jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Paranemadus

Paranemadus er en slekt av mycelbiller.


== Utseende ==
Små, avlange, brunrøde mycelbiller. Antennene er nokså tynne, omtrent så lange som hode + pronotum. Dekkvingene har tverr-risset mikroskulptur.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i det sørøstlige Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien mycelbiller, Leiodidae Fleming, 1821
Underfamilien kadaverbiller, Cholevinae
Stammen Anemadini
Understammen Eunemadina
Slekten Paranemadus Zwick, 1979
Paranemadus striatopunctatus Zwick, 1979


== Referanser ==


== Kilder ==
Leiodidae i Tree of life

Atlas of Living Australia - Paranemadus [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Paranemadus i Encyclopedia of Life 
(en) Paranemadus i Global Biodiversity Information Facility 
Paranemadus – detaljert informasjon på Wikispecies
Min farmors hus

Min farmors hus er en dansk filmatisering fra 1984 av Carl Erik Soyas roman av samme navn fra 1943. Regi var ved Frode Højer Pedersen som skrev manuskriptet sammen med Søren Kragh-Jacobsen.


== Medvirkende ==
Bodil Udsen
Søren Spanning
Kirsten Olesen
Tammi Øst
Vera Gebuhr
Erno Müller
Birgitte Federspiel
Karen Marie Løwert
Olaf Ussing
Ole Ernst


== Priser ==
Bodil Udsen mottok Robertprisen for årets kvinnelige hovedrolle i 1985 for sin rolle i filmen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Min farmors hus på Internet Movie Database 
(da) Min farmors hus i Danmark Nationale Filminstitut 
(en) Min farmors hus på AllMovie 
(en) Min farmors hus på Turner Classic Movies
Jana Hladijtsjuk

Jana Vitalijivna Hladijtsjuk (ukrainsk: Яна Віталіївна Гладійчук; født  21. mai 1993) er en ukrainsk friidrettsutøver som konkurrerer i stavsprang.I 2021 representerte hun landet sitt i stavsprang under Sommer-OL 2020 arrangert i Tokyo der hun ble slått ut i kvalifiseringen etter å ha klart høyden 4,40 m.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jana Hladijtsjuk – Olympedia 
(en) Jana Hladijtsjuk – World Athletics 
(en) Jana Hladijtsjuk – World Athletics
Bathysciotes

Bathysciotes er en artsrik gruppe av mycelbiller.


== Utseende ==
En liten, oval, gulbrunlig, blind mycelbille. Arten er blant de minste medlemmene i den hulelevende gruppen Leptodirini.


== Levevis ==
Artene lever i huler.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i huleområder i det nordlige Italia, Slovenia og Kroatia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien mycelbiller, Leiodidae Fleming, 1821
Underfamilien kadaverbiller, Cholevinae
Stammen Leptodirini Lacordaire, 1854 - ca. 185 slekter, maurlignende
Understammen Bathysciotina
Slekten Bathysciotes Jeannel, 1910
Bathysciotes khevenhuelleri (L.Miller, 1852)


== Referanser ==


== Kilder ==
Leiodidae i Tree of life


== Eksterne lenker ==
Bilder av arten
(en) Bathysciotes i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Bathysciotes hos NCBI
Xenicopoda

Xenicopoda er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien punktøyekortvinger (Omaliinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae).


== Utseende ==
En liten (2,5-3,6 millimeter), avlang, noe flat, gulbrun kortvinge. Hodet er rundet med middelsstore, utstående fasettøyne. Antennene er tynne, knapt halve kroppslengden. Pronotum er avrundet firkantet, bredere enn langt. Dekkvingene er forholdsvis lange, men dekker ikke de bakerste bakkroppsleddene, noe utvidete bakover. Bakkroppen er oval.


== Levevis ==
Disse artene kan finnes i mange ulike situasjoner, mellom løvstrø, på sopp, mellom mose og under stokker.


