jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Aethecerinus

Aethecerinus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore, avlange, rødbrunlige trebukker, dekkvingene med to gule tverrbånd. Artene ligner overflatisk på trebukker i gruppen Clytini, men har lengre antenner enn disse. Antennene er lengre enn kroppen. Pronotum er rundet, dekkvingene jevnbrede, rundede i spissen. Beina er forholdsvis lange, middels kraftige.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i det sørlige USA og Baja California.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802
Stammen Trachyderini
Slekten Aethecerinus Fall & Cockerell, 1907
Aethecerinus hornii (Lacoradire, 1869)
Aethecerinus latecinctus (Horn, 1880)
Aethecerinus wilsonii (Horn, 1860)


== Kilder ==
Liste over arter, med utbredelsesdata Arkivert 8. august 2017 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
Bildegalleri
(en) Aethecerinus i Encyclopedia of Life 
(en) Aethecerinus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Aethecerinus hos ITIS 
(en) Aethecerinus hos NCBI 
Aethecerinus – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Cerambycinae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Eriocharis

Eriocharis er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
Middelsstore, avlange, svarte trebukker, dekkvingene med lyse striper. Prnotum og den fremste delen av dekkvingene er gjerne kledt med lange, lyse (hvite eller oransje), ull-lignende hår. Antennene er nokså kraftige, mørke, oftest litt lengre enn kroppen. Pronotum er rundet med en tann på siden, dekkvingene jevnbrede, rundede i spissen, emd et par brede, gulaktige, opphøyde lengderibber. Beina er  middels lange og kraftige.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Brasil, Peru, Bolivia og Argentina.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802
Stammen Trachyderini
Slekten Eriocharis Aurivillius, 1912
Eriocharis devestivus Monné & Martins, 1973
Eriocharis lanaris (Blanchard, 1847)
Eriocharis richardii (Dupont, 1838)


== Kilder ==
Liste over arter, med utbredelsesdata Arkivert 8. august 2017 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
Bildegalleri
(en) Eriocharis i Encyclopedia of Life 
(en) Eriocharis i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Eriocharis hos NCBI 
Eriocharis – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Cerambycinae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Euryclelia

Euryclelia er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).


== Utseende ==
En middelsstor (ca. 20 millimeter), avlang, ganske fargerik trebukk. Antenner og bein er svarte, hode og pronotum skarpt røde, dekkvingene lyst brungule med svart spiss. Hannens kjever er betydelig forstørrede, sigdformede. Antennene er tynne, betydelig lengre enn kroppen hos hannen, rundt to tredjedeler så lange som kroppen hos hunnen. Pronotum er ovalt med en kraftig tann på hver side. Dekkvingene er jevnbrede, rundede i spåissen, beina nokså lange og slanke.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Vest-Malaysia, Borneo og Sumatra.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae Latreille, 1802
Stammen Trachyderini
Slekten Euryclelia Aurivillius, 1912
Euryclelia cardinalis (Thomson, 1861)


== Kilder ==
Liste over arter, med utbredelsesdata Arkivert 31. oktober 2018 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
Bildegalleri Arkivert 1. november 2018 hos Wayback Machine.
(en) Euryclelia i Encyclopedia of Life 
(en) Euryclelia i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kategori:Euryclelia – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Euryclelia – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Cerambycinae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Tore Oldervoll

Tore Oldervoll (født 1947) er en norsk lærer og sakprosaforfatter. Han er cand. real med hovedfag i matematikk og har arbeidet med læreverket Sinus siden 1991.


== Referanser ==
Gassferje

Gassferje er et ferjefartøy som drives med gasskraft.


