jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Eamon Ryan

Eamon Michael Ryan (født 28. juli 1963) er en irsk politiker (Green Party). Ryan ble i 2011 valgt som leder av sitt parti, og var medlem av Irlands parlament fra 2002 til 2011 og fra 2016. Ryan har vært irsk minister for kommunikasjon, energi og naturresurser fra 2007 til 2011.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Eamon Ryan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Eamon Ryan hos Oireachtas, Irlands parlament 
(en) Eamon Ryan på Twitter
Skytingen i Nakhon Ratchasima 2020

Skytingen i Nakhon Ratchasima fant sted 8. og 9. februar 2020 da en soldat fra Thailands hær skjøt og drepte 27 og skadet 57 mennesker i byen Nakhon Ratchasima i Thailand. Soldaten åpnet først ild på en militærbase der han var stasjonert. Ifølge en politimann var soldaten i en krangel om en landeiendom, og skjøt to involverte personer. Han forlot så basen i et militært kjøretøy, og tok seg deretter inn på kjøpesenteret Terminal 21 Korat, der han skjøt på sivile, forskanset seg og tok gisler.Soldaten postet mange bilder og videoer av angrepet, samt tekstoppdateringer i sanntid, på sosiale medier, og skal ha postet flere usammenhengende meldinger før Facebook-kontoen hans ble stengt omtrent klokken 19:20 lørdag, thailandsk tid. Bevæpnet politi rapporterte tidlig søndag at de hadde tatt kontroll over første etasje i senteret. Gjerningsmannens mor ble tilkalt for å hjelpe til med forhandlingene.Ifølge helseminister Anutin Charnvirakul ble et medlem av sikkerhetsstyrkene drept og to andre skadet da de forsøkte å stanse soldaten tidlig søndag 9. februar. Ifølge politi og militære kilder drepte sikkerhetsstyrkene søndag gjerningsmannen og reddet åtte gisler. Noen av gislene var skadet.


== Støtte til ofrene ==
Søndag 9. februar begynte folk å legge blomster og støtteerklæringer utenfor kjøpesenteret. På kvelden ble det ble også holdt en minnemarkering med levende lys i sentrum av byen. Departementet for psykisk helse satte opp et kriseteam for å støtte ofrene. Familiene til de etterlatte vil også få en økonomisk kompensasjon.


== Referanser ==
NM i friidrett innendørs 2006

Norgesmesterskapet i friidrett innendørs 2006 var en del av NM i friidrett 2006, og ble arrangert som et eget stevne i 
Stangehallen i Stange fra 18. til 19. februar 2006. 


== Kvinner ==


=== 60 meter ===


=== 200 meter ===


=== 400 meter ===


=== 800 meter ===


=== 1500 meter ===


=== 3000 meter ===


=== 60 meter hekk ===


=== Høydehopp ===


=== Høyde uten tilløp ===
Kun en deltaker.


=== Stavsprang ===


=== Lengdehopp ===


=== Lengde uten tilløp ===


=== Tresteg ===


=== Kulestøt ===


=== 4 x 200 meter stafett ===


== Menn ==


=== 60 meter ===


=== 200 meter ===


=== 400 meter ===


=== 800 meter ===


=== 1500 meter ===


=== 3000 meter ===


=== 60 meter hekk ===


=== Høydehopp ===


=== Høyde uten tilløp ===


=== Stavsprang ===


=== Lengdehopp ===


=== Lengde uten tilløp ===


=== Tresteg ===


=== Kulestøt ===


=== 4 x 200 meter stafett ===


== Kilder ==
friidrett.no: Norske mesterskap
Tore Johansen, Egil Svendsby (red.) Sportsboken 2006, s. 255-56. Schibsted. ISBN 978-82-516-2265-3.
Østerholm

