Anton Bonaventura Jeglič

Anton Bonaventura Jeglič (født 29. mai 1850 i Begunje na Gorenjskem i Kronland Krain i Østerrike-Ungarn; død 1. juli 1937 i Stična i Slovenia i kongeriket Jugoslavia) var den katolske biskopen av Ljubljana fra 1898 til 1930.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han ble født som sønn av bondeforeldre. Allerede i 1859 kom han til Ljubljana, hvor han ble uteksaminert fra gymnasiet med utmerkelser som elev av Alojzijevišča. 


=== Prest ===
Han studerte teologi i Ljubljana og ble presteviet i 1873. Deretter studerte han ved universitetet i Wien, hvor han tok doktorgraden i teologi i 1876. Etter at han kom tilbake til hjemlandet, var han kapellan i et kvinnefengsel, deretter dro han på studietur til tyske og italienske universiteter, hvoretter han var veileder og foreleser ved Ljubljana-seminaret. Fra 1878 underviste han i kirkehistorie og juss, og ble i 1881 professor i dogmatikk ved Ljubljana-seminaret. 
I 1882 ble han utnevnt til kannik for Øvre Bosnia-kapittelet i Sarajevo, hvor han la grunnlaget for den katolske kirkelige organisering i det østerrikske protektoratet, og gikk inn for forsoning med den ortodokse kirke.


=== Titulærbiskop ===
Den 13. august 1897 ble han utnevnt til titulærbiskop av Siunia, og til hjelpebiskop i Vrhbosna (Sarajevo). Den 12. september samme år ble han bispeviet av erkebiskopen av Vrhbosna, Josef Stadler. 


=== Biskop av Ljubljana ===
Den 24. mars 1898 ble han utnevnt til biskop av Ljubljana. Da han trakk seg fra dette den 17. mai 1930 ble han utnevnt til titulærerkebiskop av Garella.
Jeglič var en ledende personlighet innen slovensk politikk, og det er grunnen til at hans navn er forbundet med alle de avgjørende grepene og suksessene i nasjonal politikk fra 1898 til 1930. Selv om hans offentlige opptredener var synlige og rungende, var hans politiske arbeid ganske skjult. Han var en avgjørende autoritet for det katolske nasjonalparti (den gang SLS, Slovenska ljudska stranka). Under første verdenskrig hjalp han sistnevnte (rundt J.E. Krek) til seier i striden mellom gamle og unge i SLS, og med en særerklæring i 1917 støttet han politikken som avfødte Majniška deklaracija i 1917. 
Etter dannelsen av Kongeriket av serbere, kroater og slovenere forble han den høyeste moralske og politiske autoritet på slovenske interne politiske spørsmål og i forhold til forholdet innen SLS. I de interne stridighetene mellom slovensk katolisisme og SLS forsvarte han nidkjært retten til flere meninger. Han avviste den slovensk liberalismes politikk, unitarisme, og fordømte kommunismen.
I 1929 ble Gregorij Rožman hans generalvikar og koadjutorbiskop. Han trakk seg tilbake i 1930, slo seg med i Gornji Grad, og i 1932 flyttet han til Stička.
Allerede i studieårene drev han med journalistikk. I hans omfattende vitenskapelige, populærvitenskapelige og pedagogiske arbeid dominerte kristendommens og den katolske tros apologetikk. Han skrev bøker for alle klasser, der han la grunnlaget for selvopplæring: for unge menn, jenter, brudgom og brud, ektefeller og foreldre. I årene 1899-1930 skrev han en omfattende personlig dagbok, som er en viktig historisk kilde og ble utgitt i bokform i 2015. Han var også initiativtaker til etableringen av orgnisasjonen Orel (Ørneorganisasjonen). I 1899 beordret han førsteutgaven av Ivan Cankars Erotica innkjøpt og brent. Den 22. april 1899 skrev han i sin dagbok: «Cankar publiserte stygge slurvete dikt, som jeg kjøpte for at de ikke skulle komme i hendene på folket og ungdommen (jeg ga 478 gld), derav det store sinne fra nasjonen og studentene.»
Noen prester anklaget ham for svakheter som de ikke godtok, til tross for alle hans store evner: 

1. stahet, ikke å la de beste menn fortelle seg noe; 
2. hevner seg på alle som ikke underkastet seg ham i politiske anliggender... "
7.  I 1913, inntil svindelen ble avslørt, trodde han nesten på bedrageren Vodiška Johanci, som ble mye omtalt i liberale aviser.Han hadde sin siste offentlige opptreden i en leir med slovenske gutter og menn 29. juni 1937 i Celje, hvor han holdt en rungende tale mot ateisme og kommunisme.[9] Kommunistene ga ham kallenavnet bolnanatura på grunn av dette.
Anton Bonaventura Jeglič døde den 1. juli 1937 i en alder av 87 år i Stična.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba  (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santorio  (1532-1602) *bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale  (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Erkebiskop Enrico Enríquez (1701-1756) *1743
Erkebiskop Manuel Quintano Bonifaz (1698-1774) *1749
Kardinal Buenaventura Córdoba Espinosa de la Cerda (1724-1777) *1761
Kardinal Giuseppe Maria Doria Pamphilj (1751-1816) *1785
Pave Pius VIII (1761-1830) *1816
Pave Pius IX (1792-1878) *1827
Kardinal Raffaele Monaco La Valletta (1827-1896) *1874
Erkebiskop Josef Stadler, O.F.M. Ref. (1843-1918) *1881|
Biskop  Anton Bonaventura Jeglič (1850-1937) *1897


== Referanser ==