== Norge ==
I Norge er et voksende antall bilferjer i pendeltrafikk utstyrt med gassmotorer. På grunn av at Samferdselsdepartementet har stilt krav til miljøvennlige drivemetoder i fordeling av konsesjonsrett på riksvegferjer, har gassdrift blitt attraktivt for ferjerederier som Fjord1. Den første gassdrevne bilferjen i Norge var MF «Glutra». Den var også verdens første bilferje med gassdrift, og var bygd og sjøsatt i 2000 av Tangen verft i Kragerø og Langsten Slip & Båtbyggeri i Tomrefjorden.
Siden sjøsettingen av «Glutra» har moderne gassferjer overtatt mer og mer av bilferjevirksomheten i Norge. Etter hvert som man festet mer lit til at gassdrevne ferjer var tilstrekkelig driftssikre, ble det bygget større gassferjer med større kapasitet. Eksempelvis ble MF «Bergensfjord» levert i 2006 til rederiet Fjord1 fra verftet Aker Tulcea i Romania; «Bergensfjord» var 130 meter lang med kapasitet til å frakte 198 personbiler og 536 passasjerer. I 2011 ble en enda større gassferje sjøsatt; B/F «Boknafjord» var 129,9 meter lang og 19,2 meter bred, og rommet hele 242 personbiler og 600 passasjerer.Flytende naturgass (også kalt LNG) har blitt det mest foretrukne drivstoffvalget. I desember 2014 hadde Norge tatt ledelsen på verdensbasis for gassdrevne sjøfartøyer med over 50 gassdrevne fartøyer, og man hadde skaffet seg erfaring i småskalahåndtering av LNG i ferjevirksomhet.


== Utenfor Norge ==
Andre rederier fattet interesse for LNG som drivstoff for sine skip, deriblant det ålandske ferjeselskapet Viking Line som besørget cruisefergelinjen mellom Stockholm i Sverige og Åbo og Helsinki i Finland. Det ble besluttet å bygge en ny cruiseferge med maskineri ment for gassdrift i 2010, og den nye fergen ble sjøsatt den 10. august 2012 under navnet M/S «Viking Grace». Med dette store fartøyet på 57 000 tonn i bruttotonnasje og en kapasitet på 556 biler og 2 800 passasjerer i et 218 meter langt skrog, hadde gassdriften beveget seg inn i markedet for drivmaskineri ment for store skiper. LNG vant også terreng innenfor markedet for småferjer og mindre pendelferjer, som i 2009 da rederiet Norled (som den gang het Tide Sjø) satt inn gassdrevne lokalferjer mellom Oslo og Nesodden. 


== Galleri ==

		
		
		
		


== Referanser ==
Auður Ava Ólafsdóttir

Auður Ava Ólafsdóttir (født 1958 i Reykjavík) er en islandsk professor i kunsthistorie og forfatter. Ólafsdóttir ble i 2018 tildelt Nordisk råds litteraturpris for romanen Ör.


== Biografi ==
Auður har blant annet studert ved Sorbonne i Paris.Hun underviser i kunsthistorie og kunstteori ved Universitetet på Island, har undervist ved landets teaterhøyskole og vært direktør for universitetets kunstsamlinger.
Hun har konvertert til Den katolske kirke. Da hun var rundt 45 år gammel, ble hun tatt opp i kirkens fulle fellesskap og fikk mellomnavnet Ava da hun ble konfirmert. I et intervju med den italienske avisen La Repubblica i 2013 fortalte hun om veien sin:
«Jeg levde i mange år i katolske land, og utviklet en stor interesse for kunsten og musikken i disse landene. Kunsten og musikken trakk meg til kirken og til messene, og derfra ble jeg ledet videre til å konvertere».


== Bibliografi ==


=== Romaner ===
Upphækkuð jörð, 1998
Rigning í nóvember, 2004
Afleggjarinn, 2007
Undantekningin, 2012
Ör, 2016


=== Dikt ===
Sálmurinn um glimmer, 2010


=== Skuespill ===
Svanir skilja ekki (Þjóðleikhúsið, 2014)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Auður Ava Ólafsdóttir – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Maya Jribi

Maya Jribi (født 29. januar 1960, død 19. mai 2018) var en tunisisk politiker og i perioden 2006-2012 leder av Det progressive demokratiske partiet (PDP). Hun var den første kvinnelige lederen av et politisk parti i Tunisia.


== Politisk arbeid ==
Jribi studerte biologi ved Universitetet i Sfax i 1979-1983. I denne perioden ble hun aktiv i den tunisiske studentunionen UGET og i Det tunisiske menneskerettighetsforbundet (Tunisian League of Human Rights), samt skrev for den uavhengige ukesavisa Erraï.I 1983 grunnlag hun Den progressive sosialistbevegelsen sammen med Ahmed Najib Chebbi, som i 1988 ble godkjent som politisk parti. Hun ble i 1986 valgt inn i ledelsen av partiet. Partiet hadde bred støtte, fra eksempelvis både marxister og progressive muslimer, og var uttalt kritiske til den daværende presidenten Ben Ali og partiet Den konstitusjonelle demokratiske samling. Som et resultat ble Jribi og resten av partiet trakassert av politiet over flere år og møtte mye kritikk fra statlige medier.Partiet ble i 2001 omdøpt til Det progressive demokratiske partiet (PDP). I 2006 ble Jribi valgt som leder av partiet, og ble med det den første kvinnen i Tunisia som ledet et politisk parti.Under den tunisiske revolusjonen i 2011 var partiet en av de viktige opposisjonsstemmene, og Jribi var øverst på listen for partiet i området Ben Arous under valget i oktober 2011. I april 2012 slo PDP seg sammen med en rekke andre sekulære partier og formet Det republikanske parti, hvor hun ble valgt som leder.
På grunn av sykdom trakk hun seg som leder av partiet i 2017, og i mai 2018 døde hun av kreft.


