Middelalderkirkene i Bergen

Middelalderkirkene i Bergen er en oversikt over kirkene som antas å ha eksistert i Bergen i middelalderen, basert på Riksantikvaren. Av disse er 27 middelalderkirker lokalisert i oversikten til Bergen byleksikon, som igjen er basert på Bergens Fundas. Denne oversikten er supplert med norrøne navn, hovedsakelig fra Munch., samt kirkenavn i middelalderen fra Dietrichson.
Middelalderens Bergen var den største av de norske byene og det er anslått at befolkningen lå på omkring 10 000 personer. Det var også den byen i Norge med flest kirker, inntil 37 - avhengig av tellemåte. Fem av disse var klosterkirker† og ni var hospitalskirker‡. Kun tre av kirkene står fortsatt. Nummereringen følger den som er gitt i Bergen byleksikon, som med mindre endringer er den samme som ble angitt i Norges kirker. Kirker med ukjent, men antatt beliggenhet på grunnlag av Kulturminnesøk er gitt nummer med asterix, f.eks. 29*. Den sist oppførte kirken, Matheuskirken, synes å være tvilsom, men er tatt med ettersom den fremkommer i første referanse.


== Middelalderkirkene i Bergen ==


== Muncks kirker i Bergen ==
I Munchs historisk-geografisk Beskrivelse over Kongeriget Norge (Noregsveldi) i Middelalderen oppgis at Kirkerne i Bergen vare følgende:
Christkirken, Bispedømmes Kathedralkirke, allerede paabegyndt under Kong  Olaf Kyrre, med den hellige Sunnivas Skrin.
De hellige Apostlers Kirke (Postulakirkja) opført først af kong Haakon Haakonsøn som et Capel i selve kongsgaarden, siden flyttet til den kongelige Urtehave (grasgarðr), opbygget saare prægtigt og indviet 1302; den var den fornemste af de 14 kongelige Capeller; ovenpaa i samme bygning skal St. Játmunds Gildestue have været.
Den lille Christkirke (litla Kristkirkja) ogsaa kaldet Trinitatis Kirke, paa samme Kirkegaard som Domkirken.
Dominikaner- eller Prædiker-Klostret med Kirke, ganske nær ved Christkirken, paa det saakaldte Kannikebjergs østlige Skraaning ned mod Veisan, i daglig Tale kaldte man dette Kloster út til brœðra eller á ofan til brœðra; endelig
Vilhjálmskirkja.Alle de nu nævnte laae paa Holmen. Dernest efter deres Beliggenhed sydefter indtil Vaagsbunden;

Olafskirkja á bökkum (paa Bakkene) paa skraaningen østenfor Sverresborg;
Maríukirkja, nu Tydskekirken;
Lafranzkirkja;
Petrskirkja;
Columbœ kirkja eller Steinkirkja;
Nikuláskirkja, hvis Taarn var Vagttaarn;
Marteins kirkja;
Hallvarðskirkja, til hvis Sogn Skomagerne i Vaagsbunden hørte, og for hvis Qvarteer den dannede Nordgrænsen.De sistnevnte 7 Kirker laae alle ved Øvregaden. I Vaagsbunden laae:

Mikjalskirkja
Ólafskirkja í Vágsbotni, med et Minorit eller Franciscaner Kloster, almindeligen kaldet inn til brœðra eller kortere at brœðra; det er den nuværende Domkirke;de tvende, til een og samme Stiftelse hørende Kirker, hver med sit Hospital, hiin for Fruentimmer, denne for Mandfolk; de hørte begge blandt de 14 kongelige Capeller, og vare stiftede af Kong Haakon Haakonsøn, men kun 

Allehelgenskirken (Allraheilagrakirkja) var opført af ham;
Katharinakirken (Katrinarskirkja), hvortil han hadde lagt Grunden ved Sandbro, opførtes af hans Søn Kong Magnus i Vaagsbunden,nær ved Katharínakírken; endelig

Krosskirkja (nu Korskirken).Sydligt ved Álrekstaðavatn (nu Lunggaardsvandet), laa

St. Mariæ Nonnekloster af Cistercienser-Ordenen, almindeligvis kaldet Nunnusetr, nu Lunggaarden.Paa Stranden laae:

Ágátukirkja,
St. Johannis Kloster for regulære Augustiner-Storherrer, almindeligvis kaldet Jónskirkja,
Klemetskirkja (nu Nykirken); og det rige
St. Michaels Kloster af Benedictiner-, siden Birgittiner-Ordenen, almindeligvis kaldet Munklífi (Munkeliv) eller Mikjálskirkja á Norðnesi, beliggende ude pa Nordnes, ligeoverfor Holmen. Foruden disse Kirker nævnes
Jacobskirken paa Nordnes og endelig
Margretekirken sammesteds, opført, trods Geistelighedens Forbud og Bandsættelser, til Ære for den paa Nordnes 1301 brændte Kvinde, der utgav sig for Kong Erik Magnussøns Datter og Thronarving til Skotland.


== Referanser ==