jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Toner i toppform

Toner i toppform (orig. For Me and My Gal) er en amerikansk musikal fra 1942 regissert av Busby Berkeley. Filmens handling er inspirert av den virklige historien om vaudevilleartistene Harry Palmer og Jo Hayden, da Palmer ble innkalt til verneplikten under første verdenskrig. Judy Garland, Gene Kelly og George Murphy spiller hovedrollene.


== Handling ==
I vaudeville sin storhetstid, på randen av USAs inngang til første verdenskrig, forsøker to talentfulle artister, Jo Hayden og Harry Palmer å spille ved Palace Theatre på Broadway. De får stor suksess, og gifter seg kort tid senere. Men få uker før planene deres kan realiseres, får Harry ordre om å melde seg til militærtjeneste. Han forsøker å få en kort forsinkelse før han melder seg til tjeneste, og knuser med vilje hånden i en koffert. Samme dag får Jo beskjed om at broren hennes, som hadde studert for å bli lege, har dødd i krigen.
Når hun innser hva Harry har gjort, avviser hun ham. Harry forsøker deretter å angre sin utsettelse og verver seg. Men ingen av de væpnede tjenestene vil ha ham, ettersom hånden hans har blitt permanent lammet. Til slutt trekker han seg fra å aktiv krigsinnsats, og velger den eneste måten som er åpen for ham: YMCA. Når han og partneren hans befinner seg farlig nær fronten, setter Harry heroisk ut for å advare en ambulanse-konvoi på vei inn i et artilleri-bombardement og blir skadd n¨r han forsøker å ødelegge en av fiendens maskinpistol-stilling.


== Skuespillere ==
Judy Garland som Jo Hayden
Gene Kelly som Harry Palmer
George Murphy som Jimmy K. Metcalf
Martha Eggerth som Eve Minard, sanger.
Ben Blue som Sid Simms.
Stephen McNally som Mr. Waring. Manager ved Palace Theatre.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Toner i toppform på Internet Movie Database 
(fr) Toner i toppform på Allociné 
(nl) Toner i toppform på MovieMeter 
(en) Toner i toppform på AllMovie 
(en) Toner i toppform på Turner Classic Movies 
(en) Toner i toppform på Rotten Tomatoes 
(en) Toner i toppform på Box Office Mojo
Afrosoma

Afrosoma er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Det er kjent bare én art.


== Utseende ==


== Levevis ==
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.


== Utbredelse ==


== Systematisk inndeling ==

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
familien  bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
underfamilien trådbladbiller, Galerucinae Latreille, 1802
stamme usikker
slekten Afrosoma Wilcox, 1973
Afrosoma suturale (Allard, 1889)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Afrosoma i Encyclopedia of Life 
(en) Afrosoma i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Afrosoma hos ITIS
Mantura

Mantura er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).


== Utseende ==
Små (ca. 2,5 millimeter), avlangt-ovale, mørke, mer eller mindre metallisk fargede jordlopper.


== Levevis ==
Både larvene og de voksne (imago) billene lever gjerne på planter i syrefamilien, men kan også finnes på flere andre plantefamilier. Larvene minerer inne i bladene.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i den palearktiske sone, Sørøst-Asia og Nord-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
familien  bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
underfamilien jordlopper, Alticinae Newman, 1834
stammen Alticini
Slekten Mantura Stephens, 1831
Mantura ambigua Kutschera, 1862
Mantura chrysanthemi Koch, 1903
Mantura cylindrica Miller, 1880
Mantura floridana Crotch, 1873
Mantura fulvipes Jacoby, 1885
Mantura horioni Heikertinger, 1940
Mantura lutea Allard, 1859
Mantura mathewsi Stephens, 1832
Mantura nepala Medvedev, 2004
Mantura obtusata Gyllenhal, 1813
Mantura pallidicornis (Waltl, 1839)
Mantura rustica Linnaeus, 1766


== Eksterne lenker ==
bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter
(en) Mantura i Encyclopedia of Life 
(en) Mantura i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Mantura hos Artsdatabanken 
(sv) Mantura hos Dyntaxa 
(en) Mantura hos Fauna Europaea 
(en) Mantura hos Fossilworks 
(en) Mantura hos ITIS 
(en) Mantura hos NCBI 
(en) Kategori:Mantura – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Platiprosopus

Platiprosopus er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).


== Utseende ==
Små til middelsstore, avlange, blanke, gjerne brunrøde jordlopper.


