jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
James «J.Y.» Young

James Vincent Young (født 14. november 1949 ) er en amerikansk gitarist, sanger og låtskriver, mest kjent som gitarist i det amerikanske rockebandet Styx. Young begynte å spille klaverinstrument og piano i ung alder. Han gikk på Calumet High i Chicago og lærte å spille klarinett og gitar i løpet av de årene. Han fikk kallenamnet «J.Y.» og blir ofte omtalt som «The Godfather of Styx».
I 1970 ble Young med i bandet TW4 mens han var student på Illinois Institute of Technology. Her tok han bachelor i mekanikk og luftfartsteknikk. 
Etter Styx brøt opp første gangen i 1984, ga Young ut soloalbumene City Slicker (1985 med Jan Hammer), Out on a Day Pass (1993) og Raised by Wolves (1995 med James Young Group). Han var det eneste originale fulltidsmedlemmet igjen i Styx. Young har ofte skrevet de mer hardrock-pregete sangene til Styx. Han er mest kjent for Styx-sangene «Miss America» og «Snowblind». Young var manager for det Chicago-baserte rockebandet 7th Heaven i 1998 i lag med Alec John Such fra bandet Bon Jovi.


== Diskografi ==


=== Styx ===
Styx (1972)
Styx II (1973)
The Serpent Is Rising (1973)
Man of Miracles (1974)
Equinox (1975)
Crystal Ball (1976)
The Grand Illusion (1977)
Pieces of Eight (1978)
Cornertone (1979)
Paradise Theater (1981)
Kilroy Was Here (1983)
Caught in the Act (Live, 1984)
Edge of the Century (1990)
Return to Paradise (Live, 1997)
Brave New World (1999)
Arch Allies: Live at Riverport (Live, 2000)
Styx World: Live 2001 (Live, 2001)
At the Rivers Edge: Live in St. Louis (Live, 2002)
Cyclorama (2003)
21st Century Live (Live, 2003)
Big Bang Theory (2005)
One with Everything: Styx and the Contemporary Youth Orchestra (Live, 2006)
The Grand Illusion, Pieces of Eight Live (Live, 2012)
Live at the Orleans Arena Las Vegas (Live, 2015)
The Mission (2017)


=== Soloabum ===
City Slicker (1985 med Jan Hammer)
Out on a Day Pass (1988)
Raised by Wolves (1995 med James Young Group)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) James Young (musician) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) James Young på Internet Movie Database 
(en) James Young hos The Movie Database 
(en) James Young på Discogs 
(en) James Young på MusicBrainz 
(en) James Young på AllMusic
Prisgitt

Prisgitt var et svensk–norsk fjernsynsspill i to deler om forfatteren Amalie Skram (1846–1905), som ble sendt på NRK i 1979. Regi og manus var ved Tone Bengtson. Skram ble spilt av Karin Simonnæs.


== Innhold ==
Ifølge Programbladet (nr. 16, 1979) var fjernsynsspillet formet som en samtale mellom den eldre Skram og en moderne leser. Skram fortalte om sitt liv – med replikker hentet fra tekster og brev – og beretningen ble illustrert med dramatiserte utsnitt av romanene. I del 1 fortalte hun om sine vanskelige barne- og ungdomsår i Bergen på midten av 1800-tallet. En møtte også mange av hennes romanskikkelser, som hun hentet forbildene til i det trange miljøet hun selv vokste opp i.
I del 2 fortalte Skram om sitt liv som kvinne mot slutten av samme århundre, om de mange nederlagene, skilsmissen og om oppholdet på et psykiatrisk sykehus. En traff også en rekke sentrale kvinneskikkelser fra hennes romaner.


