jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Stylulus

Stylulus er en slekt av små løpebiller.


== Utseende ==


== Levevis ==
Artene har et underjordisk levesett, ganske lite er kjent om økologien deres.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Karibia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Adephaga
Overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea
Familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
Underfamilien skyggeløpere, Trechinae Bonelli, 1810
Stammen Bembidiini Stephens, 1827  – over 3000 beskrevne arter
Gruppen Anillina Jeannel, 1937
Slekten Stylulus Schaufuss, 1882
Stylulus nasutus Schaufuss, 1882


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
(en) Stylulus i Encyclopedia of Life 
(en) Stylulus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Stylulus hos ITIS 
Stylulus – detaljert informasjon på Wikispecies
Joško Gvardiol

Joško Gvardiol (født 23. januar 2002) er en kroatisk fotballspiller som spiller for for den tyske klubben RB Leipzig.Han er en venstrebent midtstopper.


== Landslaget ==
Han ble tatt ut i Kroatias EM-tropp til EM i fotball 2021.Han ble tatt ut i Kroatias tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Joško Gvardiol – UEFA 
(fr) Joško Gvardiol – LÉquipe 
(en) Joško Gvardiol – Transfermarkt 
(en) Joško Gvardiol – national-football-teams.com 
(en) Joško Gvardiol – WorldFootball.net 
(en) Joško Gvardiol – Soccerbase.com 
(en) Joško Gvardiol – FootballDatabase.eu 
(en) Joško Gvardiol – Soccerway 
(en) Joško Gvardiol – EU-Football.info 
(en) Joško Gvardiol – PlaymakerStats.com
Eccoptoptera

Eccoptoptera  er en slekt av biller i familiegruppen løpebiller.


== Utseende ==
Middelsstore, slanke, maurlignende løpebiller.


== Utbredelse og økologi ==
Artene er vidt utbredt i Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
Overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
Familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
underfamilie Anthiinae Bonelli, 1813
stammen Anthiini
slekten Eccoptoptera Chaudoir, 1878
Eccoptoptera cupricollis Chaudoir, 1878 - tallrike underarter:
Eccoptoptera cupricollis albertina Basilewsky, 1980
Eccoptoptera cupricollis alluaudi Sternberg, 1906
Eccoptoptera cupricollis burundina Basilewsky, 1980
Eccoptoptera cupricollis chalcodera (Harold, 1880)
Eccoptoptera cupricollis clarkei Basilewsky, 1980
Eccoptoptera cupricollis cupricollis Chaudoir, 1878
Eccoptoptera cupricollis gallensis Strohmeyer, 1928
Eccoptoptera cupricollis harrarensis Basilewsky, 1980
Eccoptoptera cupricollis katangana Basilewsky, 1953
Eccoptoptera cupricollis kigonserana Strohmeyer, 1928
Eccoptoptera cupricollis lukuledina Strohmeyer, 1928
Eccoptoptera cupricollis madibirana Strohmeyer, 1928
Eccoptoptera cupricollis meridiana Strohmeyer, 1928
Eccoptoptera cupricollis pufiana Strohmeyer, 1928
Eccoptoptera cupricollis ukerewensis Strohmeyer, 1928
Eccoptoptera cupricollis viri Strohmeyer, 1928
Eccoptoptera cupricollis wituana Strohmeyer, 1928
Eccoptoptera mutilloides (Bertoloni, 1857)
Eccoptoptera mutilloides adonia Kolbe, 1897
Eccoptoptera mutilloides fontium Strohmeyer, 1928
Eccoptoptera mutilloides lagenula (Gerstaecker, 1867)
Eccoptoptera mutilloides mela Strohmeyer, 1928
Eccoptoptera mutilloides mutilloides Bertoloni, 1857
Eccoptoptera mutilloides selenolepta Strohmeyer, 1928


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bilde av Eccoptoptera cupricollis
(en) Eccoptoptera i Global Biodiversity Information Facility 
Eccoptoptera – detaljert informasjon på Wikispecies
Chylnus

Chylnus er en slekt av løpebiller som særlig finnes i sandete områder, der de lever som predatorer i utgravde ganger.


== Utseende ==
Middelsstore, langstrakte, blankt svarte løpebiller. Kjevene er forholdsvis store, Pronotum er hjerteformet, dekkvingene noe rundede med tydelige punktstriper.


