jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Sune Mangs

Bengt Sune Mangs (født 31. desember 1932 i Kaskö i Finland, død 11. februar 1994 i Stockholm i Sverige) var en svensk skuespiller og revyartist. 


== Filmer (utvalg) ==
1958 – De glade tyveårene (Jazzgossen)
1958 – Laila
1959 – Himmel och pannkaka
1961 – Stol på meg, elskede (Lita på mej, älskling!)
1961 – Ljuvlig är sommarnatten
1961 – Änglar, finns dom?
1965 – Niklasons (TV-serie)
1970 – Söderkåkar (TV-serie)
1978 – Picassos äventyr
1978 – Grabbarna i 57:an eller Musikaliska gänget (TV-serie)
1981 – Göta kanal
1982 – Fanny og Alexander (Fanny och Alexander)
1988 – Ravnens skygge (Í skugga hrafnsins)
1992 – Kusiner i kubik (TV-serie)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sune Mangs på Internet Movie Database 
(sv) Sune Mangs i Svensk Filmdatabas 
(da) Sune Mangs på Filmdatabasen 
(en) Sune Mangs hos The Movie Database
Bolivarianske leker 1965

Bolivarianske leker 1965 (bolivarianske leker) ble arrangert i Quito og Guayaquil i Ecuador i 1965.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
Bolivarianske leker 1970

Bolivarianske leker 1970 (bolivarianske leker) ble arrangert i Maracaibo i Venezuela i 1970.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
Bolivarianske leker 1973

Bolivarianske leker 1973 (bolivarianske leker) ble arrangert i Panama by i Panama i 1973.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
Bolivarianske leker 1977

Bolivarianske leker 1977 (bolivarianske leker) ble arrangert i La Paz i Bolivia i 1977.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
Bolivarianske leker 1981

Bolivarianske leker 1981 (bolivarianske leker) ble arrangert i Barquisimeto i Venezuela i 1981.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
Bolivarianske leker 1985

Bolivarianske leker 1985 (bolivarianske leker) ble arrangert i Cuenca i Ecuador i 1985.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
Bolivarianske leker 1989

Bolivarianske leker 1989 (bolivarianske leker) ble arrangert i Maracaibo i Venezuela i 1989.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
Bolivarianske leker 1993

Bolivarianske leker 1993 (bolivarianske leker) ble arrangert i Cochabamba og Santa Cruz de la Sierra i Bolivia i 1993.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
Bolivarianske leker 1997

Bolivarianske leker 1997 (bolivarianske leker) ble arrangert i Arequipa i Peru i 1997.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
Bolivarianske leker 2001

Bolivarianske leker 2001 (bolivarianske leker) ble arrangert i Ambato i Ecuador i 2001.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
Bolivarianske leker 2005

Bolivarianske leker 2005 (bolivarianske leker) ble arrangert i Armenia og Pereira i Colombia i 2005.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
Bolivarianske leker 2009

Bolivarianske leker 2009 (bolivarianske leker) ble arrangert i Sucre i Bolivia i 2009.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
Bolivarianske leker 2013

Bolivarianske leker 2013 (bolivarianske leker) ble arrangert i Trujillo i Peru i 2013.


== Medaljetabell ==
      Vertsnasjon (Peru)


== Referanser ==
Bolivarianske leker 2017

Bolivarianske leker 2017 (bolivarianske leker) ble arrangert i Santa Marta i Colombia i 2017.


== Øvelser ==
Det ble konkurrert i 469 øvelser i 54 disipliner og 34 sportsgrener.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
Vingestyraks

Vingestyraks (Pterostyrax hispidus) er et lite, løvfellende tre i styraksfamilien.
Det blir 8–15 m høyt under gunstige forhold, men i Norge blir det neppe mer enn 5 m. Krona er vid og åpen. Bladene er avlange og opptil 20 cm lange. Høstfargen er gulgrønn. De hvite, duftende blomstene er samlet i 15–30 cm lange, hengende klaser. Pollenbærerne og griffelen stikker ut av krona, noe som gjør at blomsterstanden minner om en epålett på en uniform. Fruktene er hårete og har vinger. Griffelen sitter igjen på den modne frukten.
Vingestyraks vokser vilt i Japan på sørlige Honshu, nordlige Kyushu og Shikoku. Arten dyrkes som prydplante. Det er mulig å dyrke den i Norge, men den blir ofte frostskadet.


