jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Pachyelmis

Pachyelmis er en slekt av biller som kryper rundt på bunnen av rennende vann. De voksne billene puster ved hjelp av et såkalt plastron, og trenger ikke komme opp til overflaten etter luft. Til gjengjeld er de avhengige av oksygenrikt vann.


== Utseende ==
Små, nokså brede, gjerne brunlige elvebiller. Artene i underfamilien Elminae er glatte og blanke, med litt metallisk glans. Gamle biller kan kjennes på at de er «tilgrodde» med alger og mikroorganismer. Familien kan særlig kjennes på lange fotledd med store klør, som brukes til å klamre seg fast til bunnen. Hodet er lite, antennene er middels lange, 7–11-leddete, tråd- eller kølleformede. Brystskjoldet (pronotum) har opphøyde lengdelister hos underfamilien Elminae. Dekkvingene er avlange med punktrekker, ofte også opphøyde lengdelister. Beina er lange, særlig fotleddene, og ganske kraftige. Det ytterste fotleddet bærer uvanlig store klør. Larvene er flattrykte og langstrakte. Ryggplater (tergitter) og bukplater (sternitter) er tydelig markerte. Hodet er ganske lite med korte antenner og små kjever (mandibler). De tre parene med bein er korte og kraftige, og bakkroppen langt tilspisset. Denne slekten utmerker seg med ganske lange bein med store klør som hjelper dem holde seg fast i rennende vann.


== Levevis ==
Elvebillene kryper rundt på bunnen av rennende vann. De kan ikke svømme og er avhengige av å klamre seg fast til bunnen. Både larvene og de voksne lever av å skrape alger og detritus fra steiner og grus. Noen få arter lever på vannplanter i stillestående vann.
Larvene puster med gjeller som sitter inne i endetarmen (kan skytes ut), mens de voksne billene har et såkalt plastron. Undersiden er dekket av vannavstøtende (hydrofuge) hår. Disse holder på plass en sølvaktig hinne av luft, og oksygenutveksling skjer mellom denne og det omringliggende vannet. Denne tilpasningen gjør at billene ikke trenger komme til overflaten for å få luft, men til gjengjeld er de avhengige av vann med høyt oksygeninnhold, slik som kaldt, raskt rennende vann. De utvokste larvene kryper på lang og forvandler seg til en puppe i en utgravd hule på bredden. De nyklekte billene kan fly langt, men når de først har funnet en passende bekk slår de seg vanligvis til der for resten av livet. De kan leve flere år.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Afrika inkludert Madagaskar.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
Familien elvebiller, Elmidae Curtis, 1830
Underfamilien elvebiller (Elminae) Curtis, 1830
Slekten Pachyelmis Fairmaire, 1898


=== Liste over artene ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pachyelmis i Encyclopedia of Life 
(en) Pachyelmis i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Pachyelmis hos ITIS
Limnichomorphus

Limnichomorphus er en slekt av biller som lever ved fersk- eller saltvann. Larvene graver i jorden og spiser alger og moser. De voksne flyr og kommer gjerne til lys. Underfamilien Limnichinae lever ved ferskvann og kan også finnes på fuktige steder et stykke fra vann.


== Utseende ==
Små (ca. 1,5 millimeter), ovale, mørke biller. Oversiden er kledt med korte hår. Antennene er middels lange, tynne, de to innerste og det ytterste leddet er litt forstørrede.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Asia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
Familien Limnichidae Erichson, 1846
Underfamilien Limnichinae
Slekten Limnichomorphus Pic, 1922
Limnichomorphus ciampori Hernando & Ribera, 2004
Limnichomorphus curtulus Pic, 1922
Limnichomorphus ohbayashii Satô, 1966
Limnichomorphus puetzi Hernando & Ribera, 2004


== Referanser ==


== Kilder ==
Lawrence, J.F., Hastings, A.M., Dallwitz, M.J., Paine, T.A. og Zurcher, E.J. Delta Interactive Key – Coleoptera Elateriformia, Limnichidae. [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Limnichomorphus i Encyclopedia of Life 
(en) Limnichomorphus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Limnichomorphus hos ITIS
Ahaggaria

Ahaggaria er en slekt av mudderbiller som lever i eller ved vann. De er avlange biller, som oftest er oversiden kledt med lange, oppstående hår. Antennene er karakteristiske, ganske korte, de 5-6 ytterste leddene danner en kølle eller har kamaktige utvekster.