== Levevis ==
Sandgraverne er knyttet til områder med løs sandjord, der de graver tunneler der de sitter og venter på bytte, selv om de også kan spise noe åtsler og av og til litt plantekost. Artene i denne slekten kan ikke fly.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Australia (Victoria og Tasmania).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Adephaga
Overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea
Familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
Underfamilien sandgravere, Broscinae, [=Broscini]
delgruppe Nothobroscina Roig-Junient, 2000
slekten Chylnus Sloane, 1920
Chylnus ater (Putzeys, 1868)
Chylnus concolor (Sloane, 1892)
Chylnus montanum (Casletnau, 1867)
Chylnus substriatum (Moore, 1960)


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
Atlas of Living Australia - Chylnus [1]
(en) Chylnus i Encyclopedia of Life 
(en) Chylnus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Chylnus hos NCBI 
Chylnus – detaljert informasjon på Wikispecies
Eucallia

Eucallia er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) sandjegere i familiegruppen løpebiller.


== Utseende ==
En middelsstor (ca. 11 millimeter), slank og langbeint sandjeger, skinnende metallisk farget. Kjevene er store og sigdformede, fasettøynene store og rundede.


== Levevis ==
Artene løper rundt på trestammer.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sør-Amerika (Ecuador).


== Systematisk inndeling ==
Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Adephaga
Overfamilien Caraboidea
Familien løpebiller, Carabidae
Underfamilien sandjegere, Cicindelinae
Stammen Cicindelini
Slekten Eucallia Guérin-Méneville, 1844
Eucallia boussinggaulti (Guérin-Méneville, 1843)


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
(en) Eucallia i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Eucallia hos NCBI 
(en) Kategori:Eucallia – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Fred Harles

Fred Harles (født 23. september 1946 i Pétange) er en luxembourgsk dirigent.
Harles har ved flere anledninger dirigert luxembourgsk representant ved europamesterskapet for brassband.


== Referanser ==
Ettslags-r

Ettslags-r, flikk, r-flapp eller alveolar flapp er en konsonantlyd brukes i noen talemål.  Symbolet i det internasjonale fonetiske alfabetet IPA er en ­­«krok-r» (r).
Lyden blir laget gjennom en enkel muskelsammentrekning av en artikulator slår mot en annen det vil si at tunga slår mot gommen (i motsetning til «tjukk l», der slaget er bakfra og fram) lyden er stemt.
Denne lyden finnes blant annet i noen sammenhenger i språk som spansk, portugisisk og albansk.
I Norge er dette den typiske r-lyden i Romsdal og på Nordmøre, i Trøndelag, i Nord-Norge og på Østlandet. Fra Sunnmøre til Bergen om lag har de derimot rulle-r (som i skotsk engelsk), og fra og med Bergen og sørover har de skarre-r (som i Danmark, Tyskland, Frankrike, osv).
Månestrålenes spinn

Månestrålenes spinn (originaltittel: The Moon-Spinners) er en amerikansk spennings- og mysteriefilm fra 1964 med Hayley Mills, Eli Wallach og Peter McEnery i hovedrollene. Filmen er produsert av Walt Disney Productions, og er basert på en spenningsroman fra 1962 av Mary Stewart. Filmen ble regissert av James Neilson, og den var den siste filmen som den legendariske stumfilmskuespilleren Pola Negri spilte i.Månestrålenes spinn var Hayley Mills' femte av totalt seks filmer som hun spilte i for Disney.


== Handling ==
Filmen handler om den engelske jenta Nikky Ferris som drar til landsbyen Eloúnda på Kreta med sin tante Frances, som jobber som med folklorist. De leier et rom på vertshuset Månespinnerne (Moon-Spinners Inn), til tross for at vertinnen Sophia først nekter dem rom. Årsaken er at storebroren hennes, Stratos, har bedt henne om ikke å ta inn flere gjester. 
Under et bryllup på vertshuset samme kveld, møter Nikky engelskmannen Mark Camford som inviterer henne og tante Frances på middag. Under middagen hinter han til at Stratos skjuler noe. Senere samme kveld avtaler Nikky og Mark å dra på svømmetur i Delfinbukten morgenen etter. Dagen etter får Nikky vite at Mark plutselig og uventet har sjekket ut av vertshuset. På leting etter Mark, blir hun dratt inn i et mysterium som blant annet omhandler en stjålet juvel.


