jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Siste leveåret

Siste leveåret (først utgitt med tittelen Siste leveåre) er en roman av den norske forfatteren Olav Duun, utgitt i 1933.Romanen var den siste i en trilogi som regnes som et høydepunkt i forfatterskapet. Det første boka var Medmenneske (1929) og den andre var Ragnhild (1931). Trilogien er bygget opp rundt Ragnhilds mord på svigerfaren Didrik, og de følger det får for familien på gården Stavsund.


== Innhold ==
Handlinga i romanen foregår 5-6 år etter handlinga i Ragnhild, det vil si omkring 1912–1913. Ragnhild, Håkon og barna Hallvard og vesle-Tale (4-5 år gammel) lever på gården Stavsund. Romanen begynner med at Håkon får beskjed om at han bare har ett år igjen å leve. Han setter seg som mål at han skal gjenreise sin egen ære og familiens økonomi i løpet av dette året, og havner i farlige spekulasjoner og svindel som ender med tvangsauksjon over gården.Mens Håkon er utslitt og fortvilet, rømmer han ut til ei øy ute i havgapet for å dø der. Det er halvsøstera Lea som med sine siste krefter henter ham derfra og «heim til livet.» Lea har vært en biperson gjennom hele trilogien. Ytre sett er hun preget av oppveksten i «Vonlausheimen» og livet med faren Didrik. Hun er uvøren, respektløs og «verjar seg med fliren og kjeften». Hun er likevel en av «Duuns utvalgte», med hjertelag og respekt for livet.
Håkons sykdom viser seg å være mindre alvorlig enn antatt, og muligens var dødsvarselet en innbilning fra hans side. Romanen slutter med at gården Stavsund selges. Naboen Periander, som har vært forlovet med Lea, hjelper dem. Ragnhild, Håkon og vesle-Tale flytter over fjorden fra Stavsund til husmannsplassen som Lea har gitt det ironiske navnet «Solstrand», men som andre kaller «Leaheimen». 
Romanens moral har blitt tolket til at «retteleg store vert me fyrst når me vert små» og «livet lærar ein til å slå av på voner og ideal, og tuktar egoismen.» Professor Bjarte Birkeland skriver at oppfølgerne har blitt stående i skyggen av mesterverket Medmenneske, og videre at bøkenes «psykologiske miniatyrkunst» er viktig og sann. Leif Mæhle trekker fram «ein makelaus rikdom på psykologiske nyanser i skildringa av korleis spenningsfelta smått om senn løyser seg opp.»Lektor Sonja Nygård Wæraas skriver i sin artikkel om trilogien at det er nødvendig å se hele trilogien som en samlet helhet. «Verken det gode eller det vonde blir til slutt ståande som noka metafysisk makt i tilværet, men som samansette menneskelege eigenskaper […] Den 'vonde' Didrik er ikkje berre vond; den 'gode' Ragnhild kjenner ikkje seg sjølv og andre nok til å berre handle godt; og den 'svake', 'svikaren' Håkon, vinn over sin veikskap ved å innrømme den, og han er det som til slutt når lengst i sjølvinnsikt.»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Siste leveåret som gratis e-bok (pdf/epub/mobi/hmtl) fra bokselskap.no
Boudhanath

Boudha (nepali), også kalt Khāsa Chaitya (Nepal bhasa Khāsti, tibetansk Jarung Khashor, wylie: bya rung kha shor) er en stupa i Kathmandu, Nepal. som befinner seg 11 km fra sentrum av den nordøstlige utkanten av Kathmandu. Dens massive mandala gjør den til en av de største sfæriske stupaer i Nepal og i verden.
Innflyttingen av en stor befolkning av flyktninger fra Tibet har ført til byggingen av mer enn 50 gompaer (viharaer) omkring Boudha. Siden 1979 har Boudha Stupa vært en del av  verdensarven til UNESCO. Sammen med Swayambhunath, er den en av de mest populære turiststeder i Kathmanduområdet.