== Se også ==
Den tunisiske revolusjon
Den arabiske våren


== Referanser ==
Sindre Lysø

Sindre Lysø (født 16. desember 1995) er en norsk politiker for Arbeiderpartiet, og har siden 2022 vært statssekretær i Kunnskapsdepartementet.
Lysø er den lengstsittende generalsekretæren i Arbeidernes Ungdomsfylking (AUF).


== Bakgrunn ==
Lysø er født og oppvokst på Ekholt i Rygge kommune i Østfold.
Han har sin politiske bakgrunn i Arbeidernes Ungdomsfylking (AUF), og har vært medlem av AUF siden 2009, etter oppfordring fra hans mor. Lysø har innehatt en rekke verv i organisasjonen, og var lokallagsleder i AUF Moss og Omegn (2010-2012), fylkesleder i AUF i Østfold (2012-2014), sentralstyremedlem i AUF (2014-2018) før han under AUFs 56. ordinære landsmøte i oktober 2018 ble valgt som ungdomsorganisasjonens generalsekretær. Han ble på landsmøtet i 2020 gjenvalgt, som den første generalsekretær i AUF siden Halvard Ingebrigtsen i 2000. Lysø ble i valget 2015 innvalgt til kommunestyret i Rygge som 5. representant på Arbeiderpartiets liste.Lysø var lokallagsleder i AUF Moss og Omegn da han som deltaker på AUFs sommerleir 2011 overlevde terrorangrepet 22. juli. 


== Referanser ==
Halvøyskrigen

Halvøyskrigen (1807-1814) var en del av Napoleonskrigene. Den varte fra 1807, da en fransk-spansk hær invaderte Portugal, til den franske hæren ble jaget ut av Spania over Pyreenene i 1813-1814.


== Bakgrunn ==
Napoleonskrigene pågikk i Europa fra 1803. Spania var en fransk alliert, mens Portugal, en britisk alliert, hadde kjempet mot Spania og Frankrike i Revolusjonskrigene (Appelsinkrigen). 
I 1806 brøt det ut krig mellom Preussen og Frankrike, (Fjerde koalisjonskrig). I Berlin opprettet Frankrikes keiser Napoléon Bonaparte kontinentalblokaden. Formålet var at England, Napoléons hovedfiende, skulle tvinges i kne ved å forhindre handel med nasjoner på fastlandet. Portugal ønsket ikke å bli med i kontinentalblokaden. Derfor ble Portugal i 1807 invadert av en fransk-spansk hær. Selv om franskmennene mistet mange menn på marsjen, kapitulerte Lisboa. Den portugisiske kongefamilien flyktet til kolonien Brasil, og la dermed grunnlaget for Brasils uavhengighet.


== Krigens gang ==
I 1808 var ca. 100 000 franske soldater stasjonert i Spania. Napoléon byttet den spanske kongen ut med sin bror Joseph Bonaparte.
Samsung Pay

Samsung Pay er en tjeneste for mobilbetaling og en digital lommebok som er utviklet av det sørkoreanske firmaet Samsung. Tjenesten lar brukere foreta betalinger med smarttelefoner, smartklokker og andre mobile enheter fra Samsung. Løsningen bruker nærfeltskommunikasjon og fungerer med betalingsterminaler i fysiske butikker som deltar i ordningen og støtter kontaktløs betaling, eller som har Samsung Pay-logoen. Avhengig av land og region, fungerer Samsung Pay også i noen nettbutikker og i mobilapplikasjoner.


== Historie ==
Samsung Pay ble først lansert i Sør-Korea og USA i 2015. Etter dette har tjenesten spredd seg til flere land og regioner. Per oktober 2018 var Samsung Pay tilgjengelig i over 20 land og regioner.


