jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
EM i luftvåpen 2020

EM i luftvåpen 2020 ble arrangert i Wroclaw i Polen fra 23. februar til 1. mars 2020.


== Resultater ==


=== Menn ===


=== Kvinner ===


=== Blandet ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisiell hjemmeside
EM i vektløfting 2021

EM i vektløfting 2021 ble arrangert i Moskva i Russland fra 3. til 11. april 2021. Mesterskapet skulle egentlig foregå i april 2020, men ble utsatt til juni 2020, og så april 2021 grunnet koronavirusutbruddet..


== Medaljevinnere ==


=== Menn ===


=== Kvinner ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
EM i badminton 2021

EM i badminton 2020 skulle blitt arrangert i Kiev i Ukraina fra 21. til 26. april 2020.Mesterskapet var en av mange mesterskap som ble avlyst på grunn av koronavirusutbruddet, men etterhvert bestemte det europeiske badmintonforbundet å flytte hele mesterskapet ett år. Nye datoer var 27. april til 2. mai 2021.


== Medaljevinnere ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
EM i kortbaneløp på skøyter 2020

EM i kortbaneløp på skøyter 2020 ble arrangert i Debrecen i Ungarn fra 24. til 26. januar 2020.


== Menn ==


== Kvinner ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(hu) Offisielt nettsted
EM i bryting 2020

EM i bryting 2020 ble arrangert i Roma i Italia fra 10. til 16. februar 2020.


== Medaljevinnere ==


=== Fri stil menn ===


=== Gresk-romersk stil menn ===


=== Fri stil kvinner ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
EM i bobsleigh 2020

EM i bobsleigh 2020 ble arrangert i Sigulda i Latvia fra 13. til 16. februar 2020.


== Medaljevinnere ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Resultater
10. serierunde i Toppserien 2019

10. serierunde i Toppserien 2019 ble spilt på 3 forskjellige datoer i juli og september.


== Kampfakta ==


== Noter ==
Setasomus

Setasomus er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).


== Utseende ==
Middelsstore (ca. 10-12 millimeter), litt brede, halvblanke, mørke smellere, beina rødlige. Hodet er kort og bredt, med små fasettøyne. Antennene er 11-leddete, omtrent så lange som hode + pronotum. Brystskjoldet (pronotum) er rundet, omtrent så langt som bredt. Sidekantene er tydelig markerte, og bakhjørnene er mer eller mindre tilbaketrukket. Dekkvingene er jevnbrede, omtrent så brede som brystskjoldet, med tydelige lengdestriper.
Larvene er sylindriske, glatte med en voksaktige overflate og spredte hår, gjerne rød- eller gulaktige. Hodet er noe flatt med fremoverstrakte kjever. Det bakerste leddet har vanligvis et par kraftige utvekster av varierende form. Beina er ganske korte.


== Levevis ==
Smellernes larver lever i jorda eller i død ved. Hva de spiser kan variere – noen arter synes å være hovedsakelig planteetere, og enkelte kan være brysomme skadedyr, andre er rovdyr. Mange arter bruker flere år på larveutviklingen. De voksne billene flyr godt og treffes ofte flygende, på blomster eller i vegetasjonen.


== Utbredelse ==
Slekten hare en holarktisk utbredelse.


== Systematisk inndeling ==
Slekten blir noen ganger ført som en underslekt av Paraphotistus.

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien smellere, Elateroidea
Familien smellere, Elateridae
Underfamilien tannsmellere, Dendrometrinae Gistel, 1856
Stammen Prosternini Gistel, 1856 - noe ganger regnet som en egen underfamilie, Prosterninae
Slekten Setasomus Gurjeva, 1985
Krattsmeller, Setasomus nigricornis (Panzer, 1799)
Setasomus nitidulus (LeConte, 1853)
Setasomus rufopleuralis (Fall 1933)


== Eksterne lenker ==
Bilde av Setasomus nigricornis
bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter
(en) Setasomus i Global Biodiversity Information Facility 
Paraphotistus (Setasomus) – detaljert informasjon på Wikispecies
Peripontius

Peripontius er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).


== Utseende ==
Små, smale, blanke, brunlige smellere. Antennene er tynne, pronotum hvelvet med rundede sider. Oversiden er fint hårete.
Larvene er sylindriske, glatte med en voksaktige overflate og spredte hår, gjerne rød- eller gulaktige. Hodet er noe flatt med fremoverstrakte kjever. Det bakerste leddet har vanligvis et par kraftige utvekster av varierende form. Beina er ganske korte.


