jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ostrov sokrovisjtsj (1971)

Ostrov sokrovisjtsj (originaltittel: Остров сокровищ) er en sovjetisk film fra 1971 regissert av Jevgenij Fridman.


== Skuespillere ==
Boris Andrejev som John Silver
Aare Laanemets som Jim Hawkins
Laimonas Noreika som Dr. David Livesey
Algimantas Masiulis som John Trelawney
Juozas Urmanavicius som Alexander Smollett


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ostrov sokrovisjtsj på Internet Movie Database 
(sv) Ostrov sokrovisjtsj i Svensk Filmdatabas 
(da) Ostrov sokrovisjtsj i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Ostrov sokrovisjtsj på Allociné 
(nl) Ostrov sokrovisjtsj på MovieMeter 
(en) Ostrov sokrovisjtsj på Turner Classic Movies 
(en) Ostrov sokrovisjtsj på Rotten Tomatoes
Jevgenij Fridman

Jevgenij Vladimirovitsj Fridman (russisk: Евге́ний Влади́мирович Фри́дман; født 1929 i Moskva i Sovjetunionen, død 2005) var en sovjetisk regissør, skuespiller og manusforfatter.


== Filmografi (utvalg) ==
1971 – Ostrov sokrovisjtsj (Остров сокровищ)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jevgenij Fridman på Internet Movie Database 
(en) Jevgenij Fridman hos The Movie Database
Christopher G. Cavoli

Christopher Gerard Cavoli er en amerikansk offiser (general) i U.S. Army. Han er sjef for United States Army Europe and Africa fra oktober 2020. Han studerte biologi ved Princeton University og ble infanterioffiser gjennom reserve officers’ training corps.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Christopher G. Cavoli – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Svein Graff

Svein Graff (født 1975) er en norsk journalist som er administrerende direktør og medeier i konsulentselskapet Aasland Graff & Partners (AGP) som ble etablert høsten 2019.
Selskapet jobber med kommersiell rådgivning, kommunikasjonstjenester, innholdsproduksjon og rettighetssalg. Graff har bred erfaring – strategisk og operativt – og har blant annet jobbet mye med kommunikasjonsstrategier, virksomhets – og lederkommunikasjon, profil og omdømme, krisekommunikasjon og medietrening.
Graff er født og oppvokst på Kongsberg, og utdannet journalist fra Høgskulen i Volda. I mer enn 20 år har han hatt ulike lederjobber i medie- og kommunikasjonsbransjen. Han startet som journalist i Laagendalsposten, og jobbet siden med nyheter og sport som journalist, kommentator og vaktsjef i NRK, TV 2 og Discovery.
Han har vært styremedlem i selskapet Fotball Media som selger og forvalter medierettighetene til norsk fotball.Fra 2010 til 2019 var han direktør for kommunikasjon og samfunn i Norges Fotballforbund (NFF). I denne perioden var han også medieansvarlig for herrelandslaget i fotball, og Graff har jobbet under tre forskjellige landslagssjefer: Egil Olsen, Per-Mathias Høgmo og Lars Lagerbäck.
Graff var adm.dir. i produksjonsselskapet Ullevaal Media Center (UMC), og han har vært mediedirektør i Norsk Toppfotball og kommunikasjonssjef i Vålerenga Fotball.


== Referanser ==
Søbstadvegen

Søbstadvegen er en lengre gjennomfartsvei i bydelen Heimdal sør for Trondheim sentrum som går nordover fra tettstedet Heimdal og frem til Saupstad. Veien fikk sitt navn i 1964 og er oppkalt etter gården Saupstad. Den fungerer både som gjennomfartsvei mellom Heimdal og Saupstad, samt som adkomstvei for flere boligområder på begge sider. Den har også flere forgreninger som både er adkomstveier til boligområder og i tilknytning til gatenettet ved Heimdal sentrum. Metrobuss linje 2 har flere holdeplasser langs Søbstadvegen med navn fra tilstøtende gater.Frem til slutten av 1960-tallet gikk veien videre nordover fra krysset ved Saupstadringen, forbi Saupstad gård og frem til et kryss ved Kongsvegen øst for Huseby. Rester av denne veien går fortsatt mellom Kolstad kirke og gården, men dette vegstykket går nå under navnet Reier Søbstads veg. Den gamle traseen mot nåværende vegkryss ved Søbstadvegen og Saupstadringen kan fortsatt sees gjennom en opparbeidet gangvei som går igjennom Saupstad gravlund.


