jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Karl Martin Rolstad

Karl Martin Rolstad (født 31. januar 2001) er en norsk fotballspiller som spiller for Idrettslaget Stjørdals-Blink.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Karl Martin Rolstad – Transfermarkt 
(en) Karl Martin Rolstad – Soccerway 
(no) Karl Martin Rolstad – Norges Fotballforbund
City of Yarra

City of Yarra er en kommune (lokalstyre) i i delstaten Victoria i Australia. Den ligger nær delstatshovedstaden Melbourne. Yarra er den nest minste kommunen i delstaten med et areal på 19,5 km2 og i juni 2018 hadde den en befolkning på 98 521, noe som gjør den til den nest mest tettbefolkede kommunen med ca. 5040 innbyggere pr. km2. City of Yarra ble dannet i 1994 som et resultat av sammenslåing av de tidligere områdene Richmond, Collingwood, Fitzroy og deler av Carlton North (tidligere del av City of Melbourne) og deler av Alphington og Fairfield (tidligere en del av  City of Northcote).


== Forsteder innenfor City of Yarra ==
Abbotsford
Alphington (delt med City of Darebin)
Burnley
Carlton North (delt med City of Melbourne)
Clifton Hill
Collingwood
Cremorne
Fairfield (delt med City of Darebin)
Fitzroy
Fitzroy North (delt med City of Merri-bek)
Princes Hill
RichmondI tillegg finnes også i Yarra:

Øyen Herring Island


== Referanser ==
Felicia Day

Kathryn Felicia Day (født 28. juni 1979) er en amerikansk skuespiller, forfatter og produsent. Hun er skaperen av i The Guild (2007–2013), en videoserie tilgjengelig på nett som er basert på hennes «gamer-liv», som hun også har hovedrollen i. Hun har også skrevet og spilt i Dragon Age-nettserien Dragon Age: Redemption (2011). Hun er en av grunnleggerne av nettmediaselskapet Geek & Sundry, som er mest kjent for å ha vært vert for showet Critical Role mellom 2015 og 2019. Day var styremedlem ved International Academy of Web Television fra desember 2009 til slutten av juli 2012.På fjernsyn har Day spilt Vi i Buffy, vampyrenes skrekk (2003) og Dr. Holly Marten i Eureka (2011), og har hatt en tilbakevendende rolle i Supernatural (2021–2015, 2018–2020) som Charlie Bradbury. Hun har også hatt roller i filmer som Bring It on Again (2004) og internettmusikalen Dr. Horrible's Sing-Along Blog (2008). I april 2017 startet hun i rollen som Kinga Forrester i Mystery Science Theater 3000.


== Oppvekst og privatliv ==
Day ble født i Huntsville i Alabama. Da hun var syv år gammel, startet hun sin skuespillerkarriere da hun spilte Scout i en lokalproduksjon av Drep ikke en sangfugl. Hun studerte profesjonell operasang og ballett, som hun framviste ved konserter og konkurranser på tvers av USA. Hun fikk hjemmeundervisning for mesteparten av hennes barndom, og startet college da hun var 16 år gammel.Day er en fiolinist, og kom inn på Juilliard School of Music, men valgte heller å studere ved University of Texas at Austin med et heldekkende stipend for fiolinframvisning. Hun hadde matematikk og musikkframvisning som to hovedfag, og ble uteksaminert da hun var 19 år gammel. Hun er også en videospillentusiast som spiller et bredt utvalg videospillsjangere. Mye av hennes internettserie The Guild er basert på hennes egen erfaring med videospill, spesielt da hun spilte World of Warcraft.3. januar 2017 kunngjorde Day på sosiale medier at hun var gravid og forventet et jentebarn innen et par uker. Hun kunngjorde datterens fødsel 30. januar 2017.