== Levevis ==
Storsmellernes larver lever for det meste i morken, død ved. Hva de spiser kan variere – noen arter synes å være hovedsakelig planteetere, andre er rovdyr. Mange arter bruker flere år på larveutviklingen. De voksne billene flyr godt og treffes ofte flygende, på blomster eller i vegetasjonen. I likhet med mange andre arter knyttet til død ved er mange av storsmellerne sjeldne og truede arter.
Gruppen Agriotini har larver som lever i jorda og noen kan gjøre betydelig skade på planterøtter.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Middelhavsområdet og Midtøsten.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien smellere, Elateroidea
Familien smellere, Elateridae
Underfamilien storsmellere, Elaterinae Leach, 1815
Stammen Adrastini Candéze, 1863 - noen ganger regnet til underfamilien Melanotinae
Slekten Peripontius Gurjeva, 1979
Peripontius concolor (Desbrochers des Loges, 1875)
Peripontius cordubensis (Heyden, 1882)
Peripontius crassus (Buysson, 1906)
Peripontius daccordii Platia, 2008
Peripontius dentatus Platia & Schimmel, 1991
Peripontius dimidiatipennis (Reiche & Saulcy, 1856)
Peripontius elegantulus Platia, 2003
Peripontius ingridae Schimmel, 1996
Peripontius jagemanni Platia & Gudenzi, 2000
Peripontius juvencus (Buysson, 1887)
Peripontius oertzeni (Schwarz, 1897)
Peripontius omissus (Buysson, 1889)
Peripontius orchymonti Platia, 2008
Peripontius rutilipennis (Illiger, 1807)
Peripontius saroveci Platia, 2003
Peripontius schimmeli Zeising & Brunne, 2003
Peripontius terminatus (Erichson, 1841)
Peripontius turcicus Platia & Tarnawski, 1998


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bilde av Peripontius rutilipennis
(en) Peripontius i Encyclopedia of Life 
(en) Peripontius i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Peripontius hos Fauna Europaea 
Peripontius – detaljert informasjon på Wikispecies
Astanchus

Astanchus er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).


== Utseende ==
Vanligvis nokså små (6-8 millimeter), blanke, mørke smellere, ofte med gulaktige tegninger. Pronotum er rundet, omtrent så langt som bredt.
Larvene er sylindriske, glatte med en voksaktige overflate og spredte hår, gjerne rød- eller gulaktige. Hodet er noe flatt med fremoverstrakte kjever. Det bakerste leddet har vanligvis et par kraftige utvekster av varierende form. Beina er ganske korte.


== Levevis ==
Storsmellernes larver lever for det meste i morken, død ved. Hva de spiser kan variere – noen arter synes å være hovedsakelig planteetere, andre er rovdyr. Mange arter bruker flere år på larveutviklingen. De voksne billene flyr godt og treffes ofte flygende, på blomster eller i vegetasjonen. I likhet med mange andre arter knyttet til død ved er mange av storsmellerne sjeldne og truede arter.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Øst-Asia (Russland, Korea, Kina).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien smellere, Elateroidea
Familien smellere, Elateridae
Underfamilien storsmellere, Elaterinae Leach, 1815
Stammen Ampedini Gistel, 1856
Understammen Physorhinina Candéze, 1859
Slekten Astanchus Gurjeva, 1979
Astanchus sinensis Schimmel, 2004
Astanchus ussuriensis (Gurjeva, 1975)


== Eksterne lenker ==
Bilder av Astanchus ussuriensis
Bilde av Astanchus ussuriensis
(en) Astanchus i Global Biodiversity Information Facility 
Astanchus – detaljert informasjon på Wikispecies
Norgesmesterskapet i skiorientering

Norgesmesterskapet i skiorientering har blitt arrangert av Norges Orienteringsforbund hvert år siden 1988.


== Kvinner ==


=== Mellomdistanse ===
Løypelengde ca. 5 km. Distansen ble kalt kortdistanse før 2008.


=== Langdistanse ===
Løypelengde ca. 9-12 km. Distansen ble kalt normaldistanse før 2003.


=== Sprint ===
Løypelengde ca. 3 km.


=== Stafett ===


== Menn ==


=== Mellomdistanse ===
Løypelengde ca. 6-7 km. Distansen ble kalt kortdistanse før 2008.


=== Langdistanse ===
Løypelengde ca. 14-20 km. Distansen ble kalt normaldistanse før 2003.


=== Sprint ===
Løypelengde ca. 3,5 km.