== Rollebesetning ==
Oversikt over de viktigste rollene i filmen:
Hayley Mills som Nikky Ferris
Eli Wallach som Stratos
Peter McEnery som Mark Camford
Joan Greenwood som Frances Ferris
Michael Davis som Alexis
Pola Negri som Madame Habib
Irene Papas som Sophia
John Le Mesurier som Anthony Gamble
Paul Stassino som Lambis
Sheila Hancock som Cynthia Gamble
André Morell som yachtkaptein
George Pastell som politietterforsker
Tutte Lemkow som Orestes
Steve Plytas som sjåfør
Harry Tardios som bussjåfør
Pamela Barrie som Ariadne


== Produksjon ==
Hovedkarakteren i filmen er noe yngre enn i romanen. Mens hun reiser alene i boken, reiser hun sammen med tanten sin i filmen. Filmen er også noe mørk og skummel, i likhet med flere andre av Disneys spenningsfilmer fra 1950- og 1960-årene, blant andre Skatte på sjørøverøya (1950) og En verdensomseiling under havet (1954). Filmen var Walt Disneys nest siste actionfilm som han produsert før han døde i 1966.
Disney overtalte den legendariske stumfilmskuespilleren Pola Negri, som hadde vært pensjonert i to tiår, til å vende tilbake for en aller siste opptreden. Dette ble hennes siste film. I dokumentaren Pola Negri: Life Is a Dream in Cinema fra 2006, ble både Mills og Wallach intervjuet om sine erfaringer med å jobbe med Negri i Månestrålenes spinn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Månestrålenes spinn på Internet Movie Database 
(sv) Månestrålenes spinn i Svensk Filmdatabas 
(da) Månestrålenes spinn i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Månestrålenes spinn på Allociné 
(nl) Månestrålenes spinn på MovieMeter 
(en) Månestrålenes spinn på AllMovie 
(en) Månestrålenes spinn på Turner Classic Movies 
(en) Månestrålenes spinn på Rotten Tomatoes
Arthur Keaveney

Arthur Peter Keaveney (født 8. juli 1951 i Galway i Irland, død 23. juni 2020) var en irsk historiker.


== Biografi ==
Keaveney ble utdannet i Galway (St Joseph's Patrician College og University College Galway). I 1975 flyttet han over til Hull University for å ta doktorgrad med et arbeide om Lucius Cornelius Sulla, som han senere utvidet og publiserte som bok.Keaveney var doctoral fellow ved University of Wales i Aberystwyth fra 1978 til 1979. Fra 1979 til 2014 underviste han i oldtidshistorie ved University of Kent, med spesialisering på Den romerske republikk og akamenidenes Persia. Ifølge Herbert Heftner må hans annenutgave av biografien om Sulla, som utkom i 2005, regnes som et av de arbeider «som i særlig grad har gitt oss vesentlig dypere innsikt i den romerske republikk ved overgangen mellom det 2. og det 1. århundre f.Kr.»Hans biografi om Lucullus er blitt oversatt til polsk.
I 2013 var Keaveney ærespresident for Classical Association of Ireland. Han forble emeritus reader ved University of Kent etter at han gikk i pensjon, og fortsatte med sitt forskerarbeide, som dreide seg om akamenidedynastiet og Thomas Becketts mirakler som de ble gjengitt i glassmaleriene i katedralen i Canterbury. Han arbeidet på en monograf om det persiske hoff på den tid han døde. 
Han døde av COVID-19 den 23. juni 2020.


== Verker i utvalg ==
Sulla. The Last Republican. London 1982.
Rome and Unification of Italy. London 1987.
Lucullus. A Life. London 1992.
The life and journey of Athenian statesman Themistocles (524-460-B.C.?) as a refugee in Persia. Lewiston, 2003.
The army in the Roman revolution. London 2007.
(med Madden, J.) Sir William Herbert Ad Campianum Iesuitam Eiusque Rationes Decem Responsio. Georg Olms Verlag, 2009.
The Persian Invasions of Greece. Barnsley, 2011.


== Referanser ==
Speothalpius

Speothalpius er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) Dryptinae i familiegruppen løpebiller.


== Utseende ==
En liten, blek løpebille. Kropp og bein er kledt med lange hår.


== Levevis ==
Arten lever i huler.


