jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Solli gravlund

Solli gravlund er anlagt på et areal innkjøpt i 1899 for å avlaste Idd kirkegård, som på den tiden var nokså full og ansett å ha vanskelige grunnforhold. På det 6 mål store gravlundsområdet står en klokkestøpul. Et bårehus ble oppført i begynnelsen av 1920-årene, men revet i 1980-årene.


== Kilder ==
Inger Lise Skauge og Kari Stumberg (2010). Kirker og kirkegårder i Halden. Lokale kulturskatter. H. Andersen Bok- og papirhadel. s. 88–90. ISBN 978-82-91129-13-6.
Visayavortesvin

Visayavortesvin (Sus cebifrons) er en utryddingstruet art i pattedyrslekten svin, som lever endemisk på Filippinene, og hadde som sitt utbredelsesområde de seks øyene Cebu, Negros, Panay, Masbate, Guimaras og Siquijor. På de flerspråklige øyene der arten lever eller har levd kalles arten baboy ihalas, manggalisak banban, baboy talunon eller bakatin.


== Beskrivelse ==
Dyret når en kroppslengde på mellom 80 og 100 centimeter, en mankehøyde omkring 60 centimeter og en vekt mellom 30 og 70 kilogram. Pelsens farge er mørkebrun og hanner har dessuten en lang man ved sin nakke. Hodet har tre par vorter (pustler).
Arten forekommer på vestlige Visayasøyene som er en del av Filippinene. Den forekommer vilt på øyene Panay og Negros, og muligens på Masbate; på Cebu og flere mindre øyer synes arten utdødd, skjønt reintroduksjon og tamt hold forsøkes. Habitatet utgjøres av skoger, hovedsakelig regnskoger.

Det er ikke meget kjent om dyrets levesett. De skal helst leve i grupper på fire til fem individer, skjønt ensomme hanner observeres. Likesom de fleste andre svinedyr er de altetende som livnærer seg av frukter, røtter, insekter, egg, mindre virveldyr og åtsel.
Likesom flere andre dyr på Filippinene er visayavortesvin utryddingstruede. De er truet på grunn av menneskets ødeleggelse eller innskrenkelse av deres leveområder, særlig ved trefelling og svedjebruk. De betraktes også som skadedyr og jages når de graver i dyrket mark. IUCN lister Sus cebifrons som akutt truet (CR). Visayavortesvin er også sårbae for genetisk kontaminasjon, ettersom de lett parrer seg og hybridiseres med forvillede tamgriser.For å bevare arten finnes det vernesoner og avlsprogram i dyreparker, blant annet inngår de i det europeiske bevaringssamarbeidet EEP.


== Referanser ==


== Litteratur ==
D. E. Wilson & D. M. Reeder: Mammal Species of the World. Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 0-8018-8221-4


== Eksterne lenker ==
Colin Groves: Taxonomy of wild pigs (Sus) of the Philippines. Zoological Journal of the Linnean Society 120:163-191. (pdf)
1702 i Japan

Begivenheter i året 1702 i Japan.


== Statsleder ==
Monark: Higashiyama, keiser (1687-1709)


== Fødsler ==
10. mai - Nakamikado, keiser (død 1737)


== Referanser ==
1701 i Japan

Begivenheter i året 1701 i Japan.


== Statsleder ==
Monark: Higashiyama, keiser (1687-1709)


== Dødsfall ==
14. januar - Tokugawa Mitsukuni, daimyō (født 1628)


== Referanser ==
1628 i Japan

Begivenheter i året 1628 i Japan.


== Statsleder ==
Monark: Go-Mizunoo, keiser (1611-1629)


== Fødsler ==
11. juli - Tokugawa Mitsukuni, daimyō (død 1701)