Østerholm var et slott på det nordlige Als i Danmark, 14 km nordøst for Sønderborg. Ruinen som i dag kan ses, ble fredet og utgravet av Nationalmuseet i 1953–54. 
På midten av 1500-tallet fraflyttet og nedbrøt amtmannen Thomas Sture sitt lille middelalderlige voldsted Helvedgård i Nørreskoven på Als. 1,5 km mot sydøst oppførte han i stedet en ny vannborg, adskilt mot land av en voldgrav. 
I 1584 kjøpte kong Frederik IIs yngre bror hertug Hans herresetet og omdøpte det til Østerholm. Den nærliggende byen Bosted ble nedlagt og dens jorder kom under Østerholm.Gården ble omskapt til et renessanselystslott med diagonalt hjørnestillede tårn og kobberkledte kupler. Hele bygningen fikk en etasje mere, og ble også overdekket med et stort tak. Fra slottet førte en bro inn til ladegårdsbanken, hvor alle de bygninger lå som skulle til for å få et fyrstesete til å fungere. Slottshaven ble utvidet og en stor frukthave anlagt. Hertugen bodde tidvis med familie og hele hoffstaten på Østerholm, og her ble holdt store jaktselskaper.


== Enkesete ==
Hertug Hans første hustru, Elisabeth av Braunschweig-Grubenhagen, døde på Østerholm i 1586 og ble bisatt i det nyinnrettede gravkapell på Sønderborg slott. Østerholm ble heretter brukt som enkesete. 
Etter hertug Frederiks død i 1658 flyttet hans kone hertuginne Eleonora av Anhalt-Zerbst (1608–1681) inn på Østerholm og bodde der til sin død. Liket lå seks uker på Østerholm innen det ble bisatt i Egen kirke.Elisabeth Charlotte av Anhalt-Harzgerode ble den siste hertuginne i enkesetet. Hun satt på Østerholm etter hertug Augusts død i 1699 og frem til sin egen død 20. januar 1723. Den 8. april ble liket ført fra Østerholm til gravkapellet i Nordborg.
Heretter solgtes slottet til kong Frederik IV, men han var ikke interessert i vedlikeholdelse og lot det forfalle. 10 år senere ble det revet ned og materialerne gjenbrukt i nærliggende byggeprosjekter.


== Referanser ==
Kaja Ebbell

Karen «Kaja» Marie Ebbell (født 16. februar 1837 i Grimstad, død 1905 i Drammen) var en norsk oversetter, forfatter og språklærer.


== Familie ==
Kaja Ebbell var datter av kjøpmann Jørgen Bendix Ebbell og Inger Bie. Hun forble ugift.


== Liv og virke ==
Kaja Ebbell vokste opp i fødebyen Grimstad. I 1870-årene var hun privatlærerinne i Lillesand. I 1880-årene drev hun en tilsvarende praksis i Grimstad, hvor hun ga elever undervisning i engelsk og tysk.Hun gjorde seg mest bemerket som oversetter, og oversatte flere fortellinger og oppbyggelige fra engelsk til norsk. De mest kjente av disse var Sir Evelyns Myndling av Margaret Isabella Arden og Edith Vernons Livsgjerning.Ebbell skrev også boken Et skjæbnesvangert Løfte, som hun utga under psevdonymet Ebba i 1887. Hun skrev dessuten føljetonger til flere aviser.Hun utga også en Kristelig Kalender, med forord av Diakonisseanstaltens prest August B. Jahnsen.


== Bibliografi ==
1887: Et skjæbnesvangert Løfte, Kristiansand
1905: Kristelig Kalender, Johs. Bjørnstads Forlag


== Referanser ==


== Kilder ==
Norsk kvinnelitteraturhistorie. Pax. 1990. s. 255. ISBN 8253014988.
EM i basketball for menn 1963

EM i basketball for menn 1963 (europamesterskapet i basketball for menn) ble arrangert i Wrocław i Polen i 1963.


== Sluttstilling ==


== Referanser ==
EM i basketball for menn 1965

EM i basketball for menn 1965 (europamesterskapet i basketball for menn) ble arrangert i Moskva og Tbilisi i Sovjetunionen i 1965.


