kvalifiseringen i september mot Østerrike U21 og Estland U21. Samlingen ble avholdt i juni 2021 som erstattning for den utsatte kampen mot Aserbajdsjan U21 6. juni 2021.Den 3. september 2021 fikk han sin første U21-landskamp for Norge mot Østerrike.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Robin Østrøm – Transfermarkt 
(en) Robin Østrøm – FootballDatabase.eu 
(en) Robin Østrøm – Soccerway 
(da) Robin Østrøm – Dansk Boldspil-Union 
(en) Robin Østrøm – FBref
Albin Mörfelt

Chriss-Albin Alexander Mörfelt (født 10. januar 2000) er en norsk-svensk fotballspiller som spiller for Degerfors.


== Landslaget ==
Han har tidligere spilte for Sveriges U17 og U19-landslag.Den 21. mai 2021 ble han før første gang tatt ut til Norge U21 tropp til treningssamlingen til EM-kvalifiseringen i september mot Østerrike U21 og Estland U21. Samlingen ble avholdt i juni 2021 som erstattning for den utsatte kampen mot Aserbajdsjan U21 6. juni 2021.Den 3. september 2021 fikk han sin første U21-landskamp for Sverige U21 mot Montenegro.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Albin Mörfelt – Transfermarkt 
(en) Albin Mörfelt – Soccerway 
(no) Albin Mörfelt – Norges Fotballforbund 
(en) Albin Mörfelt – FBref
Bartłomiej Drągowski

Bartłomiej Drągowski (født 19. august 1997) er en polsk fotballspiller som spiller for den italienske klubben Spezia.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bartłomiej Drągowski – UEFA 
(en) Bartłomiej Drągowski – Transfermarkt 
(en) Bartłomiej Drągowski – national-football-teams.com 
(en) Bartłomiej Drągowski – WorldFootball.net 
(en) Bartłomiej Drągowski – FootballDatabase.eu 
(en) Bartłomiej Drągowski – Soccerway 
(en) Bartłomiej Drągowski – EU-Football.info 
(en) Bartłomiej Drągowski – FBref
Svømming under EM i svømmesport 2021 – 100 meter rygg menn

100 meter ryggsvømming menn er en svømmeøvelse som ble arrangert under Langbane-EM i svømming 2021 i Danube Arena i Budapest, Ungarn. Øvelsen blir svømt den 19. og 20. mai 2021.


== Rekorder ==
Før mesterskapet var gjeldende rekorder som følger:


== Resultater ==


=== Forsøksheat ===
Forsøksheatene startet 19. mai kl. 10:30.


=== Semifinaler ===
Semifinalene ble arrangert 19. mai fra kl. 18:30.


=== Finale ===
Finalen ble avholdt 20. mai kl. 18:06.


== Referanser ==
Aenictoteratini

Aenictoteratini er en gruppe (stamme) av biller som hører til familien kortvinger.


== Utseende ==
Små (gjerne ca. 2-3 millimeter), moderat avlange, gjerne halvmatt rødlige kortvinger. Antennene er lange og ganske kraftige, kan være omtrent så lange som kroppen. Hodet er forholdsvis lite, rundet, gjerne med et trekantet framspring i pannen. Fasettøynene er litt rundet utstående. Pronotum er ovalt, en del bredere enn hodet, dekkvingene er jevnbrede. Bakkroppen er gjerne litt spoleformet (bredest i midten), med markerte sideflanker avgrenset av en skarp fure. Noen av slektene har utviklet seg til å ligne sterkt på (imitere) maurene de lever sammen med. Disse er slanke og langbeinte med rundet bakkropp.


== Levevis ==
Disse billene lever knyttet til maur (såkalte myrmekofiler), spesielt hærmaur i slekten Aenictus.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Sørøst-Asia og Oseania øst til østkysten av Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien småkortvinger, Aleocharinae Fleming, 1821
Stammen Aenictoteratini Kistner, 1993 - ikke i Norge
Slekten Aenictobia Seevers, 1953
Slekten Aenictocupidus Kistner, 1993
Slekten Aenictolixa Kistner, 2009
Slekten Aenictoteras Wheeler, 1932
Slekten Dentaphila Kistner, 1997
Slekten Giraffaenictus Maruyama, 2008
Slekten Rosciszewskia Kistner, 1993
Slekten Tobiissima Kistner, 1997
Slekten Trichotobia Kistner, 1997
Slekten Weiria Ashe, 2003


== Referanser ==


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.