== Bygninger og annet i Søbstadvegen ==
1b: Meierigården Heimdal
65: A.C. Møller skole


== Tilstøtende veger ==
J.O. stavs veg
Ole L. Kolstads veg
Bjørndalen
Ditlev Bloms veg
Vardevegen
Brudalsvegen
Lyngvegen
Holtvegen
Iver Haugans veg
Skyttervegen
Saupstadringen


== Galleri ==

		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bratberg, Terje T. V. (2008). Trondheim byleksikon. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 525. ISBN 978-82-573-1762-1.
Patrik Dalen

Patrik Dalen (født 11. mai 2004 på Lørenskog) er en norsk/svensk ishockeyspiller, som spiller løper for Lørenskog.  
Han har også deltatt under Vinter-OL for ungdom 2020 i Lausanne Sveits og vant OL gull i sportsgrenen 3-on-3 Ice Hockey.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Patrik Dalen – Olympedia 
(en) Patrik Dalen – Eliteprospects.com 
https://www.iihf.com/en/events/2020/yogm/news/17561/green-leafs-turn-to-gold
Egon Wolff

Egon Wolff (1926–2016) var en chilensk dramatiker og forfatter.
Wolf ble født i Santiago av tyske immigranter. Han tok utdanning i Chile og USA. Han var professor ved Teaterskolen ved Pontificia Universidad Católica de Chile fra 1979.Han debuterte som dramatiker i 1957 med stykket Mansión de lechuzas. Blant hans mest kjente stykker kan man nevne Los invasores (1963), Flores de papel (1979), La balsa de la Medusa (1984) og Tras una puerta cerrada (2000).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Egon Wolff på Internet Movie Database 
(en) Egon Wolff hos The Movie Database
Eulimnichus

Eulimnichus er en slekt av biller som lever ved fersk- eller saltvann. Larvene graver i jorden og spiser alger og moser. De voksne flyr og kommer gjerne til lys. Underfamilien Limnichinae lever ved ferskvann og kan også finnes på fuktige steder et stykke fra vann.


== Utseende ==
Små, ovale, mørke biller. Oversiden er tett kledt med korte, bølgende hår. Antennene er middels lange, tynne, de to innerste og det ytterste leddet er forstørrede.


== Utbredelse ==
Slekten er vidt utbredt i den Nye verden.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
Familien Limnichidae Erichson, 1846
Underfamilien Limnichinae
Slekten Eulimnichus Casey, 1889
Eulimnichus acutus Wooldridge, 1979
Eulimnichus analis (LeConte, 1879)
Eulimnichus ater (Leconte, 1854)
Eulimnichus californicus (Leconte, 1879)
Eulimnichus coheni Wooldridge, 1979
Eulimnichus coloradensis Casey
Eulimnichus corrinae Wooldridge
Eulimnichus corrineae Wooldridge, 1979
Eulimnichus epistemus Sharp, 1902
Eulimnichus evanescens Casey, 1912
Eulimnichus expeditus Wooldridge, 1984
Eulimnichus impostus Wooldridge, 1978
Eulimnichus improcerus Wooldridge, 1979
Eulimnichus incultus Wooldridge, 1979
Eulimnichus langleyae Wooldridge, 1979
Eulimnichus montanus (LeConte, 1879)
Eulimnichus nitidulus (LeConte, 1854)
Eulimnichus obscurus (LeConte, 1854)
Eulimnichus optatus Sharp, 1902
Eulimnichus pellucidus Wooldridge, 1979
Eulimnichus perpolitus (Casey, 1889)
Eulimnichus plebius Sharp, 1902
Eulimnichus rugiceps Casey
Eulimnichus rugulosus Wooldridge, 1979
Eulimnichus rusticus Wooldridge, 1979
Eulimnichus sculpticeps Casey
Eulimnichus sharpi Wooldridge, 1979
Eulimnichus sordidus Sharp, 1902
Eulimnichus spangleri Wooldridge, 1979
Eulimnichus subitus Wooldridge, 1979
Eulimnichus sublaevis Sharp, 1902
Eulimnichus visendus Wooldridge, 1979