== Sikkerhet og teknologi ==
Samsung Pay fungerer med debetkort og kredittkort utgitt av deltakende banker. For å godkjenne hver betaling kreves tofaktorautentisering med fingeravtrykk, enhetens sikkerhetskode eller iris-skanning. Samsung Pay deler ikke brukerens ekte kortinformasjon. I stedet genereres tilfeldige virtuelle (tokeniserte) numre som representerer betalingskortene. Kortinformasjonen blir kryptert og lagret i et sikkert område lokalt på hver mobile enhet. Avhengig av land og region, er det mulig å linke Samsung Pay med en PayPal-konto.Ved siden av nærfeltskommunikasjon (eller Near-field communication, forkortet NFC) støtter Samsung Pay en teknologi kalt Magnetic secure transmission (MST). Magnetic secure transmission-teknologien gjør at brukerens enhet kan avgi et magnetisk signal som etterligner magnetstripen på et tradisjonelt betalingskort. Signalet (med betalingsinformasjonen) blir sendt til betalingsterminalens kortleser og blir tolket som om brukeren brukte et tradisjonelt betalingskort, uten at brukerstedet trenger å oppgradere betalingsterminalens maskinvare eller programvare. Samsung Pays MST-teknologi fungerer på de fleste betalingsterminaler.


== Støtte og bruk i Norge og Norden ==
Samsung Pay ble lansert i Sverige 27. april 2017. Per juli 2019 foreligger det ennå ingen lanseringsdato for Samsung Pay i Norge, Finland og Danmark.


== Se også ==
Apple Pay
Google Pay
mCASH
MobilePay
Payr
Swish
Vipps


== Referanser ==
Gard Thompson

Gard Thompson (født  5. april 2001 i Kristiansand) er en norsk fluekaster. Han er oppvokst på Flekkerøy og er en av verdens beste fluekastere. Han ble i ung alder vurdert som et stort talent og kom på 7.-plass i sitt første senior-NM i en alder av 12 år. Samme år vant han junior-NM.
Før VM-mesterskapet i 2017 ble han ansett som en av medaljekandidatene, og kom på 5.-plass i sitt første VM. I 2018 fikk han sitt internasjonale gjennombrudd da han vant sølvmedalje i VM i London, kun slått av estlenderen Ivan Strojski.
Thompson går på idrettslinjen på KKG, hvor han har valgt breddeidrett og får tilrettelegging for at han skal kunne bli best mulig. Gard Thompson var på sin første trening med det lokale castinglaget da han var 5 år.


== Meritter ==
2.-plass i VM – 2018
3.-plass i Nordisk Mesterskap – 2017
2.-plass NM – 2015
3.-plass NM – 2018.
Yngste medaljevinner i et casting-VM noensinne.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Gard er medaljekandidat i VM – sjekk presisjonen når han kaster» hos hooked.no
«Gard (17) klar for VM i fluekasting» hos NRK.no
SD Huesca

Sociedad Deportiva Huesca, SAD er en spansk fotballklubb fra byen Huesca i den autonom regionen Aragón. Klubben ble grunnlagt 29. mars 1960. 
21. mai 2018 rykket klubben for første gang opp til Primera Division.


== Spillerstall ==
Oppdatert 26. oktober 2022.


=== Utlånte spillere ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(es) Offisielt nettsted 
(en) SD Huesca – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Iñaki Williams

Iñaki Williams Arthuer (født 15. juni 1994) er en spansk-ghanesisk fotballspiller som spiller for Athletic Bilbao.


== Landslaget ==
Den 29. mai 2016 fikk han sin første landskamp for Spania mot Bosnia-Hercegovina.
Fra han fikk sitt gjennombrudd hos Athletic Bilbao forsøkte det ghanesiske fotballforbundet å overbevise ham om å velge å spille landslagsfotball for sine foreldres hjemland Ghana framfor landet han ble født og oppvokst i. Williams begrunnet sitt avslag overfor Ghanas tilnærmelser til The Guardian i 2021 med at selv om hans families røtter er i Ghana, er han født i Spania og føler seg baskisk. Han ga uttrykk for at det ikke ville være riktig å ta plassen fra noen som fortjener å spille for Ghana og føler seg helt ghanesisk. Fordi Williams ikke er født i Ghana og føler Spania er hans kultur, mente han det er andre spillere det vil bety mer for å spille for Ghana. Mindre enn et år senere hadde Williams ombestemt seg da han erklærte at han likevel ville spille for Ghana.Han ble tatt ut i Ghanas tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Iñaki Williams – UEFA 
(fr) Iñaki Williams – LÉquipe 
(en) Iñaki Williams – Transfermarkt 
(en) Iñaki Williams – national-football-teams.com 
(en) Iñaki Williams – WorldFootball.net 
(en) Iñaki Williams – Soccerbase.com 
(en) Iñaki Williams – FootballDatabase.eu 
(en) Iñaki Williams – Soccerway 
(en) Iñaki Williams – EU-Football.info 
(en) Iñaki Williams – PlaymakerStats.com
John Aakrann