== Utseende ==
Små til middelsstore (4-7,5 millimeter), avlange, blanke, for det meste svarte mudderbiller med rødbrune bein. Kroppen er tett kledt med ganske korte, oppstående hår. Antennene er kortere enn hodets bredde, og består 8 ledd. Dekkvingene er forholdsvis avlange. Beina er slanke, fotleddene er ofte ganske lange med store klør ytterst. Undersiden hos de artene som lever i vann er kledt med fine, korte, vannavstøtende hår, et såkalt plastron, som holder på et luftlag som er nyttig for billenes gassutveksling. Hunnene har et langt, spisst eggleggingsrør som vanligvis er trukket inn i bakkroppen.


== Levevis ==
Disse billene lever i eller ved vann. Det er bare de voksne individene av noen arter som er rent vannlevende, andre voksne og alle larver finner man gjerne i mudderet i vannkanten. Denne slekten utmerker seg ved at larvene er nokså rent landlevende. De artene som lever i vann kan ikke svømme, men kryper rundt på bunnen, under steiner eller på vannplanter. De trenger ikke komme opp til overflaten for å puste, men gassutvekslingen skjer gjennom plastronet på undersiden. Dette krever oksygenrikt vann og disse artene er derfor vanligvis å finne i kjølig, rennende vann med mye oksygen.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt fra Oman i nord til Sør-Afrika i sør.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
Familien mudderbiller, Dryopidae
Slekten Ahaggaria Bollow, 1938
Ahaggaria acutangula Bollow, 1938
Ahaggaria australis (Grouvelle, 1899)
Ahaggaria foleyi (Peyermihoff, 1929)


== Referanser ==


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ahaggaria i Encyclopedia of Life 
(en) Ahaggaria i Global Biodiversity Information Facility 
Ahaggaria – detaljert informasjon på Wikispecies
Rhipidiomorphus

Rhipidiomorphus er en slekt av biller med larver som lever i rennende vann. Det er larvene som er best kjent i denne gruppen – de er flate og hele oversiden er dekket at brede ryggplater som danner et skjold. Sett ovenfra kan de minne om mynter, og de er kjent som "water pennies" på engelsk. De voksne billene, som kan minne om hårbiller (Scirtidae), er skjøre og kortlivede. 


== Utseende ==
En liten, brun bille. Hodet er lite, men med store fasettøyne, og skjult under pronotum, som er femkantet, ganske kort, mye bredere enn langt. Antennene er ikke bevarte hos typeeksemplaret. Dekkvingene er jevnbrede med markerte "skuldre", kraftig sprikende i den bakre delen. Beina er tynne.


== Levevis ==
Larvene lever på steiner i raskt rennende elver og bekker. Den flate formen og glatte overflaten gjør at de unngår å bli tatt av strømmen når de kryper rundt og beiter på alger som vokser på steinene. De voksne billene er nokså kortlivede, og finnes gjerne i vegetasjonen nær bekkene der larvene lever. De flyr bra og kan komme til lys om natten.


== Utbredelse ==
Arten er beskrevet fra Vest-Malaysia (Perak).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
Familien Psephenidae – ca. 210 arter fordelt på 29 slekter
Underfamilien Psephenoidinae
Slekten Rhipidiomorphus Pic, 1918Rhipidiomorphus malaccanus Pic, 1918


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rhipidiomorphus i Global Biodiversity Information Facility 
Rhipidiomorphus – detaljert informasjon på Wikispecies
Byrrocryptus

Byrrocryptus er en slekt av biller der de fleste, men ikke alle, artene har karakteristiske kamformede antenner. De fleste artene lever i eller ved ferskvann, men noen er landlevende og beiter på mikroskopiske sopper.


== Utseende ==
En middelsstor (ca. 12 millimeter), avlang, halvblankt svart bille. Antennene er nesten så lange som kroppen, tynne og kamformede hos hannen, sagtakkede hos hunnen. Hodet er rundet med middelsstore fasettøyne, pronotum klokkeformet. Dekkvingene er nokså jevnbrede, litt bredere enn pronotum, med kraftige punktstriper.


== Levevis ==
Arter i denne slekten kan finnes i kalde, klare bekker.