== Utbredelse ==
Slekten er beskrevet fra et fjell i California.


== Systematisk oversikt ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien punktøyekortvinger (Omaliinae) Macleay, 1825
Stammen Anthophagini Thomson, 1859
Slekten Xenicopoda Moore & Legner, 1971
Xenicopoda helenae Moore & Legner, 1971


== Kilder ==


== Eksterne lenker ==
bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter [1]
(en) Xenicopoda i Global Biodiversity Information Facility 
Xenicopoda – detaljert informasjon på Wikispecies
Forsvarskommisjonen av 1990

Forsvarskommisjonen av 1990 var et norsk offentlig utvalg, oppnevnt i 1990 med Kåre Willoch som leder, som offentliggjorde resultatet av sitt arbeid som NOU 1992:12.


== Oppnevning og sammensetning ==
Forsvarskommisjonen av 1990 ble oppnevnt av Jan P. Syses regjering 26. januar 1990 med tidligere statsminister Kåre Willoch (H) som leder. Kommisjonen hadde 15 medlemmer, ni av dem oppnevnt etter forslag fra de seks største politiske partiene. Johan Jørgen Holst (Ap) ble oppnevnt som nestleder. Han ble forsvarsminister i Gro Harlem Brundtlands tredje regjering 3. november 1990, og Kurt Mosbakk (Ap) ble da ny nestleder i kommisjonen. Kommisjonsmedlemmene Jens Stoltenberg (Ap) og forsker Helga Hernes ble begge statssekretærer i Brundtland-regjeringen, og de ble erstattet i Forsvarskommisjonen av Sylvia Brustad (Ap) og direktør Geir Lundestad.Øvrige medlemmer var Martin Buvik (H), Johan Buttedahl (Sp), Erna Solberg (H), Stein Ørnhøi (SV) Arild Rødland (KrF), Anders Mjelde (FrP), nestleder Esther Kostøl i LO, generalmajor Gullow Gjeseth fra Forsvaret, Erik Klippenberg fra Forsvarets forskningsinstitutt, leder Anne-Lise Mellbye i Norges Bondekvinnelag og statsstipendiat Finn Sollie.


== Kommisjonens anbefaling ==
Kommisjonen overleverte resultatet av sitt arbeid til Forsvarsdepartementet 16. mars 1992. Kommisjonens flertall foreslo å redusere Forsvaret fra 326 000 mann til 215 000 fram mot 2008. Antall brigader i Hæren ble foreslått redusert fra 13 til seks. Det ble også foreslått reduksjoner i Sjøforsvaret og Heimevernet. Innstillingen var delt på flere punkter: Et mindretall ønsket mindre reduksjon, mens Stein Ørnhøi ønsket større reduksjon.


== Se også ==
Forsvarskommisjonen


== Referanser ==


== Litteratur ==
Forsvarskommisjonen av 1990. Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykning. ISBN 8258302582.
Barna på Stangnes

Barna på Stangnes var en norsk miniserie i fire avsnitt, som ble sendt på NRK Fjernsynet i 1976. Det var en filmfortelling om tre barn på Senja og hva de opplevde gjennom ett år. Regien var ved Hermann Gran, og manuset ble skrevet av Hans Kristian Eriksen. Musikken ble komponert av Tor Brevik.


== Avsnitt ==
En ny vår blir født (sendt 5. januar 1976)
Sommerdager ved havet (sendt 11. januar 1976)
Mørketid (sendt 18. januar 1976)
Vinterdager (sendt 25. januar 1976)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Barna på Stangnes på NRK TV
Batrisinus

Batrisinus er en slekt av små, rødlige eller brunlige køllebiller.


== Utseende ==
Små, avlange, blanke, brunrøde køllebiller. Hode, pronotum og dekkvinger er rundede, bakkroppen forholdsvis lang.