== I rollene ==


==== 1. del og 2. del ====
Kari Simonnæs – Amalie Skram
Anita Ekström – Leseren


==== 1. del ====
Karin Simonnæs – Oline, «Småfylla»
Frode Rasmussen – Sjur Gabriel
Kåre Hansen – Jens
Lothar Lindtner – Tippe Tue
Helge Jordal – Sivert
Eli Lindtner Næss – Petra
Rune Bauge – Severin
Kristine Olufsen – Fie
Karin Stautland – Tjenestejenta
Wenche Kvamme – Gesellmadamen
Lisbeth Trones – Lydia
Sigurd Werring – Konsul Smith


==== 2. del ====
Marina Isdal – Aurora
Marit Bolling – Moren
Elna Kimmestad – Ane
Kaare Kroppan – Riber
Katja Medbøe – Constance
Joachim Calmeyer – Ring
Unn Vibeke Hol – Hushjelp
Lieselotte Holmene – Venninnen
Sverre Hansen – Presten
Arne Lindtner Næss – Pianisten
Juni Dahr – Lucie
Anne-Marie Ottersen – Fru Reinertson
Trini Lund – Venninnen
Erik Hivju – Knut


== Stab ==
Scenografi: Per Fjeld
Rekvisita: Tom Gram
Rekvisita-assistent: Christian Rohde
Kostymer: Tull Engø
Kostyme-assistent: Lisbeth Molde
Sminke: Kari Hermansen
Sminke-assistenter: Gerd Karin Matthews, Anne Fiskaa
Grafisk presentasjon: Mona Carlson
Foto: Arne Borsheim
Foto-assistenter: Svein Bæren, Torbjørn Bergesen
Lyd: Nils Kr. Mortensen
Lyd-assistenter: Gunnar Hoftaniska, Bjørnar Heia
Elektriker: Jens Holterbakken
Innspillingsleder: Bitte Monn-Iversen
Script: Tiiu Thorén
Regiassistent / redigering: Birgitta Nordin
Lydbearbeidelse: Peter Hennix
Mixer: Bengt Törnkrantz
Konsulent: Erna Ofstad
Lyssetting: Tommy Glad (SR lab.)
Produksjonsledelse: Jardar Øyen
Manus / regi: Tone Bengtsson


== Kilder ==
«Prisgitt – Fjernsynsspill om Amalie Skram». tv.nrk.no. Besøkt 30. april 2022.
Sam Tinnesz

Sam Tinnesz er en amerikansk sanger og låtskriver.


== Biografi ==
Sam Tinnesz er fra Nashville, Tennessee. Han har platekontrakt med Warner Music Groups ADA. Tinnesz' sanger har blitt strømmet over 100 millioner ganger. Hver måned strømmes musikken hans over 2,1 millioner ganger på Spotify.Tinnesz medvirket på Kygos innspilling «Don't Give Up On Love», som nådde toppen av hitlisten Billboard Top 35 den 12. juni 2020.Tinnesz skrev og spilte inn sangen «Better Together» sammen med Unsecret via Zoom under karantene den 8. april 2020.Musikken hans har blitt brukt blant annet i Charmed, Batwoman, Love Island, American Ninja Warrior, The Hills: New Beginnings, So You Think You Can Dance, The Society, The Challenge, World Of Dance, Siesta Key, Riverdale og Quantico.Tinnesz er en gamer. Hans sang «Wolves» ble brukt i en reklame for Apex Legends, og sangen «Fire It Up» (med Ruelle) ble brukt i Xbox E3 trailer 2019.


== Samarbeid ==
Sam Tinnesz har samarbeidet med Ruelle, Fleurie, Tommee Profit, Kygo, Banner, Daniella B., Manafest og Our Last Night.


== Diskografi ==
Babel (2017)
White Doves (2020)
Warplanes (2020)


== Film-og TV ==
Musikken hans har blitt brukt i følgende produksjoner:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Sam Tinnesz på Internet Movie Database 
(en) Sam Tinnesz på Apple Music 
(en) Sam Tinnesz på Discogs 
(en) Sam Tinnesz på MusicBrainz 
(en) Sam Tinnesz på SoundCloud 
(en) Sam Tinnesz på Spotify 
(en) Sam Tinnesz på Songkick 
(en) Sam Tinnesz på Last.fm 
(en) Sam Tinnesz på Genius — sangtekster 
(en) Sam Tinnesz på AllMusic
Emily Burns

Emily Burns (født  1994 i Livingston, West Lothian, Skottland) er en britisk sanger og låtskriver. Hennes musikkstil er påvirket av artister som Tove Lo, Kehlani, Sigrid og Banks.