== Utbredelse ==
Arten lever i Australia (Western Australia).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
Overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
Familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
Underfamilien Dryptinae Bonelli, 1810
stamme Zuphiini Bonelli, 1810
delgruppe Zuphiina Bonelli, 1810
slekt Speothalpius Moore, 1995
Speothalpius grayi Moore, 1995


== Eksterne lenker ==
(en) Speothalpius i Encyclopedia of Life 
(en) Speothalpius i Global Biodiversity Information Facility 
Speothalpius – detaljert informasjon på Wikispecies
Carterus

Carterus er en slekt av løpebiller.


== Utseende ==
Middelsstore (10-15 millimeter), avlange, blanke, kullsvarte løpebiller. Kroppen er kraftig punktert med fine, lyse hår på sidene. Hodet og kjevene (mandiblene) er ganske store. Pronotum er hjerteformet, kraftig innsnevret ved roten med rettvinklede bakhjørner. Dekkvingene er jevnbrede med kraftige punktstriper.


== Levevis ==
Mange av markløperne er generalister som kan finnes i mange ulike miljøer, først og fremst på bakken. Disse artene kan klatre opp og spise på blomster.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sør- og Mellom-Europa.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
Overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
Familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
Underfamilien markløpere, Harpalinae Bonelli, 1810
Stammen Harpalini Bonelli, 1810
Gruppen Ditomina Bonelli, 1810
Slekten  Carterus Dejean, 1830
Carterus angustipennis (Chaudoir, 1852)
Carterus angustus (Menetries, 1832)
Carterus boschi Schauberger, 1934
Carterus cribratus (Reiche & Saulcy, 1855)
Carterus dama (P.Rossi, 1792)
Carterus depressus (Brulle, 1832)
Carterus fulvipes (Latreille, 1817)
Carterus gilvipes (Piochard De La Brulerie, 1873)
Carterus gracilis Rambur, 1837
Carterus interceptus Dejean, 1830
Carterus lefebvrei (Brulle, 1832)
Carterus microcephalus Rambur, 1837
Carterus neglectus Wrase, 1994
Carterus rotundicollis Rambur, 1837
Carterus rufipes (Chaudoir, 1843)
Carterus validiusculus Brulerie, 1873


== Eksterne lenker ==
(en) Carterus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Carterus hos NCBI 
(en) Kategori:Carterus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Carterus Dejean & Boisduval – detaljert informasjon på Wikispecies
Sofie Voss

Sofie Benedicte Voss (født Horn 25. oktober 1873 i Risør, død 4. mars 1963 i Oslo) var en norsk forfatter, redaktør og oversetter som utmerket seg gjennom sine barnebøker og sitt mangeårige virke for Norske kvinners sanitetsforening.


== Liv og virke ==
Sofie Voss var utdannet lærer, med høyere lærerinneeksamen. Hun etablerte seg imidlertid som skribent i 1890-årene, og var i en årrekke medarbeider i Verdens Gang, Tidens Tegn og Urd. Hun var skribent i Nylænde og varamedlem av hovedstyret i Norsk Kvinnesaksforening fra 1905. I Nylænde skrev hun blant annet en nekrolog over Fernanda Nissen.
Sofie Voss benyttet tidvis psevdonymene SV og Svipp.Sofie Voss utga en lang rekke barnebøker, både som forfatter og som oversetter og gjendikter. Hun var redaktør for tre samlinger av barnefortellinger, kalt Barnenes bok, som utkom i årene 1914–1916. Hun sto dessuten for tekstene til Gudmund Stenersens Norsk dyrebilledbok (1923) og oversettelsene til norsk av Elsa Beskows Tante Grøn, Tante Brun og Tante Violet (Tant Grön, tant Brun och tant Gredelin).Hun var fra mai 1916 til 36. årgang i 1951 redaktør for Folkehelsen, et månedsskrift utgitt av Norske kvinners sanitetsforening. Hun skrev også boken Norske kvinders sanitetsforenings virke gjennem 25 aar (1921), i tillegg til å ha redaktøransvar for senere utgivelser. Etter hennes død ble hennes minneskrift Fredrikke Marie Qvam og hennes livsgjerning utgitt.


== Familie ==
Sofie Voss var datter av overrettssakfører Johan Henrik Aas Horn og Johanne Christiane Steenstrup. Hun ble 10. august 1897 gift med overrettssakfører Johan Fredrik Voss.