== Levevis ==
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten, som gjerne er fra erteblomstfamilien eller Sterculiaceae.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
familien  bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
underfamilien jordlopper, Alticinae Newman, 1834
stammen Alticini
Slekten Platiprosopus Chevrolat, 1834
Platiprosopus acutangula Chevrolat, 1834
Platiprosopus amazonica (Clark, 1865)
Platiprosopus bifasciatus
Platiprosopus fuscomaculata (Clark, 1865)
Platiprosopus interrupta (Clark, 1865)
Platiprosopus iolantha Bechyné, 1956
Platiprosopus limbatus Blake, 1953
Platiprosopus lineola Bechyné, 1956
Platiprosopus pallens (Fabricius, 1792)
Platiprosopus rubida (Clark, 1865)
Platiprosopus succincta (Clark, 1865)


== Eksterne lenker ==
(en) Platiprosopus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Platiprosopus hos NCBI
Polyclada

Polyclada er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).


== Utseende ==
Middelsstore (ca. 10-12 millimeter), avlange, blanke, gjerne gulaktige eller rødlige jordlopper med svarte flekker. Hannene har kamformede antenner.


== Levevis ==
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten, som gjerne er fra familien Anacardiaceae. Disse billene tar opp giftstoffer fra næringsplantene og har blitt brukt til å framstille pilegift av sanfolk i det sørlige Afrika .


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Afrika og finnes dessuten i Saudi-Arabia.


== Systematisk inndeling ==

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
familien  bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
underfamilien jordlopper, Alticinae Newman, 1834
stammen Alticini
Slekten Polyclada Chevrolat, 1835
Polyclada benti Gahan, 1895
Polyclada bohemani Balý, 1861
Polyclada flexuosa (Balý, 1865)
Polyclada pectinicornis (Olivier, 1789)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kategori:Polyclada – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Den gamle Zürich-krigen

Den gamle Zürich-krigen (Alter Zürichkrieg på tysk) var en krig mellom kantonen Zürich og de andre syv kantonene i det sveitsiske edsforbundet i 1440 til 1446 om arveretten på grevskapet Toggenburg etter greveslekten dør ut. Etter grev Friedric VII døde i 1436 uten å etterlatte seg arvefølger eller testament, gjorde Zürich krav på grevskapet i Toggenburg, men kantonene Schwyz og Glarus gjort også krav på det ledige territoriet med støtte av de andre kantonene. Borgermesteren i Zürich, Rudolf Stüssi, besluttet seg for å ta grevskapet med vold i 1438 og kutte av kornleveransene til Schwyz og Glarus. To år senere ble Zürich kastet ut av edsforbundet som deretter innledet krig mot kantonen, som inngikk en allianse med keiser Fredrik III av Det tysk-romerske rike fra Habsburgshuset.
Krigen var ført med stor brutalitet fra begge sider, som utover årene ble utmattet slik at man valgt å forlike seg og inngå en fredstraktat i 1446, uten at det hadde hendt store territoriale endringer. Zürich motsto de fleste angrepene til tross for at en fransk unnsetningshær sendt av kong Karl VII av Frankrike var stoppet på Slaget ved St. Jakob an der Birs 26. august 1444, der oppdaget dauphinen - den fremtidige Ludvig XI - hvor stridbar og modige de sveitsiske pikenérene var under kampene. Dette sikret de sveitsiske leieknektene et godt ry som gjorde dem ettertraktet som leiesoldater. Det var også en unik sjøkrig på Zürichsjøen mellom de krigførende partene med forskjellige fartøyer.
Etter freden i 1446 tok det bare fire år før den frafalne kantonen kan slutte seg til det gamle edsforbundet på nytt under betingelsen om å si opp alliansen med Habsburgshuset. Da hadde edsforbundet utviklet seg til en mer fastere politisk enhet som ikke lenge hadde toleranse for selvstendige tendenser av en enslig kanton.