== Utbredelse ==
Arten er utbredt i det østlige Australia og på New Zealand.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
Familien kamfølerbiller, Ptilodactylidae Laporte de Castelnau, 1836
Underfamilien Anchytarsinae
Slekten Byrrocryptus Broun, 1893
Byrrocryptus nigrinus (Carter, 1936)
Byrrocryptus oblongus (Carter, 1930)
Byrrocryptus serraticornis (Carter, 1929)
Byrrocryptus urquharti (Broun, 1893)
Byrrocryptus variegatus (Carter, 1935)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Byrrocryptus i Encyclopedia of Life 
(en) Byrrocryptus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Byrrocryptus hos NCBI 
Byrrocryptus – detaljert informasjon på Wikispecies
Metriorrhynchus

Metriorrhynchus er en slekt av tropiske biller i familien rødvinger.


== Utseende ==
Middelsstore (7,5-18 millimeter), slanke, mer eller mindre rødlige biller. Hannene har kraftig kamformede antenner. Hudpanseret er forholdsvis mykt.


== Levevis ==
De voksne billene er dagaktive og treffes gjerne på blomster, der de spiser nektar og pollen. Andre arter tar trolig ikke næring til seg som voksne. Larvene kan finnes under bark, i jord eller mellom løvstrø. Munndelene tyder på at de lever av flytende føde, men det er uvisst hva de faktisk spiser. Råtnende plantemateriale og slimsopp har blitt foreslått.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Australia og Sørøst-Asia.


== Systematisk oversikt ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien bløtvinger og lysbiller, Cantharoidea
Familien rødvinger (maskebiller), Lycidae
Underfamilien Lycinae  Laporte de Castelnau, 1836 – dekkvingene gjerne brede, utvidet bak
stammen Metriorrhynchini Kleine, 1926
slekten Metriorrhynchus Gemminger & Harold, 1869
Metriorrhynchus amplikefalus Kazantsev, 2015
Metriorrhynchus angustulus Waterhouse, 1879
Metriorrhynchus ater Waterhouse, 1879
Metriorrhynchus boettcheri Kleine, 1926
Metriorrhynchus brunneoflavus Kazantsev, 2015
Metriorrhynchus chamaeleon Kazantsev, 2015
Metriorrhynchus chimaera Kazantsev, 2015
Metriorrhynchus croceus Kleine, 1926
Metriorrhynchus elongaticollis Pic, 1925
Metriorrhynchus forcipatus Kleine, 1926
Metriorrhynchus guttatus Kleine, 1926
Metriorrhynchus inaequalis (Fabricius, 1801)
Metriorrhynchus isarogensis Bočak, Matsura & Yagi, 2013
Metriorrhynchus laosensis Bočak, 2007
Metriorrhynchus lateanticus Kazantsev, 2015
Metriorrhynchus lineatus Kirsch, 1875
Metriorrhynchus lobatus
Metriorrhynchus longissimus (Pic, 1922)
Metriorrhynchus loricatus Kleine, 1926
Metriorrhynchus maximus Pic, 1932 - usikker status
Metriorrhynchus menieri Bočak, Matsura & Yagi, 2013
Metriorrhynchus mindanaoensis Bočak, Matsura & Yagi, 2013
Metriorrhynchus newbataanensis Bočak, Matsura & Yagi, 2013
Metriorrhynchus ochii Bočak, Matsura & Yagi, 2013
Metriorrhynchus olivieri Kazantsev, 2015
Metriorrhynchus palawanensis Bočak, Matsura & Yagi, 2013
Metriorrhynchus pallidipes Kazantsev, 2015
Metriorrhynchus parallelus (Guérin-Méneville, 1835)
Metriorrhynchus philippinensis
Metriorrhynchus platypus Kazantsev, 2015
Metriorrhynchus sericans Waterhouse, 1879
Metriorrhynchus sericeus Waterhouse, 1879
Metriorrhynchus stenothorax Kazantsev, 2015
Metriorrhynchus stenus Kazantsev, 2015
Metriorrhynchus takedai Bočak, Matsura & Yagi, 2013
Metriorrhynchus telnovi Kazantsev, 2015
Metriorrhynchus tenebrans Kleine, 1926
Metriorrhynchus thoracicus
Metriorrhynchus turbinatus Kazantsev, 2015
Metriorrhynchus tuzovi Kazantsev, 2015
Metriorrhynchus weigeli Kazantsev, 2015
Metriorrhynchus yoshioi Bočak, Matsura & Yagi, 2013


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Metriorrhynchus rhipidius hos NCBI 
(en) Kategori:Metriorrhynchus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Metriorrhynchus – detaljert informasjon på Wikispecies
Kristianborg

Kristianborg er et boligstrøk mellom Minde og Fjøsanger i Årstad bydel og et stoppested for Bybanens line 2 i Bergen. Stedet ligger mellom foten av Løvstakken og Kristianborgvannet, og hørte opprinnelig til Fana kommune.