=== Stafett ===


== Se også ==
Kongepokalvinnere i orientering


== Referanser ==
Ariernachweis

Ariernachweis var i Nazi-Tyskland et «ariersertifikat» som sertifiserte at en persom tilhørte den ariske rase slik man forstod dette begrepet.
Fra april 1933 ble det et krav at alle ansatte i den offentlige sektor, inklusive i undervisningssektoren, måtte besitte et lsikt dokument i henhold til Gesetz zur Wiederherstellung des Berufsbeamtentums. Det var også nødvendig for å kunne erverve borgerskap etter at Nürnberglovene ble innførte i  1935. Det viste at noen enten var av tysk blod, eller tett nok beslektet dette. En svenske, eller en engelskmann, en polakk eller en italiener ble ansett å være beslektede, det betyr «ariske».Det var to hovedtyper som gjorde nytten:

Kleiner Ariernachweis (Det lille ariersertifikat) var et med:
Syv fødsels- eller dåpsattester (eller en kombinasjon av de begge) - personen selv, foreldrene og besteforeldrene - og tre vigselsattester (foreldre og besteforeldre) eller sertifiserte beviser derom:
Ahnenpass
Ahnentafel, et sertifisert slektstavle
Großer Ariernachweis (Det store ariersertifikat) trengtes for å oppfylle kravene i Reichserbhofgesetz (landarveloven) og for medlemskap i nazistpartiet. Dette måtte spore slekten tilbake til 1800 (og til 1750 for offiserer i SS).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Nicholas John Fogg: «German genealogy during the Nazi period (1933-1945)», i Genealogists' Magazine, vol. 30, no. 9 (London: March 2012) pages 347-362.
Eric Ehrenreich: The Nazi Ancestral Proof. Genealogy, Racial Science, and the Final Solution. Indiana University Press, Bloomington IN 2007, ISBN 978-0-253-34945-3.
Manfred Gailus (utg.): Kirchliche Amtshilfe. Die Kirche und die Judenverfolgung im „Dritten Reich“. Vandenhoeck & Ruprecht, Göttingen 2008, ISBN 978-3-525-55340-4.
Coronado

Coronado har flere betydninger. 

Francisco Vásquez de Coronado – en spansk oppdagelsesreisende og conquistador (1510–1554)
Convair 990 Coronado – et passasjerfly fra Convair, en videreutvikling av modellen Convair 880
Coronado (Uruguay) –  et tettsted i Artigas-departementet i det nordlige Uruguay
Coronado (California)
Dirca palustris

Dirca palustris er en løvfellende busk i tysbastfamilien som vokser i østlige Nord-Amerika.
Den blir opptil 3 m høy. Busken er rikt forgreinet og som regel like vid som den er høy. Stammen og store greiner har furete, grå bark, mindre greiner har glatt, grå bark og kvistene glatt, gulbrun til rødbrun bark. Kvistene har ringaktige leddknuter og er svært bøyelige. Bladstilken er 2–5 mm lang. Bladene er omvendt eggformete til eggformete, 5–10 cm lange og 3,5–7 cm brede. De har kileformet basis og er som regel glatte.
Blomsterstanden er en hengende klase med som regel 3 blomster. Begeret er gulgrønt, og kronblader mangler. Det er 8 pollenbærere som stikker ut av begeret. Frukten er en avlang steinfrukt som blir 6–12 mm lang. Den er glatt og til å begynne med grønn eller gul; modne frukter er røde.
Busken blomster før eller samtidig med løvsprett i mars–mai. Busken blomster etter rødlønn, men før løvtaket lukker seg. Lave vårtemperaturer kan føre til at få pollinerende insekter besøker blomstene. Arten er antakelig sjølpollinerende og kanskje apomiktisk. Frukten er moden i juli–august.
Dirca palustris vokser i næringsrik eller våt skog. Den er utbredt nordover til Nova Scotia, New Brunswick, Québec, Ontario, Michigan, Wisconsin og Minnesota; vestover til Iowa, Missouri og Oklahoma; og sørover til Louisiana og Florida.
Barken er seig og fiberrik og ble tidligere brukt til tau og kurver. Bladverk, bark og frukter er giftige for pattedyr.


== Galleri ==

		


== Litteratur ==
«Dirca palustris». Flora of North America. Besøkt 24. desember 2019. 
«Eastern Leatherwood». Illinois Wildflowers. Besøkt 24. desember 2019. 
C.E. Williams (2004). «Mating system and pollination biology of the spring‐flowering shrub, Dirca palustris». Plant Species Biology. 19 (2): 101–106. ISSN 1442-1984. doi:10.1111/j.1442-1984.2004.00106.x. 