== Referanser ==
Askim kapell og kirkegård

Askim kapell er gravkapellet ved Askim kirkegård. Et gravkapell i bindingsverk ble oppført i 1910, men ble allerede i 1920 funnet å være for lite. Dagens gravkapell ble imidlertid oppført først i 1950-årene.
Kapellet er tegnet av arkitektfirmaet Schaulund og Hansen, som vant en lukket arkitektkonkurranse med bidraget «Den kvite symra». Entreprenør ved oppførelsen var Brødrene Huse & Sønner. Kapellet ble innviet den 1. mars 1957, og noe senere ble et krematorium innredet og tatt i bruk. Det ble nedlagt ved årsskiftet 2006/2007. Kremasjon for Askim utføres etter dette ved Sarpsborg krematorium.
På kapellets fondvegg er en 50 kvadratmeter stor mosaikk med tittelen «Den velsignende Kristus» laget av Per Vigeland, som også har skåret ut alteret. Kapellet har glassmalerier laget av Enevold Thømt. Det har et Jørgensen-orgel fra ca. 1957. Dette ble restaurert ca. 2011.Kapellet brukes fortsatt til begravelsesseremonier og til konserter. Det er dessuten innredet et lite kirkemuseum i sidefløyen.I 2010 ble det meldt at Riksantikvaren vurderte å verne kapellet, uten at dette synes å ha gitt seg utslag i et konkret vernevedtak.


== Referanser ==


== Kilder ==
Askim kirke 100 år 1878–1978. Askim menighetsråd. 1978. s. 73–76. 
«Kommunedelplan for kulturminner, kulturmiljøer og kulturlandskap. Askim kommune 2010–2021» (PDF). Askim kommune. s. 25. Besøkt 19. januar 2020.
Mysen kapell og gravlund

Mysen gravlund eller Mysen nye kirkegård er noen hundre meter sør for Mysen kirke. 8 mål ble innkjøpt til kirkegårdsareal i 1930, og kirkegården ble tatt i bruk i 1936. Den er senere utvidet, og det er tilrettelagt for ytterligere utvidelser. Gravlunden har felt med kistegraver, urnegraver, minnelund og muslimske graver.
Gravkapellet ble tegnet av Dan Borg og oppført av byggmester Holm Dehli i 1939. Kapellet har et rosemalt vindu formgitt av Per Vigeland, og den 21. mars 2004 ble det innviet et billedvevteppe laget av Bjørg Tveit. Det har tittelen «Seierskorset».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Eidsberg kirkelige fellesråd: Bevaringsplan – Mysen nye kirkegård
Eidsberg kirkelige fellesråd: Bevaringsplaner for kirkegårdene i EIdsberg kommune 2013, generell del
Eidsberg kirkelige fellesråd: Kirkegårdene i Eidsberg, Mysen, Hærland og Trømborg menigheter
Opplandstrafikk

Opplandstrafikk var kollektivtransportforvalter for Oppland fylke, og ble drevet som en del av fylkesadministrasjonen. 1. januar 2020 ble det slått sammen med Hedmark Trafikk til Innlandstrafikk for å dekke det nye fylket Innlandet.


== Referanser ==
Mann (44)

Mann (44) er et stand up-show med Bård Tufte Johansen. Forestillingen hadde premiere på Latter 5. februar 2014 til gode kritikker, og hadde over 200 forestillinger før det senere ble sendt på TV. Med bakgrunn i showet ble Tufte Johansen nominert til tre priser under Komiprisen 2014, og han vant kategorien årets stand-up-komiker. 
Showet er skrevet av Tufte Johansen med bidrag fra Tore Haukenes og Bjarte Arneson. Eirik Myhr komponerte låtene. Thomas Giertsen hadde regi. Feelgood Scene var produksjonsselskap..


== Referanser ==
1590 i Japan

Begivenheter i året 1590 i Japan.


== Statsledere ==
Keiser – Go-Yozei (1586-1611)


== Dødsfall ==
12. oktober – Kanō Eitoku, kunstmaler (død 1543)


== Referanser ==
De slovakiske malmfjellene

De slovakiske malmfjellene (slovakisk: Slovenské rudohorie; ungarsk: Gömör–Szepesi-érchegység; tysk: Slowakisches Erzgebirge) er et utstrakt fjellområde i regionene Spiš og Gemer i Slovakia, samt en mindre del som strekker seg inn i det nordlige Ungarn. Fjellene hører til De indre Vest-Karpatene i fjellkjeden Karpatene.
De slovakiske malmfjellene dekker det meste av det sentrale Slovakia, og er den største fjellkjeden i landet når det gjelder areal. Fjellene grenser i nord til Lave Tatra, i vest til Slovenské stredohorie (Det slovakiske sentralhøylandet) og i sør og øst til Juhoslovenská kotlina (Den sørslovakiske depresjonen). Økonomisk har fjellene hatt stor betydning på grunn av malm og andre mineralavsetninger, men mange av gruvene er nå nedlagt.
Høyeste punkt er Stolica på 1 476 moh. Lengden øst-vest er ca. 135 km og bredden varierer fra 25 til 40 km. Arealet er om lag 4 000 km². Relieffet er for det meste platålignende, bare mot sør får landskapet karakter av et fjellandskap med større høydeforskjeller.