== Bakgrunn ==
Burns vokste opp i Rugby Warwickshire i England.


== Karriere ==
I 2010 deltok hun i Live and unsigned-konkurransen. Hun nådde finalen, og fikk dermed sjansen til å opptre på innendørsarenaen Indig02 i London. Hun ble deretter invitert til å delta i en mesterklasse på Abbey Road Studios, hvor produsent Rob Cass ga henne en kontrakt med Cave Productions. Dette førte til utgivelsen av singelen «Plasters, Glitter and Glue».Hun opptrådte på en rekke festivaler, var på turné i Tsjekkia, og optrådte på to forskjellige scener på Secret Garden Party. Hun opptrådte også på BBCs Introducing-scene i juli 2013, noe som førte til at singelen «Plasters, Glitter and Glue» ble spilt på BBC Radio 1..Burns begynte å jobbe som resepsjonist på Abbey Road Studios i 2014, noe som førte til at hun møtte produsent Sound Of Fractures. I lag produserte de Burns sin første store singel "Take It Or Leave It", som ble utgitt i november i 2016. Burns signerte for plateselskapet 37 Adventures i juli 2017 og ga ut sin første singel med selskapet, "Bitch", i januar 2018 etterfulgt av hennes andre singel," Girlfriend At The Time", i mars 2018. Burns ga ut sin første EP, Seven Scenes From The Same Summer, i juli 2018.Hun stod på scenen under BBC Radio 1s «Big weekend» i Middlesbrough i 2019. Hun ga ut to firespors-EP-er i 2019: My Town og PDA. I juli 2020 ga hun ut EP-en I Love You, You're The Worst.


== Diskografi ==


=== Studioalbum ===
2018: Seven Scenes From The Same Summer, 37 Adventures


=== EP ===
2019: PDA, egenutgivelse
2019: My Town, Island Records
2020: I Love You, You're The Worst, Island Records


== Referanser ==
Bob McGrath

Robert Emmet «Bob» McGrath (1932–2022) var en amerikansk skuespiller, regissør, musiker og barnebokforfatter. Fra 1987 til 2022 var han kunstnerisk leder for teaterkompaniet Ridge Theater, som han hadde vært med på å starte. Han var særlig kjent for sitt arbeid i Sesame Street gjennom flere tiår.


== Kunstnerisk virke ==
På 1960-tallet samarbeidet McGrath tett med Mitch Miller, som var en sentral skikkelse i USAs musikkbransje på den tiden. Gjennom fire sesonger – fra 1960 til 1964 – var McGrath en av de faste sangerne i Millers programserie Sing Along with Mitch på TV-kanalen NBC. Han medvirket også som sanger på Walt Kellys album Songs of the Pogo.På midten av 1960-tallet gjorde McGrath karriere i Japan med en rekke plateutgivelser der han fremførte folkeviser og ballader fra ulike land, deriblant irske folkesanger, på japansk.Fra 1969 til 2016 var McGrath et fast medlem av staben som opptrådte i Sesame Street, der han spilte rollen som «Bob Johnson». De fleste av de faste figurene som opptrer i Sesame Street er teaterdukker, og ingen menneske-roller har vært en del av programserien lenger enn rollene til McGrath og Loretta Long; Long spilte rollen som «Susan Robinson» i programmet. McGrath var tilbake i Sesame Street i 2019, i jubileumsepisoden Sesame Street's 50th Anniversary Celebration.Gjennom 38 år deltok McGrath i den årlige TV-innsamlingsaksjonen Telemiracle, som ble sendt av kanalen CTV i den canadiske provinsen Saskatchewan. Den siste gangen han medvirket i programmet, i 2015, fremførte de andre deltagerne en hyllest til ham. I 2018 gjorde han en gjesteopptreden i Telemiracle. Den 3. mars 2006 ble han hedret for denne innsatsen da han mottok en Commemorative Medal for the Centennial of Saskatchewan; medaljen ble overrakt av Lieutenant Governor of Saskatchewan, Lynda Haverstock. He was given the Saskatchewan Distinguished Service Award in 2013 by the Premier of Saskatchewan, Brad Wall.Fra Variety Children's Charity Telethon in British Columbia mottok han prisen «Distinguished Service Award» for sitt veldedighetsarbeid gjennom flere tiår.McGrath skrev en rekke barnebøker. Blant de mest kjente er Uh Oh! Gotta Go! (1996) og OOPS! Excuse Me Please! (2006).I 1995 ble han tildelt et stipend fra stiftelsen Foundation for Contemporary Arts Grants to Artists Award.McGraths album Sing Me a Story ble nominert til Independent Music Awards i kategorien «Årets barneplate».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bob McGrath på Internet Movie Database 
(en) Bob McGrath på AllMovie 
(en) Bob McGrath hos Turner Classic Movies 
(en) Bob McGrath hos The Movie Database
Christian French (sanger)