== Galleri ==

		
		
		
		


== Litteratur ==
R. Hay og P.M. Synge (1977). Hageselskapets planteleksikon i farger. Norsk utgave redigert av D. Tveito og G. Sinding-Larsen. Oslo: Grøndahl & Søn. s. 305. ISBN 82-504-0023-2. 
Den store hageboken. Det Beste. 1973. s. 550–551. ISBN 82-7010-019-6. 
E.F. Gilman og D.G. Watson (1994). «Pterostyrax hispida Fragrant Epaulettetree» (PDF). Fact Sheet ST-534. US Forest Service. 
P.J. Thompson (2015). «Pterostyrax hispidus, the Fragrant Epaulette Tree» (PDF). Arnoldia. 72 (4): 36. ISSN 0004-2633. JSTOR 24706431. 


== Eksterne lenker ==
(en) vingestyraks i Global Biodiversity Information Facility 
(en) vingestyraks hos ITIS 
(en) vingestyraks hos NCBI 
(en) vingestyraks hos The International Plant Names Index 
(en) vingestyraks hos Tropicos 
(en) Kategori:Pterostyrax hispidus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Pterostyrax hispidus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Pterostyrax hispidus – detaljert informasjon på Wikispecies
Magyarab

Magyarab-ene  er et folkeslag som bor langs Nilen i Egypt og Sudan. De har ungarsk (magyarisk) herkomst, sannsynligvis datert helt tilbake til 1500-tallet, da både Ungarn og Egypt var en del av det osmanske riket. Etter at Ungarn ble erobret av osmanene på slutten av 1500-tallet, tjenestegjorde de i den osmanske hæren og ble sendt til Egypt. Mange av soldatene ble værende der og blandet seg med de innfødte nubierne.László Almásy og hans tyske kollega Hansjoachim von der Esch oppdaget så sent som i 1935 magyaraberne i Egypt.


== Navnet ==
Navnet "magyarab" er ikke en sammentrekning av ordene "magyar" og "arab", noe som ofte antas.  I stedet så er navnet egentlig en sammensatt av ordene "magyar" og "ab" — der "ab" på nubisk betyr "stamme". Ordet "magyarab" kan således oversettes til "stammen av magyarene". 
Den ungarske identiteten til magyarab-ene er noe som klart skiller dem fra egypterne i området.


== Ordtak om magyarab-ene ==
Magyarab-ene sine nabofolk –  Med forskjellige etnisiteter, har ordtak som kan si oss noe om magyarab-ene sin historie:

Al-majāri lā jisālli fil-mesjīd. – Ungareren ber ikke i moskeen.Rá'sz el-mágyár zejj el-hágyár. – Ungarerens hode er hard som stein.El-mágyárí jilbisz burnétá. – Ungareren har hatt på.[4]


== Referanser ==
Det perfektive aspekt

Det perfektive aspekt, noen ganger kalt det aoristiske aspekt, er et grammatisk aspekt som beskriver en handling sett som en enkel helhet, dvs som en enhet uten indre sammensetning. Det perfektive aspekt skilles fra det imperfektive aspekt, som presenterer en hendelse som har en indre struktur (slik som pågårende, fortsettende eller vanemessige handlinger). Det perfektive aspekt må ikke forveksles med perfektum.