== Referanser ==
Ole Kristian Enersen

Ole Kristian Bergem Enersen (født 6. september 2002) er en norsk fotballspiller som spiller for Strømsgodset Toppfotball.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ole Kristian Enersen – Transfermarkt 
(en) Ole Kristian Enersen – Soccerbase.com 
(en) Ole Kristian Enersen – Soccerway 
(no) Ole Kristian Enersen – Norges Fotballforbund
Sādhanā

Sādhanā (sanskrit: साधना, tibetansk: སྒྲུབ་ཐབས་, wylie; tradisjonell kinesisk: 修行, pinyin: xiūxíng) er en generisk benevnelse som kommer fra Yoga. Det refererer til spirituelle metoder som har til hensikt å gjøre fremskritt innenfor en  sādhaka mot den ultimate realiseringen av hans eller hennes liv i denne virkeligheten. Sādhanā omfatter en rekke disipliner innenfor hinduismen, buddhismen, jainismen og sikhismen som følges for å oppnå ulike spirituelle mål.


== Referanser ==
Puskás Aréna

Puskás Aréna er et fotballstadion i Budapest i Ungarn. Banen eies av det ungarske fotballforbundet Magyar Labdarúgó Szövetség og brukes av Ungarns herrelandslag i fotball. Stadionet er bygget på samme sted som Ferenc Puskás stadion, som ble revet i 2016. Stadionet er oppkalt etter den ungarske fotballspilleren Ferenc Puskás.UEFA Super Cup 2020 ble arrangert på arenaen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Puskás Aréna – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Thomas Beecham

Thomas Beecham, 2. baronett (født 29. april 1879. død 8. mars 1961) var en britisk dirigent og impresario best kjent for sin tilknytning til London Philharmonic Orchestra og Royal Philharmonic Orchestra. Han var også nært knyttet til Liverpool Philharmonic og Hallé-orkestrene. Fra tidlig på 1900-tallet til sin død utøvet Beecham stor innflytelse på Storbritannias musikalske liv og var ifølge BBC Storbritannias første internasjonalt kjente dirigent.


== Liv og virke ==
Han ble født i en rik industrifamilie og begynte sin karriere som dirigent i 1899. Han brukte sin tilgang til familiens formue til å finansiere opera fra 1910-tallet til starten av andre verdenskrig. Beecham arrangerte sesonger i Covent Garden, Drury Lane og His Majesty's Theatre med internasjonale stjerner, sitt eget orkester og et bredt repertoar. Blant verkene han introduserte til England var Richard Strauss' Elektra, Salome og Rosenkavaleren samt tre operaer av Frederick Delius.
Sammen med sin yngre kollega Malcolm Sargent grunnla Beecham London Philharmonic, og han dirigerte sin første forestilling i Queen's Hall i 1932. På 1940-tallet arbeidet han i tre år i USA hvor han var musikksjef for Seattle Symphony og dirigerte ved Metropolitan Opera. Etter at han kom tilbake til Storbritannia, grunnla han Royal Philharmonic i 1946 og dirigerte orkestret til han døde i 1961.
Beechams repertoar var eklektisk, og noen ganger favoriserte han mindre kjente komponister fremfor kjente. Hans spesialiteter inkluderte komponister hvis verk ble neglisjert i Storbritannia før han ble deres talsmann, som Frederick Delius og Hector Berlioz. Andre komponister som han ofte ble assosiert med, var Joseph Haydn, Franz Schubert, Jean Sibelius og komponisten han elsket fremfor alle andre, Mozart.


== Utmerkelser og minnesmarkeringer ==
Beecham ble slått til ridder i 1916 og ble baronett ved farens død senere samme år. I 1938 tildelte Frankrikes president Albert Lebrun ham Æreslegionen. I 1955 ble Beecham tildelt Finlands hvite roses orden. Han var kommandør av Italias kroneorden og ble gjort til medlem av Order of the Companions of Honour i forbindelse med dronningens fødselsdag i 1957. Han var æresdoktor i musikk ved universitetene i Oxford, London, Manchester og Montreal.I 1980 plasserte Royal Mail Beechams bilde på 13½ p frimerket i en serie som portretterte britiske dirigenter. De tre andre i serien avbildet Wood, Sargent og Barbirolli. Sir Thomas Beecham Society bevarer Beechams arv gjennom nettstedet sitt og utgivelsen av historiske innspillinger.I 2012 ble Beecham stemt inn i det første Gramophone magazine «Hall of Fame».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Thomas Beecham – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Thomas Beecham på Internet Movie Database 
(en) Thomas Beecham på Discogs 
(en) Thomas Beecham på MusicBrainz 
(en) Thomas Beecham på AllMusic 
(en) Portretter av Thomas Beecham hos National Portrait Gallery, London
Moheyan