== Sluttstilling ==


== Referanser ==
EM i basketball for menn 1967

EM i basketball for menn 1967 (europamesterskapet i basketball for menn) ble arrangert i Tammerfors og Helsingfors i Finland i 1967.


== Sluttstilling ==


== Referanser ==
EM i basketball for menn 1969

EM i basketball for menn 1969 (europamesterskapet i basketball for menn) ble arrangert i Caserta og Napoli i Italia i 1969.


== Sluttstilling ==


== Referanser ==
EM i basketball for menn 1971

EM i basketball for menn 1971 (europamesterskapet i basketball for menn) ble arrangert i Essen og Böblingen i Vest-Tyskland i 1971.


== Sluttstilling ==


== Referanser ==
EM i basketball for menn 1973

EM i basketball for menn 1973 (europamesterskapet i basketball for menn) ble arrangert i Badalona og Barcelona i Spania i 1973.


== Sluttstilling ==


== Referanser ==
EM i basketball for menn 1975

EM i basketball for menn 1975 (europamesterskapet i basketball for menn) ble arrangert i Jugoslavia i 1975.


== Sluttstilling ==


== Referanser ==
EM i basketball for menn 1977

EM i basketball for menn 1977 (europamesterskapet i basketball for menn) ble arrangert i Oostende og Liège i Belgia i 1977.


== Sluttstilling ==


== Referanser ==
EM i basketball for menn 1979

EM i basketball for menn 1979 (europamesterskapet i basketball for menn) ble arrangert i Italia i 1979.


== Sluttstilling ==


== Referanser ==
EM i basketball for menn 1981

EM i basketball for menn 1981 (europamesterskapet i basketball for menn) ble arrangert i Tsjekkoslovakia i 1981.


== Sluttstilling ==


== Referanser ==
EM i basketball for menn 1983

EM i basketball for menn 1983 (europamesterskapet i basketball for menn) ble arrangert i Frankrike i 1983.


== Sluttstilling ==


== Referanser ==
EM i basketball for menn 1985

EM i basketball for menn 1985 (europamesterskapet i basketball for menn) ble arrangert i Vest-Tyskland i 1985.


== Sluttstilling ==


== Referanser ==
EM i basketball for menn 1987

EM i basketball for menn 1987 (europamesterskapet i basketball for menn) ble arrangert i Athen i Hellas i 1987.


== Sluttstilling ==


== Referanser ==
EM i basketball for menn 1989

EM i basketball for menn 1989 (europamesterskapet i basketball for menn) ble arrangert i Zagreb i Jugoslavia i 1989.


== Sluttstilling ==


== Referanser ==
Tollef Asbjørnsen Gjedrem

Tollef Asbjørnsson Gjedrem (født 11. desember 1857 i Bjerkreim, død 7. juli 1950) var en norsk lærer, gårdbruker, lensmann og politiker for Venstre.Gjedrem utdanna seg ved amtsskolen i Jæderen og Dalene og ved Flekkefjord lærerskole. Fra 1881 var han lærer i heimbygda Bjerkreim i rundt femten år. Han overtok farsgården i 1885 og blei lensmann i Bjerkreim i 1896, ei stilling han hadde fram til 1923, da han bosatte seg i Stavanger og seinere i Sandnes. Fra 1921 til 1932 var han bestyrer av Norges Banks avdeling i Stavanger. I 1940 returnerte han til Bjerkreim.Han var ordfører i Bjerkreim fra 1894 til 1897 og seinere medlem av herredsstyret 1905–1910 og 1914–1919. Han hadde ei rekke offentlige og private verv, både lokalt og på nasjonalt plan.Gjedrem representerte enmannskretsen Dalane i Stavanger amt på Stortinget i fem valgperioder, fra 1907 til 1921. Fram til 1916 var han medlem av tollkomiteen, deretter av jernbanekomiteen. Den siste valgperioden var han også medlem av utenrikskomiteen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Tollef Asbjørnsen Gjedrem hos Norsk senter for forskningsdata
Saitafernes tiara

Saitafernes tiara (også Saitaphernes eller Saitapharnes) er en hodebedekning av gull som angivelig tilhørte skyternes hersker Saitaphernes. I 1896 ble den ervervet av Louvre. Senere erkjente man at var et falskneri som var blitt foretatt i Odessa av juveleren Israel Ruchomowskij (født 1864 i Mazyr i Tsarrussland, død 1934 i Paris).