== Levevis ==
De voksne billene finnes gjerne i råtnende plantemateriale, som kompost, løvstrø, under bark eller lignende. De fleste lever sannsynligvis av midd og andre små leddyr.


== Utbredelse ==
Slekten er bare kjent fra Sumatra.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae)
Underfamilien køllebiller, Pselaphinae
Overstammen Batrisitae
Gruppen Batrisini Reitter, 1882
Understammen Batrisina Reitter, 1882
Slekten Batrisinus Raffray, 1893
Batrisinus bouchardi (Raffray, 1893)
Batrisinus elegans Raffray, 1904
Batrisinus gravidus Raffray, 1904
Batrisinus setulosus Raffray, 1897


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Batrisinus i Global Biodiversity Information Facility 
Batrisinus – detaljert informasjon på Wikispecies
Pseudacerus

Pseudacerus er en slekt av små, rødlige eller brunlige køllebiller, der mange av artene er knyttet til maur.


== Levevis ==
Sannsynligvis er alle medlemmene i gruppen Clavigeritae knyttet til maur (de er myrmekofiler).


== Utbredelse ==
Slekten er kjent fra Malaysia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae)
Underfamilien køllebiller, Pselaphinae
Overstammen Clavigeritae
Gruppen Clavigerini Leach, 1815
Understammen Mastigerina Jeannel, 1954
Slekten Pseudacerus Raffray, 1895Pseudacerus furcatus Raffray, 1895
Pseudacerus sabahensis Hlaváč, 2011


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pseudacerus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Pseudacerus hos NCBI 
Pseudacerus – detaljert informasjon på Wikispecies
Opisthosphaera

Opisthosphaera er en slekt av små, rødlige eller brunlige køllebiller.


== Utseende ==


== Levevis ==


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sentral-Afrika (Den demokratiske republikken Kongo, Burundi, Rwanda).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae)
Underfamilien køllebiller, Pselaphinae
Overstammen Euplectitae
Gruppen Bythinoplectini Schaufuss, 1890
Understammen Bythinoplectina  Schaufuss, 1890
Slekten Opisthosphaera Jeannel, 1952Opisthosphaera gracilicornis Jeannel, 1952 - Burundi
Opisthosphaera grandipalpis Jeannel, 1953 - Den demokratiske republikken Kongo (Kivu)
Opisthosphaera laevicollis Jeannel, 1956 - Den demokratiske republikken Kongo
Opisthosphaera laevis (Jeannel, 1959) - Den demokratiske republikken Kongo
Opisthosphaera longula Jeannel, 1952 - Burundi, Rwanda
Opisthosphaera punctata  Jeannel, 1953 - Den demokratiske republikken Kongo (Kivu)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Opisthosphaera i Global Biodiversity Information Facility 
Opisthosphaera – detaljert informasjon på Wikispecies
Dalmina

Dalmina er en slekt av små, rødlige til svarte køllebiller.


== Utseende ==
Ganske små, brunlige køllebiller. Antennene er forholdsvis lange, utvidet mot spissen uten en klart avsatt klubbe. Hodet er rundet, avsmalnende forover, fasettøynene nokså små og litt utstående. Pronotum er mer eller mindre hjerteformet, litt bredere enn langt. Dekkvingene er rundede, betydelig bredere enn pronotum. Bakkroppen er rundet, tre ledd stikker ut bak dekkvingene.