== Kilder ==
Lawrence, J.F., Hastings, A.M., Dallwitz, M.J., Paine, T.A. og Zurcher, E.J. Delta Interactive Key – Coleoptera Elateriformia, Limnichidae. [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Eulimnichus i Encyclopedia of Life 
(en) Eulimnichus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Eulimnichus hos ITIS 
(en) Eulimnichus hos NCBI 
(en) Kategori:Eulimnichus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Centuriatus

Centuriatus er en slekt av biller som kan ligne på små skarabider og hører til familien strandgravere. Både larvene og de voksne billene lever i ganger de graver i sand- eller mudderbunn ved kanten av vann, enten elver, bekker eller ved saltvann. De kan kjennes på avlang, jevnbred og noe flat kroppsform, kraftige bein med piggete legger (tibiae), korte antenner og fremskytende munndeler. Seks arter er funnet i Norge.


== Utseende ==
Små biller (ca. 3,5-5,5 millimeter), avlange og noe flate, som oftest brunlige på farge. Oversiden er tett kledt av fine, utstående hår og matt. Dekkvingene er gjerne mønstret i gult og mørkebrunt.
Hodet er stort og bredt, med ganske små fasettøyne. Antennene er 11-leddete, ganske korte, sagtakkede, kamformede eller lett kølleformede. Overleppen (labrum) og kjevene (mandibler) er ganske store og skyter tydelig fram under hodet. Brystskjoldet (pronotum) er bredere enn langt, så bredt som eller litt bredere enn dekkvingene, uten noen påfallende lister, groper eller pigger. Dekkvingene er avlange og parallellsidige, matte og tett hårkledte. Beina er ganske kraftige, leggene (tibiae) er brede med lange, avflatede pigger på utsiden som billene bruker til å grave med. Føttene er korte og tynne, fire-leddete.
Larvene er avlange, mer eller mindre sylindriske, med tydelig avsatte, tett hårete ryggplater (tergitter) og bukplater (sternitter). Hodekapselen er kraftig med forholdsvis små kjever (mandibler) og korte antenner, de tre parene med bein er forholdsvis lange og kraftige. Bakkroppsspissen ender i en torn som brukes til å forankre larvene i gangene de lever i.


== Levevis ==
Alle strandgraverne er knyttet til vann, men de holder seg på bredden. Disse artene lever på sandbunn i fjæra og er dermed blant de forholdsvis få billene knyttet til saltvann. De gjemmer seg i gangene sine ved flo sjø. Både voksne og larver graver ganger som de lever i. De voksnes ganger kan kjennes på at de ender i en "skorstein" av sand eller mudder. De spiser alger, plankton og lignende smått organisk materiale. Larvene spiser sand eller mudder og skiller ut næringsorganismene fra dette. Disse billene viser seg sjelden på overflaten, men de voksne flyr en del og tiltrekkes da til lys.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Nord-Amerika.


== Systematisk inndeling ==
Slekten har nylig blitt slått sammen med Augyles .

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
Familien strandgravere, Heteroceridae
Underfamilien strandgravere (Heterocerinae)
Slektsgruppen Augyliini
Slekten Centuriatus Pacheco, 1964
Centuriatus auromicans (Kiesenwetter, 1851)
Centuriatus compactus (Fall, 1937)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Lawrence, J.F., Hastings, A.M., Dallwitz, M.J., Paine, T.A. og Zurcher, E.J. Delta Interactive Key – Coleoptera Elateriformia, Heteroceridae. [2]


== Eksterne lenker ==
(en) Centuriatus i Encyclopedia of Life 
(en) Centuriatus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Centuriatus hos ITIS
Strukturformel

