jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Nøkkelen til Provence – Min mors slott

Nøkkelen til Provence – Min mors slott (orig: Le Château de ma mère) er en fransk film fra 1990 regissert av Yves Robert. Den er den andre av to filmer basert på Marcel Pagnols selvbiografier La Gloire de mon père og Le Château de ma mère fra 1957. Den første filmen ble gitt ut samme år under navnet Nøkkelen til Provence – Min fars ære.Sammen med Nøkkelen til Provence – Min fars ære vant filmen pris for beste fremmedspråklige film under Seattle International Film Festival og de to filmene ble sammen nominert til Amandaprisen 1992 i klassen årets utenlandske kinofilm.


== Handlingsreferat ==
Denne filmen er lagt til perioden mellom 1900, og første verdenskrig i 1914. Etter en sommerferie vender en familie tilbake til Marseilles, men Marcel lengter fremdeles etter det mer landlige livet på åsene. Ønsket hans blir oppfylt når de kommer tilbake til ferie-stedet i løpet av juleferien, til stor glede for Marcel. Selv om eiendommen bare ligger noen få kilometer utenfor Marseille, er reisen til feriehuset tidkrevende fordi offentlig transport bare tar dem  en kort del av veien. Resten av veien dit er en spasertur langs en lang, svingete vei.
Marcel forteller deretter om et møte med en jente, Isabelle. Han møter henne når han er ute i åsene og samler timian til moren sin. De planlegger å møtes hjemme hos henne for å leke. På sitt første besøk i hjemmet hennes møter Marcel moren hennes, en eksentrisk kvinne som ser ut til å mislike Marcels oppførsel. På et påfølgende besøk møter Marcel også faren hennes, en annen eksentriker som drikker absint for å hjelpe hans poetiske komposisjon. Isabelle fremstår også litt merkelig, kler seg alltid ut i forskjellige kjoler, og krever at Marcel skal kle seg ut blant annet som en hund, en soldat eller en slave.
Når de leker sammen, befaler Isabelle at Marcel skal gjennomføre forskjellige oppgaver, som han gjør. På et tidspunkt ber hun ham lukke øynene og åpne munnen. Hun legger deretter en gresshoppe i munnen hans. Lili og Paul, Marcels yngre bror, observerer dette, og de rapporterer dette videre til Marcels far. Deretter forbyr faren Marcel å fortsette å møte denne sprø jentungen. Marcel observerer senere at Isabelle og familien hennes reiser sin vei.


== Skuespillere ==
Philippe Caubère - Joseph Pagnol
Nathalie Roussel - Augustine
Didier Pain - Onkel Jules
Thérèse Liotard - Tante Rose
Julien Ciamaca - Marcel Pagnol
Victorien Delamare - Paul Pagnol
Joris Molinas - Lili de Bellons
Paul Crauchet - Edmond des Papillons
Pierre Maguelon - François
Michel Modo - Postmannen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nøkkelen til Provence – Min mors slott på Internet Movie Database 
(sv) Nøkkelen til Provence – Min mors slott i Svensk Filmdatabas 
(da) Nøkkelen til Provence – Min mors slott i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Nøkkelen til Provence – Min mors slott på Allociné 
(nl) Nøkkelen til Provence – Min mors slott på MovieMeter 
(en) Nøkkelen til Provence – Min mors slott på AllMovie 
(en) Nøkkelen til Provence – Min mors slott på Rotten Tomatoes 
(en) Nøkkelen til Provence – Min mors slott på Box Office Mojo
Nøkkelen til Provence

Nøkkelen til Provence kan vise til

Nøkkelen til Provence – Min fars ære - fransk film fra 1990
Nøkkelen til Provence – Min mors slott - fransk film fra 1990
Prosjektlag