Heshang Moheyan (tradisjonell kinesisk: 和尚摩訶衍, pinyin: Héshang Móhēyǎn) var en buddhistisk munk fra det 8. århundre som var knyttet til det østlige fjellets skole. Moheyan (摩訶衍) er en oversettelse av ordet mahāyāna til kinesisk, og navnet betyr bokstavelig en mahāyānamunk. Han ble berømt etter å ha representert Chán-buddhismen under konsilet i Samye, en debatt mellom representanter for den indiske «gradvise opplysning» versus den kinesiske læren om «plutselig opplysning».
Hans Knappertsbusch

Hans Knappertsbusch (12. mars 1888 - 25. oktober 1965) var en tysk dirigent, mest kjent for sine fremføringer av musikken til Wagner, Bruckner og Richard Strauss.
Knappertsbusch - kjent som "Kna" - fulgte den tradisjonelle ruten for en ambisiøs dirigent i Tyskland tidlig på 1900-tallet, startet som en musikalsk assistent og gikk videre til stadig høyere ledende stillinger. I 1922, i en alder av 34 år, ble han utnevnt til generell musikksjef for den bayerske statsoperaen, og hadde den stillingen i elleve år. I 1936 avskjediget nazistregimet ham. Som frilans var han en hyppig gjestedirigent i Wien og Bayreuth, hvor hans fremføringer av Parsifal ble feiret.
Studioopptak passet ikke Knappertsbusch, hvis mest kjente innspillinger ble gjort live under forestillinger i Bayreuth. Han døde 77 år gammel, etter et alvorlig fall året før.


== Innspillinger ==
Knappertsbusch tok ikke grammofonen like alvorlig som noen av kollegene hans gjorde. Selv om han ble hyllet for slike innspillinger som hans 1931 München-versjon av Beethovens syvende symfoni ("et monument av standhaftig ild", ifølge en anmelder), var han ikke fortrolig med innspillingsstudioet. 
For Decca spilte Knappertsbusch for det meste med Wiener Philharmoniker, men også med London Philharmonic, Conservatoire de Paris, Tonhalle-Orchester Zürich og Orchestre de la Suisse Romande. Wagner, inkludert en komplett studioinnspilling av Die Meistersinger, dominerte, men også inkludert var verker av Beethoven, Brahms, Bruckner, Schubert, Strauss (Johann og familie samt Richard), Tsjajkovskij og Weber. Innspillinger laget for RIAS inkluderer Knappertsbusch som dirigerer Berlinfilharmonien i symfonier av Beethoven (nr. 8), Bruckner (nr. 8 og nr. 9), Haydn (Overraskelsen) og Schubert (Den ufullendte). De samme kreftene spilte inn Nøtteknekker-suiten og wienerdans samt operettemusikk.Noen av Knappertsbuschs best mottatte innspillinger ble gjort under liveopptredener i Bayreuth på 1950- og 1960-tallet. En Parsifal fra 1951 ble utgitt av Decca, og en forestilling fra 1962 ble spilt inn av Philips. Begge har blitt værende i katalogene, og da settet fra 1962 ble overført til CD, skrev Alan Blyth i Gramophone, "dette er den mest rørende og tilfredsstillende beretningen om Parsifal som noen gang er spilt inn, og en som av forskjellige grunner ikke lett vil bli overgått. Ingen i dag ... kan matche Knappertsbuschs kombinasjon av linje og emosjonell kraft ". I 1951 spilte Decca-teamet også inn Nibelungenringen dirigert av Knappertsbusch, men av kontraktmessige årsaker kunne den ikke publiseres på det tidspunktet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hans Knappertsbusch – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Hans Knappertsbusch – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Hans Knappertsbusch på Internet Movie Database 
(sv) Hans Knappertsbusch i Svensk Filmdatabas 
(en) Hans Knappertsbusch på AllMovie 
(en) Hans Knappertsbusch på Discogs 
(en) Hans Knappertsbusch på MusicBrainz 
(en)  Hans Knappertsbusch hos AllMusic
Hans Knappertsbusch diskografi
Hans Knappertsbusch diskografi
Hans Knappertsbusch  Liv og verk (på tysk)
SYSVAK

SYSVAK er et norsk elektronisk vaksinasjonsregister etablert i 1995, og et av de sentrale helseregistrene. Registeret er hjemlet i helseregisterloven og tilhørende registerforskrift. Formålet med SYSVAK er å holde oversikten over vaksinasjonsstatus for den enkelte og over vaksinasjonsdekningen i landet. Helsepersonell som vaksinerer har ansvar for registrering og melding av korrekte vaksinasjonsopplysninger til SYSVAK.
Frem til 2009 omfattet meldeplikten til SYSVAK bare vaksiner gitt i barnevaksinasjonsprogrammet. Under influensapandemien i 2009 ble det innført meldeplikt også for vaksine mot pandemisk influensa. Fra 2011 ble meldeplikten utvidet til å gjelde alle vaksinasjoner for alle aldersgrupper i befolkningen, og fra 2020 ble samtykke til registrering fjernet for alle vaksiner. Krav til elektronisk registrering av vaksiner ble vedtatt i statsråd 4. desember 2020.
I juni 2021 ble det åpnet for etterregistrering av EMA-godkjente koronavaksiner i SYSVAK.