== Historien ==
Den 1. april 1896 kunngjorde Louvres direksjon at de hadde ervervet en tiara som hadde tilhørt skyterherskeren Saitaphernes for 200.000 gullfranc. Den greske innskrift på tiaraen lød: «Fra Olbias råd og borgere i ærefrykt til den store og ubeseirede kong Saitaphernes». Kjøpet skjedde etter vdtak i det franske parlament.
Men tiaraen ble i virkeligheten fremstilt i 1895 av en juvelerer fra Odessa, Israel Ruchomowskij, etter to antikvarers bestilling. Juveleren fikk 1800 rubler for jobben.
Brødrene Hochman bedrev kolonialvarehandel i Odessa. Men de gjorde seg forhåpninger om å gjøre store forretninger med utgravde skytiske gullskatter. Fordi de illegale utgravninger i Otsjakov ikke gav noen nevneverdig profitt, bestemte de seg for å bestille forfalskninger hos gullsmeden Ruchomowskij. Dette klarte de ved å utnytte hans godtroenhet.
Louvres direksjon bedyret i noen år tiaraens ekthet, til tross for den tvil som arkeologen Adolf Furtwängler reiste. Han hadde påpekt at noen av tiaraens dekorasjoner gjentok motiver gjenkjennelige var fra andre kjente skytiske kunstverker.
Til slutt ble saken også kjent i Odessa. Ruchomowskij kom til Paris og medbragte sine tegninger som beviser. Han sa seg beredt til fritt å gjenskape et hvilket som helst fragment fra verket. Han unngikk straffansvar fordi det ikke var han som hadde frembudt tiaraen til salg, men bare hadde laget den på bestilling. For sitt mesterlige arbeide fikk han til og med en gullmedalje i brukskunst fra Parisersalongen.
Så hentet han sin familie fra Odessa og ble resten av livet boende i Paris. Og tiaraen gikk inn i kunsthistorien som et eksempel på den perfekte forfalskning.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Eberhard Paul: Die falsche Göttin. Geschichte der Antikenfälschung. Koehler & Amelang, Leipzig 1962 (auch L. Schneider, Heidelberg 1962)
Eberhard Paul: Gefälschte Antike. Von der Renaissance bis zur Gegenwart., Koehler und Amelang, Leipzig 1981 (auch: Schroll, Wien-München 1982 ISBN 3-7031-0536-4)


== Eksterne lenker ==
(en) Tiara of Saitaferne – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Archaeology Magazine
Pierre Mavrogordatos og Saitaphernes-tiaraen
Miniaturkopi av Saitaphernes-tiaraen, utferdiget av Ruchomowskij
Li Andersson

Li Andersson (født 13. mai 1987 i Åbo, Finland) er en finsk-svensk politiker, parlamentsmedlem. Og hun er siden 11. juni 2016 partileder for Vänsterförbundet. I juni 2019 tiltrådte hun stillingen som undervisningsminister i Antti Rinnes regjering. Etter Antti Rinne avgang fikk hun fortsette som utdanningsminister i Sanna Marins regjering.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
[1]
Blogg
(sv) Li Andersson hos Finlands riksdag 
(sv) Li Andersson hos Finlands statsråd
Antti Kaikkonen

Antti Samuli Kaikkonen (født 14. februar 1974 i Åbo) er en finsk politiker (Center). Han har vært medlem av Finlands riksdag siden 2003 og finsk forsvarsminister siden 10. desember 2019.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(sv) Antti Kaikkonen hos Finlands riksdag 
(sv) Antti Kaikkonen hos Finlands statsråd 
(en) Antti Kaikkonen hos Europarådets parlamentarikerforsamling
Ville Skinnari