== Levevis ==
De voksne billene finnes gjerne i råtnende plantemateriale, som kompost, løvstrø, under bark eller lignende. De fleste lever sannsynligvis av midd og andre små leddyr.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i det sørlige Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae)
Underfamilien køllebiller, Pselaphinae
Overstammen Euplectitae
Gruppen Trichonychini Reitter, 1882
Understammen Trichonychina Reitter, 1882
Slekten Dalmina Raffray, 1887
Dalmina chelifera Jeannel, 1964
Dalmina concolor Raffray, 1897
Dalmina dejagerae Jeannel, 1964
Dalmina dentata Jeannel, 1964
Dalmina elisabethana Raffray, 1897
Dalmina globulicornis Raffray, 1887
Dalmina globulifera Jeannel, 1964
Dalmina gracilis Jeannel, 1964
Dalmina gratitudinis Raffray, 1897
Dalmina irregularis Raffray, 1897
Dalmina katicola Jeannel, 1964
Dalmina laticornis Jeannel, 1964
Dalmina leleupi Jeannel, 1964
Dalmina longicornis Jeannel, 1964
Dalmina mussardi Leleup, 1979
Dalmina nigrita Jeannel, 1964
Dalmina nodicornis Jeannel, 1964
Dalmina pilgrimana Jeannel, 1964
Dalmina planifrons Jeannel, 1964
Dalmina rugifrons Jeannel, 1964


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dalmina i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kategori:Dalmina – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Dalmina – detaljert informasjon på Wikispecies
Salvatore Pica

Salvatore Pica (født 7. januar 1939 i Napoli i Italia, død 25. april 2022 i Napoli) var en italiensk kunst- og designentreprenør. Han var en av de første til å fremme design og samtidskunstkultur i etterkrigstidens Sør-Italia.


== Biografi ==
I 1968 åpnet Centro Ellisse i Napoli, en by med mange forretninger for antikvariske møbler og restauratører som spesialiserte deg på slikt. Pica gikk inn for å selge moderne italienske produkter fra designere som Driade, Alessi og Kartell, og utstille dem i huslige omgivelser. Med denne innovative utstillingsstilen endret butikken seg til å selge kunstverk av moderne napolitanske kunstnere  og de fra vennen Lucio Amelios moderne kunstbyrå.
Centro Ellisse var en sponsorpartner av Accademia di belle arti di Napoli, og arrangerte konkurranser og utstillinger for kunststudenter. Ellisse utga bøker om design, kunst, teater og antropologi under det redaksjonelle prosjekt «Quaderni Ellisse». Forfatterne var blant andre Giulio Baffi, Stefano De Stefano, og fotografer som Fabio Donato.Ved Picas galleri var Pica kurator og gallerist, og støttet unge kunstnere, blant dem Lino Fiorito, Gennaro Castellano, Adriana De Manes, Matteo Attruia, og Pierre-Yves Le Duc.  Han hjalp også med å gjenoppdage artister han hadde promotert tidligere, som Renato Barisani og Sergio Fermariello.Sammen med Lucio Rufolo var Pica den formelle grunnlegger av «Accademia della catastrofe», en situasjonistisk bevegelse som involverte napolitanske forfattere.
Pica skrev om antropologi i en selvbiografisk og etnografisk stil. Han skrev om storbyantropologi, kvinner og napolitanere i bøker utgitt av forlagshus som Dante & Descartes og Colonnese.Salvatore Pica døde i Napoli den 25. april 2022, etter å ha fått covid-19.


== Bibliografi ==
La notte è dura ma non ci fa paura (1990, Colonnese)
La donna napoletana (1991, Colonnese)
Il Maschio Napoletano (1996, Dante & Descartes)
Tipi da baretto (1997, Dante & Descartes)
Vissi d'Arte: Quarant’anni sui marciapiedi dell’arte 1968–2008 (2008, Profeta/Imprint)
La Rabbia Esaudita (2012, Enzo Albano)
I napoletani (2014, Enzo Albano) 


== Referanser ==
Jubogaster

Jubogaster er en slekt av små, rødlige eller brunlige køllebiller som er knyttet til maur.