== Bibliografi ==
1914: Barnenes bok – julen 1914, redigert av Sofie Voss, Aschehoug, Kristiania
1915: Barnenes bok – anden samling, redigert av Sofie Voss, Aschehoug, Kristiania
1916: Barnenes bok – tredje samling, redigert av Sofie Voss, Helge Erichsen, Kristiania
1920: Nikke-nakke og andre viser, av Felix Kørling, illustrert av Aina Maselle, norsk tekst av Sofie Voss, Mittet, Kristiania
1921: På landet og i byen – billedbok for små barn, Damm, Kristiania
1921: Hvem kan regne, tekst av Sofie Voss, Damm, Kristiania
1921: Norske kvinders sanitetsforenings virke gjennem 25 aar – 26. februar 1896–26. februar 1921, Grøndahl, Kristiania
1921: På landet og i byen, Damm, Kristiania
1923: Norsk dyrebilledbok, av Gudmund Stenersen, tekst av Sofie Voss, Damm, Kristiania
1926: Snipp Snapp Snute, av Mai Lindeman-Jan, på norsk ved Sofie Voss, Damm, Oslo
1926: Lille-Gull og store-søster, norsk tekst av Sofie Voss, illustrert av Rie Cramer, Mittet, Oslo
1926: Reisen til månen – billedbok for små barn, illustrert av Suska, Damm, Oslo
1930: Harepusens eventyr, illustrert av K. Rohr, Oslo
1936: Norske kvinners sanitetsforenings virke 1896–1936, redaktør Sofie Horn, NKS, Kristiania
1946: Norske kvinners sanitetsforening – tide og menneskene som skapte den – vekst og virke i femti år – 1896–1946, Sofie Horn med i redaksjonskomiteen, NKS, Kristiania
1963: Fredrikke Marie Qvam og hennes livsgjerning, NKS, Oslo


== Referanser ==


== Kilder ==
Dette skrev kvinner. Oslo: Skolen. 1984. s. 235. ISBN 8257900109.
Physodera

Physodera  er en slekt av løpebiller. 


== Utseende ==
Middelsstore, noe brede og flate, blanke, gjerne metallisk skinnende løpebiller. Hodet er middelsstort med nokså store, framstrakte kjever og rundet utstående fasettøyne. Pronotum er sekskantet, bredere enn langt, med bredt avsatte sidekanter, mye smalere enn dekkvingene. Disse er litt rundede, svært blanke, med fine, regelmessige punktrader, på sidene litt "bulkete".


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia, fra India i vest til Sulawesi i øst.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
Overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
Familien   løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
Underfamilien Lebiinae  Bonelli, 1810
Stammen Lebiini  Bonelli, 1810 
Gruppen Physoderina Chaudoir, 1877
Slekten Physodera Eschscholtz, 1829
Physodera amplicollis Van De Poll, 1889
Physodera andrewesi (Jedlicka, 1934)
Physodera bacchusi Darlington, 1971
Physodera bifenestrata Heller, 1923
Physodera bousqueti Mateu, 1990
Physodera chalceres Andrewes, 1930
Physodera cyanipennis Van De Poll, 1889
Physodera dejeani Eschscholtz, 1829
Physodera diglena Andrewes, 1930
Physodera eburata Heller, 1923
Physodera eschscholtzii Parry, 1849
Physodera sciakyi Ma, Shi & Liang, 2017
Physodera unicolor Ma, Shi & Liang, 2017


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Physodera i Encyclopedia of Life 
(en) Physodera i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Physodera hos NCBI 
(en) Kategori:Physodera – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Physodera – detaljert informasjon på Wikispecies
Anatrichis

Anatrichis  er en slekt av løpebiller.


== Utseende ==
Nokså små (gjerne 5-6 millimeter), ovale, blanke, mørke løpebiller. Hodet er rundet, kort og bredt, med utstående fasettøyne. Pronotum er rundet, bredere enn langt, med rettvinklede bakhjørner. Dekkvingene er nokså jevnbrede med fine lengdefurer.