Ville Tapio Skinnari (født 21. februar 1974 i Helsingfors) er en  finsk  sosialdemokratisk politiker og tidligere ishockeyspillere. Skinnari er Utviklings- og utenrikshandelsminister i fra 10 desmber 2019 i  Sanna Marins regjering. Han har vært medlem av Finlands riksdag siden 2015.<refVille Skinnari. Riksdagen. Lest 9. februar 2020.</ref> Skinnari er advokat og eier en liten bedrift. Skinnari posisjon som ishockeyspiller var Høyreback.


== Klubber ==
1992–1994 Reipas (FM-ligan i ishockey)
1994–1995 Reipas (Division I)
1995–1996 Dordrecht Lions (Eredivisie)
1996–1997 Solihull Blaze (British National League)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ville Skinnari – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
(en) Ville Skinnari – Eurohockey.com 
(en) Ville Skinnari – Hockeydb.com 
(en) Ville Skinnari – Eliteprospects.com 
(en) Ville Skinnari – Eliteprospects.com (personale) 
(sv) Ville Skinnari hos Finlands riksdag 
(sv) Ville Skinnari hos Finlands statsråd
Ole Bramserud

Ole Bramserud er en fiktiv person som er med i alle fem filmene om Stig-Helmer Olssons Selskapsreisen filmer. Ole Bramserud er norsk og Stig-Helmer Olsson 's teknisk interesserte, sprø og lojale venn, som ofte trekker ham ut på alle turer. Lasse Åberg har i et intervju sagt at Ole er motoren for filmene, som driver den passive Stig-Helmer. 
De møttes for første gang på Arlanda i den første Selskapsreisen -filmen og fikk sitte ved siden av hverandre på flyturen til Gran Canaria. 
I Filmene er Jon Skolmen som spiller Ole Bramserud.


== Filmografi ==
1980 - Sällskapsresan
1985 - Selskapsreisen 2
1988 - S. O. S. Selskapsreisen 3
1991 - Selskapsgolferen
1999 - Helsereisen
2011 - The Stig-Helmer Story


== Kilder ==
Premier League 2020/21

Premier League 2020/21 var den 29. sesongen av Premier League.
Liverpool går inn i sesongen som regjerende mestere. Leeds vant EFL Championship 2019–2020 og rykket direkte opp sammen med West Bromwich til Premier League. Fulham sikret seg den tredje og siste opprykksplassen etter å ha slått Brentford i playoff-finalen på Wembley Stadium 4. august 2020.
11. mai, i 36. runde, ble Manchester City mestere. Dette var deres femte seier i Premier League, og syvende ligatittel totalt. Fulham, West Bromwich og Sheffield United rykket ned.


== Tabell ==


== Plassering etter runde ==


== Klubbinfo ==


=== Trenerbytter ===


== Terminliste ==
Terminlisten for sesongen 2020/21 kom torsdag 20. august 2020.. Tidspunkt for kamper vil endres etter hvert som TV-overføringer blir satt opp.

 

 

 

 

 

 

 

 

 


== Resultattabell ==


== Statistikk ==


== Utmerkelser ==


=== Månedens manager og spiller ===


=== Sesongens ===


== Referanser ==
Vannpolo under Sommer-OL 2020

Vannpolo under Sommer-OL 2020 fant sted mellom 24. juli og 8. august 2021 på Tokyo Tatsumi International Swimming Center i Tokyo. Det ble konkurrert i to øvelser, en turnering med tolv lag for menn og en turnering med ti lag for kvinner.


