Evald Pauss

Evald Pauss (født 12. juli 1866 i Christiania, død 27. april 1890 i Christiania) var en norsk turnuslege som var en av de første ansatte ved det nyetablerte epidemilasarettet på Ullevål, som var starten på Ullevål sykehus. Han er kjent fordi han selv døde av difteri da han arbeidet som turnuslege ved epidemilasarettet våren 1890, 23 år gammel, og ble begravet på offentlig bekostning med stor deltagelse. Han var den andre personen som mottok en offentlig æresbegravelse i Norge, etter den siste gjenlevende eidsvollsmannen Thomas Konow i 1881; den neste personen var statsminister Johan Sverdrup. Evald Pauss er fortsatt den yngste personen som har mottatt æresbevisningen.


== Bakgrunn ==

Evald Pauss var sønn av skolebestyrer B.C. Pauss og læreren Augusta Thoresen, en datter av trelasthandler Hans Thoresen. Han vokste opp i Ekebergveien 1 (dvs. Oslo Hospital), siden i Wergelandsveien 3 rett overfor Grotten og endelig i toppetasjen på Nissens Pikeskole (nå Bokhandelens hus) i Øvre Vollgate 15. Hans mor døde i 1875, og faren ble året etter gift med Henriette Pauss. Evald Pauss var eldre halvbror av den kjente legen Nikolai Nissen Paus, George Wegner Paus, Augustin Paus, Henriette Wegner Paus og Karoline Louise Paus. Forskjellen i skrivemåten skyldes at familien rundt 1900, etter Evalds død, gikk over til å skrive navnet Paus.


== Studier og død ==
Ifølge en lengre artikkel i avisen Fædrelandet var Pauss allerede i skoledagene svært interessert i naturfagene, og etter examen artium ved Aars og Voss' skole i 1884 «fulgte det ligesom af sig selv, at han skulde studere Medicin» ved Det Kongelige Frederiks Universitet. Som medisinstudent hadde han den da unge legen Fredrik Gade som lærer i «mikroskopiske Undersøkelser», og fattet interesse for bakteriologien, som var i rivende utvikling. Gade ble en viktig mentor for ham, og «nærede de bedste Forhaabninger om sin unge taknemmelige Elev».I sitt siste studieår arbeidet Pauss våren 1890 ved difteriavdelingen ved epidemilasarettet på Ullevål, som ble etablert i 1887. Han var ferdig med praksisperioden ved lasarettet da den fast ansatte kandidaten ble smittet av kopper. Pauss skyndte seg derfor å tilby seg som vikar, og fikk vikariat som kandidat ved lasarettet. I artikkelen i Fædrelandet het det at «de Uger, han fungerede som Kandidat ved Lazarettet, var de lykkeligste i hans Liv». Etter bare en måned ble han selv smittet med difteri. Fredag morgen 25. april 1890 ble sykdommen konstatert, og han ble sendt hjem til foreldrene der han døde 27. april, 23 år gammel. Han ble begravet på offentlig bekostning med stor deltagelse på Vår Frelsers gravlund; foreldrene er også begravet der.
I en av artiklene om hans død het det:

En ung, for den store Almenhed endnu ukjendt Mand, en medicinsk Student begraves paa offentlig Bekostning og hædres med Sang, med Taler og Æreskrandse fra Universitet, fra Kammerater og medstuderende! Er ikke det for megen Ære? Hva har da denne unge, ukjendte Mand udrettet, siden han nyder den samme Hæder, som ellers kun bliver dem tildel, der har indskrevet sit Navn i sit Folks Historie ved store og gode Handlinger som Borger eller Embedsmand eller ved Fortjenester af Videnskab eller Kunst? Svaret er kort og godt dette: Evald Pauss satte sit unge Liv til under Opfyldelsen af sit opofrende Kald som Læge — under sin pligttro og modige Kamp mod en Fiende, der herjer Menneskeheden ligesaa voldsomt, ja kræver vel saa mange Ofre som Krigens Kugler.

Harald Stanghelle skrev i 2023 at Evald Pauss, den yngste som har mottatt en offentlig æresbegravelse i Norge, «var blant de første som ble ansatt ved epidemilasarettet på Ullevål. Der smittes han av difteri og dør av den sykdommen han skulle bekjempe. Det vakte sterke følelser i datidens Kristiania, og slik ble en ung lege det eneste eksempelet på at også en helt «vanlig» borger kunne få en av Norges fremste æresbevisninger. Ingen regjering har siden nøstet opp denne historiske tråden.»

		


== Referanser ==