I et prosjekt er en prosjektlag, også kalt prosjektgruppe eller prosjektteam, et lag dannet for å fullføre et spesifikt prosjekt, og består av personer som jobber sammen mot et felles mål og som deler ansvaret for spesifikke resultater. En sentral egenskap for prosjektlag i moderne organisasjoner er autonomi og fleksibilitet i hvordan de hvilke metoder eller prosesser de bruker for å oppnå sine mål.
De fleste prosjektlag krever involvering fra mer enn en avdeling, og derfor kan de fleste prosjektlag ansees som kryssfunksjonelle lag. Prosjektlaget består vanligvis av en rekke medlemmer som ofte arbeider under ledelse av en prosjektleder eller av et ledende medlem av organisasjonen. Prosjekter som i utgangspunktet risikerer å ikke få god støtte får ofte støtte fra en prosjektsponsor. De individuelle gruppemedlemmene kan enten være involvert på deltid eller heltid, og forpliktelsene deres kan endres gjennom hele prosjektet avhengig av prosjektutviklingsstadiet.
Prosjektlaget må ha den rette kombinasjonen av ferdigheter, evner og personlighetstyper for å oppnå samarbeidsspenning. Lag kan settes sammen på en rekke måter. Den vanligste metoden er etter at det skjer på eget skjønn fra et ledende medlem av organisasjonen.
Mange komponenter kreves for å få et lag som presterer fremragende, og en av nøklene er å jobbe et samarbeidsvillig forhold. En oppgave for ledelsen er å skape en avslappet og behagelig atmosfære hvor medlemmene kan være seg selv og engasjere og investerere seg selv i prosjektarbeidet. Alle lagmedlemmene oppfordres til relasjonsbygging. Hvert medlem er ansvarlig for å gi konstruktive tilbakemeldinger, anerkjenne, verdsette og utnytte de unike styrkene til hverandre. Hele laget er innstilt på tillit og samarbeid. 


== Se også ==
Ressurskalender
Ressursallokering


== Referanser ==
Cengiz Al

Cengiz Al (født 9. oktober 1997) er en norsk skuespiller. Han er særlig kjent fra TV-serien Skam og som prinsen i den norske nyinnspillingen av eventyrfilmen Tre nøtter til Askepott fra 2021. Han vant Skal vi danse: All Stars i 2022.


== Liv og virke ==
Han spilte en av hovedrollene i den fjerde sesongen av NRK-serien Skam. Sesongen hadde premiere våren 2017.
Han har studert markedsføring og salgsledelse ved Høyskolen Kristiania i Oslo.Han spilte prinsen i spillefilmen Tre nøtter til Askepott, som var regissert av Cecilie A. Mosli og hadde premiere høsten 2021. Filmen var en modernisert, norsk versjon av den tysk-tsjekkisk filmen Tre nøtter til Askepott fra 1973, som har blitt en del av NRK TVs faste julerepertoar siden 1985.
Cengiz Al og dansepartneren Mai Benedikte Mentzoni kom på andreplass i den trettende sesongen av TV 2s dansekonkurranse Skal vi danse.


== Film og TV ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Cengiz Al på Internet Movie Database 
(no) Cengiz Al hos Filmfront 
(en) Cengiz Al hos The Movie Database 
(mul) Cengiz Al på Instagram
Federico Marcello Lante Montefeltro Della Rovere

Federico Marcello Lante Montefeltro Della Rovere (født 18. april 1695 i Roma, død 3. mars 1773 i Roma) var en italiensk kardinal og erkebiskop.


== Biografi ==
Federico Lante della Rovere var sønn av Antonio Lante og Louise Angelique Charlotte de La Tremouille. Hans onkel var kardinal Joseph-Emmanuel de La Trémoille (1706), hans storonkel kardinal Marcello Lante (1606).
Lante studerte ved Seminario Romano, som ble drevet av jesuittene, og senere ved La Sapienza, der han ble juris utriusque doktor i 1719. Han ble presteviet i 1728.
Han ble utnevnt i 1732 til titulærerkebiskop av Petra og ble bispeviet samme år. I 1743 kreerte pave Benedikt XIV Lante til kardinalprest med San Pancrazio som tittelkirke. Han var camerlengo mellom 29. januar 1753 og den 14. januar 1754. Lante ble etterhvert kardinalbiskop av Porto-Santa Rufina.
Kardinal Lante fikk sitt siste hvilested i San Nicola da Tolentino i Roma.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504–1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532–1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540–1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566–1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi (1595–1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595–1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595–1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623–1698) *1666
Kardinal Gasparo Carpegna (1625–1714) *1670
Kardinal Fabrizio Paolucci (1651–1726) *1685
Kardinal Francesco Barberini den yngre (1662–1738) *1721
Kardinal Annibale Albani (1682–1751) *1730
Kardinal Federico Marcello Lante Montefeltro Della Rovere (1695–1773) *1732


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Federico Marcello Lante della Rovere – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Holotrochus

Holotrochus er en slekt av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae).