== Filmografi og andre verk ==


=== Film ===


=== Fjernsyn og internett ===


=== Videospill ===


=== Bøker ===
Day har utgitt memoarene You're Never Weird on the Internet (Almost) og selvhjelpsboken Embrace Your Weird: Face Your Fears and Unleash Creativity, samt flere verk relatert til The Guild-serien.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Felicia Day – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Felicia Day på Internet Movie Database 
(fr) Felicia Day på Allociné 
(en) Felicia Day på AllMovie 
(en) Felicia Day hos Rotten Tomatoes 
(en) Felicia Day hos TV Guide 
(en) Felicia Day hos The Movie Database 
(en) Felicia Day hos Behind The Voice Actors
Emmanuel Troudart

Emmanuel Jules Jacques Troudart (født 17. juli 1993) er en fransk fotballspiller som spiller for Moss.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Emmanuel Troudart – Transfermarkt 
(en) Emmanuel Troudart – Soccerway 
(no) Emmanuel Troudart – Norges Fotballforbund
The Green Flame

The Green Flame er en amerikansk stumfilm fra 1920 regissert av Ernest C. Warde.


== Skuespillere ==
J. Warren Kerrigan som Frank Markham
Fritzi Brunette som Ruth Gardner
Jay Morley som Dan Lantry
Claire Du Brey som Lou Tremaine
Miles McCarthy som Truman Hardy
Edwin Wallock som Roger Lulay
William F. Moran som Julius Block


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Green Flame på Internet Movie Database
The Grip of Iron

The Grip of Iron er en britisk stumfilm fra 1920 regissert av Bert Haldane.


== Skuespillere ==
George Foley som Jagon / Simonnet
Malvina Longfellow som Cora Jager
James Lindsay som Lorenz de Rifas
Laurence Tessier som Paul Blanchard
Ronald Power som Guerin
Ivy King som Marie Guerin
Warwick Buckland som Rolf De Belfort
John Power som Coucou
Moore Marriott som Smiler


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Grip of Iron på Internet Movie Database
Die Schuld der Lavinia Morland

Die Schuld der Lavinia Morland er en tysk stumfilm fra 1920, regissert av Joe May.


== Handling ==
Lavinia Morland gifter seg med en velstående bank-mann, for å skaffe penger til å ta seg av en syk artist som hun er forelsket i. En kvinne forteller bank-mannen om Lavinias situasjon, og han ansetter en uanstendig og falsk greve for å kompromittere sin kone - slik at han kan få skilsmisse.
Men hun dreper ektemannen sin, etter at hun oppdager at han har fanget henne i denne fellen.


== Skuespillere ==
Mia May som Lavinia Morland
Albert Steinrück som John Morland
Alfred Gerasch som Vicomte Gaston de Cardillac
Paul Bildt som Harry Scott
Loni Nest som Lavinias Kind
Albert Patry som Dr. Harrison
Otto Treptow som Diener
Kitty Aschenbach
Rosa Valetti


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Die Schuld der Lavinia Morland på Internet Movie Database
Guilty of Love

Guilty of Love er en amerikansk stumfilm fra 1920, regissert av Harley Knoles.


== Handling ==
Når guvernør Thelma Miller forelsker seg i sin arbeidsgivers bror, Norris Townsend, innleder de en kort affære. Kort tid senere oppdager Thelma at hun er gravid, og krever at Norris gifter seg med henne. Men den velstående familien hans protesterer mot ekteskapet, på grunn av deres ulike sosiale klasser. Men Thelma tvinger likevel gjennom bryllupet.
Kort tid etter seremonien deres forlater Thelma ektemannen sin, og finner seg arbeid i en liten, avsidesliggende landsby. Årene går, mens Norris leter etter sin kone og sønn. Når han endelig finner dem, samtykker Thelma til en forsoning av hensyn til barnet deres. Men etter å ha bodd sammen en stund oppdager Norris og Thelma endelig kjærligheten til hverandre, og de blir en ekte familie.


== Skuespillere ==
Dorothy Dalton som Thelma Miller
Julia Hurley som Martha
Henry Carvill som Dr. Wentworth
Augusta Anderson som Mrs. Watkins
Edward Langford som Norris Townsend
Charles Lane som Goddard Townsend
Douglas Redmond som David
Ivy Ward som Mary
Lawrence Johnson som Bob


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Guilty of Love på Internet Movie Database 
(en) Guilty of Love på AllMovie
Hairpins

Hairpins er en amerikansk stumfilm fra 1920, regissert av Fred Niblo.