== Inndeling ==
De slovakiske malmfjellene har ingen hovedkam. Fjellene omfatter følgende landskap, som alle, bortsett fra de to karstområdene (kras), er tett skog:

Veporské vrchy (Veporfjellene)
Spišsko-gemerský kras (Spiš-Gemer Karst)
Stolické vrchy (Stolicafjellene)
Revúcka vrchovina (Revúcahøylandet)
Volovské vrchy (Volovecfjellene)
Čierna hora (De svarte fjellene)
Rožňavská kotlina (Rožňavabekkenet)
Slovenský kras og Nord-Borsod Karst (ungarsk Észak-Borsodi karszt ligger nord i Ungarn)


== Vernede områder ==
I De slovakiske malmfjellene finnes Muránska planina nasjonalpark, Slovenský kras nasjonalpark og Slovenský raj nasjonalpark.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Slovak Ore Mountains – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Astrid Bugge

Astrid Bugge (født Schjoldager 7. februar 1902 i Kristiania, død 16. august 1988) var en norsk konservator og forfatter.


== Familie ==
Bugge var datter av overrettssakfører Harald Romolo Cesare Schjoldager og Ragna Jørgensen. Hun ble 9. februar 1929 gift med kunsthistoriker og professor Anders Ragnar Bugge (1889-1955).


== Liv og virke ==
Etter Examen Artium i 1921 tok Bugge i 1927 magistergrad i kunsthistorie, med oppgaven Bokbind og bokbindere i Norge. Den ble samme år utgitt som bok under tittelen Bokbind og bokbindere i Norge inntil 1850. I årene 1924-1928 var hun volontør ved Kunstindustrimuseet i Oslo. Hun gjennomførte studiereiser til de fleste land i Europa, blant annet i Italia i 1922-23.
I perioden 1926-1929 var hun konservator og amanuensis samme sted. I 1946-1952 foreleste hun i kunst og kulturhistorie ved Statens Kvinnelige Industriskole, hvor hun dessuten underviste i italiensk. Hun ble i 1952 konservator og i 1954 førstekonservator ved Norsk Folkemuseum.
Bugge skrev en lang rekke artikler i fagtidsskrifter samt i Kunstindustrimuseets kataloger og årbøker. Hun skrev dessuten flere bøker knyttet til sitt fagfelt. Flere av hennes artikler ble også utgitt som særtrykk.


== Bibliografi ==
1927: Bokbind og bokbindere i Norge inntil 1850
1934: Det Knudtzonske fideikommissølv (sammen med Hroar Olsen)
1950: Statens kvinnelige industriskole (i redaksjon sammen med Helen Engelstad og Valborg Kvaal)
1958: Bydamer i «Touristindedragt» (Særtrykk av By og Bygd, bind 12, 1958.
1961: Touristinder og andre sportspiker
1968: Damaskveving på bondegården – dekketøy fra Gudbrandsdalen i den ekenmarkske vevemetode (utvidet utgave utgitt i 1981)
1984: Reformdrakten i Norge – trekk av en historie om kropp, klær og kvinnesak


== Referanser ==


== Kilder ==
Dette skrev kvinner. Oslo: Skolen. 1984. s. 42. ISBN 8257900109. 
Norges filologer og realister. Dreyer. 1933. s. 77. 
Norges filologer og realister. I hovedkommisjon hos Otto Floor's arvinger A/S. 1950. s. 111. 
Studentene fra 1921. Malling. 1971. s. 40-41. 


== Eksterne lenker ==
Minneside basert på bilder og gravminnedata for Astrid Bugge, (07.februar 1902 - 16.august 1988), Slekt og Data Gravminnebasen, besøkt 19/1 2020
Steve Urkel

Steve Urkel (engelsk originaltittel: Family Matters) er en amerikansk komiserie som gikk fra 1989 til 1998. Den gikk på NBC og ble sendt mellom 22. september 1989 og 9. mai 1997 på ABC og til 17. juli 1998 på CBS. Totalt ble det vist 215 episoder av serien, som gjør det til den nest lengste komedien med en afrikansk-amerikansk familie i hovedrollen det er kun «The Jeffersons» som slår den. Hver episode var ca. 25 minutter lang.
Historien følger Winslow-familien som blir nødt til å håndtere forskjellige uhell og uforutsette hendelser, men flere av disse episodene blir forårsaket av deres irriterende nabo: Steve Urkel.