Christian French (født 17. mars 1997) er en amerikansk popsanger og låtskriver fra Los Angeles. Han vokste opp i Fishers, Indiana, Usa og lærte å spille piano å se på videoer på YouTube. Mens han gikk på videregående skole begynte han å legge ut coverlåter på SoundCloud.


== Biografi ==
Mens han var student på Indiana University begynte han å skrive egen musikk. Etter å ha droppet ut av høgskolen, flyttet han til Los Angeles og la ut noen singler med produsenten Triegy, inkludert deres første sang, "Fall For You", som kom på Spotify sin U.S. Viral 50. Etter det la han ut  "By Myself", også et samarbeid Med Triegy, som fikk over 50 millioner spotify-lyttere.
I 2018 jobbet han med den Grammy-nominerte produsenten Dru Decaro, og ga ut sin debut EP, "natural colors" og singelen  "Sweet Home". Samme år forlot han høgskolen for å turnere med Chelsea Cutler på hennes Sleeping with Roses Turne. I 2019 var French med på Hoodie Allen sin "Come Around", og turnerte Med Quinn XCII på From Tour With Love vår turneen.Samme år ble Christian signert til Disruptor Records/Sony Music og utga sin 6-spors EP Bright Side of the Moon, som handlet om mental helse og romantiske historier. Singelen "Head First", som blke produsert Av Andrew Luce, samlet mer enn 32 millioner Spotify lyttere og 2 millioner YouTube-visninger. Musikkvideoen til Head First premierte på Billboard den 18. juni 2020.17. januar 2020, premierte musikkvideoen til sangen hans "Time of Our Lives" på Ones to Watch. I Mars 2020, kalte Time magazine singel hans, "crowded room", en av de beste nye sangene for uken og sangen dukket opp på Spotify sin New Music Friday spilleliste. Hans neste EP, Gode Good Things Take Time, er planlagt å bli lansert sommeren 2020. Det første sporet fra den utgivelsen," i think too much", ble utgitt våren 2020.


== Personlig liv ==
French var en ivrig hockeyspiller i sin oppvekst. Han spilte for lokale Indianapolis reise lag i mye av sin ungdom. I løpet av 2013-2014 sesongen var French kaptein på Indiana Jr. Ice U16 AAA-laget som inneholdt Logan Brown som ble valgt i NHL Entry Draft 2016. I sine tre år på Indiana University spilte French for Indiana University hockeylag hvert år.


== Diskografi ==


=== Remixer ===
Head First (HALP remix) - 2020
Head First (Pink Slip x inverness remix) - 2020
Head First (Unge Bomber remix) - 2020


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Christian French på Apple Music 
(en) Christian French på MusicBrainz 
(en) Christian French på SoundCloud 
(en) Christian French på Spotify
Pjos Barbos i neobytsjnyj kross

Pjos Barbos i neobytsjnyj kross (originaltittel: Пёс Барбос и необычный кросс) er en sovjetisk film fra 1961, regissert av Leonid Gajdaj.