== Eksterne lenker ==
(en) Dirca palustris i Encyclopedia of Life 
(en) Dirca palustris i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Dirca palustris hos ITIS 
(en) Dirca palustris hos NCBI 
(en) Dirca palustris hos The International Plant Names Index 
(en) Dirca palustris hos Tropicos 
(en) Kategori:Dirca palustris – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Dirca palustris – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Dirca palustris – detaljert informasjon på Wikispecies
Maria Nohr

Maria Moen Nohr (født 9. november 1989 i Bodø) er en norsk mezzosopran og operasanger fra Kjerringøy. Hun har portrettert hovedroller som Maria von Trapp ved Hålogaland Teater, Olga i Eugen Onegin ved Operaen i Kristiansund og Arktisk Filharmoni, og Lucie i operaen Olav Engelbrektsson ved Opera Trøndelag. Hun er ansatt i Trondheim Symfoniorkesters profesjonelle vokalensemble, Trondheim vokalensemble, siden 2016. Hun er grunnlegger og medlem av Kjerringøy Bryggeopera, og har sammen med sopranen Sigrid Vetleseter Bøe og pianisten Hedda Hansen Berg startet ensemblet TriOpera.


== Utdanning ==
Maria Nohr vokste opp i en musikalsk familie, og utviklet tidlig en interesse for musikk og teater. Som 17-åring spilte hun en hovedrolle i Trygg Trafikks forestilling Ett sekund, som dro på skoleturné i Nordland. Da var hun elev på klassisk sang ved Bodø videregående skoles musikklinje hos Kristin Kostopoulos. Som 18-åring mottok hun Rikskonsertene og Arve Tellefsens Arvefølgeprisen. Hun gikk siden på klassisk sang ved Toneheim Folkehøgskole hos Njål Thorud.
Hun søkte seg videre til Institutt for musikk hvor hun studerte med professor Kåre Bjørkøy og avla bachelorgrads hovedinstrument-eksamen med toppkarakter. Da hun var student der, ble hun valgt ut til å delta under Oslo Operafestivals «Unge talenters konsert» i Den Norske Opera & Ballett i 2012, ledet av Elizabeth Norberg-Schulz. Siden tok hun mastergrad hovedinstrument-eksamen hos hovedlærer Elisabeth Meyer-Topsøe. Utover dette har hun hatt undervisning og masterclasser med Randi Stene, Kirsten Buhl Møller, Andreas Schmidt, John Lidal og Ann-Helen Moen.


== Karriere ==
Som solist har Maria Nohr gjestet flere norske operakompanier og teatre, som Hålogaland Teater, Operaen i Kristiansund, Opera Trøndelag, Oslo Operafestival, Arktisk Filharmonis Opera, Trondheim Symfoniorkesters Opera og Trondheim kammermusikkfestival.
Blant rollene hun har gjort er Maria Rainer i The Sound of Music, Olga i Eugen Onegin, Ragnhild i Ragnhilds Drøm, Lucie i Operaen Olav Engelbrektsson, 2. dame i Tryllefløyten og Kate Pinkerton i Madama Butterfly. Hun medvirket i urfremføringen av Trygve Brøske og Marianne Meløys opera KRENKET - Vern barnet. Med orkestere har hun vært solist på Händels Messias, Pergolesis Stabat Mater og Mozarts Kroningsmesse og Requiem.
Hun har siden 2010 vært ett av de grunnleggende medlemmene av Kjerringøy Bryggeopera, og har startet ensemblet TriOpera sammen med pianist Hedda Hansen Berg og sopran Sigrid Vetleseter Bøe.
Hun er til daglig ansatt som fast medlem av Trondheim Vokalensemble, som er Trondheim Symfoniorkesters ensemble av profesjonelle sangere.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Maria Nohr på Facebook
Trondheim Vokalensemble
Kjerringøy Bryggeopera på Facebook
TriOpera på Facebook
Staats- und Domchor Berlin

Staats- und Domchor Berlin er et guttekor, tidligere et blandet gutte- og mannskor knyttet til den protestantiske domkirken i Berlin.
Et kor sombetraktes som foløper fod det senere Staats- und Somchor ble opprettet i 1465, det vil si i katolsk tid.
Koret har sitt opphav i dey i 1838 reformerte domkirkekoret og fikk ny form i 1843 ved militærmusikkdirektøren August Neithardt med Felix Mendelssohn som medhjelper. Korets leder 1909-1933 var Hugo Rüdel (1868-1934), under hvem korei fikk et stort oppsving, og foretok vidstrakte konsertreiser. I 1917 besøkte det for første gang Sverige.