== Referanser ==
Regimbartia

Allocotocerus er en slekt av biller som hører til familien vannkjær (Hydrophilidae).


== Utseende ==
Små, nærmest halvkuleformede, blankt svarte vannkjær, kan ha noe metallisk skimmer.


== Levevis ==
Arten Regimbartia attenuata er kjent for at disse billene kan passere levende gjennom fordøyelseskanalen til en frosk .
Disse artene lever i vegetasjonsrike dammer.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Afrika, Sørøst-Asia og Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien vannkjær, Hydrophiloidea
Familien vannkjær, Hydrophilidae
Underfamilien vannkjær, Hydrophilinae
Stamme vannkjær,  Hydrophilini
Slekten Regimbartia Zaitzev, 1908
Regimbartia attenuata (Fabricius, 1801) - vitd utbredt i Øst-Asia og Australia
Regimbartia compressa (Boheman, 1851)
Regimbartia condicta Orchymont, 1941
Regimbartia denticulata (Mulsant, 1853)
Regimbartia elliptica (Régimbart, 1906)
Regimbartia inflata (Brullé, 1835)
Regimbartia minima Orchymont, 1941
Regimbartia nilotica (Sharp, 1904)
Regimbartia obsoleta (Régimbart, 1906)
Regimbartia sumatrensis Orchymont, 1941


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Regimbartia på GBIF [2]
(en) Regimbartia i Encyclopedia of Life 
(en) Regimbartia i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Regimbartia hos Fossilworks 
(en) Regimbartia hos NCBI
Yìzhōu (provins)

Yìzhōu (益州) var en provins i landet Zhou i Tangdynastiets i Kina. Dens hovedstad var Chengdu, og provinsen hadde også kommandører i Hanzhong, Wudu, Yuexi og Yi. Den hadde grenset i nord av provinsen Liangzhou. Yi dekket dagens Sichuan og Chongqing.


== Referanser ==
Eucurtia

Eucurtia er en slekt av biller som tilhører familiegruppen stumpbiller (Histeridae). Slekten omfatter bare én kjent art.


== Utseende ==
Små (ca. 2,5 millimeter), brede, blankt brune stumpbiller. De kjennes lett på at dekkvingene har to "flagg" av tettsittende, lange, gule hår.


== Levevis ==
Denne grupen er såkalte inkviliner, som lever i reirene til sosiale insekter, som oftest maur. På grunn av det skjulte leveviset er det ikke så mye man vet om dem, de fleste artene blir sjelden funnet.


== Utbredelse ==
Arten lever i Australia (Victoria)


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien stumpbiller (Histeroidea)
Familien stumpbiller, Histeridae Gyllenhal, 1808
Underfamilien Chlamydopsinae Bickhardt, 1914
Slekten Eucurtia Mjöberg, 1912
Eucurtia comata (Blackburn, 1901)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Atlas of Living Australia - Eucurtia [1]
(en) Eucurtia i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Eucurtia hos ITIS 
(en) Kategori:Eucurtia – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Eucurtia – detaljert informasjon på Wikispecies
Trichonectes

Trichonectes er en slekt av biller og tilhører familiegruppen vannkalver.


== Utseende ==
En middelsstor (ca. 5 millimeter), avlangt-oval vannkalv. Ytterkantene av pronotum og dekkvingene danner ikke on kontinuerlig kurve, men har en knekk ved roten av pronotum.


== Levevis ==
Både de voksne billene og  larvene, er  rovdyr.  De lever i ferskvann.