== Utseende ==
Middelsstore (ca. 6 millimeter), brunlige, fint hårete køllebiller. Arten er et av de største medlemmene i gruppen køllebiller. Hodet er tydelig bredere enn langt og kan foldes tett mot thorax. Fasettøynene er vanligvis små og noe utstående. Antennene er ganske lange og nokså tynne. Antenner og palper har ingen spesielle kjennetegn hos denne gruppen. Brystskjoldet (pronotum) er betydelig lengre enn bredt. Dekkvingene er jevnbrede, og fint hårete, uten påfallende furer eller groper. Beina er slanke og forholdsvis korte.


== Levevis ==
Disse billene er knyttet til maur i slekten Pheidole.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i den Nye verden (Peru).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae)
Underfamilien køllebiller, Pselaphinae
Overstammen Euplectitae
Gruppen Trogastrini Jeannel, 1949
Understammen Trogastrina Jeannel, 1949
Slekten Jubogaster Parker & Maruyama, 2013 - én art, neotropisk
Jubogaster towai Parker & Maruyama, 2013


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jubogaster i Global Biodiversity Information Facility 
Jubogaster – detaljert informasjon på Wikispecies
Ahnea

Ahnea er en slekt av små, rødlige eller brunlige køllebiller.


== Utseende ==
Små til middelsstore, brunlige køllebiller. Kroppsformen er nokså smal. Antennene er knapt fortykkede mot spissen, nokså lange. Hodet er bredt med små fasettøyne. Pronotum er rundet, bredest foran midten. Dekkvingene er rundede, omtrent så brede som pronotum. Bakkroppen er noe bredere enn dekkvingene, fire ledd er synlige bak disse, gjerne tett hårete. Beina er kraftige, særlig lårene på forbeina er fortykkede.


== Levevis ==
De voksne billene finnes gjerne i råtnende plantemateriale, som kompost, løvstrø, under bark eller lignende.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt på New Zealand.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae)
Underfamilien køllebiller, Pselaphinae
Overstammen Faronitae - bare én undergruppe:
Gruppen Faronini Raffray, 1890
Slekten Ahnea Park & Carlton, 2015Ahnea keejeongi Park & Carlton, 2015
Ahnea lineata (Broun, 1893)
Ahnea ventralis (Broun, 1912)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ahnea i Global Biodiversity Information Facility 
Ahnea – detaljert informasjon på Wikispecies
Anna Karenina (1967)

Anna Karenina (originaltittel: Анна Каренина) er en sovjetisk film fra 1967, regissert av Aleksandr Zarkhi.


== Handling ==
Anna Karenina er en ung kone til en eldre ektemann. Hun innleder en affære med den kjekke grev Vronsky. Men ved å følge hennes egne ønsker kompliserer Anna både sitt eget liv, og livene til de rundt henne.


== Skuespillere ==
Tatiana Samoilova som Anna Karenina
Nikolai Gritsenko som Aleksei Karenin
Vasily Lanovoy som Aleksei Vronsky
Yury Yakovlev som Stiva Oblonsky
Boris Goldayev som Konstantin Lyovin.
Anastasiya Vertinskaya som Kitty Shcherbatskaya.
Iya Savvina som Dolly Oblonskaya.
Maya Plisetskaya som Betsy Tverskaya.
Lidiya Sukharevskaya som Lidiya Ivanovna.
Yelena Tyapkina som Knyagina Myagkaya.
Sofia Pilyavskaya som Grafina Vronskaya.
Andrei Tutyshkin som en advokat.
Vasili Sakhnovsky som Seryozha.
Anatoly Kubatsky som Matvey.
Alexander Kaidanovsky som Jules Lando


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anna Karenina på Internet Movie Database 
(sv) Anna Karenina i Svensk Filmdatabas 
(da) Anna Karenina i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Anna Karenina på Allociné 
(nl) Anna Karenina på MovieMeter 
(en) Anna Karenina på AllMovie 
(en) Anna Karenina på Rotten Tomatoes
Vzorvannyj ad

Vzorvannyj ad (originaltittel: Взорванный ад) er en sovjetisk film fra 1967 regissert av Ivan Lukinskij.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vzorvannyj ad på Internet Movie Database 
(en) Vzorvannyj ad på AllMovie
Korte møter

Korte møter (originaltittel: Короткие встречи) er en sovjetisk film fra 1967 regissert av Kira Muratova.


