Norwegian Oil Consortium

Norwegian Oil Consortium A/S, forkortet NOCO eller Noco, var et norsk aksjeselskap, dannet i 1965 for å delta i petroleumsvirksomhet på norsk sokkel.
Selskapet fikk som del av Amoco/Noco-gruppen lisens i første konsesjonsrunde i Nordsjøen, og var dermed ett av de første selskaper med norske interesser
til å delta i leting og utvinning i Nordsjøen.  Selskapet fikk andeler i Tor, Valhall og Hod og var også en initiativtaker til Saga Petroleum.
Selskapet ble solgt til Elf Aquitaine i 1991.  


== Historie ==


=== Selskapsstarten ===
Norsk Hydro hadde sammen med franske selskaper i januar 1964 dannet det norsk-registrerte selskapet Petronord, for å være med i leteaktiviteter - og eventuelt utvinning - i Nordsjøen.
På dette tidspunktet var ikke boreaktiviteter i Nordsjøen staret, og aktivitetene var begrenset til geofysiske undersøkelser.  
I Calgary i Canada drev Robert O. Svare et servicefirma Well Information Service Ltd.  Han hadde norske foreldre og hadde registrert den økende interessen for Nordsjøen.  I et brev til
direktør Georg Hagerup-Larssen i Elektrokemisk datert 10. oktober 1963 skrev Svare om muligheten for å inngå et samarbeid i Nordsjøen.  Svare hadde betydelig kunnskap om 
petroleumsvirksomhet i andre land, han hadde tidligere møtt Hagerup-Larssen, og han antok at Elektrokemisk kunne være interessert i energikilder som olje og gass.
I videre korrespondanse avtalte de to et møte i New York, for å drøfte mulighetene.Sammen med styreformannen i Elektrokemisk, Nils Astrup i Fearnley & Astrup, reiste Hagerup-Larssen til New York, og under en middag bemerket Svare at 
«nå må dere ikke gjøre som oss - og la selskapene fra USA overta hele oljevirksomheten.» 
Da Hagerup-Larssen og Astrup kom hjem igjen til Norge, tok de sammen initiativ til å samle flere norske selskaper som eiere i et nystartet selskap for å drive petroleumsvirksomhet.  
Først ble Norsk Consortium (NOCO I) dannet i mars 1964 av ni ulike norske industribedrifter, inkludert Elektrokemisk og Fearnley & Astrup.Fred. Olsen ble først holdt ute fra samarbeidet i NOCO I, og han dannet i oktober 1964 et tilsvarende konsortium NOCO II.  De to grupperingene
var imidlertid enige om at det var plass for begge, og ønsket et nært samarbeide.  I februar 1965 ble de to konsortiene slått sammen, 
og den endelige sammenslutningen NOCO fikk 18 norske aksjonærer.Konsortiet samarbeidet i starten med Svares kanadisk konsulentfirma Europetrol.  
Georg Hagerup-Larssen ble styreformann i selskapet og Carl Wilhelm Carstens ble direktør. 
Carstens ble i 1972 første formann i Norsk Petroleumsforening.


=== Første konsesjonsrunde ===
Som del av Amoco/Noco-gruppen fikk selskapet i august 1965 tildelt tilsammen ti blokker i Nordjsøen.Lisensene i første konsesjonsrunde omfattet blokkene 6/3, 7/1 og 7/4 i lisens 004,  7/3, 7/6 og 8/4 i lisens 005, og 2/2, 2/5, 2/8 og 3/4 i lisens 006.De andre deltakerne i Amoco/Noco-gruppen var amerikanske oljeselskaper, som vist i tabellen under sammen med eierandelene i lisensene.
Amoco fungerte som operatør for gruppen. 

Til sin første brønn brukte Amoco/Noco «Drillship», et boreskip ombygd fra hvalkokeriet «Thorshøvdi».
Brønnen ble boret i blokk 2/8, med borestart i november 1967.  På grunn av uhell og dårlig vær brukte en 218 dager på å gjennomføre boringen, uten annet resultat enn spor av olje.  
Under boreoperasjonen brakk borestrengen og måtte fiskes opp igjen fra brønnhullet.    
Den mislykkede brønnen kostet
Amoco/Noco-gruppen 50 millioner kroner, mens standardprisen for en brønn på det tidspunktet var 20 millioner kroner.Som følge av de negative erfaringene med boreskipet, ble den neste brønnen boret med boreriggen «Orion».  Også denne brønnen ble boret i blokk 2/8, med start i juni 1970. Nå hadde Phillipsgruppen funnet
Ekofiskfeltet.  Igjen var resultatet en tørr brønn. 