== Utseende ==
Små (2-5 millimeter), langstrakte, jevnbrede kortvinger, som oftest mørkt fargede. Ellers kan de varierer en del i utseende og ligner ofte på andre underfamilier, særlig tannkortvinger (Oxytelinae). Noen arter er påfallende flate. Et god kjennetegn er at bakkroppen ikke har markerte sidekanter. Hodet er forholdsvis stort og bredt med nokså små fasettøyne. Noen arter har hornlignende utvekster i pannen. Hos en del arter har kroppen markerte lengderibber. Pronotum er forholdsvis smalt og kan være sylindrisk eller mer eller mindre hjerteformet. Dekkvingene er temmelig korte, bakkroppen lang og smal, sylindrisk til avflatet. Beina er temmelig korte.


== Levevis ==
I alle fall noen arter lever under barken på døde trær.
Andre lever på sandete elvebredder, i død ved eller i løvstrø. Noen holder til i trekroner, og en del ser ut til å være knyttet til maur og termitter.


== Utbredelse ==
Gruppen forekommer over nesten hele Jorda, men mest i den neotropiske økosonen.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
Underfamilien Osoriinae Erichson, 1839
Stammen Osoriini Erichson, 1839
Slekten Holotrochus Erichson, 1839


=== Liste over artene ===


== Eksterne lenker ==
bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter [1]
(en) Holotrochus i Encyclopedia of Life 
(en) Holotrochus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Holotrochus hos ITIS 
(en) Kategori:Holotrochus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Holotrochus – detaljert informasjon på Wikispecies
Peter Joseph Jugis

Peter Joseph Jugis (født 3. mars 1957 i Charlotte i North Carolina i USA) er en amerikansk katolsk prelat og biskop av Charlotte.


== Liv og virke ==
Jugis ble presteviet 12. juni 1983 av pave Johannes Paul II i Peterskirken, som en av en rekke seminarister ved Romas Pontifical North American College.
Den 1. august 2003 utnevnte pave Johannes Paul II ham til biskop av Charlotte. Han ble bispeviet den 24. oktober 2003 av erkebiskopen av Atlanta, John Francis Donoghue; medkonsekrerende var biskop Francis Joseph Gossman av Raleigh og den pensjonerte biskop av Charlotte, William G. Curlin.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Kardinal Enrico Enríquez (1701-1756) *1743
Erkebiskop Manuel Quintano Bonifaz (1698-1774) *1749
Kardinal Buenaventura Córdoba Espinosa de la Cerda (1724-1777) *1761
Kardinal Giuseppe Maria Doria Pamphilj (1751-1816) *1773
Pave Pius VIII (1761-1830) *1800
Pave Pius IX (1792-1878) *1827
Kardinal Alessandro Franchi (1819-1878) *1856
Kardinal Giovanni Simeoni (1816-1892) *1875
Kardinal Antonio Agliardi (1832-1915) *1884
Kardinal Basilio Pompilj (1858-1931) *1913
Kardinal Adeodato Giovanni Piazza (1884-1957) *1930
Kardinal Luigi Raimondi (1912-1975) *1954
Biskop Michael Joseph Begley (1909-2002) *1972
Erkebiskop John Francis Donoghue (1928-2011) *1984
Biskop Peter Joseph Jugis


== Referanser ==
Troppene til VM i ishockey for kvinner 1990

Troppene til VM i ishockey 1990 for kvinner inneholder samtlige åtte tropper som ble tatt ut til ishockey-VM 1990 for kvinner i Canada fra 19. til 25. mars 1990. Alle aldre er som de er ved starten av turneringen (19. mars 1990).


== Ordforklaring ==


== Landslagsdrakter ==


== Canada ==


== Finland ==


== Japan ==


== Norge ==


== Sveits ==


== Sverige ==


== Vest-Tyskland ==


== USA ==


== Litteratur ==
Andrew Podnieks, Birger Nordmark, red. (2017). IIHF Media Guide & Record Book 2018 (engelsk). Moydart Press for the IIHF. 