== Handling ==
Etter å ha forlatt den lille hjembyen deres, reiser Nadia og venninnen til storbyen. Underveis får Nadia jobb ved en liten butikk og møter Maxim, en sjarmerende og utdannet ung geolog som Nadia raskt blir forelsket i. Imidlertid har Maxim allerede en annen kvinne han elsker: Valya.
Når Nadia forlater butikken hun arbeider ved og ender opp i Valyas hjem-by, ansetter sistnevnte henne raskt som hushjelp og lar Nadia flytte inn hjemme hos henne. Men Valya ikke er klar over at begge kvinnene har Maxim til felles.


== Skuespillere ==
Nina Ruslanova som Nadia
Vladimir Vysotskij som Maxim.
Kira Muratova som Valentina.
Lydia Bazilskaya som Lyubka.
Olga Viklandt som en frisør.
Alexey Glazyrin som Semyon Semenovich, en geolog.
Valery Isakov som Styopa.
Svetlana Nemolyaeva som Lelia.
Lyudmila Ivanova som Lidia Sergeevna, en nabo.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Korte møter på Internet Movie Database 
(sv) Korte møter i Svensk Filmdatabas 
(nl) Korte møter på MovieMeter 
(en) Korte møter på AllMovie 
(en) Korte møter på Rotten Tomatoes
Kira Muratova

Kira Georgijevna Muratova (russisk: Ки́ра Гео́ргиевна Мура́това; født 1934 i Soroca i Kongedømmet Romania, død 2018 i Odesa i Ukraina) var en sovjetisk regissør, manusforfatter og skuespillerinne.


== Filmografi (utvalg) ==
1967 – Korte møter (Короткие встречи)
1971 – Langt farvel (Долгие проводы)
1978 – Poznavaja belyj svet (Познавая белый свет)
1983 – Sredi serykh kamnej (Среди серых камней)
1990 – Astenitsjeskij sindrom (Астенический синдром)
1994 – Uvletsjenja (Увлеченья)
1997 – Tri istorii (Три истории)
2002 – Tsjekhovskije motivy (Чеховские мотивы)
2004 – Nastrojsjtsjik (Настройщик)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kira Muratova på Internet Movie Database 
(sv) Kira Muratova i Svensk Filmdatabas 
(fr) Kira Muratova på Allociné 
(en) Kira Muratova på AllMovie 
(en) Kira Muratova hos Rotten Tomatoes 
(en) Kira Muratova hos The Movie Database
Khronika pikirujusjtsjego bombardirovsjtsjika

Khronika pikirujusjtsjego bombardirovsjtsjika (originaltittel: Хроника пикирующего бомбардировщика) er en sovjetisk film fra 1967, regissert av Naum Birman.


== Handling ==
Historien finner sted under den andre verdenskrig, eller «den store patriotiske krig» som den blir kalt i Sovjetunionen. Men det er stille på flyplassen, og alle de sovjetiske bombeflyene står i ro på grunn av tett tåke denne dagen. Kommandoen gir i stedet i oppgave å finne og fotografere en fiendtlig flyplass hvor tyske Focke-Wulf Fw 190-jagerfly befinner seg. Løytnant Chervonenko er ung, men erfaren, og blir satt til denne oppgaven.
Rett før han flyr ut får han høre om en rapport om at føde-byen hans Pinsk i Hviterussland nylig har blitt frigjort fra tyskernes grep. Chervonenko klarer å fotografere det han tror er en fiendtlig flyplass, men dette viser seg å være feil. Så de sovjetiske pilotene må gjennomføre enda flere risikable oppdrag i håp om å oppdage hvor fienden befinner seg, før de kan slå ut de tyske jagerflyene.