== Historie ==
Frem til 1972 var Kristianborg en del av Fana kommune. Fra 1865 var det på dette stedet gård, tingstue og skjenkested, men spor av dette står i fare for å forsvinne på grunn av fortettingen og utbyggingen i dette området.
På 1950/60-årene startet utbygging med eneboliger, rekkehus og noen lavblokker. 
I området ligger også Minde skole, som under 2. verdenskrig fungerte som militærsykehus. 
Kristiansborg var også en stasjon langs Vossebanen fra 1883 og frem til åpningen av Ulrikstunnelen i 1964.
Et av praktbyggene i dette området er hovedkontoret i nybarokk stil som Odfjell oppførte i 1915.


== Referanser ==
Cenophengus

Cenophengus er en slekt av biller som bare finnes i den Nye Verden (Nord-, Mellom- og Sør-Amerika). Hunnene er larviforme, det vil si de ser ut som larver hele livet. Hunnene og larvene, av og til også hannene, har lysorganer og lyser i mørket, men dette lyset er permanent på og kan ikke reguleres. De kalles "glow-worms" eller "railroad worms" på engelsk, det siste fordi de ledd-delte hunnene med et lysorgan på hvert ledd kan minne om en nattog-vogn med opplyste vinduer. Larvene og hunnene er rovdyr som særlig angriper tusenbein, hannene tar trolig ikke mat til seg som voksne.


== Utseende ==
Hannene er nokså små (gjerne 3-4 millimeter), spinkle, lysbrunlige biller. Antennene er fjærformede, fasettøynene middelsstore, rundet utstående. Dekkvingene er forkortede og dekker ikke bakkroppen eller flygevingene. 


== Levevis ==
Larvene og de voksne hunnene kryper rundt på bakken, mellom løvstrø og under bark, og fanger ulike slags leddyr. De synes ha en spesiell forkjærlighet for tusenbein. Hannene tar sannsynligvis ikke næring til seg som voksne. Hunnene sender ut feromoner, som de flyvende hannene med sine store antenner lett fanger opp. Det er etter alt å dømme feromonene, og ikke lyset hunnene sender ut, som leder hannene til dem. Man antar at lysets funksjon er som en advarsel overfor rovdyr om at disse dyrene er uspiselige. Phengodidene inneholder forskjellige slags giftstoffer. Dette er et eksempel på aposematisme, der et påfallende utseende (i dette tilfellet lys) advarer om gift.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Amerika nord til der sørlige USA, de fleste av artene i Mexico.


== Systematisk inndeling ==
Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien bløtvinger og lysbiller, Cantharoidea
Familien Phengodidae LeConte, 1861
Underfamilien Mastinocerinae
Slekten Cenophengus LeConte, 1881, 23 arter


=== Liste over artene ===


== Kilder ==
Branham, M. Glow-worms, Railroad-worms (Insecta: Coleoptera: Phengodidae). University of Florida, IFAS Extension nettside. [1]


== Eksterne lenker ==
bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter [2]
(en) Cenophengus i Encyclopedia of Life 
(en) Cenophengus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Cenophengus hos ITIS 
(en) Cenophengus hos NCBI
Linjedans

Linjedans eller line dance er en koreografert dans der en gruppe mennesker danser sammen til en repeterende sekvens av trinn, mens de er arrangert i en eller flere linjer eller rader. Disse linjene vender vanligvis i samme retning. Danserne er ikke i fysisk kontakt med hverandre, og dette gjør dansesjangeren enkel å komme i gang med.


== Referanser ==
2. divisjon fotball for menn 2023

2. divisjon fotball for menn 2023 (også kalt PostNord-ligaen 2023) består av 28 lag fordelt på to avdelinger. Ligaen starter april 2023 og avsluttes oktober 2023.