== Utbredelse ==
Arten er bare kjent fra Marokko og Spania.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Adephaga
Overfamilien Caraboidea
Familien vannkalver Dytiscidae Leach, 1815
Underfamilien småvannkalver Hydroporinae Aubé, 1836
Stammen Hydroporini Aubé, 1836
Slekten Trichonectes Guignot, 1941
Trichonectes otini Guignot, 1941


== Eksterne lenker ==
Trichonectes på GBIF [1]
(en) Trichonectes i Encyclopedia of Life 
(en) Trichonectes i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Trichonectes hos ITIS 
(en) Trichonectes hos NCBI
Zhou Qingjun

Zhou Qingjun (kinesisk: 周慶峻 pinyin: Zhōu Qìngjùn; født 28. juni 1943 i Haifeng i provinsen Guangdong i Kina, død 16. juni 2021 i Taipei i Taiwan) var en taiwansk politiker og sosialaktivist.


== Biografi ==
Zhou kom seg fra Guangdong-provinsen i Folkerepublikken Kina til det britiskstyrte Hongkong på 1970-tallet, og bosatte seg deretter i Taiwan og ble til slutt statsborger i Republikken Kina.
I september 1982 besøkte den britiske statsministeren Margaret Thatcher Folkerepublikken Kina og holdt samtaler med kinesiske ledere Hongkongs fremtid. Mens de reiste gjennom Hongkong dro Zhou Qingjun og 13 andre universitetsstudenter til flyplassen for å protestere mot de ulikeverdige traktater og bestred lovligheten til det britiske styre i Hongkong.Zhou stilte til politiske valg i 1985 i Hongkong uten å lykkes, og til den lovgivende forsamling i Taiwan (Republikken Kina) i 1995, men lyktes ikke å bli innvalgt.Han var president for Patriot Alliance Association (PAA) fra 2018 og til sin død. PAA er pro-kommunistisk og støtter det kinesiske kommunistiske partis visjon om en gjenforening av Taiwan og fastlandets Kina.Zhou døde i Taipei på Taipei City Hospital Zhongxing Branch, den 16. juni 2021, i en alder av 77 år, av covid-19. Han var blitt innlagt på sykehuset en måned tidligere, den 18. mai 2021.


== Referanser ==
Paroosternum

Paroosternum er en slekt av biller som hører til familien vannkjær (Hydrophilidae).


== Utseende ==
Ganske små (1-2 millimeter), bredt ovale, hvelvede, blankt rødbrunlige vannkjær. Oversiden er fint og jevnt punktert, dekkvingene med tydelige punktrader.


== Levevis ==


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Afrika, Sørøst-Asia og Melanesia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien vannkjær, Hydrophiloidea
Familien vannkjær, Hydrophilidae
Underfamilien kulevannkjær, Sphaeridiinae
Stamme Megasternini
Slekten Paroosternum Scott, 1913
Paroosternum africanum Hebauer, 2006
Paroosternum alternans Hebauer, 2001
Paroosternum ceylonense Hebauer, 2006
Paroosternum degayanum Scott, 1913
Paroosternum jayanum Hebauer, 2006
Paroosternum leytense Hebauer, 2002
Paroosternum melanesinum Hebauer, 2006
Paroosternum saundersi (Orchymont, 1925)
Paroosternum sorex (Sharp, 1874)


== Kilder ==


== Eksterne lenker ==
Paroosternum på GBIF [1]
(en) Paroosternum i Encyclopedia of Life 
(en) Paroosternum i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Paroosternum hos NCBI 
Paroosternum – detaljert informasjon på Wikispecies
Frittgående dyr

Frittgående dyr er en fellesbetegnelse på dyr og fjørfe som får større bevegelsesplass enn husdyr som holdes i bur, binge, stall eller fjøs.


== Norges definisjoner av frittgående eggproduksjon ==


=== Frittgående høns ===
Tamhøns som går rundt i store lukkede haller, gjerne med betonggulv med maks 9 dyr pr. m² bruksareal. De fleste store konvensjonelle hønsehus i norsk drift holder 7 500 høns. Dette er den maksimalt tillatte mengden fugl. I frittgående systemer har hønene generelt ikke tilgang til utearealer, men det skal være strøareal på minst 1/3 av gulvarealet inne.


=== Frilandshøns ===
Likt som frittgående høns, men med tilgang til uteareal når været tillater det. Størrelsen på uteareal er ikke lovfestet eller definert og andelen fugler som går ut begrenses av størrelsen på besetninger.


=== Økologisk produksjon ===
Høner i økologisk produksjon holdes som frilandshøns og har tilgang til uteareal. Her er det lovfestet krav til utearealet. Inne skal det være maks 6 høner per m², mens ute skal det være 4 m² per høne. I økologisk produksjon har en også andre særkrav å forholde seg til, blant annet krav til soyafritt hønsefor.