== Litteratur ==
Hans Berger: Der Alte Zürichkrieg im Rahmen der europäischen Politik: ein Beitrag zur „Aussenpolitik“ Zürichs in der ersten Hälfte des 15.Jahrhunderts. Rohr, Zürich 1978, ISBN 3-85865-043-9.
Bernhard Stettler: Die Eidgenossenschaft im 15. Jahrhundert. Die Suche nach einem gemeinsamen Nenner. Widmer-Dean, Menziken 2004, ISBN 978-3-9522927-0-9.
Alois Niederstätter: Der Alte Zürichkrieg: Studien zum österreichisch-eidgenössischen Konflikt sowie zur Politik König Friedrichs III. in den Jahren 1440 bis 1446 (= Forschungen zur Kaiser- und Papstgeschichte des Mittelalters. Band 14). Böhlau, Wien 1995, ISBN 3-205-05595-0.
Peter Niederhäuser, Christian Sieber (Hrsg.): Ein Bruderkrieg macht Geschichte. Neue Zugänge zum Alten Zürichkrieg (= Mitteilungen der Antiquarischen Gesellschaft in Zürich, Band 73 / Neujahrsblatt der Antiquarische Gesellschaft in Zürich Nr. 170). Chronos, Zürich 2006, ISBN 3-0340-0755-8.


== Eksterne lenker ==
Alter Zürichkrieg Toggenburger Erbschaftskrieg (tysk)
Alter Zürichkrieg in der Schodoler-Chronik (tysk) (PDF; 4,1 MB)
Douglas Durkin

Douglas Durkin (født 9. juli 1884 i Parry Sound, Ontario, død 4. juni 1967 i Seattle) var en kanadisk romanforfatter, novellist og manusforfatter. Durkins andre hustru var den norsk-amerikanske forfatteren Martha Ostenso.
Durkin vokste opp på en gård i Ontario før han som 14-åring reiste med familien til Swan River i Manitoba. Hans foreldre hadde ønske om at han skulle bli misjonær, men han utviklet en interesse for litteratur og et verdslig levesett. Som ung mann arbeidet han ved jernbanen og som pianist i Winnipeg, der han spilte til stumfilmer.Han oppnådde en bachelor i filosofi og engelsk på universitetet i Manitoba i 1908, og underviste på Brandon College og universitetet i Manitoba. Han giftet seg i 1909 med Estella M. Thomson (navnet er usikkert). I 1921 forlot han sin hustru og deres barn, og flyttet til New York. Martha Ostenso som hadde vært en av hans elever i Manitoba, sluttet seg i 1923 til ham i New York. Durkin og Ostenso giftet seg i 1944, etter at Durkins første hustru døde. Paret flyttet til Seattle i 1963, samme år som Ostenso døde.Durkin fullførte i New York det som skulle bli hans mest kjente roman «The Magpie». Han samarbeidet med Ostenso da hun skrev sin roman «Wild Geese» (norsk tittel «Graagaas»), som ble en bestselger. Det er uenighet om Durkin var konsulent for Ostenso, eller om han i realiteten måtte anses som medforfatter.I årene som fulgte utga Durkin bare en roman «Mr. Gumble Sits Up» og enkelte kortere stykker. Denne del av hans forfatterskap fikk bare liten oppmerksomhet.


== Verker (utvalg) ==
«The Fighting Men of Canada», diktsamling (1918)
«The Heart of Chair McBain», roman (1919)
«The Lobstick Trail», roman (1921)
«The Magpie», roman (1923)
«Mr. Gumble Sits Up», roman (1930)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Douglas Durkin på Internet Movie Database 
(en) Douglas Durkin hos The Movie Database
Arne Rygh

Arne Arntzen Rygh (født 19. februar 1882 i Kristiania, død 26. februar 1968) var en norsk advokat.