En strukturformel er en notasjon brukt innen kjemi for å vise hvordan atomene er bundet til hverandre i et molekyl. Strukturformler må ikke forveksles med den enklere typen kjemisk formel - summeformel, som bare viser antallet atom av hvert atomtype.Tekstbaserte strukturformler kan være nyttige når det ikke er mulig å skrive ut molekylene grafisk. For eksempel kan etanol skrives som CH3CH2OH
I en lewisstruktur blir atomkjernene representerte ved forkortelsen av grunnstoffet som det blir skrevet i det periodiske systemet. Enkelte elektron blir skreven ut som punkt. Elektronpar blir skreven som strek. Man enkelt strek mellom to atom motsvarer en enkeltbinding, en dobbelstrek motsvarer en dobbelbinding og en trippelstrek motsvarer en trippelbinding. 
Innen organisk kjemi er det vanlig at en ikke skriver bokstaven C ut for karbon, slik at karbonatomet ser ut som et hyrne og at både hydrogentoma og bindingene deres blir forenklet. Om et molekyl er stort og en bare er interessert i den delen av molekylet som er innblandet i en reaksjon, kan man bruke bokstaven R for å vise til et eventuelt framhald av molekylet.  
Ladninger er representert av et innringa plusstegn for positiv ladning eller et innringa minustegn for negativ ladning (en ringer inn ladningene for å skille de fra plusstegnene som blir benyttet i reaksjonsformelane). Partielle ladninger blir representert av den greske bokstaven Δ, delta, følge av et pluss- eller minustegn.


== Referanser ==
Ernst Bruun Olsen

Ernst Bruun Olsen (1923–2011) var en dansk dramatiker og sceneinstruktør. Han slo gjennom med musikalen Teenagerlove (1962). Denne ble fulgt av musikalen Ball i Den Borgerlige (1966). En kan også nevne stykker som De fredsommelige (1969), Prometeus i saksen (1981), Irene og hendes Mænd (1992) og En kvinde spejler seg (1995). Olsen skrev også for radio og TV.Olsen er utdannet lærer, men styrte senere inn på en teaterkarriere. Han ble elev på Odense Teater, som han var tilknyttet fra 1946 til 1950. Senere var han med i Helsingør-Revyen og tilknyttet Allé-Scenen, men i 1957 valgte han å konsentrere seg om å regissere, blant annet ved Det Kongelige Teater, Betty Nansen Teatret og Det ny Teater.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ernst Bruun Olsen på Internet Movie Database 
(da) Ernst Bruun Olsen på Filmdatabasen 
(da) Ernst Bruun Olsen på danskefilm.dk 
(da) Ernst Bruun Olsen på danskfilmogtv.dk 
(en) Ernst Bruun Olsen hos The Movie Database
Eubrianax

Eubrianax er en liten familie av biller med larver som lever i rennende vann. Det er larvene som er best kjent i denne gruppen – de er flate og hele oversiden er dekket at brede ryggplater som danner et skjold. Sett ovenfra kan de minne om mynter, og de er kjent som "water pennies" på engelsk.


== Utseende ==
Små til middelsstore (1,5 – 8 mm), ovale, mer eller mindre flate biller. Kroppen er lite sklerotisert (myk) og de voksne dyrene er temmelig skjøre. Antennene er ganske lange og sagtakkede eller kamformede. Hodet er ganske lite og gjerne ikke synlig ovenfra. Fasettøynene er utstående, med fine fasetter, uten hår. Antennene er 11-leddete og når minst til midten av brystskjoldet, hos noen arter er de lengre enn kroppen. De fleste av leddene har et side-utskudd slik at antennen blir mer eller mindre sagtakket eller kamformet. Brystskjoldet (pronotum) er ganske lite og kort, sterkt tilsmalnet framover. Dekkvingene er brede og flate, ofte med dype punktstriper. Beina er slanke, føttene er tynne og fem-leddete. Larvene ("water pennies") er flate med ovalt omriss. Oversiden er fullstendig dekket av brede, overlappende ryggplater, glatt og jevn. På undersiden sitter tre par kraftige bein. Bakkroppen har en del lange hår.