== Handling ==
En ung advokat håper å forbedre sin egen posisjon i næringslivet, ved å gjøre et positivt inntrykk sosialt. Men hans kone, en skjødesløs og sløv kvinne, utgjør en hindring for planene hans. Advokaten begynner i stedet å bli interessert i sekretæren sin, og snart oppstår en affære. Hans kone bestemmer seg imidlertid for at hun kan gjøre ektemannen sin til en bedre mann, og hun legger ut på forandre sin egen livsstil.


== Skuespillere ==
Enid Bennett som Muriel Rossmore
Matt Moore som Rex Rossmore
William Conklin som Hal Gordon
Margaret Livingston som Effie Wainwright
Grace Morse som Mrs. Kent
Al W. Filson som John Burman
Aggie Herring


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hairpins på Internet Movie Database 
(en) Hairpins på AllMovie
Half an Hour

Half an Hour er en amerikansk stumfilm fra 1920, regissert av Harley Knoles.


== Handling ==
For å hjelpe faren sin, Lord Dartmouth, ut av økonomiske vanskeligheter går Lady Lillian med på å gifte seg med den velstående Richard Garson - hvis kjærlighet hun ikke gjengjelder. Etter en bitter konfrontasjon med Richard, samtykker Lillian i å stikke av sammen med sin tidligere frier, Hugh Paton, og etterlater alle verdisakene hennes og et brev for å forklaring ektemannen sin hva hun har gjort.
Men når hun ankommer Patons værelse, blir Lillian fortalt av hushjelpen hans, Susie, at han er en kvinnebedårer. Akkurat da kommer Dr. George Brodie, bærende på liket av Paton som nylig døde i en trafikk-ulykke. Lillian reiser straks hjem og forsøker å få tak i brevet hun tidligere hadde lagt igjen til ektemannen sin - før han oppdager meldingen hennes.


== Skuespillere ==
Dorothy Dalton som Lady Lillian Garson
Charles Richman som Richard Garson
Albert L. Barrett som Hugh Paton
Frank Losee som Dr. George Brodie
H. Cooper Cliffe som as Earl of Westford


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Half an Hour på Internet Movie Database
Harriet and the Piper

Harriet and the Piper er en amerikansk stumfilm fra 1920, regissert av Bertram Bracken.


== Handling ==
Harriet Field lever det bohemske livet i Greenwich Village, men blir fanget i et falskt ekteskap med den skruppelløse Royal Blondin. Hun forlater ham kort tid senere, og godtar senere en jobb hos Nina Carter - datteren til en velstående familie. På et maskeradeball arrangert av Carter-familien, dukker Blondin opp igjen og begynner å gjøre romantiske fremskritt ovenfor Nina.
Harriet advarer Blondin om å la Nina være i fred, men han truer med å avsløre fortiden hennes hvis hun blander seg inn i planene hans. I mellomtiden har Carters kone Isabelle lenge hatt en hemmelig affære med Anthony Hope. Senere samme kveld, når dette kjæresteparet stikker av, dør de i en bilulykke. Kort tid etter tragedien klarer Richard Carter å overbevise Harriet om å gifte seg med ham, for barnas skyld. Når Blondin deretter ber Richard om Ninas hånd i ekteskapet, avslører Harriet hele fortiden sin for ektemannen sin for å hindre at Nina havner i de samme problemene som hun selv tidligere hadde stått i.


== Skuespillere ==
Anita Stewart som Harriet Field
Ward Crane som Royal Blondin
Charles Richman som Richard Carter
Myrtle Stedman som Isabelle Carter
Margaret Landis som Nina Carter
Byron Munson som Ward Carter
Loyola O'Connor
Irving Cummings som Anthony Pope
Barbara La Marr som as Tam O'Shanter Girl


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Harriet and the Piper på Internet Movie Database
Haunted Spooks

Haunted Spooks er en amerikansk stumfilm fra 1920, regissert av Hal Roach og Alfred J. Goulding.


== Handling ==
Etter utallige mislykkede forsøk på å begå selvmord, møter hovedpersonen en advokat som leter etter en person som kan fungere som en brudgom for å få tak i en arv til advokatens klient. Arven består av en eiendom, som onkelen hennes "hjemsøker" slik at han kan skremme dem vekk - og kreve eiendommen for seg selv.