== Eksterne lenker ==
(en) Aenictoteratini hos NCBI 
Aenictoteratini – detaljert informasjon på Wikispecies
Akatastopsisini

Akatastopsisini er en gruppe (stamme) av biller som hører til familien kortvinger. Det er (foreløpig?) bare kjent én art i gruppen.


== Utseende ==
En liten (ca. 2 millimeter), avlang, lyst brunlig kortvinge. Kroppen er sparsomt kledt med nokså lange hår. Hodet er bredt rundet med middelsstore fasettøyne. Antennene er tynne, 11-leddete og omtrent så lange som hode + pronotum. Palpene har et tykt, klubbeformet nest ytterst ledd, det ytterste leddet er kort og tapplignende. Pronotum er bredt rundet, mye bredere enn hodet og litt bredere enn dekkvingene, som er omtrent så lange som pronotum. Bakkroppen er avlang og jevnbred. Beina er nokså korte, føttene består av bare to ledd på for- og mellombeina, fire på bakbeina.


== Levevis ==
Ingenting ser ut til å være kjent om levesettet til denne arten.


== Utbredelse ==
Den eneste kjente arten er beskrevet fra Papua Ny-Guinea.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien småkortvinger, Aleocharinae Fleming, 1821
Stammen Akatastopisisini Pace, 2000 - ikke i Norge
Slekten Akatastopsis Pace, 2000 Akatastopsis papuana Pace, 2000


== Referanser ==


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.


== Eksterne lenker ==
Akatastopsis på Tree of life [2]
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata
Antillusini

Antillusini er en gruppe (stamme) av biller som hører til familien kortvinger. Det er (foreløpig?) bare kjent én art i gruppen.


== Utseende ==
Arten ser ut til bare å være kjent fra ett enkelt hann-eksemplar. Denne er 2,3 millimeter lang, med forholdsvis kort og bred kroppsform, blankt rødbrun, antenner og bein gulrøde. Antennene er 11-leddete, nokså lange og tynne (omtrent så lange som kroppen bak til spissen av dekkvingene). Hodet er kort og bredt med små fasettøyne, pronotum mye bredere enn langt, rundet, glatt og blankt. Dekkvingene er  rundede, litt lengre enn pronotum, bakkroppen er kjeglemformet, i motsetning til resten av dyret med kraftige, brune børster. Beina er middels lange, føttene fire-leddete på alle beinpar.


== Levevis ==
Ingenting ser ut til å være kjent om levesettet til denne arten.


== Utbredelse ==
Den eneste kjente arten er beskrevet fra den Dominikanske republikken.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien småkortvinger, Aleocharinae Fleming, 1821
Stammen Antillusini Pace, 2012 - ikke i Norge
Slekten Antillusa Pace, 2012 Antillusa dominicana Pace, 2012


== Referanser ==


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.


== Eksterne lenker ==
Akatastopsis på Tree of life [2]
Antillusini – detaljert informasjon på Wikispecies
Australestesini

Australestesini er en gruppe (stamme) av biller som hører til familien kortvinger. Det er (foreløpig?) bare kjent to arter i gruppen.


== Utseende ==
Små (1,6-2,8 millimeter) avlange, blanke, mørkbrune kortvinger, kroppsformen forholdsvis bred hos Australestes og smalere hos Apimelida. Labialpalpene er to-leddete, føttene på alle beinpar fem-leddete.


== Levevis ==
Ingenting ser ut til å være kjent om levesettet til denne arten.


== Utbredelse ==
Artene er beskrevet fra Australia (Western Australia, New South Wales).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien småkortvinger, Aleocharinae Fleming, 1821
Stammen Australestesini Pace, 2016 - ikke i Norge
Slekten Apimelida Pace, 2016
Apimelida makranczyi Pace, 2016
Slekten Australestes Pace, 2016
Australestes crassum Pace, 2016


== Referanser ==


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.


== Eksterne lenker ==
Australestesini – detaljert informasjon på Wikispecies
Boreocyphini

Boreocyphini er en gruppe (stamme) av biller som hører til familien kortvinger. Det er (foreløpig?) bare kjent én art i gruppen.


== Utseende ==
En liten (ca. 2 millimeter), avlang, brunsvart kortvinge. Antennene er nokså lange, 11-leddete, kraftig utvidete mot spissen. Maksillarpalpene har et tykt, klubbeformet nest ytterste ledd. Hodet er avrundet firkantet, nesten så bredt som pronotum, som er avrundet firkantet. Dekkvingene er litt lengre enn pronotum. Bakkroppen er avlangt oval, på det bredeste litt bredere enn dekkvingene. Beina er middels lange. Føttene består av fem ledd på alle tre beinpar.