== Levevis ==


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Nord- og Mellom-Amerika, det sørlige Asia, og Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
Overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
Familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
Underfamilien Licininae Bonelli, 1810
Stammen Oodini  LaFerte-Senectere, 1851 
Slekten Anatrichis LeConte, 1853
Anatrichis australasiae Chaudoir, 1882
Anatrichis indica Chaudoir, 1882 
Anatrichis infima (Andrewes, 1936)
Anatrichis lilliputana (Macleay, 1888)
Anatrichis longula Bates, 1882 
Anatrichis minuta Dejean, 1831 
Anatrichis morii Gueorgiev & Morita, 2017
Anatrichis nigra Jedlicka, 1936 
Anatrichis oblonga G.Horn, 1891 
Anatrichis ogawarai Ueno 
Anatrichis pedinoides Chaudoir, 1882 
Anatrichis pusilla Sloane, 1910
Anatrichis ryukyuensis Gueorgiev & Morita, 2017
Anatrichis sexstriata Sloane, 1900


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter
(en) Anatrichis i Encyclopedia of Life 
(en) Anatrichis i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Anatrichis hos ITIS 
(en) Anatrichis hos NCBI 
(en) Kategori:Anatrichis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Anatrichis – detaljert informasjon på Wikispecies
Convolvulus canariensis

Convolvulus canariensis er en plante i vindelfamilien.
Den er en krypende busk der nedre del av stenglene er forvedet. Bladene er eggformede, 4–9 cm lange og tett hårete. Blomstene sitter 4–7 sammen i bladhjørnene. Begerbladene er tett hårete, og krona er lyseblå.
Convolvulus canariensis er endemisk for Kanariøyene der den vokser i laurbærskog på øyene Gran Canaria, Tenerife, La Palma, Gomera og Hierro. Planten kalles lokalt for correguelon.


== Litteratur ==
D. Bramwell og Z.I. Bramwell (1974). Wild flowers of the Canary Islands. London og Burford: Stanley Thornes (Publishers) Ltd. s. 180–181. ISBN 0-85950-010-1. 
«Convolvulus canariensis». Flora Vascular de Canarias. Besøkt 29. september 2020. 
M.A. Carine m.fl. (2004). «Relationships of the Macaronesian and Mediterranean floras: molecular evidence for multiple colonizations into Macaronesia and back-colonization of the continent in Convolvulus (Convolvulaceae)». American Journal of Botany. 91 (7): 1070–1085. ISSN 1537-2197. JSTOR 4123914. PMID 21653463. doi:10.3732/ajb.91.7.1070. 


== Eksterne lenker ==

(en) Convolvulus canariensis i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Convolvulus canariensis hos NCBI 
(en) Convolvulus canariensis hos The International Plant Names Index 
(en) Convolvulus canariensis hos Tropicos 
(en) Kategori:Convolvulus canariensis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Convolvulus canariensis – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Convolvulus canariensis – detaljert informasjon på Wikispecies
Convolvulus floridus

Convolvulus floridus er en busk i vindelfamilien.
Den blir 2–4 m høy. Bladene er avlange og 2–14 cm lange. Blomsterstanden er en endestilt topp med mange blomster. Krona er hvit eller svært lyst rosa.
Arten er vanlig i de laveste vegetasjonssonene på alle Kanariøyene og vokser ofte sammen med Euphorbia. Den er mye brukt som hageplante på Kanariøyene. Lokalt kalles den guaydil.


== Litteratur ==
D. Bramwell og Z.I. Bramwell (1974). Wild flowers of the Canary Islands. London og Burford: Stanley Thornes (Publishers) Ltd. s. 180. ISBN 0-85950-010-1. 
«Convolvulus floridus». Flora Vascular de Canarias. Besøkt 29. september 2020. 
M.A. Carine m.fl. (2004). «Relationships of the Macaronesian and Mediterranean floras: molecular evidence for multiple colonizations into Macaronesia and back-colonization of the continent in Convolvulus (Convolvulaceae)». American Journal of Botany. 91 (7): 1070–1085. ISSN 1537-2197. JSTOR 4123914. PMID 21653463. doi:10.3732/ajb.91.7.1070. 


== Eksterne lenker ==
(en) Convolvulus floridus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Convolvulus floridus hos NCBI 
(en) Convolvulus floridus hos The International Plant Names Index 
(en) Convolvulus floridus hos Tropicos 
(en) Kategori:Convolvulus floridus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Convolvulus floridus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Convolvulus floridus – detaljert informasjon på Wikispecies