== Kalender ==


== Kvalifisering ==


=== Kvalifisering menn ===


=== Kvalifisering kvinner ===


== Medaljevinnere ==


== Medaljetabell ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisiell hjemmeside
Antoine Chanzy

Antoine Alfred Eugène Chanzy (født 18. mars 1823 i Nouart i departementet Ardennes i Frankrike, død 5. januar 1883 i  Châlons-sur-Marne) var en fransk militær, politiker og diplomat.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Canzys slekt hadde bakgrunn i landbruket, men hadde også militære tradisjoner fra napoleonskrigene. Han var sønn av en tidligere underoffiser i kavaleriet, onkelen forble i det militære og ble kaptein i cuirassiers. 
Canzys gikk på marinens sjøkrigsskole i Brest fra 1839 med tanke på tjeneste i den franske marinen, men gikk i 1841 i stedet inn i artilleriet. Fra 1841 til 1843 gikk han på militærskolen Saint-Cyr.


=== Karriere ===
Han deltok i kampene i Algerie og i krigen i 1859 – den andre italienske frigjøringskrig – der han deltok i slaget ved Magenta og særlig utmerket sig i slaget ved Solferino. Han deltok i kampanjen i  Syria 1860–1861 som oberstløytnant, og som oberst kommanderte han det 45. regiment i Roma i 1864.
I 1868 ble han brigadegeneral i Alger, og der var han med på å kjempe mot det arabiske opprør som kommanderende av subdivisjonene Bel Abbes og Tlemcen i 1868.Under den fransk-prøyssiske krig ble Chanzy kalt til Frankrike først da republikken var blitt proklamert, og utnevnt 2. november 1870 til divisjonsgeneral og sjef for 16. armékorps i Loirearméen. Med dette deltok han på fremstående måte i slagene ved Coulmiers 9. november og Orléans 30. november-4. desember, samt fikk etter Orléans fall befal over 2. Loirearmé. I slaget ved Beaugency forsvarte han seg med viss fremgang mot storhertugen Fredrik Frans II av Mecklenburg-Schwerin, ble i slaget ved Le Mans 7.-12. januar 1871 beseiret av prins Fredrik Karl av Preussen og tvunget til retrett. 
Innvalgt i nasjonalforsamlingen talte han trass i nederlagene for krigens fortsettelse. Etter fredsslutningen i ble han i 1873 generalguvernør i Algerie og sjef for 19. armékorps. 
Han var 1880-81 ambassadør i St. Petersburg og fra 1882 sjef for 6. armékorps i Châlons-sur-Marne. Han døde brått i tjeneste der, bare noen få dager etter Leon Gambetta, og ble gitt statsbegravelse.Chanzy publiserte blant annet Campagne de 1870-71. La deuxième armée de la Loire (1870).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Arthur Chuquet: Le Général Chanzy (1823–1883). – Paris: Léopold Cerf, 1884
Jacques Melchior Villefranche: Histoire de Général Chanzy. – Paris: Bloud & Barral, 1890
Leonce Grandin: Chanzy dans le passé. – Paris: Tolra, 1895
Jules-Alphone-Ignace Rouiet: Éloge du Général Chanzy, 1886.
Frédéric Beauchef: 1871, Le Mans une bataille oubliée, éditions Libra Diffusio, Le Mans, 2010.
Commandant Léonce Grandin, Chanzy, Dans le passé, Éditions SPES, Paris, 1929, 364 p.
Allocution prononcée par Son Exc. Mgr l'archevêque de Reims aux funérailles du général Chanzy, le 10 janvier 1883Svensk uppslagsbok. Lund 1930.
Thore Larsen Braut

Thore Larsen Braut (født 7. juni 1878 i Klepp, død 11. juli 1923 samme sted) var en norsk lærer, gårdbruker og politiker for Venstre.Braut tok først militær utdanning og blei i 1900 tilsatt som sersjant i Hærens sanitet. Han tok så eksamen ved Elverum lærerskole i 1904. Han var lærer ved en amtsskole, før han i 1906 begynte ved Jærens folkehøgskole. Samme året overtok han farsgården Braut på Klepp. Fra 1915 var han i noen år formann i Norigs Folkehøgskulelærarlag.Han var viseordfører i Klepp fra 1911, og deretter ordfører fra 1913 til 1916. Han hadde også flere andre kommunale verv, og på nasjonalt plan satt han i en del komiteer om militære forhold.I valgperiodene 1913–15 og 1916–18 satt han på Stortinget fra enmannskretsen Jæderen i Stavanger amt. Han var først medlem av jernbanekomiteen, så av militærkomiteen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Thore Larsen Braut hos Norsk senter for forskningsdata
Eleonora av Anhalt-Zerbst