John Clemetsen Aakrann (født 23. juli 1809 i Tynset, død 14. juli 1889 i Elverum) var eier av storgården Gaarder i Elverum 1845–1889, og ordfører i Elverum 1867-1869 og 1871-1873.Det sies om Aakrann at han «var ingen spekulant, men arbeidet seg langsomt og sikkert fram til velstand og anseelse.» Han overtok Gaarder i 1845 fra Gulbrand Øvergaard, etter at han i unge år hadde være kontoransatt hos sorenskriveren på Kirkenær i Solør. Han giftet seg i 1852 med Birthe Øvergaard, som var brordatter av Gulbrand Øvergaard og datter av Ole Øvergaard som eide Gaarder fra 1812 til 1825.Birthe og John hadde ni barn, blant dem maleren Olaf Aakrann. En annen sønn, Otto Aakrann, som overtok Gaarder i 1889, giftet seg med sin tremenning, Gulbrand Øvergaards datterdatter Gunda Hansen.John Aakrann var styreformann for Elverum sparebank 1853–54 og 1861–70. Aakrann bygde selskapslokalet «Gråberg» i Elverum i 1852, og var også engasjert i etableringen av Hamar-Grundsetbanen.


== Referanser ==
Olaug Fostås

Olaug Fostås (født 1936, død 24/12 2021) var en norsk pianist og pianopedagog, som ble amanuensis ved Norges musikkhøgskole.
Fostås var elev av blant andre Erling Westher, og hadde sin konsertdebut i Universitetets Aula i Oslo den 26. oktober 1964. Deretter studerte hun tre år i Brussel.
Fostås har skrevet flere undervisningsbøker i pianospill, og var initiativtaker til Musikkonservatoriets husorgan, avisen PrimAvista.


== Bibliografi ==
Fostås, Olaug (1978). Klaverskole. Oslo: Norsk musikforlag. 
Bjørg Liseter Dehli, Olaug Fostås, Kari Johnsen (1980). Spille, synge, lære sammen. Skien: Aschehoug. ISBN 8203122043. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Fra land til land I. Oslo: Pianoforl. 1996. ISBN 8291747016. 
Fra land til land II. Oslo: Pianoforl. 1996. ISBN 8291747024. 
Fra land til land III. Oslo: Pianoforl. 1996. ISBN 8291747032. 
Instrumentalundervisning. Oslo: Universitetsforlaget. 2002. ISBN 9788215000039. 


== Referanser ==


== Kilder ==
«Annonse». Aftenposten (Oslo): 9. 26. oktober 1964. 
Arbeiderbladet 1970.09.03. Norge;Oslo;;Oslo;;;;. 1970. s. 6.
Karin Westher

Karin Westher (født 16. september 1924, død 14. desember 1944) var en norsk pianist som ble regnet som en av sin tids fremste norske begavelser ved klaveret. Hun var datter og elev av pianisten og pedagogen Erling Westher, og ga selv undervisning til nybegynnere.
Karin Westher debuterte i Drammen Teater i 1943, med Griegs a-mollkonsert, som ble fremført sammen med Drammens byorkester. Hun fremførte dessuten flere klaverstykker av Grieg på Chat Noir i mai 1943, og ved denne anledningen ble det blant annet skrevet om hennes fremførelse at hun «… spilte med personlig frihet og velgjørende friskhet i foredraget, og gav hvert nummer sitt karakteristiske preg. Og hennes teknikk er så godt utviklet og hennes anslag så nyanserik at hun evner å gi overbevisende uttrykk for de forskjelligste stemninger.».