== Liv ==
Han var sønn av Evald Rygh (1842–1913) og Sofie Arntzen (1842–1913), og bror av juristen Per Rygh (1874–1941). Navnet hadde han etter en oldefar på morssiden, sorenskriver Arne Arntzen. Faren var ordfører i Kristiania og statsråd fra 1889 til 1891. Familien bodde i en villa i Eilert Sundts gate i Kristiania, hvor den ugifte onkelen Oluf Rygh og en ugift tante også bodde. 
Som gutt var Arne Rygh elev ved Aars og Voss' skole, før han studerte og ble cand. jur. i 1904. Som student var han medlem av styret for Studentersamfundet og Den konservative studentforening. Etter et studieopphold i England ble han i 1907 edsvoren fullmektig hos advokatene Krog, Schjødt og Strøm, og fra 1909 var han ansatt som juridisk sekretær i Rjukan-selskapene, hvor hans bror Per Rygh var direktør. Han sluttet i denne stillingen i 1912 og begynte samme år advokatpraksis i Kristiania i kompaniskap med Eivind Eckbo. Til kompaniskapets 50-årsjubileum i 1962 ble det utgitt en minnebok ved Nils Kaurin.
Fra 1914 til 1918 var han juridisk konsulent for Norges Rederforbund. Senere var han i mange år medlem av rederforbundets rettsutvalg. Som advokat arbeidet han særlig med skatterett og aksjerett.
I årene før 2. verdenskrig var han formann i Skattebetalernes landsforening, samt Norges Bondelags skattenevnd. Under 2. verdenskrig var han noen uker arrestert som gissel ved Bredtvedt fengsel.
Rygh skrev bøkene Om beskatning av jordbruk og skog (1929) og Sjøpant etter norsk lov (1934). Dessuten skrev han artikler om juridiske og økonomiske emner i Retstidende, Norges Handels- og Sjøfartstidende og andre aviser. Han var medlem av styret i Norsk forening for internasjonal rett i mange år, og titulærmedlem av Comité Maritime Internationale. Rygh eide en stor boksamling og interesserte seg for historie, politikk og økonomi. Han var også en ivrig jeger.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Studentene fra 1899. Kristiania: (Grøndahl). 1924. 
Kaurin, Nils (1963). Høyesterettsadvokatene Eivind Eckbo og Arne Rygh. [Oslo]: Eckbos legater.
Per Rygh

Peder (Per) Strand Rygh (født 30. august 1874 i Kristiania, død 14. februar 1941 i samme by) var en norsk advokat.


== Liv ==
Han var sønn av Evald Rygh (1842–1913) og Sofie Arntzen (1842–1913), og bror av juristen Arne Rygh. Farfaren var stortingsmann Peder Strand Rygh. Faren var ordfører i Kristiania og statsråd fra 1889 til 1891. Familien bodde i en villa i Eilert Sundts gate i Kristiania, hvor den ugifte onkelen Oluf Rygh og en ugift tante også bodde.
Som gutt var han elev ved Aars og Voss' skole, ble student i 1891 og tok juridisk embetseksamen i 1896. Som student var han medlem av styret i Studentersamfundet og Den konservative studenterforening. Deretter var han hos advokatene A. C. Bonnevie og A. M. Seip, før han tilbragte et år i Frankrike og England. Fra 1899 var han fullmektig i firmaet, som nå het Seip og Lundh, og hvor han etterhvert ble kompanjong. Fra 1907 var han ansatt i Norsk kraftaktieselskab og De norske salpeterverker (Rjukan-selskapene), før han i 1911 vendte tilbake til firmaet Seip, Lundh og Rygh.
I 1909 deltok Rygh som den norske statens advokat i reinbeitesaken. Han var forsvarer i riksrettssaken mot Abraham Berge 1926–27 og advokat for Norge i Grønlandssaken 1932–33. Fra 1927 til sin død var han medlem av direksjonen i Forsikringsselskabet Norden og fra 1929 til 1930 formann i styret for Den Norske Creditbank.
Rygh utga flere artikler og bøker om juridiske emner, blant andre Om Begrebet Formue og Indtægt efter Skattelovene av 1911 med Tillægslove (1923), og foresto andre utgave av Auberts Obligationsrettens specielle del (1901). Han skrev ofte artikler for Morgenbladet og Aftenposten.


== Utmerkelser ==
I 1911 ble han utnevnt til ridder av St. Olavs Orden.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Studentene fra 1891. Kristiania: Grøndahl. 1916. 
Halbo, Sverre M. (1933). Norges advokater og sakførere 1932. Aschehoug. 
Carl Lundh: «Rygh, Peder (Per) Strand», i Norsk biografisk leksikon. Oslo: Aschehoug. 1954.
Sætrangsgata

Sætrangsgata (1-183, 6-44) er en vei på Klekken i Ringerike.
Veien er en sidevei til Klekkenveien, og går sørover fra denne ved Sætranggårdene. Sætrangsgata har flere stikkveier, inn til gårder i området, og ender opp i Hadelandsveien ved Gullerud. Veien har spredt bebyggelse, og består av gårder og eneboliger. Den ligger cirka 198 meter over havet ved Sætranggårdene i nordenden.