== Skuespillere ==
Lev Vainshtein som Veniamin Gurevich, en navigatør
Aleksandr Grave som Ivan Alekseevich, kommandør for hele regimentet
Oleg Dahl som Yevgeny Sobolevsky, radio-operatør
Viktor Ilichyov som mekaniker Osadchy.
German Kolushkin asom Gribov.
George Korolchuk som Chervonenko
Leonid Reutov som Pastukhov
Gennady Saifulin som Sergei Arkhiptsev.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Khronika pikirujusjtsjego bombardirovsjtsjika på Internet Movie Database 
(en) Khronika pikirujusjtsjego bombardirovsjtsjika på AllMovie 
(en) Khronika pikirujusjtsjego bombardirovsjtsjika på Rotten Tomatoes
Naum Birman

Naum Borisovitsj Birman (russisk: Нау́м Бори́сович Би́рман; født 1924 i St. Petersburg i Sovjetunionen, død 1989 i St. Petersburg i Sovjetunionen) var en sovjetisk regissør og manusforfatter.


== Filmografi (utvalg) ==
1967 – Khronika pikirujusjtsjego bombardirovsjtsjika (Хроника пикирующего бомбардировщика)
1972 – Utsjitel penija (Учитель пения)
1975 – Sjag navstretsju (Шаг навстречу)
1979 – Troje v lodke, ne stsjitaja sobaki (Трое в лодке, не считая собаки)
1980 – My smerti smotreli v litso (Мы смерти смотрели в лицо)
1983 – Magija tsjornaja i belaja (Магия чёрная и белая)
1985 – Voskresnyj papa (Воскресный папа)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Naum Birman på Internet Movie Database 
(sv) Naum Birman i Svensk Filmdatabas 
(en) Naum Birman på AllMovie 
(en) Naum Birman hos The Movie Database
Kommissæren

Kommissæren (originaltittel: Комиссар) er en sovjetisk film fra 1967, regissert av Aleksandr Askoldov.


== Handling ==
Under den russiske borgerkrigen (mellom 1918 og 1922) oppdager en kvinnelig kommissær fra kavaleriet Klavdia Vavilova (spilt av Nonna Mordyukova) at hun er gravid. Frem til barnet hennes blir født, er hun tvunget til å bo sammen med familien til en fattig jødisk smed Yefim Magazannik (spilt av Rolan Bykov) hans kone, svigermor og familiens seks barn. Til å begynne med er både Magazannik-familien og «Madame Vavilova» som de kaller henne, ikke begeistret for å bo under ett tak. Men snart deler de maten sin, lager klær til henne, og hjelper henne med hennes nyfødte sønn.
Vavilova omfavner tilsynelatende morsrollen, det sivile livet og hennes nye venner. I mellomtiden rykker frontlinjen nærmere området de bor i, og jødene forventer en pogrom etter at den røde arme har trukket seg tilbake. Vavilova forsøker å trøste familien med hennes kommunistiske drøm: En dag skal alle mennesker arbeide sammen i fred og harmoni. Men denne drømmen blir avbrutt med en visjon om jødenes skjebne under den kommende verdenskrigen. Kavdia vender også tilbake til sitt eget regiment, og etterlater sitt nyfødte barn.


== Skuespillere ==
Nonna Mordyukova
Rolan Bykov
Lyudmila Volynskaya
Vasily Shukshin
Raisa Nedashkovskaya.
Otar Koberidze.
Valery Ryzhakov


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kommissæren på Internet Movie Database 
(sv) Kommissæren i Svensk Filmdatabas 
(da) Kommissæren i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Kommissæren på Allociné 
(nl) Kommissæren på MovieMeter 
(en) Kommissæren på AllMovie 
(en) Kommissæren på Turner Classic Movies 
(en) Kommissæren på Rotten Tomatoes