== Skuespillere ==
Harold Lloyd
Mildred Davis som Mildred Hillary
Wallace Howe
Sammy Brooks
Gaylord Lloyd
Sam Lufkin
Ernest Morrison
Dee Lampton
Charles Stevenson
Blue Washington
Noah Young


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Haunted Spooks på Internet Movie Database 
(da) Haunted Spooks i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Haunted Spooks på Allociné
Thomas Augustine Hendrick

Thomas Augustine Hendrick (født 29. oktober 1849 i Penn Yan vest i delstaten New York i USA, død 29. november 1909 i Cebu på De filippinske øyer) var en amerikansk katolsk prelat som var den 22. biskop av Cebú, som den første amerikaner på denne bispestolen.


== Liv og virke ==


=== Prest ===
Thomas Augustine Hendrick ble presteviet på St. Joseph's Seminary i Troy i New York den 7. juni 1873 av biskop Edgar Philip Prindle Wadhams av Ogdensburg, og virket i 29 år i sognetjeneste i bispedømmet Rochester i New York. Han begynte som kapellan i St. Mary's Church i Rochester 1873-1874, og var deretter sogneprest i menighetene Holy Cross Church i Charlotte 1874-1877;  Union Springs  1877-1891; så i Aurora og Cayuga 1891-1895; og St. Bridget's Church i Rochester 1895-1903.Under sin pastorale tjenest i bispedømmet Rochester bar han prominent og aktiv innen offentlige og karitative foretak, og han var i mange år styremedlem av Board of Regents**Æ for New Yorks statlige universitet.


=== Biskop av Cebu ===
Da reorganiseringen av den katolske kirke på Filippinene ble foretatt etter den spansk-amerikanske krig, ble han den 18. august 1903 utnevnt av pave Pis X til biskop av Cebú, og ble bispeviet i Roma den 23. august 1903. Bispevielsen ble foretatt i kapellet til fransiskanersøstrene på Via Giusti i Roma. av kardinal Francesco di Paolo Satolli; medkonsekrerernde var erkebiskop Jeremiah James Harty av Manila og titulærerkebiskop Paolo Maria Barone. Han tok bispestolen i besittelse den 6. mars 1904. 
Han ledet bispedømmet med stor fremgang til han døde brått; og gjenopprettet orden og disiplin og utviklet sjelesorgen i et bispedømme som den gang omfattet meget mer enn øya Cebu, men store deler abv de sentrale deler av Filippinene. Han fikk for det aller meste bragt den aglipayanske kirkesplittelse til avslutning i sitt bispedømme Cebu.Han døde av kolera i Cebu den 26. november 1909, og ble gravlagt samme dag under gulvet på vestskipet i katedralen i Cebu, rett ved siden av biskop Romualdo Jimeno de Ballesteros gravmæle.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba  (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santorio  (1532-1602) *bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale  (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Erkebiskop Enrico Enríquez (1701-1756) *1743
Erkebiskop Manuel Quintano Bonifaz (1698-1774) *1749
Kardinal Buenaventura Córdoba Espinosa de la Cerda (1724-1777) *1761
Kardinal Giuseppe Maria Doria Pamphilj (1751-1816) *1785
Pave Pius VIII (1761-1830) *1816
Pave Pius IX (1792-1878) *1827
Kardinal Raffaele Monaco La Valletta (1827-1896) *1874
Kardinal Francesco di Paolo Satolli (1839-1910) *1888
Biskop Thomas Augustine Hendrick (1842-1909) *1903


== Referanser ==
William M. Runyan

William M. Runyan, fødd 21. januar 1870 i Marion i New York i USA, død 29. juli 1957 i Pittsburg i Kansas) var en amerikansk baptistisk evangelist, musikkforlegger og tonesetter.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
William M. Runyan var sønn av metodistpastoren William White Runyan (født 1828) og hans hustru Hannah (Orcutt) Runyan (født 1839).  Da han var 14 år flyttet han og familien til  Marion i Kansas.  Som ungdom var han kirkeorganist og tok eksamen fra Marion High School i Kansas.