== Bildegalleri ==


== Se også ==
Gater i Hønefoss


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sætrangsgata – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Usama Riaz

Usama Riaz (urdu: اسامہ ریاض‎; født i 1994 i Gilgit-Baltistan i Pakistan, død 23. mars 2020) var en pakistansk lege som døde av sykdom han pådro seg under pleie av pasienter med covid-19.Usama Riaz hadde vinteren 2020 som en av sine oppgaver å sjekke helsen til pilegrimer som vendte tilbake fra Pakistan fra Iran.Han behandlet også folk på intensivbehandling som hadde fått covid-19, og det trass i manglende eller utilstrekkelig personlig verneutstyr, noe som utsatte ham for økt fare for å bli smittet.Riaz døde 23. mars 2020 av covid-19-komplikasjoner, i en alder av 26 år. Usama Riaz var den første pakistanake lege som døde av viruset.Den 27. mars 2020 ble han posthumt hedret med Nishan-e-Kashmir, statens høyeste utmerkelse, av premierministeren for Azaa Kashmir for sin uselviske oppofrelse og innsats. Hafiz Hafeezur Rehman, Chief Minister for Gilgit-Baltistan, omtalte hans død som en nasjonal tragedie.


== Referanser ==
Jan Křen

Jan Křen (født 22. august 1930 i Praha, død 7. april 2020 samme sted) var en tsjekkisk historiker, akademiker og dissident.
Under Tsjekkoslovakias kommunistiske tid ble han politisk dissident. Hans historieforskning fokuserte på tsjekkisk-tyske relasjoner. Han var en av undertegnerne av Charta 77. I 1989 grunnla Křen Institutt for  internasjonale studier ved Karlsuniversitetet.
I mars 2020 ble Křen snittet og pådro seg COVID-19. Han døde av infeksjonen 7. april 2020 i en alder av 89 år.


== Verker i utvalg ==
Československo v období odlivu poválečné revoluční vlny a upevňování panství buržoasie (1921–1923) (1956)
Československo v období dočasné a relativní stabilizace kapitalismu (1924–1929) (1957)
Mnichovská zrada (1958)
Jak se žilo na vesnici (1958)
Do emigrace : Buržoazní zahraniční odboj 1938–1939 (1963)
Odsun Němců ve světle nových pramenů (1967)
V emigraci : Západní zahraniční odboj 1939–1940 (1969)
Konfliktní společenství : Češi a Němci 1780–1918 (1986)
Integration oder Ausgrenzung : Deutsche und Tschechen 1890–1945 (1989)
Bílá místa v našich dějinách (1990)
Historické proměny češství (1992)
Obraz Němců Rakouska a Německa v české společnosti 19. a 20. století(1998)
Dvě století střední Evropy (2005)
Historik v pohybu (2013)
Čtvrt století střední Evropy (2019)


== Referanser ==
Private Internet Access

Privat Internet Access (PIA) er et amerikansk selskap som utvikler og distribuerer virtuelt privat nettverk (VPN)-tjenesten med samme navn bygget på åpen kildekode. Den støtter flere VPN-teknologier som PPTP, L2TP/IPsec, SOCKS5, WireGuard og OpenVPN.


== Selskapet ==
Den administrerende direktøren i Private Internet Access (og morselskapet, London Trust Media, Inc.) er Ted Kim. London Trust Media eier også IRC-nettverket Freenode. I 2018 ble tidligere adminstrerende direktør Mark Karpelès i Mt. Gox utnevnt til Chief Technology Officer i PIAs daværende morselskap, London Trust Media.18. november 2019 kunngjorde Private Internet Access at selskapet ville slå seg sammen med Kape Technologies, som driver to konkurrerende VPN-tjenester, Cyberghost og Zenmate. Noen brukere protesterte mot oppkjøpet, siden Kape (under sitt tidligere navn, Crossrider) tidligere hadde utviklet verktøylinjer i nettleseren som kom med potensielt uønskede programmer.


=== Programvare ===
PIA har flere funksjoner, inkludert beskyttelse mot DNS-lekkasje og IPv6-lekkasje. Det inkluderer en nødstopp (kill switch) for å hindre trafikk andre steder når VPN blir frakoblet. Det er mulig å få tilgang til tjenestene via UDP og TCP. PIA har ubegrenset båndbredde og viderekobling av porter. Firmaet driver VPN-gatewayer i 54 regioner i 33 land.


=== Kryptering ===
Private Internet Access støtter AES (128-bit eller 256-bit) spesifikasjoner, SHA1 og SHA256 godkjenning, og RSA (2048, 3072, 4096) eller elliptic curve kryptografi (ECC) (256R1, 256K1, 521), men standardinnstillingene er AES-128, SHA1, RSA-2048.