=== Andre konsesjonsrunde ===
I andre konsesjonsrunde fikk Amoco/Noco-gruppen blokk 2/9 og 2/11, i mai 1969.   I konsesjonsbetingelsene het det at gruppen skulle betale til staten 10 % av eventuelle nettoinntekter fra petroleumsfunn.  
To brønner boret i blokk 2/9 var begge så godt 
som tørre. Brønnene ble boret først i juli 1979 og september 1989.  Valhallfeltet har hoveddelen liggende i blokk 2/8, men strekker seg inn i blokk 2/11.  Hodfeltet ble funnet i 2/11.


=== Torfeltet ===

Boring i blokk 2/5 startet i august 1970 med boreriggen «Orion».  Brønnen ble testet i Ekofiskformasjonen og produserte olje. Amoco/Noco-gruppen hadde funnet Torfeltet.  


=== Finansieringsselskapet NOCOTO ===
For å finansiere videre oljeleting ble det etter initiativ fra NOCO dannet et finaniseringsselskap NOCOTO i 
april 1971, også dette med Georg Hagerup-Larssen som 
styreformann.  
Primært skulle selskapet engasjere seg i oljeleting nord for 62. breddegrad, men en skulle også vurdere virksomhet utenfor norsk kontinentalsokkel. 
Tilsammen 81 aksjonærer bidro med 450 millioner kroner i aksjekapital.  Planen var at NOCO og NOCOTO skulle samarbeide tett om utvikling av organisasjon og oppbygging av faglig kompetanse.  


=== Dannelsen av Saga Petroleum ===
I februar 1972 tok NOCO gjennom NOCOTO initiativet til at Saga Petroleum ble dannet, sammen med Syracuse Oils Norge A/S, A/S Polaris Oil Consortium og 
A/S Pelican. 
Bak disse fire sto igjen tilsammen 96 selskap, som alle gikk inn som aksjonærer i det nye Saga Petroleum.    
Initiativet kom etter politisk påtrykk, der regjeringen Bratteli ønsket å samle norske interesser i ett privat selskap.  
NOCO fortsatte som selskap også etter at Saga Petroleum var dannet, som andelseier i lisenser.  Saga og NOCO etablerte felles administrasjon.  
Carstens fortsatte som administrerende direktør i NOCO, men gikk samtidig inn i ledergruppen i Saga 
Petroleum.


=== Hodfeltet ===

Hodfeltet ble funnet ved boring av brønn 2/11-2, som startet i november 1974.  NOCO hadde 25 % eierandel i lisensen.  Produksjon fra en ubemannet brønnhodeinnretning startet i 1990, fjernstyrt fra Valhall.  


=== Valhallfeltet ===

Valhallfeltet ble funnet ved boring av brønn 2/8-6, med borestart i april 1975.  Brønn 2/11-1 ble boret i juli 1969, men traff bare yttergrensen av reservoaret.  
Ved boring av 2/11-4 i 1978 ble det bekreftet at feltet også strekker seg over i blokk 2/11.  


=== Salg til Elf Aquitaine ===
Elf Aquitaine kjøpe NOCO i januar 1991 for 1,95 millarder 
kroner.
Flere selskaper var interessert i å få overta aksjene: Saga Petroleum, Total og Amoco.  Saga var ikke villig til å betale mer enn 1,7 milliarder kroner og tapte dermed kampen.
Ved salget var Fred. Olsen styreformann i NOCO.  Selskapet hadde da bare én ansatt, direktør Erik Dons, ansatt i selskapet siden 1975.  
Verdiene i selskapet besto i 3,9 % eierandel i Tor, 15 % i Hod og 10 % i Valhall.  


== Eiere ==
Ved starten inkluderte listen av eiere i NOCO de følgende 18 selskapene:
Akers mekaniske verksted
Anders Jahre
Borregaard
Christiania Spigerverk
Elektrokemisk A/S
Fearnley & Astrup
Follum Fabrikker A/S
Fred. Olsen & Co
Halfdan Ditlev-Simonsen & Co
J. Ludwig Mowinckels rederi
Kværner Brug
Orkla Grube-Aktiebolag
R S Platou A/S
Storebrand
Sigval Bergesen d/y & Co
Union Paper Co AS.  Solgte andelene i 1980.
Vesta Forsikring A/S
Westfal-Larsen & Co


== Navneformer ==
Ulike skriveformer for selskapsforkortelsen har vært i bruk:  I offisielle annonser brukte selskapet store bokstaver, som i NOCO.   
Aviser og bøker skriver også Noco. 
Navnet på grupperingen har blitt skrevet som 
Amoco/Noco-gruppen
og som Amoco-Noco-gruppen.


== Litteratur ==
Egil Helle. Norges olje - de første 20 årene. Oslo: Tiden Norsk Forlag. ISBN 82-10-02619-4. Kristin Øye Gjerde (2015). AmocoNoco - lisens til å lete. Stavanger: Norsk Oljemuseums årbok. 


== Referanser ==