== Handling ==
En trio av småkriminelle – The Coward, The Fool og The Pro - reiser på fisketur sammen. Men svindlerne ønsker ikke sitte på stranden med en fiskestang og vente tålmodig på at en fisk endelig skal bite. I stedet bestemmer de seg for å gå på jakt; planen deres går ut på å overvelde fisken med dynamitt! de slipper eksplosivene i elven, men den uregjerlige hunden Barbos blander seg inn. Hunden klarer å fiske ut dynamitten som er i ferd med å eksplodere fra elven, og løper sin vei mot de tre kriminelle.
I panikk forsøker skurkene å komme seg unna hunden, men Barbos fortsetter å jage etter dem, og de tre mennene klatrer opp i et høyt tre. Men den utspekulerte hunden kaster dynamitten rett under treet de sitter i, før hunden løper sin vei. Etter et gigantisk smell blir de tre mennene slått sanseløse, og klærne deres er fillete etter smellet.


== Skuespillere ==
Yuri Nikulin som The Fool
Georgy Vitsin som The Coward
Yevgeny Morgunov som The Pro.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pjos Barbos i neobytsjnyj kross på Internet Movie Database
Devtsjata

Devtsjata (originaltittel: Девчата) er en sovjetisk film fra 1961, regissert av Jurij Tsjuljukin.


== Handling ==
Devchata er en romantisk komedie lagt til en isolert russisk hogst-leir mot slutten av 1950-tallet. En ung kvinne, Tosya, kommer hjem fra skolen etter å ha fått utdannelse som kokk. Hun slutter seg til en gruppe andre kvinner som forsøker å støtte tømmerhoggerne i området. På hybelen sin tilbereder Tonya seg et måltid med blant annet te og brød med masse syltetøy, som hun har funnet fra andre hun deler hybelen med. Når de fire andre unge kvinnene kommer tilbake etter en lang dag på jobb, blir en av dem opprørt over at Tonya har spist av maten uten tillatelse. Det oppstår snart en konflikt, og når en av de andre kommer med noen frekke kommentarer, kaster Tosya en støvel på hodet hennes uten å nøle.
I mellomtiden deltar noen tømmerhoggere i en vennlig konkurranse. Noen av dem har nettopp mistet deres posisjon som de mest produktive i leiren, og portrettene deres blir tatt ned fra en «æresvegg» av en tjenestemann. De blir snart erstattet med fotografier av medlemmer fra den rivaliserende gruppen. I tillegg blir det inngått ett veddemål blant ett par av tømmerhoggerne om hvem av dem som klarer å Tonya forelsket i dem. Flere av de andre kvinnene Tonya bor sammen vet også om dette veddemålet, og diskuterer seg i mellom om de burde fortelle Tonya sannheten om de nye forholdene hennes - eller ikke.


== Skuespillere ==
Nadezhda Rumyantseva som Tosya
Nikolai Rybnikov som Ilya.
Lyusyena Ovchinnikova som Katya.
Stanislav Khitrov som Filya.
Inna Makarova som Nadya.
Svetlana Druzhinina som Anfisa.
Nina Menshikova som Vera.
Nikolai Pogodin som Sasha.
Mikhail Pugovkin som kommandant
Anatoly Adoskin som Dementyev.
Viktor Bajkov som Ksan Ksanych.
Roman Filippov som Vasya.
Aleksei Krychenkov som Alyosha


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Devtsjata på Internet Movie Database 
(nl) Devtsjata på MovieMeter 
(en) Devtsjata på AllMovie 
(en) Devtsjata på Turner Classic Movies
Gorizont (1961)

Gorizont (originaltittel: Горизонт) er en sovjetisk film fra 1961 regissert av Iosif Khejfits.


== Skuespillere ==
Jurij Tolubejev som Andrej Ivanovitsj Golovanov
Boris Tsjirkov som Likhobaba
Aleksandr Safonov som Sergej Novoskoltsev
Svetlana Melkova som Rimma
Ljudmila Dolgorukova som Masja


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gorizont (1961) på Internet Movie Database
Sud sumassjedsjikh

Sud sumassjedsjikh (originaltittel: Суд сумасшедших) er en sovjetisk film fra 1961 regissert av Grigorij Rosjal.