== Referanser ==
Det greske egypterevangeliet

Det greske egypterevangeliet beskrives av Klemens av Alexandria ca år 180, og senere gjør også Origenes det.
Det ble sannsynligvis forfattet på midten av 100-tallet. Klemens, som selv hørte til den ortodokse del av den kristne bevegelse, synes ikke å ha hatt noe å innvende mot Egypterevangeliets teologiske innhold, men på hans elev Origenes' tid, flere tiår senere, ble det ikke betraktet som kanonisk i Egypt. Også Origenes siuterer fra det greske egypterevangeliet, og særlig når han drøfter spørsmål knyttet til generell kjønnslig avholdenhet og ekteskapsløshet; de såkalte  encratites påberopte seg egypterevangeliet i så henseende.
Det skal ikke forveksles med Det koptiske egypterevangeliet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
James, Montague Rhodes, 1924. The Apocryphal New Testament (Oxford: Clarendon Press), pp 10 – 12.
Cameron, Ron, 1982. The Other Gospels : Non-Canonical Gospel Texts (Philadelphia, PA: The Westminster Press).


== Eksterne lenker ==
Gospel of the Egyptians (engelsk, med oversettelse av overleverte fragmenter)
Aglianico

Aglianico er en blå sort av vindruer som særlig forekommer sør i Italia. 


== Beskrivelse ==
I takt med at søritalienske viner på lokale druesorter fikk større oppmerksomhet utenom sitt nærområde, har også aglianico fått det. Druen anses å ha sitt opphav på hælfoten på den italienske støvelen lengst sørøst i landet. Den bedømmes å ha potensial til å skape viner med store lagringsmuligheter. Dette potensialet er ikke i særlig grad utnyttet ettersom vekstområdet er en ganske fattig del av Italia og vinbøndene ikke har hatt råd til å foreta de fornødne investeringer.

Aglianico sies å stamme fra den greske druen vitis hellenica og skulle også ha blitt tatt med til denne del av Italia av grekerne rundt år 600 f.Kr., før romerne overtok. Druen har dyrkes i regionene Basilicata, Puglia og Campania.
Druen gir tunge og kraftige viner hvis duft og smak har trekk av mørke bær, tobakk, krydder og røyk.


== Synonymer ==
Aglianico er også kjent under synonymene Aglianica, Aglianichella, Aglianichello, Aglianico Amaro, Aglianico del Vulture, Aglianico di Castellaneta, Aglianco di Puglia, Aglianico di Taurasi, Aglianico Femminile, Aglianico Mascolino, Aglianico nero, Aglianico Tringarulo, Aglianico Zerpoluso, Aglianico Zerpuloso, Aglianicone, Aglianicuccia, Agliano, Agliatica, Agliatico, Agnanico, Agnanico di Castellaneta, Cascavoglia, Cerasole, Ellanico, Ellenico, Fiano rosso, Fresella, Gagliano, Ghiandara, Ghianna, Ghiannara, Glianica, Gnanica, Gnanico, Granica, Olivella di S. Cosmo, Prie blanc, Ruopolo, Spriema, Tringarulo, Uva Catellaneta, Uva dei Cani, Uva di Castellaneta, og Uva near.


== Referanser ==


== Kilder ==
Aglianico druvan till Falernia och Taurasi, Vinbanken, lest 2014-11-02
Harri Moora

Harri Moora, tidligere Harry Mora, (født 2. mars 1900 i Ehavere by, Kuremaa kommune, død 2. mai 1968 i Tallinn) var en estisk arkeolog. Han mottok Frihetskorset.
I 1925 ble han uteksaminert fra Universitetet i Tartu. Mellom 1930–1942 var Moora museumsdirektør. I 1931 studerte han ved Det baltiske instituttet i Stockholm og utviklet et akademisk samarbeid med den finske arkeologen Ella Kivikoski, som var en av hans skandinaviske arkeologiske hovedkontakter.Moora arbeidet ved Universitetet i Tartu under andre verdenskrig, men ble arrestert i 1944. Han gjenopptok stilingen sin ved universitetet etter krigen. Han arbeidet som leder ved instituttet for historie og arkeologi til sin død.
Fra 1936 til 1950 var han leder for Estlands vitenskapsakademi og medlem av International Union of the History of Science.
Moora var gift med Aliise Moora, en etnolog, og de fikk seks barn, to av dem ble kjente akademikere. Tanel Moora ble arkeolog og Ann Marksoo geograf. Harri Mooras barnebarn er politikeren Jürgen Ligi og arkeologen Priit Ligi.
Etter Mooras død, forfattet to andre estiske arkeologer, Lembit Jaanits og Jüri Selirand en bok til hans minne, Studia archaeologica in memoriam Harri Moora, utgitt i 1970.


== Referanser ==
Ai-Ling Chiu

Ai-Ling Chiu (født i 1978 på Taiwan i Republikken Kina) er en norskkinesisk fiolinist bosatt i Ålesund på Sunnmøre.


== Referanser ==
Heiki Valk

Heiki Valk (født 7. mai 1959 i Tartu) er en estisk arkeolog. Han er en seniorforsker og leder for arkeologisk laboratorium ved Universitetet i Tartu som har spesialisert på Estland i middelalderen. Fra 23. januar 2008, har han vært leder for Estlands vitenskapsakademi og var akademiets sekretær fra 1993 til 1996.
Valk ble uteksaminert fra Universitetet i Tartu i 1983. Han skrev en avhandling med tittelen Rural cemeteries of Southern Estonia 1225-1800 AD (2001). Han var også vitenskaplig sekretær innen arkeologi for Tartu fra 1992 til 1999.
Valk er mottaker av Presidentens pris innen folklorefeltet (1994).


== Bibliografi ==
Kodu Lugu. 1. ja 2. osa. Koos Mart Laari ja Lauri Vahtrega.
Lõuna-Eesti talurahva matmiskombestik ja selle uskumuslikud tagamaad 13.-17/18. sajandil. Magistritöö. Tartu, 1992.
Rural cemeteries of Southern Estonia 1225-1800 AD. Doktoritöö. Visby: Gotland University College, Centre for Baltic Studies, 2001.
Siksälä : a community at the frontiers : Iron Age and Medieval. Koos Silvia Lauluga. Tallinn, Tartu, 2007.
Strongholds and Power Centres East of the Baltic Sea in the 11th-13th centuries. [Satt sammen og redigert av Heiki Valk]. Muinasaja Teadus 24. Tartu, 2014


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
www.arheo.ut.ee
Bibliografi.dk

Bibliografi.dk er et dansk nettsted, som inneholder en internasjonal forfatterbibliografi. Prosjektets initiativtagere, bibliotekarene Per Kjær og Lone Pedersen, satte det i gang i 1987. Bibliografi.dk har vært på internett siden 1999.Kjær og Pedersen driver også Danskfilmogtv.dk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(da) Offisielt nettsted
Via Dinarica

Via Dinarica er et ca. 2 000 kilometer langt nettverk av langdistanse turstier i De dinariske Alper, og består av løypene White Trail, Blue Trail og Green Trail. Via Dinarica forbinder landene Slovenia, Kroatia, Bosnia-Hercegovina, Montenegro og Albania.
Prosjektet Via Dinarica ble lansert i 2010 med sikte på å fremme og utvikle turisme på Vest-Balkan,. Green og Blue Trail er fortsatt under utvikling (2020).


== White Trail ==
White Trail (1 260,8 km) er hovedløypa i Via Dinarica, og følger hovedkammen i De dinariske Alper. Langs denne ruten finnes de høyeste fjelltoppene i hvert enkelt land (unntatt Slovenia). Ruten starter i Razdrto ved foten av Nanosplatået i Slovenia og følger videre grovt sett de kroatiske fjellene i Velika Kapela, Velebit og Dinara. I Bosnia-Hercegovina går leden gjennom landsdelen Hercegovina, deretter gjennom fjellene i Sentral-Montenegro. Ruten ender i Valbonëdalen i De albanske alper i Nord-Albania.


== Blue Trail ==
Blue Trail er fokusert mot kysten av Adriaterhavet, øyene, halvøyene og de noe lavere fjellene her.


== Green Trail ==
Green Trail går gjennom det grønne og frodige innlandet (f.eks. Lika i Kroatia og det sentrale Bosnia) i de østlige skråningene av De dinariske Alpene. Siste del av ruten går også innom vestlige deler av Serbia og Kosovo.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Hallfrid Ravn Klæboe

Hallfrid Angelika Ravn Klæboe (født 13. mai 1870 på Liland i Evenes i Ofoten, død 17. desember 1929 i Evenes) var en norsk forfatter.


== Liv og virke ==
Ved trettiårsalderen arbeidet Hallfrid Ravn Klæboe som telegrafist på Sømnes i Brønnøy. Henimot førtifem år gammel bokdebuterte hun i 1914 med Jens Burkhardt – og andre fortællinger om Nordlandsbarn. Boken består av tre lengre fortellinger som byr på levende miljøskildringer fra nord-norske miljøer. Boken fikk sin direkte fortsettelse i Nordal Fykpaa (1915), der forfatteren har valgt en annen hovedperson, en morløs fattiggutt, til å drive fortellingen videre. Voksent folk fra 1922 rommer en serie småfortellinger for barn. Klæboes roman Janken (1923) skildrer to motstridende jenteskikkelser i et bedrestilt miljø.


== Familie ==
Hallfrid Ravn Klæboe var datter av handelsmann Petter Dass Klæboe og Petrica Jalles Ravn. Hun forble ugift.


== Bibliografi ==
1914: Jens Burkhardt – og andre fortællinger om Nordlandsbarn, Aschehoug, Kristiania
1915: Nordal Fykpaa, Aschehoug, Kristiania
1922: Voksent folk, Aschehoug, Kristiania
1923: Janken, Aschehoug, Kristiania


== Referanser ==


== Kilder ==
Dette skrev kvinner. Oslo: Skolen. 1984. s. 125-126. ISBN 8257900109. 
Hovdenak, Gudmund (1989). Nordnorsk barne- og ungdomslitteratur. Tromsø: Tromsø lærerhøgskole. s. 48ff. ISBN 8273890023.
Sphaeronychus

Sphaeronychus er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).


== Utseende ==
Små (gjerne 3-4 millimeter), bredt ovale, blanke, gjerne brunrøde jordlopper. Kroppen er påfallende kort, bred og høyt hvelvet. Bakbeina er utviklet til hoppebein med tykke lår.


== Levevis ==
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen.


== Systematisk inndeling ==

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
familien  bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
underfamilien jordlopper, Alticinae Newman, 1834
stammen Alticini
understammen Monoplatina
Slekten Sphaeronychus Dejean, 1837
Sphaeronychus aeneipennis (Bowditch, 1915)
Sphaeronychus angulatus (Clark, 1860)
Sphaeronychus apicatus (Clark, 1860)
Sphaeronychus apicicornis (Jacoby, 1886)
Sphaeronychus augustinus Bechyné, 1968
Sphaeronychus bimaculatus (Clark, 1860)
Sphaeronychus chacoensis (Bowditch, 1915)
Sphaeronychus croceus (Clark, 1860)
Sphaeronychus dimidiatipennis (Clark, 1860)
Sphaeronychus distinguendus (Clark, 1860)
Sphaeronychus ephippium (Clark, 1860)
Sphaeronychus flavicollis (Jacoby, 1886)
Sphaeronychus fryi (Clark, 1860)
Sphaeronychus fulvus (Balý, 1879)
Sphaeronychus grayi (Clark, 1860)
Sphaeronychus impunctatus (Clark, 1860)
Sphaeronychus jucundus (Clark, 1860)
Sphaeronychus lateralis (Bowditch, 1915)
Sphaeronychus marginatus (Bowditch, 1915)
Sphaeronychus melanurus (Olivier, 1808)
Sphaeronychus metallicus (Jacoby, 1890)
Sphaeronychus miersi (Clark, 1860)
Sphaeronychus nancyae Stirrett, 1933
Sphaeronychus nigricans (Clark, 1860)
Sphaeronychus nigripes (Clark, 1860)
Sphaeronychus obliteratus (Jacoby, 1889)
Sphaeronychus presidenciae (Clark, 1860)
Sphaeronychus puncticollis (Jacoby, 1892)
Sphaeronychus quatuornotatus (Clark, 1860)
Sphaeronychus robinsoni (Clark, 1860)
Sphaeronychus semiviolaceus (Clark, 1860)
Sphaeronychus seriatus (Illiger, 1807)
Sphaeronychus sericeus (Bowditch, 1915)
Sphaeronychus sexsignatus (Clark, 1860)


== Eksterne lenker ==
(en) Sphaeronychus i Global Biodiversity Information Facility
Apteropeda

Apteropeda er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).


== Utseende ==
Små, korte og brede, høyt hvelvede, mørkt metallisk fargede jordlopper. Antenner og bein er rødlige.


== Levevis ==
Både larvene og de voksne (imago) billene lever på planter i flere ulike familier.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Europa (unntatt Skandinavia) og Nord-Afrika.


== Systematisk inndeling ==

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
familien  bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
underfamilien jordlopper, Alticinae Newman, 1834
stammen Alticini
Slekten Apteropeda Chevrolat, 1836
Apteropeda globosa (Illiger, 1794) - Mellom-Europa nord til Danmark
Apteropeda orbiculata (Marsham, 1802) - Mellom-Europa nord til Danmark
Apteropeda ovulum (Illiger, 1807)- Sørvest-Europa og Nordvest-Afrika
Apteropeda splendida Allard, 1860 - Mellom-Europa nord til Danmark


== Eksterne lenker ==
Oversikt over artene, med bilder
(en) Apteropeda i Encyclopedia of Life 
(no) Apteropeda hos Artsdatabanken 
(sv) Apteropeda hos Dyntaxa 
(en) Apteropeda hos Fossilworks 
(en) Apteropeda hos NCBI 
(en) Kategori:Apteropeda – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Apteropeda – detaljert informasjon på Wikispecies
Marcelle Ranson-Hervé

Marcelle Ranson-Hervé (født 10. oktober 1929 i Marseille i Frankrike, død 3. april 2020 samme sted) var en fransk skuespiller. Hun opptrådte i en rekke filmer og parallelt i svært mange teateroppsetninger.


== Biografi ==
Marcelle Ranson-Hervé var datter av orkesterdirigenten Louis Rançon, som dirigerte musikere som Annie Cordy, Bourvil og Georges Guétary. Hennes bestefar, Anthonin Rançon, drev en kino i Auriol som viste Fernandel.Ranson-Hervé begynte på Conservatoire de Paris i 1949 og gikk i samme klassekull som Jean Rochefort og Jean-Paul Belmondo. Hun hadde en lang karriere som skuespiller og underviste i musikk ved Conservatoire de Rosny-sous-Bois.
Ranson-Hervé døde den 3. april 2020 i Marseille i en alder av 90 år av covid-19.


== Filmografi ==


=== Kino ===
Une gueule comme la mienne (1960)
Croesus (1960)
Les Mauvais Coups (1960)
Les Arnaud (1967)
Mourir d'aimer (1970)
Now Where Did the 7th Company Get to? (1973)
Robert et Robert (1978)
La Gueule de l'autre (1979)


=== Fjernsyn ===
Les Cinq Dernières Minutes (1958)
Macbeth (1959)
Belphegor, or Phantom of the Louvre (1965)
L'Homme qui rit (1972)
Au théâtre ce soir (1972–1981)
Joseph Balsamo (1973)
Les Folies Offenbach 3 (1977)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Marcelle Ranson-Hervé på Internet Movie Database 
(da) Marcelle Ranson-Hervé på Filmdatabasen 
(fr) Marcelle Ranson-Hervé på Allociné 
(en) Marcelle Ranson-Hervé på AllMovie 
(en) Marcelle Ranson-Hervé hos The Movie Database
ABN AMRO

ABN AMRO Bank N.V. er en nederlandsk bank med hovedkontor i Amsterdam. Banken er landets tredje største. Den har sin historie tilbake til fusjonen mellom Algemene Bank Nederland (ABN) og AMRO Bank i 1991, der sistnevnte selv var en sammenslåing av Amsterdamsche Bank og Rotterdamsche Bank på 1960-tallet.Banken har avdelingskontorer i 15 land med 32 000 ansatte, hvorav de fleste arbeider i Nederland.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) ABN AMRO – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) ABN AMRO – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Michel Lelong

Michel Lelong (født 25. februar 1925 i Angers i Frankrike; død 10. april 2020 i Paris) var en fransk katolsk prest tilhørende kongregasjonen de hvite fedre. I Frankrike ble han ansett som et symbol på den islamsk-kristne dialog.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Lelong var sønn av en motstandskjemper i kretsen rundt Charles de Gaulle. Etter at han hadde sett en film om Charles de Foucauld i 1940 begynte han på presteseminaret i Angers. Etter ett år gikk han over til De hvite fedres seminar.


=== Prest ===
Han ble presteviet i 1948 i Kartago i Tunisia. Så levde han i over tyve år i Maghreb, der han blant annet virket i De hvite fedres kultursentrum i Tunis. I 1975 gav den franske katolske bispekonferanse ham i oppdrag å forestå relasjonene med islam. Han var blant annet med i Association du Groupe des foyers islamo-chrétiens. I 1993 grunnla han Groupe d’amité islamo-chrétienne (GAIC), der han innehadde presidentskapet sammen med den algeriske intellektuelle Mustapha Cherif. Lelong forfattet mange verker om de religiøse relasjoner mellom kristendom og islam.
For dette virke mottok han både den franske Ordre national du Mérite og ble opptatt i Æreslegionen (som ridder).Et opprop han undertegnet i 1982 med pastoren Étienne Mathiot og filosofen Roger Garaudy i anledning Israels invasjon i Libanon vakte oppsikt og kritisert for skarpe antisionistiske ordvalg. Senere forsvarte han tillike med «de fattiges prest» Abbé Pierre sin venn Garaudy etter publikasjonen av hans verk Les mythes fondateurs de la politique israëlienne («Den israelske politikks grunnleggelsesmyter»): Selv om han ikke tilsluttet seg de holocaustbenektende utsagn i boken, hadde forfatteren rett til å fremføre dem, mente Lelong.I 2007 var han med på gravleggelsen av Maurice Papon, som var minister i Vichy-Frankrike og dermed implisert i deportasjoner av franske jøder. Pater Lelong var overbevist om Papons uskyld. Dessuten gikk han inn for dialog med tradisjonalistiske katolikker og Prestebrorskapet St. Pius X og uttrykte beundring for den islamistiske predikant Tariq Ramadan.Den 10. april 2020 døde pater Lelong i en alder av 95 under koronavirusepidemien i Frankrike i parisiske Hôpital Lariboisière som følge av en SARS-CoV-2-infeksjon.


== Skrifter ==
Pour un dialogue avec les athées. 1965
J’ai rencontré l’Islam. 1976
Le Don qu’il vous a fait. 1977
Deux fidélités, une espérance. 1979
La tradition islamique. 1979
L’Islam et l’Occident. 1982
Guerre ou Paix à Jérusalem ? 1983
L’Église nous parle de l’Islam: du Concile à Jean-Paul II. 1984
Si Dieu l’avait voulu. 1986
De la prière du Christ au message du Coran. 1986
L’Église catholique et l’Islam. 1993
La vérité rend libre. 1999
Jean-Paul II et l’Islam. 2003
Le choix de Cécile. 2005
Chrétiens et Musulmans : adversaires ou partenaires ? L’Harmattan 2007.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Verk av eller om Michel Lelong i bibliotekene i (WorldCatkatalog)
«Cinquante cinq ans de rencontre». Voix d’Afrique, 60 (fransk). 8. juli 2017. Besøkt 11. april 2020.
Junior-VM i synkronsvømming 1989

Junior-VM i synkronsvømming 1989 (junior-VM i synkronsvømming) ble arrangert i Cali i Colombia i 1989.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==
Junior-VM i synkronsvømming 1991

Junior-VM i synkronsvømming 1991 (junior-VM i synkronsvømming) ble arrangert i Salerno i Italia i 1991.


== Medaljetabell ==


== Referanser ==