== Skuespillere ==
Reginald VelJohnson som Carl Winslow
Kellie Shanygne Williams som Laura Winslow
Darius McCrary som Eddie Winslow
Jaleel White som Steve Urkel
Jo Marie Payton som Harriette Winslow
Rosetta LeNoire som Estelle Winslow
Bryton James som Richie Crawford
Shawn Harrison som Waldo Geraldo Faldo
Jaimee Foxworth som Judy Winslow
Telma Hopkins som Rachel Crawford
Cherie Johnson som Maxine Johnson
Michelle Thomas som  Myra Monkhouse
Joseph Wright som Richie Crawford
Barry Jenner som løytnant Lieu Murtaugh
Tammy Townsend som Greta McClure
Shavar Ross som Weasel
Judyann Elder som Harriette Winslow
Juan Pope som Curtis
Marlon Young som Willie
Randy Josselyn som Rodney Beckett
Dick O'Neill som kommisær Geiss
Patrick J. Dancy som Ted
Mari Morrow som Oneisha
Venus DeMilo Thomas som K. C.
Ebonie Smith som Penny Peyser
Annie Gagen som en servitør
Ron Orbach som Nick Neidermeyer
Bumper Robinson som Daniel Wallace
Susan Krebs som Ms. Steuben
Garcelle Beauvais som Garcelle
Arnold Johnson som Fletcher Thomas
Michael Chambers som Urkelbot


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Steve Urkel på Internet Movie Database 
(no) Steve Urkel hos Filmfront 
(en) Steve Urkel på Rotten Tomatoes 
(en) Steve Urkel på Metacritic 
Steve Urkel hos TV.com
Jan-Børre Dybwad

Jan-Børre Dybwad (født 28. januar 1971) er en norsk tidligere fotballspiller.
Jan-Børre Dybwad startet fotballkarrieren i Mjølner. Som 17-åring reiste han til Brasil for å trene med Ituano Futebol Clube med mål om å bli profesjonell fotballspiller. I årene fra høsten 1988 til årsskiftet 1992/93 hadde Dybwad tre opphold i klubben, men endte ikke opp med kontrakt.Dybwad debuterte for Lyn 2. mai 1993 da han spilte første omgang i et ettmålstap mot den regjerende seriemesteren Rosenborg i sesongens første serierunde. Påfølgende serierunde ble han i sin andre, og siste, kamp for Lyn utvist for å ha handset i straffefeltet i et tomålstap mot Lillestrøm. Få dager senere sendte Lyn-trener Bjarne Rønning ham sammen med lagkameratene Anders Michelsen og Thomas Østvold ut av A-stallen og ned på rekruttlaget på grunn av dårlig innstilling. I juni 1993 gikk Jan-Børre Dybwad på lån til Bærum i første divisjon. I sine to kamper for Lyn spilte Dybwad på høyre-back.
Etter endt fotballkarriere har Jan-Børre Dybwad slått seg opp i utelivsbransjen på hjemstedet Narvik og hatt en lederrolle i gamleklubben Mjølner.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jan-Børre Dybwad – Transfermarkt 
(no) Jan-Børre Dybwad – Norges Fotballforbund
Skottlands parlamentsbygning

Skottlands parlamentsbygning er setet for Skottlands parlament, beliggende i Holyrood i Edinburgh. Bygningen ble påbegynt i juni 1999 og parlamentsmedlemmene holdt sin første debatt i den nye bygningen 7. september 2004. Den høytidelige åpningen av dronning Elisabeth II fant sted 9. oktober 2004. Enric Miralles, den spanske arkitekten som tegnet bygningen, døde før ferdigstillelsen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Scottish Parliament Building – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Om parlamentsbygningen, nettstedet til Det skotske parlament
Parliamentsbygningen på nettstedet til RCAHMS Canmore
Lord of Parliament

Lord of Parlament var den laveste form av høyadelig rang som hadde rett og plikt at delta i det skotske parlament før unionen med England i 1707. I dag er det en laveste rang i den skotske høyadel med stilling under en viscount. En parlamentslord sies å ha et Lordship of Parliament. En parlamentslord i Skottland motsvarer en engelsk baron, mens en baron i Skottland var en føydal grunneier. Siden 2004 er baron i Skottland en adelstittel som i seg selv er immateriell eiendom uten tilknytning til et bestemt grunneierskap. Som sådan kan den kjøpes og selges fritt.