== Levevis ==
Larvene lever på steiner i raskt rennende elver og bekker. Den flate formen og glatte overflaten gjør at de unngår å bli tatt av strømmen når de kryper rundt og beiter på alger som vokser på steinene. De voksne billene er nokså kortlivede, og finnes gjerne i vegetasjonen nær bekkene der larvene lever. De flyr bra og kan komme til lys om natten.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
Familien Psephenidae – ca. 210 arter fordelt på 29 slekter
Underfamilien Eubrianacinae
Slekten Eubrianax Kiesenwetter, 1874
Eubrianax edwardsii (LeConte, 1874)
Eubrianax granicollis Lewis, 1895
Eubrianax illiesi Sato
Eubrianax manakikikuse Sato, 1964
Eubrianax meridianus Lee, Sato & Yang, 1999
Eubrianax niger Lee & Yang, 1990
Eubrianax nobuoi Sato, 1965
Eubrianax pellucidus Lewis, 1895
Eubrianax ramicornis Kiesenwetter, 1874
Eubrianax secretus (Lee, Sato & Yang, 1999)
Eubrianax serratus Lee, Yang & Sato, 2001
Eubrianax tarokoensis Lee & Yang, 1990


== Eksterne lenker ==
Larve, «water penny» 
Eubrianacinae: Eubrianax sp.
(en) Eubrianax i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Eubrianax hos ITIS 
(en) Eubrianax hos NCBI 
(en) Kategori:Eubrianax – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Eubrianax – detaljert informasjon på Wikispecies
Sacra di San Michele

Sacra di San Michele er et historisk klosterkompleks på Pirchiriano-fjellet, på sydsiden av Val di Susa. Det ligger i kommunen Sant'Ambrogio di Torino i Storbyområdet Torino i Piemonte i det nordvestlige Italia. Klosteret ble anlagt i perioden og var for det meste underlagt Benediktinerordenen. I dag tilhører det Rosminianerordenen. 
Klosteret ruver 26 meter og ligger 960 meter over havet. Det har utsikt mot toppen av fjellet Pirchiriano, på grensen mellom De cottiske Alper og Posletten. Klosteret har historie tilbake til 983, og det hadde sin storhetstid fra 1100-tallet til 1400-tallet. I denne perioden var det et hovedsenter for Benediktinerordenen i Italia. På 1800-tallet ble kongregasjonen til de rosminske fedre etablert der.En egen lov slår fast at klosteret er Piemonte-regionens «symbolske monument», og det er en av regionens mest eminente religiøse bygninger. I 2016 hadde det monumentale klosterkompleksets museum over 100 000 besøkende. Klosteret var også en av inspirasjonskildene til romanen Rosens navn av Umberto Eco.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Sacra di San Michele – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sacra di San Michele – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Andrew Davies (forfatter)

Andrew Wynford Davies (født 1936) er en walisisk romanforfatter og manusforfatter. Som manusforfatter har han primært skrevet for fjernsyn, deriblant serier som House of Cards, Vanity Fair, Pride and Prejudice, Middlemarch, Bleak House og War & Peace. Han var også en av manusforfatterne for filmen Bridget Jones's Diary (2001) og dens oppfølger fra 2004. Han har også skrevet to skuespill for scene.
Han romandebuterte i 1978 med Conrad's War og har totalt skrevet fire bøker.
Davies har vunnet flere priser, deriblant to Emmy-priser og fire BAFTA-priser.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Andrew Davies på Internet Movie Database 
(sv) Andrew Davies i Svensk Filmdatabas 
(da) Andrew Davies på Filmdatabasen 
(da) Andrew Davies på Scope 
(fr) Andrew Davies på Allociné 
(en) Andrew Davies på AllMovie 
(en) Andrew Davies hos The Movie Database 
(en) Andrew Davies hos Internet Broadway Database
Miramare slott