== Referanser ==


== Kilder ==
Olsen, Sam (1945). Drammens byorkester gjennom 25 år. Drammen: [Orkesteret] : I kommisjon hos L. Eriksen. 
«Annonse». Aftenposten (Oslo): 9. 5. september 1940. 
«Grieg-konsert i Chat Noir». Aftenposten (Oslo): 6. 15. mai 1943. 
Aftenposten (Oslo): 1. 14. desember 1944.  
«Pianistinnen Karin Westher». Aftenposten (Oslo): 2. 15. desember 1944.
Ella Arntsen

Ella Arntsen (født 11. november 1924 i Oslo, død 16. juni 2000) var en norsk pianist, musikkbibliotekar, foreleser og programsekretær i NRK, som drev med folkeopplysningsarbeid om musikk fra 1950.
Ella Arntsen var elev av pianisten og pianopedagogen Erling Westher. 
Hun studerte ved Deichmanske bibliotek i årene 1945-47. Deretter studerte hun ved University College i London i 1947-48, før hun ble musikkbibliotekar ved Deichmanske bibliotek. I 1960 tok hun filologisk embetseksamen, og hun gjennomførte dessuten spesialstudier i Tübingen og Manchester. 
Arntsen ble i 1955 ansatt hos Norsk rikskringkasting, der hun med tiden ble programsekretær, og senere redaksjonssjef og musikksjef.
Hun holdt også forelesninger ved Statens bibliotekskole, og var dessuten mangeårig styremedlem i Norsk musikkbibliotekforening, som hun også stiftet i 1972. Arntsen var også redaktør av Musikken og vi. Hun var dessuten politisk engasjert gjennom sin innsats i Arbeiderpartiet, der hun satt i representantskapet, og gjennom sitt styreverv i Oslo Arbeidersamfund.
For sin innsats ble Arntsen tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull, i tillegg til et antall utmerkelser fra NRK og ulike kulturinstitusjoner. 


== Bibliografi ==
Arntsen, Ella (1963). Musikkbiblioteket. Oslo: Statens bibliotektilsyn. 


== Utmerkelser ==
Kongens fortjenstmedalje i gull


== Kilder ==
Arntsen, Ella (1963). Musikkbiblioteket. Oslo: Statens bibliotektilsyn. 
Norsk musikkbibliotekforening 15 år 1972 - 26. november - 1987. Oslo: Norsk musikkbibliotekforening. 1987. 
Sarpsborg Arbeiderblad 1964.12.24. Norge, Østfold, Sarpsborg. 1964. 
Rogalands Avis 1964.11.04. Norge, Rogaland, Stavanger. 1964. 
Dagsavisen 2000.06.23. Norge, Oslo. 2000.
Theresienwiese

Theresienwiese er en åpen plass med et areal på 42 hektar i Ludwigsvorstadt-Isarvorstadt i München. Den grenser til gaten Bavariaring og er omkranset av bydelen Theresienhöhe, og krysser fra vest til øst Matthias-Pschorr-Straße som kun er tilgjengelig for fotgjengere og syklister og som i vest avsluttes ved statuen av Bavaria og i øst av Esperantoplassen.
Theresienwiese er det offisielle markeringsstedet for oktoberfesten.
Dudjom Lingpa

Dudjom Lingpa (født 1835 i prefekturet Golog, død 1904) var en meditasjonsmester, åndelig lærer og tertön innen tibetansk buddhisme.Han skiller seg fra normen i tibetansk buddhisme gjennom at han ikke hadde noen formell utdannelse, ei heller tok han ordinering som munk og han tilhørte ingen etablert buddhistisk skole eller miljø. Han møtte stor skepsis fra kjente samtidslærere på bakgrunn av at han, tross sin mangel på formell utdannelse og fysiske lærere, hevdet at han mottok lære om meditasjon og åndelig praksis gjennom visjoner sendt fra ulike mestere slik som Guru Rinpoche og  Yeshe Tsogyal, samt himmelske buddhaer som Avalokitesvara og Manjusri. Det var ikke før Dudjom Lingpas disipler begynte å vise klare tegn på åndelig og meditativ modenhet at han ble akseptert av sin samtid som en autentisk lærer og tertön. I dag er hans litterære verker, spesielt hans tekster om ikke-meditasjon (dzogchen), ansett som svært viktige innen Nyingma-tradisjonen av tibetansk buddhisme.


== Referanser ==
Bukkskinn kraftverk

Bukkskinn kraftverk er et vannkraftverk ved Gisundet i Senja kommune i Troms.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 45 meter i Gårdslielva.
Installert effekt er 10 kW. Årsproduksjon er 0,17 GWh.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase