Bernhard Höting

Johann Bernhard Höting, kalt bare Bernhard eller Bernardus (født 18. juli 1821 i Epe i Westfalen i kongedømmet Preussen, død 21. oktober 1898 i Venezia i Italia) var katolsk biskop av Osnabrück.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Bernhard ble født som den eldste av syv søsken i distriktet Ahaus. Faren Johannes Höting var snekker og gårdbruker. Etter abitur Coesfeld gymnasium studerte han filosofi og teologi i Münster.


=== Prest ===
Den 6. juni 1846 ble han ordinert til prest i katedralen i Münster. Deretter fulgte en kortere tids virke som kanonikus i Borken, før han begynte å undervise på gymnasiet i Vreden. 
I 1850 begynte han å studere klassisk filosofi ved Universitetet i Berlin. Han kom hjem med en utmerket statseksamen og en doktorgrad.
Fra 1854 var han rektor ved gymnasiet i Recklinghausen, og to år senere ble han valgt til direktør for gymnasiet i Kempen. IEtter forslag fra biskop Paulus Melchers ble han deretter direktør for Carolinum, gymnasiet i Osnabrück. I 1867 gikk han inn i den biskoppelige administrasjon som generalvikar og kannik.


=== Biskop av Osnabrück ===
Pave Leo XIII utnevnte Bernardus Höting til biskop av Osnabrück den 10. februar 1882. Den 3. mai 1882 ble han bispeviet av biskopen av Hildesheim, Daniel Wilhelm Sommerwerck: modkonserende var biskopenm av Fulda, Georg von Kopp, og den tyske militærbiskop Franz Adolf Namszanowski. 
Biskop Höting strevde for å lege de gapende sårene Kulturkampen hadde skapt, og for å håndtere vanskelige juridiske spørsmål om byen og bispedømmet og de nordiske misjoner. Hans utmerkede juridiske talent hjalp ham med dette.
Han fornyet den biskoppelige kurie og katedralen, tok seg av nybyggingen av seminaret, klarte å utvide Marienhospital og Ursulinerklosteret. Han grunnla det som på folkemunne ble kalt «Kloster der Ewigen Anbetung» og fikk bygget Jesu Hellige Hjerte-kirken.
Den 14. juni 1896 marsjerte 3000 fakkelbærere, akkompagnert av musikere og fanebærere, til katedralens gårdsplass og hyllet biskop Höting, som feiret sitt gulljubileum som prest den dagen. Lovtalen ble deretter gitt av den respekterte forretningsmannen Middendorf, som understreket at denne samlingen foran katedralen var et «imponerende tegn på enheten mellom det katolske folk, presteskapet, biskopen og pavestolen».
Til tross for sviktende helse foretok han sin tredje pilegrimsreise til Roma. Men han skulle aldri komme frem dit. Han døde i Venezia 21. oktober 1898. Han fant sitt siste hvilested i St. Peter-katedralen i Osnabrück. Han ble gravlagt der 26. oktober 1898.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Kardinal Giovanni Carlo Boschi (1715-1788) *1760
Kardinal Bartolomeo Pacca (1756-1844) *1786
Kardinal Francesco Serra Cassano (1783-1850) *1817
Erkebiskop Joseph Maria Johann Nepomuk von Fraunberg (1768-1842) *1819
Kardinal Johannes von Geissel (1796-1864) *1837
Biskop Eduard Jakob Wedekin (1796-1870) *1849
Kardinal Paul Ludolf Melchers (1813-1895) *1858
Biskop Johannes Heinrich Beckmann (1803-1878) *1866
Biskop Daniel Wilhelm Sommerwerk (Jacobi) (1821-1905) *1871
Biskop Johann Bernard Höting (1821-1898 ) *1882


== Referanser ==