== Skuespillere ==
Vasilij Livanov - Johannes Werner
Irina Skobtseva - Susie Harrer
Viktor Khokhrjakov - Siegfried Gruber
Olga Krasina - Clare


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sud sumassjedsjikh på Internet Movie Database
Kljutsj

Kljutsj (originaltittel: Ключ) er en sovjetisk animert film fra 1961, regissert av Lev Atamanov.


== Handlingsreferat ==
Filmen er en advarende fortelling om behovet for å utvikle gode arbeidsvaner, ta personlig ansvar, og samvittighet i livet. Tre snille feer besøker foreldrene til en nyfødt gutt og gir dem en gave som de sier vil gi ham et lykkelig liv. Feene gjør også at gutten vokser opp mye fortere enn normalt, og forteller foreldrene at den nyfødte vil vokse i løpet av timer - ikke dager. Guttens bestefar kommer på besøk og forsøker å gi gutten arbeidsverktøy som han kan få godt bruk for senere i livet. Men disse gavene blir nektet av foreldrene og feene, som forteller bestefaren at gutten allerede har blitt lovet lykke - og ikke behøver å arbeide. De forvandler bestefaren på magisk vis, og sender ham deretter tilbake til leiligheten hans. Men bestefaren liker ikke ideen om at barnebarnet skal få lykke allerede fra fødselen, uten å faktisk arbeide for det.
Bestefaren besøker en venn av ham; En vitenskapsmann som arbeider i et stort laboratorium med en samling fantastiske oppfinnelser, deriblant menneske-lignende roboter, inkludert en robot som kan komponere poesi. Han spør vitenskapsmannens roboter hva som kan skje med en person som er født inn i stor lykke. De fleste av dem forteller ham at ett slikt menneske kommer til å bli en veldig ubehagelig, lat og arrogant person. Men den poesi-komponerende roboten forteller ham at det ville være mer forferdelig å ta slik lykke fra et lite barn. Usikker på hva han egentlig burde gjøre, bestemmer bestefaren seg for å besøke Lykkelandet - og selv få se hvordan livet der faktisk er.
Når bestefaren kommer til Lykkelandet, oppdager han at bakken er klissete av godteri og i elvene renner det melk. Skolen består av sommerferie, høstferie, vinterferien og vår-ferien. I høy alder består hele dagen av å sitte på en gyngestol. I avsky over det han ser løper bestefaren sin vei, forfulgt av feene som vil at han skal komme tilbake. Han klarer å rømme, og kommer seg snart tilbake til laboratoriet. Etter å ha fortalt forskeren hva han så, og at han ikke vil at barnebarnet hans skal bo på et slikt sted, bestemmer de seg for å sette en spesiell lås på porten inn til Lykke-landet. I mellomtiden bestemmer barnebarnet, som vokste opp ekstremt bortskjemt fordi han alltid fikk viljen sin, for å endelig forlate foreldrenes hjem. I mellomtiden bestemmer vitenskapsmannens poesi-komponerende robot seg for å stikke av fra labratoriumet, og vise frem talentene sine for resten av verden.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kljutsj på Internet Movie Database
Tsjelovek niotkuda

Tsjelovek niotkuda (originaltittel: Человек ниоткуда) er en sovjetisk film fra 1961 regissert av Eldar Rjazanov.


== Skuespillere ==
Sergej Jurskij
Jurij Jakovlev som Vladimir Porazjajev
Anatolij Papanov som Krokhaljov
Ljudmila Gurtsjenko som Lena
Anatolij Adoskin som Mikhail


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tsjelovek niotkuda på Internet Movie Database 
(nl) Tsjelovek niotkuda på MovieMeter 
(en) Tsjelovek niotkuda på AllMovie
Året 2048 (dokumentarserie)