Eleonore av Anhalt-Zerbst (født 10. november 1608, død november 1681) var en tysk prinsesse som var hertuginne av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Nordborg fra 1632 til 1658. 
Hun var datter av fyrst Rudolf av Anhalt-Zerbst (1576–1621) i hans første ekteskap med Dorothea Hedvig av Braunschweig-Wolfenbüttel (1587–1609). 15. februar 1632 giftet hun seg i Nordborg på Als med hertug Frederik av Nordborg. Fra 1630 var enkemann etter sitt første ekteskap med Juliane av Sachsen-Lauenburg. 


== Forgjeldet fyrstendømme ==
Det lille hertugelige hoff i Nordborg kunne ikke bære utgiftene til å holde hoff, og hertugen kom i dyp gjeld. Det ble født fem barn i ekteskapet som pga. de økonomiske omstendigheter søkte deres karriere i utlandet. 
Hertugen døde i 1658, og Elonoras stesønn Hans Bugislav arvet det forgjeldete hertugdømme. Som hoffmester overtok enkehertuginnen Eleonora etter sønnen Rudolf Frederik, Christoph Gensch von Breitenau. I 1669 gikk Hans Bugislav fallitt og Nordborg ble underlagt kronen. 
Eleonora overlevde sin mann med 23 år og døde i november 1681 på sitt enkesete Østerholm på Als. Hun ble bisatt i Egen kirke ved siden av sin gemal den 15. desember samme år. I 1812 ble det hertugelige gravkapell i Egen nedlagt og kistene flyttet til Nordborg.


== Referanser ==
Even Moen Jenssen

Even Moen Jenssen (født 1987) er en norsk musiker (vokal, gitar, trommer) fra Namsos/Overhalla.
Sammen med Bendik Ulla har han siden 2010 utgjort den spellemannominerte barnepopduoen Mandarinsaft. I juni 2019 ga han ut sitt første soloalbum, barneplaten Over byen. For albumet ble han nominert til Spellemannprisen 2019 i klassen barnemusikk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Even Moen Jenssen på Discogs
Jacob Kristensen Austbø

Jacob Kristensen Austbø (født 4. april 1856 i Rennesøy, død 25. oktober 1925 samme sted) var en norsk forretningsmann, gårdbruker og politiker for Venstre.Etter en del skolegang, blant annet på amtsskole, dreiv Austbø i åra 1875–84 dels i innenriks sjøfart, dels med kjøp, salting og salg av sild. I 1885 tok han over gården Nordbø i Rennesøy. Han var sentral i Rennesøy Skillingsbank i flere tiår, dels som direksjonsformann, dels som kasserer.Austbø var ordfører i Rennesøy fra 1892 til 1913. I flere år var han også medlem av og formann i amtsskolestyret. I 1922 var han medlem av både en parlamentarisk skolekommisjon og av en departemental skysslovkomite.Austbø representerte enmannskretsen Hesbø og Hafrsfjord i Stavanger amt på Stortinget i fire valgperioder, fra 1910 til 1921. Han blei igjen valgt for Rogaland fylke i perioden 1925–27. Han var vararepresentant 1922–24. I den første treårsperioden var han medlem av gasje- og pensjonskomiteen, deretter i landbrukskomiteen, og i den siste perioden var han nestformann i kirke- og skolekomiteen.Stortingsrepresentant og lensmann Erik Austbø var bror hans.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Jacob Kristensen Austbø hos Norsk senter for forskningsdata