== Kilder ==
Carlquist, Gunnar, red. (1939). Svensk uppslagsbok. Bd 3. Malmö: Svensk uppslagsboks förlag AB. s. 767. 


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Staats- und Domchor Berlin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Staats- und Domchor Berlin på Discogs 
(en) Staats- und Domchor Berlin på MusicBrainz 
(en) Staats- und Domchor Berlin på SoundCloud
Tölzer Knabenchor

Tölzer Knabenchor er et guttekor fra Bad Tölz i Oberbayern i Tyskland. Koret er kjent også utenfor Tysklands grenser.


== Historie ==
Tölzer Knabenchor ble grunnlagt i 1956 av den da 19-årige dirigenten og sangpedagogen Gerhard Schmidt-Gaden i Bad Tölz. Allerede samme år sang koret i radiokonserter. I 1957 fulgte de første konsertturnéene til Sørtyrol og Trento og i  1960 til Luxembourg, Frankrike, England og Belgia. Fra 1963 var Carl Orff hyppig gjest og dirigent.
Fra og med 1960-talet medvirket koret eller dets solister i operaoppsetninger. I 1964 deltok for første gang sangere fra koret i en oppsetning av Mozarts Tryllefløyten. I 1973 mottok Gerhard Schmidt-Gaden og koret utmerkelsen Deutscher Schallplattenpreis for sin oppsetning av Bachs Juleoratorium.
I 1984 og 1986 besøkte koret Chicago, Folkerepublikken Kina og Japan og fikk et internasjonalt gjennombrudd. I Japan kalles korguttene «engelene fra Bayern» og figurerer i manga.


== Litteratur ==
Helga Schmidt-Gaden: Tölzer Knabenchor. Ein Lebenswerk. 2006


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Tölzer Knabenchor – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Tölzer Knabenchor på Discogs 
(en) Tölzer Knabenchor på MusicBrainz
Mandalskameratene i 2020

Sesongen 2020 spiller Mandalskameratene i 3. divisjon, slik de også gjorde det sesongen før. Lagets trener er Frank Våge Skårdal. Det ble den 20.august klart at Frank Våge Skårdal overtar som ny hovedtrener for Per Gunnar Laudal.. Sesongen ble den 18. september 2020 avlyst grunnet koronavirusutbruddet i 2019–2020.


== Tabellen ==


== Treningskamper ==


== Seriekamper ==
Grunnet COVID-19-epidemien ble all aktivitet i Norges Idrettsforbund innstilt til ut april i første omgang, og senere  til 23. mai. Videre ble det utsatt til 16. juni, og enda en gang til 8. august, hvis regjeringen gav grønt lys. Det ble den 7. august klart at breddefotballen ikke ville starte opp 1. september.. Sesongen ble formelt avlyst 18. september


== Cupkamper ==
Den 10. september besluttet forbundsstyret i Norges Fotballforbund å avlyse NM for menn. Bakgrunnen var situasjonen rundt koronavisusutbruddet, som ga et tett kampprogram, og vurderingen var at å gjennomføre NM ville øke risikoen for belastningsskader. Samtidig var det ikke åpnet for normal trening og kampgjennomføring på alle nivå i norsk fotball, noe som gjorde at alle klubber uansett ikke kunne delta.


== Mandalskameratene 2 ==
Mandalskameratene 2 skulle spille i 2020 i 6. divisjon, men sesongen ble avlyst siden ligaene under 2. divisjon ikke fikk spille av smittevernhensyn.


== Spillere ==


=== Spillerstallen 2020 ===


== Referanser ==


== Se også ==
Mandalskameratene
3. divisjon 2020


== Eksterne lenker ==
Termin på fotball.no
Termin på altomfotball.no
Shihab bin Tariq al-Said

Shihab bin Tariq al-Said (født 1956) er en omansk kongelig og politiker. Han var sjef for Omans marine.


== Liv og virke ==


=== Familiebakgrunn ===
Shihab bin Tariq tilhører al-Busaidi-dynastiet og er i slekt med sultan Qaboos. Han er sønn av Tariq bin Taimur al-Said, onkelen til sultan Qaboos. Assad bin Tariq al-Said og Haitham bin Tariq al-Said er hans halvbrødre. Han var nevnt som mulig etterfølger etter Qaboos som sultan av Oman.