== Eksterne lenker ==
«1990 Women's World Hockey Championship» (engelsk). Whockey.com. 
«Championnats du monde féminins 1990» (fransk). Hockeyarchives.info.
Mariana Handler

Mariana Handler (født 1980) er en svensk tidligere langrennsløper.
I junior-VM 1998 i St. Moritz  vant Hansson gull i stafett sammen Lina Andersson, Jenny Olsson og Anna-Karin Strömstedt.
Hun debuterte i verdenscupen 11. mars 1998 med en 54.-plass på 5 km fri i Falun.
I junior-VM 2000 i Štrbské Pleso i Slovakia vant Hansson gull i stafett sammen med Lina Andersson, Carin Holmberg og Sandra Hansson.
I VM 2001 i Lahtis gikk Handler på det svenske laget som ble nummer fem på 4x5km stafett. Hun gikk sammen med Carin Holmberg, Elin Ek og Jenny Olsson.
Hun fikk sitt beste resultat i verdenscupen individuelt med en 16.-plass på 15 km fri i Toblach 6. desember 2003.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mariana Handler – FIS (langrenn)
Gjesvalhaugen

Gjesvalhaugen (21-43, 30-50) er en vei i Vik i Hole kommune i Viken. 
Det ble bygget 18 kjedete eneboliger i denne veien i 2016-2017, og veien fikk sitt navn i 2017.Gjesvalhaugen er en sidevei til veien Garntangen, på sørsiden av Holeveien (E16. Den ligger på sørsiden av Garntangen, og går østover, der den ender i en blindvei med kjedete eneboliger. Veien ligger cirka 87 meter over havet i østenden.


== Bildegalleri ==

		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gjesvalhaugen, Hole – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ruoššačohkka

Ruoššačohkka (nordsamisk) er et fjell i Lebesby, Porsanger og Nordkapp kommune i Finnmark. Det ligger på Sværholthalvøya, rundt syv kilometer nordøst for bygda Kjæs.


== Referanser ==
Hagahaugveien

Hagahaugveien eller Hagahaugvegen kan vise til følgende veier eller gater i Norge:

Hagahaugveien (Hole)
Hagahaugvegen (Sogndal)
Hagahaugvegen (Sør-Aurdal)
Hagahaugvegen (Voss)
Hagahaugveien (Hole)

Hagahaugveien (27, 4-18) er en vei i Vik i Hole kommune i Viken. 
Hagahaugveien er en sidevei til Gamleveien, på sørsiden av Holeveien (E16. Den går nordover fra Gamleveien, og ender opp ved Gjesvalhaugen. Veien ligger cirka 94 meter over havet i nordenden.


== Bildegalleri ==

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hagahaugveien, Hole – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Moksajohka

Moksajohka (nordsamisk, historisk også skrevet Ståkkejåkka) er ei elv i Porsanger kommune i Finnmark. Den er ei tilløpselv til Kjæsvannet og er en del av Lille-Porsangervassdraget. Elva har utspring nordvest på fjellvidda Duoddaraš og renner først mot vest ned dalsiden til Moksavuopmi, hvor den snur mot nord og fortsetter gjennom en skogkledt dal ned til munningen i Kjæsvannet. Moksajohka er 14,9 kilometer lang. 
Med unntak av noen hytter ved Kjæsvannet er nedbørfeltet uten tekniske inngrep av betydning. Lille-Porsangervassdraget ble i 1980 vernet mot kraftutbygging i Verneplan II for vassdrag.


== Referanser ==
Garntangen (vei)

Garntangen (3-5, 18-32) er en vei i Vik i Hole kommune i Viken. Den er oppkalt etter Garntangen ved Steinsfjorden.
Veien Garntangen går som to sideveier, sørover fra Holeveien (E16), mellom Garntangen og Vik torg. Den vestre armen går sørvestover, og går over i Gamleveien ved Nordre Gjesval gård. Den østre veien går sørover, men dreier østover, og ligger mellom Gjesvalhaugen og E16. Veien ligger cirka 66 meter over havet ved E16.