== Opp- og nedrykk ==


== Avdelingene ==


=== Avdeling 1 ===


=== Avdeling 2 ===

 


== Lagene ==


== Målskårere ==


== Referanser ==
3. divisjon fotball for menn 2023

3. divisjon fotball for menn 2023 (også kalt Norsk Tipping-ligaen 2023) er det fjerde nivået i norsk fotball 2023. Ligaen starter april 2023 og avsluttes oktober 2023.


== Avdelingene ==


== Lagene ==
Mosjøen IL


== Referanser ==
Giacinto Berloco

Giacinto Berloco (født 31. august 1941 i Altamura i provinsen Bari i Italia) er en italiensk katolsk prelat og titulærerkebiskop og diplomat for Den hellige stol.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Etter å ha studert katolsk teologi og filosofi mottok Giacinto Berloco presteordinasjonens sakrament den 19. mars 1966. Berloco ble inkardinert i bispedømmet Altamura-Gravina-Acquaviva delle Fonti. Han tok doktorgraden i katolsk teologi og fikk lisensiat i kanonisk rett.
I 1972 gikk Giacinto Berloco inn i Den hellige stols diplomatiske tjeneste. Han arbeidet i de apostoliske nuntiaturene i Costa Rica, i Nederland og i Spania samt i statssekretariatet.


=== Titulærerkebiskop, pavelig nuntius til Zimbabwe og apostolisk delegat i Mosambik ===
Den 15. mars 1990 utnevnte pave Johannes Paul II ham til titulærerkebiskop av Fidenae og utnevnte ham til pro-nuntius til Zimbabwe og apostolisk delegat i Mosambik. Johannes Paul II bispeviet ham personlig den 5. april 1990; medkonsekratorer var kurieerkebiskopene Giovanni Battista Re og Justin Francis Rigali. 


=== Nuntius til Costa Rica ===
Giacinto Berloco ble apostolisk nuntius til Costa Rica den 17. juli 1993. 


=== Nuntius til El Salvador og Belize ===
Den 5. mai 1998 utnevnte pave Johannes Paul II ham til apostolisk nuntius til El Salvador og Belize. 


=== Nuntius til El Venezuela ===
Berloco ble apostolisk nuntius til Venezuela den 24. februar 2005.[5] 


=== Nuntius til El Belgia og Luxembourg ===
Pave Benedikt XVI utnevnte ham til apostolisk nuntius til Belgia 18. juni 2009. Han etterfulgte Karl-Josef Rauber. Den 24. juli 2009 utnevnte Benedikt XVI ham også til nuntius til Luxembourg. I september 2016 gikk han i pensjon.
Den 8. mars 2017 utnevnte pave Frans ham til medlem av Bispekongregasjonen.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (16235-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Henry Benedict Mary Clement Stuart of York (1725-1807) *1758
Pave Leo XII (1760-1829) *1794
Kardinal Chiarissimo Falconieri Mellini (1794-1859) *1826
Kardinal Camillo di Pietro (1806-1884) *1839
Kardinal Mieczyslaw Halka Ledóchowski (1822-1902) *1861
Kardinal Jan Puzyna z Kosielsko (1842-1911) *1886
Erkebiskop Józef Bilczewski (1860-1923) *1901
Erkebiskop Bolesław Twardowski (1864-1944) *1919
Erkebiskop Eugeniusz Baziak (1890-1962) *1933
Pave Johannes Paul II (1920-2005) *1958
Erkebiskop Giacinto Berloco (1941-) *1990


== Referanser ==
Mike Hagerty

Mike Hagerty (1954-2022) var en amerikansk skuespiller.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Mike Hagerty på Internet Movie Database 
(sv) Mike Hagerty i Svensk Filmdatabas 
(da) Mike Hagerty på Scope 
(fr) Mike Hagerty på Allociné 
(en) Mike Hagerty hos The Movie Database
Hornhøytaler

Hornhøyttalere ble utviklet gjennom krav fra filmindustrien ved starten med lydfilmen. Men teknikken med å la lyd spre seg utover langs en kurve eller funksjon er gammel. Tåkelurer, trompeter og horn har eksistert lenge. Roperter ble satt til munnen i støyende omgivelser for å forsterke talen. Det skal også i antikken ha vært spesialdesignede rom for å forsterke lyd. Traktformede teatrene eksisterer fortsatt i dag – hvor man like godt kan høre hva som sies på scenen samme hvor du sitter i salen.
I dag finnes det mange typer hornhøyttalere både for hifi og PA-systemer.