=== Karriere ===
Shihab bin Tariq var rådgiver for sultan Qaboos. Fram til 2004 var han sjef for Omans marine.


== Referanser ==
Det europeiske finanstilsynssystem

Det europeiske finanstilsynssystem (EFSF) er et system av utvalg og byråer i EU for regulering av finansmarkedet. Systemet ble opprettet på bakgrunn av erfaringene fra finanskrisen i 2008, og trådte i kraft 1. januar 2011.Systemet omfatter Det europeiske råd for systemrisiko (ESRB), som organisatorisk er knyttet til Den europeiske sentralbank i Frankfurt am Main.  
I tillegg kommer de tre tilsynsmyndighetene Den europeiske banktilsynsmyndighet (EBA) i Paris,  Den europeiske verdipapir- og markedstilsynsmyndighet (ESMA) som børs- og finansmarkedstilsyn, også det i Paris, og endelig Den europeiske tilsynsmyndighet for forsikring og tjenestepensjon (EIOPA) i Frankfurt am Main.EUs tilsyn med bankene ble ytterligere utvidet i 2014/2015, ved etableringen av Den europeiske bankunion.


== EØS og EFTA-landene ==
EØS/Efta-landene har siden høsten 2016 vært tilknyttet finanstilsynssystemet.


== Referanser ==
Agnes Wollebæk

Agnes Wollebæk (født Eugène-Hanssen 11. juli 1879 i Fredrikshald, død 16. februar 1930 i Aker) var en norsk operasanger, folkevisesanger og musikkpedagog.


== Familie ==
Agnes Wollebæk var datter av sogneprest Niels Eugène Amandus Hanssen (1852–1934) og Elise Andrine Cathinka Caspersen, og søster av sangerinnen og skuespillerinnen Emma Eugène-Hanssen og offiseren og idrettslederen Carl Frølich Hanssen. Hun ble 20. august 1903 gift i Kristiania med konservator Alf Wollebæk.


== Liv og virke ==
Agnes Wollebæk vokste opp i et embedsmannshjem hvor hun tidlig ble inspirert av morens pianospill og folkevisesang om kveldene. Deler av oppveksten tilbrakte hun i Belgia, hvor faren var sjømannsprest. Folkevisene skulle følge henne hele livet. Hun knyttet seg til landets første folkevisering i Kristiania, med Hulda Garborg i spissen.Wollebæk var elev av Nina Grieg, Ellen Gulbranson, Dagmar Möller og Hildur Schirmer. Hun fikk sin operadebut i 1903 i Engelbert Humperdincks opera Hans og Grete. Før dette ga hun imidlertid mindre konserter, blant annet da hun i 1901 fremførte sanger fra Haugtussa i Frimurerlogen i Oslo.Wollebæk har også opptrådt blant annet som Mari i Haarklous Marisagnet og Musette i La Boheme.
Hun ga folkevisekonserter i hele landet, og i 1924 ga hun en opptreden der hun i tillegg til norske folkemelodier fremførte svenske, skotske, engelske, flamske, franske, ungarske og japanske folkeviser. Mange av disse hadde hun funnet under sine besøk i Paris og London.Forfatteren Øvre Richter Frich ga følgende beskrivelse av hennes stemme: «Fruens runde og vel skolerte sopran har specielt i høiden en charme som vil minde den ældre generation om fru Olefine Moes indsmigrende stemme.»Agnes Wollebæk virket også som musikkpedagog, og underviste i sang og stemmebruk ved musikkonservatoriene i Oslo og Bergen.


== Roller i utvalg ==
Mari i Marisagnet av Johannes Haarklou (Nationaltheatret, 1910)
Mignon i Mignon av Ambroise Thomas (Den nationale Scene, 1913)
Musette i La Bohème av Giacomo Puccini (Den nationale Scene, 1914)
Mimi i La Bohème av Giacomo Puccini (Trondheim, 1916)


== Referanser ==


== Kilder ==
Jensson, Liv (1981). Biografisk skuespillerleksikon. Universitetsforl. s. 185. ISBN 8200056228. 


== Eksterne lenker ==
(no) Agnes Wollebæk hos Nationaltheatret
11. serierunde i Toppserien 2019

4 kamper i 11. serierunde i Toppserien 2019 ble spilt lørdag 3. august, mens de 2 siste ble spilt søndag 4. august.


== Kampfakta ==


== Noter ==