=== Utegående beitehøns ===
Hønene skal ha tilgang til sol og uteareal hele tiden, gjerne med gress eller skog som underlag. Beitende høns har ofte haner inkludert i besetningen.


==== Fordeling i de ulike driftssystemene ====
I 2020 var 9 % av hønene oppstallet i innredede bur, mens 82 % var frittgående. Økologisk produksjon stod for 7,5 % av høneplassene, mens frilandshøns utgjorde 1,5 % av høneplassene.


== Se også ==
Utegangsdyr
Løsdrift
Ascard, K. og von Wachenfelt, E. 2006. Fjørfe. Institusjonen for jordbrukets kinosystem og teknologi, JBT. Sveriges Landbruksuniversitet, Alnarp.


== Referanser ==
Paromicrus

Paromicrus er en slekt av vannkjær.


== Utseende ==
Små, sterkt hvelvede (nærmest halvkuleformede), blankt svarte vannkjær. Dekkvingene har kraftige punktrader.


== Levevis ==
Disse artene tilhører de landlevende vannkjærene og finnes mellom fuktig, råtnende løvstrø på skogbunnen.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Afrika og Sørøst-Asia, også på Seychellene.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien vannkjær, Hydrophiloidea Latreille, 1802
Familien vannkjær, Hydrophilidae Latreille, 1802
Underfamilien kulevannkjær,  Sphaeridiinae Latreille, 1802
Stammen Omicrini Smetana, 1975
Slekten Paromicrus Scott, 1913
Paromicrus affinis Orchymont, 1919
Paromicrus annandalei Orchymont, 1919
Paromicrus atomus Scott, 1913
Paromicrus bicarinatus Bameul, 1993
Paromicrus bryanti Orchymont, 1925
Paromicrus carinatus Scott, 1913
Paromicrus carolinae Orchymont, 1919
Paromicrus championi Orchymont, 1925
Paromicrus flexus Bameul, 1993
Paromicrus punctulatus Bameul, 1993
Paromicrus scotti Orchymont, 1919
Paromicrus scutulatus Bameul, 1993
Paromicrus thomasseti Scott, 1913
Paromicrus wallacei Bameul, 1993


== Eksterne lenker ==
Paromicrus på GBIF [1]
(en) Paromicrus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Paromicrus hos NCBI
Omicrus

Omicrus er en slekt av vannkjær.


== Utseende ==
Små, sterkt hvelvede (nærmest halvkuleformede), blankt rødbrunlige vannkjær. Dekkvingene har kraftige punktrader.


== Levevis ==
Disse artene tilhører de landlevende vannkjærene og finnes mellom fuktig, råtnende plantemateriale. De kan finnes inne i rosettene til planter i ananasfamilien.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Mellom-Amerika og Sør-Amerika. Det er også kjent noen hittil ubeskrevne arter i denne slekten fra Oseania og Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien vannkjær, Hydrophiloidea Latreille, 1802
Familien vannkjær, Hydrophilidae Latreille, 1802
Underfamilien kulevannkjær,  Sphaeridiinae Latreille, 1802
Stammen Omicrini Smetana, 1975
Slekten Omicrus Sharp, 1879
Omicrus brevipes Sharp, 1879
Omicrus confusus Smetana, 1975
Omicrus densus Smetana, 1975
Omicrus duplex Smetana, 1975
Omicrus globulus (Sharp, 1882)
Omicrus grandis Smetana, 1975
Omicrus hebaueri Bameul, 1993
Omicrus ingens M.Hansen & Richardson, 1998
Omicrus intermedius Smetana, 1975
Omicrus laevipennis Smetana, 1975
Omicrus laevis (Sharp, 1887)
Omicrus lateralis Smetana, 1975
Omicrus micans Smetana, 1975
Omicrus milleri Malcolm, 1981
Omicrus palmarum (Schwarz, 1878)
Omicrus piceus Smetana, 1975
Omicrus seriatus Smetana, 1975
Omicrus simplex Smetana, 1975
Omicrus smetanai Malcolm, 1981
Omicrus subopacus Smetana, 1975
Omicrus vanini Albertoni & Fikáček, 2014


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Omicrus på GBIF [2]
(en) Omicrus i Encyclopedia of Life 
(en) Omicrus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Omicrus hos ITIS 
(en) Omicrus hos NCBI 
Omicrus – detaljert informasjon på Wikispecies