== Prinsipp ==
Utdrag hentet fra Senior Acoustic Engineer, Celestion Ipswich, Bjørn Kolbrek (født i Rauland) sin artikkel for AudioXpress.Et akustisk horn konverterer store trykkvariasjoner med et lite bevegelsesareal til en lavtrykksvariasjon med stort bevegelsesareal og omvendt. Det gjør dette gjennom den gradvise, ofte eksponentielle økningen av tverrsnittsarealet til hornet. Det lille tverrsnittsarealet ved halsen begrenser passasjen av luft og gir dermed en høy akustisk impedans til driveren. Dette gjør at driveren kan utvikle et høyt trykk for en gitt bevegelse. Derfor har lydbølgene ved halsen et høyt trykk og lav bevegelse. Den avsmalnende formen på hornet lar lydbølgene gradvis dekomprimere og øke i bevegelse til de når åpningen hvor de har et lavt trykk, men stor bevegelse.


== Historie ==
I 1919 publiserte Arthur Gordon Webster sin banebrytende artikkel om hornhøytaler teori, dette var starten på et stort forskningsarbeid. Siden den gang har det blitt publisert mange patenter, bøker og artikler om temaet.


== Referanser ==


== Se også ==
Høyttaler
Ropert
Tåkelur
Dioptoma

Dioptoma er en slekt av selvlysende biller som bare finnes i Asia. De ble tidligere regnet til samme familie som de amerikanske artene i familien Phengodidae, men er nå skilt ut som en egen gruppe. 


== Utseende ==
Middelsstore (5 – 35 mm) biller, de larvelignende hunnene størst. Hannene er avlange, med et stort hode som gjerne er bredere enn brystskjoldet (pronotum), med store fasettøyne. Antennene er korte (kortere enn hodebredden), tråd- eller kamformede, med enten 3 eller 12 ledd. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent firkantet. Dekkvingene er myke, de dekker flygevingene, men ofte ikke de bakerste bakkroppsleddene. Bakkroppen er lang og kjegleformet. Beina er ganske lange og tynne. Hunnene er larvelignende, avlangt spoleformet, bredest på midten, hodet er ganske lite, antennene korte og sylindriske.


== Levevis ==
Larver og hunner lever på bakken, gjerne mellom løvstrø. De er sannsynligvis rovdyr. Hannene flyr godt og blir gjerne tiltrukket til lys. I likhet med mange beslektede familier sender disse billene ut lys. Noen arter utmerker seg ved at de kan sende ut lys i flere farger.


== Utbredelse ==
Arten er beskrevet fra Bangladesh.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien bløtvinger og lysbiller, Cantharoidea
Familien Rhagophthalmidae
Slekten Dioptoma Pascoe, 1860
Dioptoma adamsii Pascoe, 1860


== Eksterne lenker ==
(en) Dioptoma i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Dioptoma hos ITIS 
Dioptoma – detaljert informasjon på Wikispecies
Mangfoldsprisen

Mangfoldsprisen er statens utmerkelse for fremragende bruk av innvandreres kompetanse i arbeidslivet. Formålet med prisen er å fremme etnisk mangfold, forbedre bruk av innvandreres kompetanse og øke rekrutteringen av innvandrere i arbeidslivet. Prisen deles ut av Arbeids- og inkluderingsdepartementet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted
Emma Ritch

Emma Ritch (8. desember 1976 – 9. juli 2021) var en skotsk feminist som var kjent for sitt arbeid mot vold mot kvinner. Hun var direktør for den skotske feministiske lobbyorganisasjonen Engender frem til sin død i 2021. Hun arbeidet for å få vedtatt Domestic Abuse (Scotland) Act 2018. Hun var også rådgiver for den skotske regjeringen om likestilling. Hun var styremedlem i European Women's Lobby. og medlem av fagrådet i Scottish Women’s Rights Centre. Ritch var styreleder i Rape Crisis Scotland fra 2016 og styreleder i Human Rights Consortium Scotland fra 2020. Som leder for Engender ble hun ifølge avisen The Herald «Skottlands fremste stemme om kvinners ulønnede arbeid, finanskrisen og behovet for sosiale ordninger som dekker kvinners behov, tar opp hatkriminalitet, likestilling i politikken og tilgang til trygg og lovlig abort.» Da hun døde beskrev førsteminister Nicola Sturgeon henne som «en brennende aktivist for kvinners rettigheter, rettferdighet og likestilling».


== Referanser ==