== Levevis ==
Ingenting ser ut til å være kjent om levesettet til denne arten.


== Utbredelse ==
Arten er beskrevet fra det østlige Canada (Labrador, New Brunswick, Newfoundland, Prince Edward Island).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien småkortvinger, Aleocharinae Fleming, 1821
Stammen Boreocyphini Klimaszewski & Langor, 2011 - ikke i Norge
Slekten Boreocypha Klimaszewski & Langor, 2011
Boreocypha websteri Klimaszewski & Langor, 2011


== Referanser ==


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.


== Eksterne lenker ==
Bilder av arten
(en) Boreocyphini hos NCBI 
Boreocyphini – detaljert informasjon på Wikispecies
Holeveien (Hole)

Holeveien (31-2215, 16-2186) er en vei i Hole i Viken. 
Holeveien er en del av E16 i Viken. Den starter på toppen av Sollihøgda; E16 skifter navn fra Ringeriksveien til Holeveien ved kommunegrensen mellom Bærum og Hole kommune. Den går videre nordover, på østsiden av Tyrifjorden, og passerer blant annet Sundvollen, Vik i Hole og Steinsåsen. På Steinssletta, ved Gilegata, går E16 inn i Ringerike kommune, og veien skifter der navn til Osloveien.Stikkveier til Holeveien er Kapellveien, Tjernsliveien, Elgefaret, Lierveien, Skarveien, Utstranda, Jotaveien, Åsaveien, Gamleveien, Øgardsvika, Røyseveien, Viksveien, Sommerroveien, Selteveien, Vollgata, Jørgen Moes vei, Øderåveien og Gilegata. 


== Bildegalleri ==

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Holeveien (Hole) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Cordobanini

Cordobanini er en gruppe (stamme) av biller som hører til familien kortvinger. Det er (foreløpig?) bare kjent én art i gruppen.


== Utseende ==
En liten (ca. 1,5 millimeter), avlang, brunlig kortvinge. Kroppen har spredte, ganske lange børstehår. Hodet er avrundet firkantet med små fasettøyne, maksillarpalpene er ganske små. Pronotum er ganske stort, rundet, litt bredere enn langt. Dekkvingene er jevnbrede, kortere enn pronotum. Flygevingene er velutviklede. Bakkroppen er jevnbred. Beina er middels lange, føttene fem-leddete.


== Levevis ==
Ingenting ser ut til å være kjent om levesettet til denne arten.


== Utbredelse ==
Arten er beskrevet fra Mexico (Veracruz).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien småkortvinger, Aleocharinae Fleming, 1821
Stammen Cordobanini Bernhauer, 1910 - ikke i Norge
Slekten Cordobanus Bernhauer, 1910
Cordobanus mirabilis Bernhauer, 1910


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bilder av typeeksemplar
Cordobanus på GBIF
Cordobanini – detaljert informasjon på Wikispecies
Skarveien (Hole)

Skarveien (3-49) er en vei i Hole i Viken. Den er en del av Fylkesvei 285.
Skarveien ligger i Sollihøgda. Den har avkjøring fra E16 ved Lauvkastet, og går ned til Skaret, der den skifter navn til Lierveien.Veien er kort, ca 1 km, og ligger cirka 245 meter over havet ved E16.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Skarveien, Hole – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Geir Stølsvik

Geir Stølsvik (født 1972) er en norsk tidligere vektløfter som representerte Stegaberg IL og Tysvær VK.
Han vant seks NM-gull, fem NM-sølv og tre NM-bronse i perioden 1987–1998.


== Medaljer i norske mesterskap ==


== Kilder ==
Norges Vektløfterforbund: Historiske norske seniormesterskap
Harry Kopstad

Harry Kopstad (1914–1974) var en norsk vektløfter som representerte Drammens Atletklubb.
Han vant tre NM-gull, ett NM-sølv og en NM-bronse i fjærvekt (under 60 kg) i perioden 1939–1949.


== Medaljer i norske mesterskap ==


== Referanser ==


== Kilder ==
Norges Vektløfterforbund: Historiske norske seniormesterskap
Toralf Særheim

Toralf Særheim (født 1957) er en norsk tidligere vektløfter som representerte Vigrestad IK.
Han vant tre NM-gull, ett NM-sølv og fem NM-bronse i perioden 1980–1992.