Året 2048 er en norsk dramatisert dokumentarserie i to deler om klima som ble sendt på NRK Fjernsyn i 1988. Serien handler om morgendagens verden og forsøker å konstruere en tenkt virkelighet om om hvordan den vil være 60 år frem i tid – i 2048. Den første delen forsøker å skildre fremtiden på bakgrunn av drivhuseffekten, mens den andre forsøker å skildre fremtiden på bakgrunn av ozonlaget. Serien er laget i et slags retrospektivt perspektiv der nåtiden er 2048 og hvor en engelskspråklig tv-vert presenterer en 60 år gammel dokumentar fra 1988. Denne sendingen avbrytes jevnlig med nyheter fra en tenkt 2048-virkelighet som er koblet opp til fortidens miljøutfordringer. Serien ble laget av Petter Nome og Torbjørn Morvik.Det vitenskaplige grunnlaget for serien var modellberegninger utviklet i 1980-årene som strakk seg frem til midten av neste århundre.Dokumentaren ble tildelt sølv i sin klasse under den internasjonale TV-festivalen i New York.I 1990 lagde de oppfølgeren Kvinner i paradis som handlet om India og Maldivene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Året 2048 på NRK TV
Komandirovka

Komandirovka (originaltittel: Командировка) er en sovjetisk film fra 1961 regissert av Jurij Jegorov.


== Skuespillere ==
Oleg Jefremov som Mikhail Sjtsjerbakov
Svetlana Karpinskaja som Klavdija Vasiljevna
Valerij Malysjev som Pavel Kozyrev
Gennadij Frolov som Sergej Dobrjakov
Olga Lysenko som Zina


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Komandirovka på Internet Movie Database 
(en) Komandirovka på AllMovie
Drug moj, Kolka!

Drug moj, Kolka! (originaltittel: Друг мой, Колька!) er en sovjetisk film fra 1961, regissert av Aleksej Saltykov og Aleksandr Mitta.


== Handling ==
Kolka Snegeryov kjeder seg på skolen, sammen med de andre elevene. Arbeidet til pioner-organisasjonen har også blitt en monoton rutine for dem. Pioneer-leder Lydia Mikhajlovnas arbeid fremstår bra. Men bak hennes nøyaktige planer ligger også formalisme, likegyldighet og kjedsomhet.
Så mange av barna planlegger å erklære en boikott, og deretter organisere deres eget hemmelige samfunn som har akronymet ТОТР for å utføre deres større og mer interessante virksomhet.


== Skuespillere ==
Aleksandr Kobozev som Kolka Snegiryov.
Anna Rodionova som Masha Kanareikina.
Alexey Borzunov som Yura Ustinov.
Viktor Onuchak som Fedya Drankin.
Tatyana Kuznetsova som Klava Ogorodnikova.
Antonina Dmitriyeva som Ivanova.
Anatoly Kuznetsov som Rudenko.
Vitali Ovanesov som Valeri Novikov.
Lidiya Chernyshyova som Novikova.
Boris Novikov som Kuzma.
Igor Kosukhin som Isayev.
Savely Kramarov som Pimen.
Valery Ryzhakov som en skole-gutt.
Yuri Nikulin som Vaska
Yevgeni Teterin som rektor ved skolen.
Svetlana Kharitonova som Evgeniya Petrovna
Aleksandr Lebedev som pioner-leder fra skole # 23


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Drug moj, Kolka! på Internet Movie Database 
(fr) Drug moj, Kolka! på Allociné 
(en) Drug moj, Kolka! på AllMovie
Aleksej Saltykov

Aleksej Saltykov (Алексе́й Алекса́ндрович Салтыко́в, Aleksej Aleksandrovitsj Saltykov; født 1934 i Moskva i Sovjetunionen, død 1993 i Moskva i Russland) var en sovjetisk regissør og manusforfatter.


== Filmografi (utvalg) ==
1961 – Moj drug, Kolka! (Друг мой, Колька!)
1964 – Predsedatel (Председатель)
1967 – Babje tsarstvo (Бабье царство)
1969 – Direktor (Директор)
1973 – Vozvrata net (Возврата нет)
1978 – Jemeljan Pugatsjov (Емельян Пугачёв)
1984 – Gospodin Velikij Novgorod (Господин Великий Новгород)
1986 – Krik delfina (Крик дельфина)
1988 – Za vsjo zaplatsjeno (За всё заплачено)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aleksej Saltykov på Internet Movie Database 
(en) Aleksej Saltykov hos The Movie Database