== Se også ==
Garntangen
Garntangen naturminne


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Garntangen, Hole – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
MV «Yara Birkeland»

MV «Yara Birkeland» er et norsk selvkjørende batteridrevet containerfartøy, og var det første i sitt slag i verden. Skipet ble kontraktert i 2018 av Yara International for å bygges ved Vard Brevik med planlagt leverering i 2020. Skipet la ut på sin første reise fra Horten til Oslo 18. november 2021, og ble døpt i Brevik 29 april 2022.
Fartøyet er 79,5 meter langt og ha en lastekapasitet på 120 TEU. Det får energi fra batterier på til sammen 7 MWh og har en maksfart på 13 knop.  Skipet er bygd for å gå i kortdistansetrafikk mellom Yara Internationals produksjonsanlegg i Herøya og havnene Brevik og Larvik.
Jomfruturen ble gjort uten mannskap men med navigasjonsutrustning fra Kongsberg Maritime overvåket fra styringssentraler på land. «Yara Birkeland» er autonomt og kjører av seg selv, men kan fjernstyres fra land. Planen har vært å ha mannskap om bord i to år før skipet får operere helt på egenhånd. Skipet kan også fortøye seg selv ved hjelp av to norskutviklede robotarmer fra MacGregor Norge. Den automatiske logistikken på land ikke var klare da skipet ble satt i drift, og Yara arbeidet da med å se etter forenklede løsninger. Enova støttet prosjektet med 133,6 millioner kroner i 2017.


== Referanser ==


== Kilder ==
Yara Birkeland Autonomous Container Vessel på www.ship-technology.com
The first ever zero emission, autonomous ship på Yras nettsted 14. mars 2018
Yara selects Norwegian shipbuilder VARD for zero-emission vessel Yara Birkeland på Yaras nettsted 15. august 2018
Autonomous ship project, key facts about YARA Birkeland på Kongsberg Maritimes nettsted
Samuel Wilderspin

Samuel Wilderspin (født 23. mars 1791 i Hornsey i London, død i 1866) var en engelsk skolereformator som er kjent for å ha grunnlagt en helt ny undervisningsmetode for småskoletrinnet. Han tok avstand fra samtidens harde skoledisiplin der lærere brukte spanskrøret for å holde disiplin og straffe elever som ikke kunne besvare lærerens spørsmål. Wilderspin anså at barn måtte oppleve respekt og kjærlighet for å være mottagelige for undervisning og rettledning. Han utviklet en helt ny undervisningsform som tok sikte på å utvikle ikke bare elevenes intellekt, men også deres sosiale ferdigheter og følelsesliv. Wilderspin startet kanskje 2000 skoler over hele England, og skolene hans ble normdannende for skolevesenet over hele Europa og i Nord-Amerika.
Wilderspin mente at de syv første årene i et barns liv var de såkalte «gyldne årene», som er grunnleggende for utviklingen av barnets potensiale og evne til å lære. Derfor holdt han flammende innlegg rettet mot både foreldre og lærere om å sørge for å gi små barn muligheten til å vokse og utvikle seg i disse gyldne årene.


== Friminutt og skolegårder ==
Det var Wilderspin som etablerte konseptet med friminutt i skolehverdagen, likesom han var den første som sørget for at alle skolene han anla fikk en skolegård der barna kunne utfolde seg i fri lek mellom skoletimene. Han etablerte også et foretak som produserte lekeapparater til bruk i skolegårdene.


== Fire grunnprinsipper ==
Wilderspin satte opp fire regler for undervisning av de minste skolebarna:

Barna måtte få sunn og næringsrik mat for å kunne bli i stand til å ta til seg lærdom
Kunnskapen måtte forenkles og forklares nøye, slik at det ble mulig for de små barna å forstå og tilegne seg den
Overdrivelser måtte unngås; læreren måtte hverken gi for mye undervisning, eller gi undervisning som barna var for små til å ta til seg – slike overdrivelser ville bli en for stor påkjenning for hjernene til barna, og dermed skade deres evne til å tilegne seg lærdom
Skoledagen måtte bestå av en blanding av trening og underholdning i tilmålte intervaller, noe som blant annet kunne oppnås ved å legge inn en moderat mengde sang avløst av bevegelse rundt om i klasserommet, og fri lek i skolegården.


== Bibliografi ==
Wilderspin skrev flere bøker:
On the Importance of educating the Infant Poor, 2. utgave, London, 1824. I 1825 ble en tredje utgave av dette verket utgitt under tittelen Infant Education
1832: Early Discipline illustrated, London; 3. utgave ble utgitt i 1840
1840: A System for the Education for the Young, London
1845: A Manual for the Instruction of Young Children (with Thomas John Terrington), London og Hull
1852: The Infant System for Developing, &c. (i dette verket omtaler han seg selv som «oppfinner av systemet for småbarnsundervisning» («inventor of the system of infant training»), 8. utgave, LondonSamuel Wilderspin skrev også The Infant System,for developing the physical, intellectual, and moral powers off all children from 1 to seven years of age.