== Referanser ==
Byfergene

Byfergene er totalt fem ruter med små passasjerferger og en viktig del av kollektivtilbudet mellom ulike deler av Fredrikstad. Det er gratis å reise med fergene. I 2019 hadde Byfergene nær 1,5 millioner passasjerer.

		
		
		


== Se også ==
Sellebakk/Lislebyfergen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Byfergene», fra Fredrikstad kommunes nettsider
Katerina Sakellaropoulou

Katerina Sakellaropoulou (gresk: Κατερίνα Σακελλαροπούλου, født 30. mai 1956 i Thessaloniki) er en gresk jurist og dommer som 13. mars 2020 ble Hellas’ president. Hun var første kvinnelige justitiarius i statsrådet, den høyeste domstolen i forvaltningssaker, og landets første kvinnelige president.


== Liv og virke ==
Sakellaropoulou studerte juss og fullførte studiene ved Universitetet i Athen i 1978. Hun har også studert i Frankrike, der hun konsentrerte seg om forfatnings- og forvaltningsrett ved Université Panthéon-Assas.
I 1982 ble hun dommer i statsrådet, den høyeste domstolen i forvaltningssaker. Etter å ha steget i gradene i denne domstolen, ble hun i oktober 2018 domstolens justitiarius. Sakellaropoulou var første kvinne i dette embetet.Sakellaropoulou støtter borgerrettigheter og er opptatt av miljøsaker og minoritetsrettigheter. Sakellaropoulou underviste fra 2004 til 2014 i miljørett ved den greske dommerskolen og har vært leder for den greske foreningen for miljørett.I januar 2020 ble hun nominert til vervet som Hellas’ president av statsminister Kyriakos Mitsotakis fra det konservative partiet Nytt demokrati. Opposisjonspartiene SYRIZA og Kinima Allagis støttet nominasjonen. Parlamentet valgte henne til president 22. januar 2020 med 261 av 300 stemmer. Hun ble innsatt i presidentembetet 13. mars 2020 og ble landets første kvinnelige president. Sakellaropoulou overtok etter Prokopis Pavlopoulos.


== Referanser ==
Kvesthus

Kvesthus var opprinnelig et hospital for sårede marinesoldater; senere ble det også brukt som lemmestiftelse, det vil si et hjem for gamle, syke og fattige.Det er dokumentert at det i 1618 ble opprettet et båtsmennenes sykehus, rimeligvis ved den nåværende Holmens Kirke, at det i 1628 ble flyttet til Gothersgade og derfra i 1658 til Sejlhuset på Bremerholm (ved det Kongelige Teater), hvoretter det ble kalt Kvæsthuset, som senere ble delt i et sjøkvesthus og et landkvesthus eller Krigshospitalets Ladegård, fordi det ble innrettet på Københavns Ladegård.
Opprinnelig skulle Kvæsthuset kun anvendes som sykehus, mens de invalide ble anbrakt i de alminnelige lemmestiftelsene, men etter krigene ble det stiftelser med enkelte sykestuer, og slike ble oprettet også i det 18. århundre ved andre lemmestiftelser, for eksempel Vartov. I Norge ble det opprettet et kvesthus i 1679, men dets historie er så godt som ukjent.


== Referanser ==


== Kilder ==
(da) Artikkelen bygger på det danske Salmonsens konversationsleksikon 2. utgave (1915–1930).
Inger Marie Sperre

Inger Marie Sperre (født 1971 i Ålesund) er en norsk organisasjons- og næringslivleder. Hun er daglig leder i familieselskapet Brødrene Sperre i Ålesund. Bedriften driver produksjon, salg og eksport av hvitfisk, klippfisk og pelagisk fisk. 
Sperre er nestleder i Sjømat Norge (Landsforening for sjømat i NHO). Hun ble valgt inn i styret i 2011 og var styreleder i perioden 2015 - 2021. Hun ble på Generalforsamlingen i Sjømat Norge 2021 valgt som nestleder og leder av Bransjegruppe industri. Hun var visepresident i NHO fra 2017 til 2021. Hun har hatt en rekke tillitsverv i næringslivet. Blant annet styremedlem i GIEK Kredittforsikring og Rem Offshore. 
Hun er utdannet jurist ved Universitetet i Bergen og har tidligere vært dommerfullmektig, politiadvokat og privatpraktiserende jurist. 
Sperre har representert Høyre i 8 år i Ålesund kommunestyre.