== Se også ==
NordVPN


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Fylkesvei 440

Fylkesvei 440 går mellom Stokka og Hillevåg i Stavanger.
Før Eiganestunnelen ble åpnet 22. april 2020 var strekningen arm av fylkesvei 44.


== Kommuner og knutepunkter ==

 StavangerYtre ringvei vest 


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv440
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Kiti Mánver

María Isabel Ana Mantecón Vernalte (født 11. mai 1953 i Madrid), kjent under artistnavnet Kiti Mánver, er en spansk skuespiller.


== Filmografi (utvalg) ==
1973: Habla, mudita
1973: Yankee Dudler
1980: Pepi, Luci, Bom y otras chicas del montón (spillefilm)
1984: Hva har jeg gjort for å fortjene dette? (spillefilm)
1987: Luna de lobos (spillefilm) – basert på en roman av Julio Llamazares
1988: Kvinner på randen av nervøst sammenbrudd (spillefilm)
1991: Todo por la pasta (spillefilm)
1995: Min hemmelige blomst (spillefilm)
1997: Cosas que dejé en la Habana
2009: Brutte omfavnelser (spillefilm)
2017–2020: Sentralbordjentene (TV-serie) – originaltittel: Las Chicas Del Cable
2017–2020: Papirhuset (TV-serie)
2020: I en liten by i Spania


== Bildegalleri ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Kiti Mánver – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Kiti Mánver på Internet Movie Database 
(sv) Kiti Mánver i Svensk Filmdatabas 
(fr) Kiti Mánver på Allociné 
(en) Kiti Mánver på AllMovie 
(en) Kiti Mánver hos The Movie Database
Donald Kennedy

Donald Kennedy (født 18. august 1931 i New York City, død 21. april 2020 i Redwood City i California) var en amerikansk vitenskapsmann (nevrobiolog), offentlig administrator og akademiker. Han var leder for den amerikanske Food and Drug Administration (1977–1979), president for Stanford University (1980–1992) og sjefredaktør for Science (2000–2008).


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Donald Kennedy ble født i New York City som sønn av Barbara Bean og William Dorsey Kennedy. Han studerte ved Harvard University, der han tok Bachelor of Arts og en Master of Science, og gikk ut i 1956 etter et doktorgradsstudium i biologi med et doktorarbeid om elektroretinogrammer i frosk.


=== Karriere ===
Fra 1956 til 1960 underviste Kennedy biologi ved Syracuse University.I 1960 ble han assistant professor ved Stanford University. I 1967 ble han leder for instituttet for biologi. Han bidro vesentlig til grunnleggelsen av programmet for humanbiologi.Han engasjerte seg i forvaltningsrådet for David and Lucile Packard Foundation og var dets direktør fra 1973 til 1977.
I president Jimmy Carters tid ble han i 1977 leder av Food and Drug Administration (FDA) og ledet denne etaten i 26 måneder.  FDA var i denne tiden engasjert i spørsmål knyttet til et forsøk på å få forbudt sakkarin, initiativer knyttet til antibiotikaresistens og arbeid med forberedelsene av et lovforslag kjent som Drug Regulation Reform Act of 1978.I 1979 vendte han tilbake til Stanford University og ble dets provost. I 1980 ble han president for Stanford University og stod i denne stillingen til 1992. Han gikk av fra stillingen i etterdønningen av en skandale vedrørende utgifter fakturert til føderale myndigheter. Han var innehaver av Bing-professoratet for miljøvitenskaper og -politikk og Senior Fellow ved Freeman Spogli Institute for International Studies.
Kennedy ble ansett som ekspert på miljøproblemer som har sammenheng med forandring av landutnyttelse, endringer av jordbruket og global oppvarming.Fra 2000 var Kennedy sjefredaktør for det vitenskapelige tidsskriftet Science, som utgis ukentlig av American Association for the Advancement of Science. Han var dessuten valgt medlem av American Academy of Arts and Sciences (fra 1968), National Academy of Sciences (fra 1972) og American Philosophical Society (fra 1976).Kennedy fikk slag i 2015 og flyttet i 2018 til Gordon Manor, et pleiehjem i Redwood City.
Han døde av COVID-19 den 21. april 2020 i en alder av 88 år.


== Skrifter ==
med Carl Sagan, Paul R. Ehrlich, Walter Orr Roberts: The Cold and the Dark: The World after Nuclear War, WW Norton & Co. 1985, ISBN 978-0393302417
A Place in the Sun: A Memoir, Stanford University Libraries 2018, ISBN 978-0911221596


== Referanser ==