Henrich Gerners gate 23 (Moss)

Henrich Gerners gate 23 er et bygårdsannlegg i Moss. Gjennom tiden har adressen hatt flere ulike navn. Fra matrikkel i 1796 står huset oppført som Møllergade 44. 74 år senere, i 1870, står huset oppført som Møllergade 68a. I 1920 finner vi for første gang huset oppført som Henrich Gerners gate 23. At huset har hatt tre forskjellige adresser, kan forklares med at huset ligger i et kryss mellom to gater, Møllergata og Henrich Gerners gate. Bygningen er vernet etter PBL nemlig plan- og bygningsloven. Når en bygning er vernet etter plan- og bygningsloven, er dette for å fremme bærekraftig utvikling til beste for den enkelte, samfunnet og videre generasjoner. 


== Historie ==
Henrich Gerners gate 23 ble opprinnelig oppført på 1700-tallet, som en av flere bygårder i det som tidligere ble kalt "Briskebakken". Disse bygårdene var i starten eid av byens høkere, som regel i forbindelse med møllerdriften. I 1807 startet det en brann som gjorde at alle husene fra Henrich Gerners gate 6 og lenger ned i bakken, brant ned. Brannen spredte seg oppover Briskebakken, gjennom Møllergate, Konggaten og ned Mellom-Bjergstræde. Dette resulterte i at 34 hus brant ned, og at 200 mennesker ble husløse.   Henrich Gerners gate ble bygd opp igjen etter kort tid, allerede i 1808. I 1996 brant huset igjen, da en russebil rygget inn i husveggen. Høker Torbjørn (f. 1757) var den første dokumenterte eieren (ut ifra kildene som ble tatt i bruk under denne artikkelen), i år 1796.   Familien besto av Høker Torbjørn, Torbjørns hustru Ingeborg Christophersdatter (f. 1771) og deres sønn Johan Henrich Torbjørnsen (f. 1776). Sammen med familien bodde tjenestepiken deres Anne Cathrine Olsdatter, Blondine Maria Christophersdatter, som var husbondens svigersøster og Christopher Nielssen som var husbondens svigerfar. På samme adresse bodde også Amund Jacobsen sammen med hans kone Gjertrud Pedersdatter og deres datter Anne Amundsdatter. Bernt Wold (f. 1827) sto oppført som eier fra folketelling i 1870. Sammen med ham bodde hans kone Maren Olsen (f. 1828) og deres to barn Axel Wold (f. 1854) og Valborg Wold (f. 1865). Bernt Wold arbeidet på den tiden som møller, som kan være en god forklaring på hvorfor de valgte å bosette seg der de gjorde. I 1848 var det ti møller ved Mossefossen , og Wold arbeidet sannsynligvis på en av disse. Møller fikk et stort omfang på 1800-tallet, og ble i stor grad benyttet i byer og industriområder der vann rant gjennom. Da kunne møllene drives av vannkraften i området. Gjennom Moss renner Vansjø ut i havet gjennom en kanal. Dette førte til at Moss var et attraktivt område å plassere møllene i. Fossen i Moss er spesielt sentral i industrien i byen, da de fleste næringsvirksomhetene ble drevet av vannkraften herfra. Sagbruket, jernverket, bryggeriene, brenneriene, mølledriften cellulose- og papirindustri, skipsbygning og glassverket ble alle drevet av vannkraften fra Mossefossen.   På grunn av så stor utbygging av møllene rundt området ved Mossefossen ble det bygget flere hus slik at alle som jobbet i møllene skulle få husholdning nært Mossefossen. I år 1893 står Olaf Olsen for første gang oppført som eier i Møllergade 2.  I 1900 står sagmester Olaf Olsen stadigvekk oppført som eier, men denne gangen sammen med sin kone og syv barn. Ettersom sagbruket lå i nærheten av fossen, var dette et gunstig område for Olaf og familien å bosette seg i. Sagbruket dukket opp fra omtrent 1530 i mosseelva. Den gangen (slutten av 1500 tallet) var det "utømmelige" kilder med trær i området og det oppsto raskt lønnsom aktivitet. Bøndene kom med tømmer, fikk betalt, og handlet med seg varer og utstyr. I første halvdel av 1600-tallet (1632) var det over 50 sagbruk knyttet til fossen. I andre halvdel av 1600-tallet (1661) var det 36 sagbruk og 12 kverner. Sagbruksvirksomheten sank, men antall kverner økte på 1700-tallet i Moss. Dette skyldes betydelige militære forretninger og en livligere handel med omegnen. Det var tilgangen på korn i Moss som gjorde at militæret befant seg rundt i byen. Allikevel ble dette sett som en negativ ting ettersom innbyggerne ble tvunget til å gi fra seg korn hver gang det var krig og uro. På 1800-tallet økte møllerdriften igjen, ettersom det i 1811 var registrert 10 møller langs fossen, mens det i 1882 var registrert 14 møller i Moss.


== Beboere ==
Møllergate 44 

1796 - Høker Torbjørnsen.  Torbjørnsen var den første dokumenterte eieren fra kildene som ble tatt i bruk under denne artikkelen. Huset var i familiens eie i ca. 40 år. Møllergate 68a

1841 -  Henr. Torbjørnsen.
1870 - Elise Evensen, Gunda Evensen, August Evensen, Alvilde Evensen, Bernt Wold, Maren Olsen, Axel Wold, Valbog Wold, Karen Eriksen, Tobias E. Pedersen, Emilie Augustdatter, Petter A. Hansen, Anna Pettersen og Johanne Andersen. Møllergate 2

1884 - H. Wulff (tidligere oppgitt 68a.)
1893 - Olaf Olsen (tidligere matrikkelnummer 61a). 
1900 - Sagmester Olaf Olsen og Hanna Olsen sammen med deres syv barn (to sønner og fem døtre). Henrich Gerners gate 23 

1920 - Kirketjener Olaf Olsen. 
1923 og 1933 - Enkefru Hanna Olsen (Olafs kone). 


== Byggestil ==
Gårdsbebyggelsen i Norge fra 1600-1700-tallet, spesielt fra Østlandet, ble en av inspirasjonskildene innenfor arkitektur. Når det kom til trearkitekturen hadde man to forskjellige retninger. En av disse var den klassisistiske retningen, med klassisistiske detaljer, ofte med knekte eller bratte takformer. Den andre retningen var mer nasjonalt rettet, det var her gårdsbebyggelsen fra Østlandet ble en inspirasjon. Huset er blitt modernisert i sveitserstil, hvor det er typisk med store takutstikk og høye grunnmurer.  Fra folketelling i 1900 står eiendommen beskrevet som en to-etasjes bygning med fem leiligheter, et uthus og et vedskjul.  I dag ser vi at huset har to etasjerer. Det er sannsynligvis ikke fem leiligheter i huset i dag, da det bare står to personer oppført på adressen. 


== Referanser ==