== Referanser ==
Litteraturåret 2020

Litteraturåret 2020 er en oversikt over utgivelser, hendelser, prisvinnere og avdøde personer med tilknytning til litteratur i 2020.


== Nye bøker ==


=== Sakprosa ===
Harald Stanghelle Kongen forteller, Kagge
Eyvind Hellstrøm Hellstrøms hemmeligheter : mat med kjærlighet, Kagge
Terje Tvedt Verdenshistorie : med fortiden som speil J.M. Stenersen
Victor Sotberg Bare Victor, Gyldendal
Eirik Johan Kristoffersen Jegerånden : å lede i fred, krise og krig, Gyldendal
Mads Andre Hansen Min instastory : den usedvanlig korte reisen fra middelmådig, tone, Kagge
Bjarte Arneson Bård og Atles gode råd om absolutt alt
Berit Nordstrand Omstart 30 : en 30 dagers anti-inflammatorisk kostholdsplan med mat som medisin, Gyldendal
Sophie Elise Isachsen Ting jeg har lært, Strawberry Publishing
Erika Fatland Høyt : en reise i Himalaya, Kagge
Ingrid Bergtun Sy med Ingrid og Ingrid, Kagge
Dag O. Hessen Verden på vippepunktet : hvor ille kan det bli?, Res publica
Joachim Førsund Kohts bok, Gyldendal


== Prisutdelinger ==
Amalie Skram-prisen: Brit Bildøen
Aschehougprisen: Ingen utdeling.
Bjørnsonstipendet: Ingvild Schade
Bokhandelens forfatterstipend: Mads Rage
Bokkunstprisen: Vivian Zahl Olsen
BrageprisenThomas Horne for Den store klimaguiden (Åpen klasse)
Beate Grimsrud for Jeg foreslår at vi våkner (Skjønnlitteratur)
Jenny Jordahl for Hva skjedde egentlig med deg? (Barne- og ungdomsbøker)
Dag O. Hessen for Verden på vippepunktet (Sakprosa)
Dag O. Hessen (Hedersprisen)
Klaus Rifbjergs Debutantpris: Molly Balsby
Nordisk råds litteraturpris: Monika Fagerholm
Rungstedlundprisen: Puk Damsgård
Sult-prisen: Morten Langeland
Sølvkniven: Agnes Lovise Matre
Nobelprisen i litteratur: Louise Glück


== Hendelser ==


== Dødsfall ==

		
		
		
		
		
		


== Referanser ==
Nina Mevold

Nina Mevold (født 6. juni 1967 i Bergen) er norsk helseleder med erfaring fra kommunal sektor, spesialisthelsetjenesten og akademia som er direktør ved Sørlandet sykehus.


== Utdanning og arbeid ==
Etter studier i administrasjon og organisasjonsvitenskap fra 1988–1994 ble hun cand.polit. fra Universitetet i Bergen.
Mevold tiltrådte som administrerende direktør ved Sørlandet sykehus HF den 1. oktober 2018. Hun kom da fra stillingen som kommunaldirektør, Byrådsavdeling for helse og omsorg i Bergen kommune, en stilling hun hadde fra 2013. Før det hadde hun ledererfaring fra stilling som fakultetsdirektør ved Det medisinske fakultet og fra Det psykologiske fakultet, begge ved Universitetet i Bergen.Hun er en forkjemper for kunnskapsløft i primærhelsetjenesten. Hun ledet etableringen av den nasjonale Kommunenes strategiske forskningsorgan (2017–2019).


== Verv ==
Mevold har og har hatt roller i flere styrer, råd og utvalg, bl.a. Rådsmedlem HO21-rådet (2015–2017) og Det nasjonale e-helsestyret (2016–2018), styrets nestleder Sykehuspartner HF (2018–) og styremedlem ved Det medisinske fakultet (UiB) (2017–). Fra 1. juli 2021 er hun styremedlem i Transparency International Norge.


== Årets helseleder ==
Hun ble tildelt prisen som Årets helseleder 2018, utdelt av Norsk sykehus og helsetjenesteforening. I juryens begrunnelse heter det blant annet at «Mevold har vært en pådriver i nasjonal sammenheng for å sikre at kommunene blir klare til å møte fremtidens utfordringer».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nina Mevold – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Nina Mevold på Twitter