== Referanser ==
Mutitjulu

Mutitjulu er et aboriginsk samfunn i Nordterritoriet i Australia som ligger i den østlige enden av Uluru (også kjent som Ayers Rock). Det er oppkalt etter et kneformet vannfylt steinhull ved foten av Uluru, og ligger i Uluṟu-Kata Tjuṯa nasjonalpark. Dens folk er tradisjonelle eiere og fellesforvaltere av parken, sammen med Parks Australia. Ved folketellingen i 2011 hadde Mutitjulu en befolkning på 296, hvorav 218 (71,2 %) var aboriginer.Flertallet av Aṉanguene er Pitjantjatjara, men Yankunytjatjara-, Luritja- og Ngaanyatjarrafolket har også tilknytning til stedet. Språkene som snakkes er Pitjantjatjara, Luritja og Yankunytjatjara. Arrerntefolket har også et tradisjonsforhold til Uluru.


== Referanser ==
Euroclear Sweden

Euroclear Sweden AB (stiftet 31. oktober 1967 som Värdepapperscentralen VPC AB) er et svensk aksjeselskap som fører register over de aller fleste aksjer og rentebærende verdipapir som handles på de svenske finansielle markedene. De utfører også clearing og oppgjør av transaksjoner med svenske aksjer og rentepapirer.


== Historie ==
Euroclear Sweden startet virksomheten i 1971 under navnet Värdepapperscentralen, som senere ble VPC og NCSD, og som siden 2008 har de vært en del av Euroclear Group.
I SOU 1968:59 med tittelen Förenklad aktiehantering konstaterte Finansdepartementet at kostnaden for håndtering av aksjer i papirform og kuponger for kupongrente begynte å stige. Man foreslo derfor, etter diskusjoner med Svenska Bankföreningen, å innføre en digitalisert aksjebok sortert etter aksjonærenes navn istedet for, som tidligere, etter aksjenes serienummer. Man foreslo å skape en nasjonal verdipapirsentral, under tilsyn av Bankinspektionen, med oppdrag om å føre denne aksjeboken, utstede aksje- og emisjonsbevis, samt administrere aksjeutbytter. Som en konsekvens av dette ble verdipapirsentralen skapt i 1973 og begynte en dematerialisering av de fysiske aksjene etter visse overgangsregler.


== Se også ==
Euronext VPS
VP Securities


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(sv) Offisielt nettsted 
(en) Offisielt nettsted
Bruksisme

Bruksisme er betegnelse på overdreven gnisning, skjæring eller pressing av tennene mot hverandre.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bruxism – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
 (no) Bruksisme i Store norske leksikon
Qatars Grand Prix

Qatars Grand Prix er et Formel 1-løp arrangert på Losail International Circuit i Lusail. Det ble arrangert for første gang 21. november som en del av 2021-mesterskapet, og vil bli med i kalenderen igjen i 2023 på en 10-årskontrakt.


== Vinnere av Qatars Grand Prix ==


== Referanser ==
Bergselvi kraftverk

Bergselvi kraftverk er et vannkraftverk ved Fortun i Luster kommune i Vestland.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 491 meter i Bergselvi. Nedbørsfeltet er nordsiden av Skagastølstindane.
Installert effekt er 8,9 MW fra en Rainpower peltonturbin. Årsproduksjon er 22,6 GWh.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Multiconsult
Emily Borthwick

Emily Borthwick (født 2. september 1997) er en britisk friidrettsutøver som konkurrerer i høydehopp.I 2021 representerte hun Storbritannia i høydehopp under Sommer-OL 2020 arrangert i Tokyo der hun ble slått ut i kvalifiseringen etter å ha klart høyden 1,93.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Emily Borthwick – Olympedia 
(en) Emily Borthwick – Storbritannias olympiske komité 
(en) Emily Borthwick – World Athletics 
(en) Emily Borthwick – World Athletics 
(en) Emily Borthwick – Power of 10