== Medaljer i norske mesterskap ==


== Kilder ==
Norges Vektløfterforbund: Historiske norske seniormesterskap
Birger Svensson

Birger Svensson (født 1940) er en norsk tidligere vektløfter som representerte Oslostudentenes IL og Larvik AK.
Han vant tre NM-gull i bantamvekt (under 56 kg) i perioden 1966–1968.


== Medaljer i norske mesterskap ==


== Kilder ==
Norges Vektløfterforbund: Historiske norske seniormesterskap
Philip Aashildrød

Philip Aashildrød (1973–2021) var en norsk vektløfter fra Sandefjord som representerte Larvik AK.
Han vant tre NM-gull i perioden 1990–1992.


== Medaljer i norske mesterskap ==


== Referanser ==


== Kilder ==
Norges Vektløfterforbund: Historiske norske seniormesterskap
Lysverket

Lysverket, tidligere KODE 4, er et kunstmuseum i Bergen sentrum i de tidligere lokalene til Bergen Lysverker. Museet er en del av KODE Kunstmuseer og komponisthjem. Bygget ble tegnet av arkitektene Fredrik Arnesen (1879–1963) og Arthur Darre Kaarbø (1881–1948). De to arkitektene har tegnet en rekke andre bygninger i Bergen og deres bygninger fra perioden 1935-1938 har stilmessig trekk av såvel klassisisme som funksjonalisme. Bygget stod ferdig i 1938 som administrasjonsbygget til Bergen Lysverker. Bygget har fungert som museum fra 2003.
Lysverket rommer den eldste kunsten i det tidligere Bergen kunstmuseums samling; det dreier seg om norsk kunst, herunder en stor samling verker av J.C. Dahl. I Lysverket vises også verker som tilhører stilepokene realisme og nyromantikk; norsk og utenlandsk kunst fra 1900-tallet frem til vår tid. Fra høsten 2011 rommer bygningen også Barnas Kunstmuseum og en ny utstilling bestående av verker fra den såkalte «Astrup-samlingen».
Rustbrillefugl

Rustbrillefugl (Tephrozosterops stalkeri) er en monotypisk art i brillefuglfamilien (Zosteropidae) og inngår i den monotypiske slekten Tephrozosterops. Til trots for at arten regnes som livskraftig blir den sjelden observert.


== Biologi ==
Rustbrillefugl blir normalt cirka 12–13 cm lang og veier typisk rundt 15–21 g, avhengig av kjønn. Hunnen blir litt større enn hannen og veier i snitt cirka 20 g, mens hannen i snitt veier cirka 17 g. Kjønnene er ellers like.Rustbrillefuglen har ei ukomplisert fjærdrakt, som i hovedsak er rustbrun på hodet og oversiden til øverst langs flankene, mens undersiden er tilnærmet helt hvit. Kinnene og øredekkerne er litt mer grålige, mens undergumpen er blekgul. Nebbet er nærmest sort og de undre ekstremitetene gråhvite. Den karakteristiske øyeringen er lite framtredende, siden fargen går i ett med kinn og øredekkere.Rustbrillefuglen  er endemisk for de vestre og sentrale områdene (Ahiolo og Manusela) på øya Seram i Sør-Molukkene. Der trives arten i subtropisk eller tropisk fuktig lavlandsskog og subtropisk eller tropisk fuktige fjellskog, spesielt i skogkantene og i tett sekundær vekst, men også på åpne plasser med tett epifyttvekst, langs kanten av rydninger, og i områder med gjengrodd kultivasjon. Fuglene trives normalt i høyder omkring 500–1 200 moh, men arten finnes primært i høyder omkring 650–950 moh ved Manusela.Dietten består primært av frø, bær og insekter, inkludert biller (Coleoptera). Fuglene leter etter mat solitært, parvis eller også i blandede flokker sammen med andre arter, og da spesielt sammen med serambrillefugler (Zosterops stalkeri).Lite er kjent om hekkingen, annet enn av voksne fugler har blitt observert når de mater ungfugler i august.


== Inndeling ==
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Norske navn på artene følger Norske navn på verdens fugler og er i henhold til Syvertsen et al, (2020).

Passeriformes, spurvefugler
Passeri, sangfugler
Passerida
Sylvioidea
Zosteropidae, brillefuglfamilien, 15 slekter, 136 arter
Tephrozosterops, monotypisk
T. stalkeri, rustbrillefugl, monotypisk


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rustbrillefugl i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Rustbrillefugl hos Artsdatabanken 
(en) Rustbrillefugl hos ITIS 
(en) Rustbrillefugl hos NCBI 
(en) Kategori:Tephrozosterops stalkeri – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Tephrozosterops stalkeri – detaljert informasjon på Wikispecies