Miramare slott (italiensk: Castello di Miramare; tysk: Schloss Miramar; slovensk: Grad Miramar) er et slott fra 1800-tallet ved Triestebukten nær Trieste i det nordøstlige Italia.
Slottet ble oppført 1856–1860 etter tegninger av den østerrikske arkitekten Carl Junker. Bygherren var erkehertug Maximilian av Østerrike og hans kone, Charlotte av Belgia. De to ble i 1864 utnevnt til keiser Maximilian av Mexico og keiserinne Carlota de México.Etter Maximilians død i 1867, og Charlottes retur til Belgia, ble slottet og den tilhørende parken et yndet tilfartssted for habsburgerne. Den østerriksk-ungarske tronfølgeren erkehertug Franz Ferdinand bodde på slottet 9. mars–11. april 1914, kort tid før han ble drept i Sarajevo.
Da første verdenskrig var slutt, annekterte Italia Trieste i 1920. Under krigen hadde Østerrike flyttet mye av slottets innbo og kunst til Wien, men etter krigen inngikk regjeringene i Italia og Østerrike en avtale der Østerrike returnerte slottets innbo i 1925–26. Slottet ble da brakt tilbake til sin opprinnelige stand, og deler av slottet og slottshagen ble åpnet for publikum 24. mars 1929.
To år senere overlot den italienske regjeringen Miramare til Amadeus av Aosta, som bodde der med sin familie frem til 1937, da han ble utnevnt til generalguvernør i Italiensk Øst-Afrika.
Slottet er i dag museum.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(it) Offisielt nettsted 
(en) Castello di Miramare (Trieste) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Castello di Miramare – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Torstein Myhre

Torstein Myhre (født 25. august 1938) er en norsk kommandørkaptein. Han var sjef for Kystvaktskvadron Sør i 1989–1990 og sjef for Kystvaktskvadron Nord i 1990–1995. (Kystvaktens landorganisasjon ble reorganisert fra 1. januar 2012).


== Yrkesliv ==


=== Sjøforsvaret og Kystvakten ===
Myhre innledet sin karriere i Sjøforsvaret som befal på marinefartøy i 1960. Fra 1961 gjorde han tjeneste i Det sjømilitære fiskerioppsyn, forløperen til Kystvakten, der han fra 1974 var skipssjef. I 1984 var han skipssjef på KV «Andenes» på en tre måneders ekspedisjon til Antarktis med forskere fra Norsk Polarinstitutt.
Torstein Myhres periode som kystvaktsjef ble preget av bl.a. torskekrigen med Island, konflikt om fiskeressursene i Smutthullet og fiskevernsonen ved Svalbard, overfiske i Barentshavet og aksjoner fra ulike miljøorganisasjoner mot selfangst av hvalfangst, bl.a. Sea Shepherd.
Myhre markerte seg som en uvanlig frittalende kystvaktsjef med hyppige utspill i mediene, ofte i strid med kutymen i Forsvaret, der kritikk og personlige meninger helst skal formidles internt og tjenestevei. Ifølge avisintervjuer skal Myhres motto som kystvaktsjef ha vært: «Det er lettere å få tilgivelse, enn tillatelse».
Denne egenskapen gjorde Myhre til en populær samfunnsaktør blant norske journalister. I 1994 fikk han «Snill Gutt-prisen» fra Hålogaland Journalistlag. Da Myhre i 1995 sluttet i Kystvakten, ble det publisert intervjuer og kommentarer i flere aviser, med titler som «Vaktbikkja går av» (Fiskeribladet 28. september), «En høvding går i land» (Lofotposten 29. september) og «Skryt og tilgivelse da Myhre gikk av» (Fiskaren 3. oktober).
I avskjedsintervjuet med Lofotposten uttaler Myhre på spørsmål om fremtiden for Kystvakten: «Jeg tror kystvakta kan ende som en miniutgave av den amerikanske Coastguard, der én enkelt etat har det overordnede ansvar for for å regulere og kontrollere all maritim virksomhet i fredstid. I dag sorterer vi under mange ulike departement – det må bort. Vi trenger en spydspiss som kan gjøre jobben.»


=== Norges Råfisklag ===
Etter avsluttet karriere i Sjøforsvaret jobbet Torstein Myhre som rådgiver i kontrollavdelingen til Norges Råfisklag fra 1995 til 2003.


== Politisk virke ==
Etter å ha sluttet i Sjøforsvaret ble Myhre aktiv lokalpolitiker for Senterpartiet, med to perioder i Tromsø kommunestyre. Han har også vært medlem av programkomiteen til Senterpartiet.


== Referanser ==