=== Pastor ===
Runyan ble ordinert til pastor i metodistkirken da han var 21 år, og ledet så forskjellige menigheter i [Kansas.Runyan gikk på Northwestern University i tre år fra 1895 til 1898. I 1915 begynte han å skrive gospelsanger, oppmuntret av D.B. Towner fra Moody Bible Institute.
I 1923 flyttet Runyan fra Wichita til Chicago. Fra 1924 til 1926 var han tilknyttet John Brown University i Siloam Springs i Arkansas der han var pastor for Federated Church, og redigerte Christian Workers' Magazine. Så flyttet han tilbake til Chicago wder han arbeidert for Moody Bible Institute, og var redaktør for Hope Publishing Company og bedredaktør for «The Service Hymnal» sammen med Gordon Shorney.
I 1923 Runyan komponerte Runyan melodi til sangen «Great is Thy Faithfulness», et dikt av Thomas O. Chisholm, en petodistprest som var blant hans venner. Runyan pensjoonerte seg fra Hope i 1948 og fikk æresdoktorat fra Wheaton College.Runyan bodde så en tid som pensjonist i Galveston i Texas, og døde 29. juli 1957 i Pittsburg i Kansas. Han ble beggravet i Baldwin City i Kansas. Runyan hadde i en tid vært professor ved Baker University i Baldwin City, og hans barn hadde studert der. Runyan's survivors endowed "The Rev. William M. Runyan Endowed Memorial Scholarship" at Baker University with the royalties from his song "Great is Thy Faithfulness."


== Referanser ==
Nina Schanke Funnemark

Nina Schanke Funnemark er en norsk jurist og etatsleder. Hun ble i statsråd 11. september 2020 utnevnt til skattedirektør for en periode på seks år.Fra 2018 til utnevningen i 2020 var Nina Funnemark direktør for Statens lånekasse for utdanning. Hun hadde tidligere vært assisterende skattedirektør, etter mange år i andre stillinger i Skatteetaten.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Bravado

Bravado er en norsk roman, utgitt som bok nummer 18 i den 83 bind store serien om western-helten og US-marshalen Morgan Kane. Boka ble lansert i 1968, skrevet av forfatteren Kjell Hallbing under pseudonymet Louis Masterson, utgitt på forlaget Bladkompaniet.
Boka kom ut i forlagets pocketserie Stjernebøkene, som Stjerne-bok nr 359 og kostet fire kroner. Boka var imidlertid ikke helt ny da den ble lansert i Kane-serien. Bravado var en omskrevet versjon av en av de første Kane-bøkene Hallbing hadde forfattet, og i 1965 hadde fått utgitt på Romanforlaget - da med tittelen Morgan Kane og smuglerne. I nyere utgivelser har Bravado også fått tilbake denne opprinnelige smugler-tittelen.
Bokas handling er lagt til 1890. Morgan Kane er i tjeneste i marshal-korpset og jakter en liga som smugler kinesere inn i USA via Cuba. Han møter kvinnene Tilla Stevens og Conxuela Jiminez, revolvermennene Johnny North, Don Lemnitz og Lem Cadiz. Kane nedlegger/nedkjemper dem alle, i et handlingsforløp der han i den gode saks tjeneste dreper minst 14 personer.  


== Mottagelsen av boka ==
Bravado kom ut før Kane-serien var blitt den store salgsuksessen, da bøkene fortsatt ble utgitt i nokså normale pocket-opplag på 12-16000. Men da serien for alvor slo an et par år senere måtte Bravado trykkes på nytt og på nytt... Mens den fortsatt ble utgitt i Bladkompaniets opprinnelige pocket-serie kom boka i minst fire opplag. I tillegg ble den solgt i hardcover-versjon da Bladkompaniet i årene 1972-1974 lanserte serien i innbundet utgave, med to bøker i hvert bind.Og suksessen var ikke begrenset til Norge. Etter hvert kom Bravado på mange språk: I Sverige ble den gitt ut i 1971 på B. Wahlströms Bokförlag under tittelen Den grymma jakten. I andre land valgte man å beholde Bladkompaniets tittel: Den kom som Bravado i England i 1973 på Corgi Books, i 1973 i Danmark på Winther og i 1974 i Finland på Otava. Også Island fikk sin Bravado-utgave.


== Senere utgivelser ==
Da Bladkompaniet i 1991 ga ut serien på nytt besluttet man å publisere bøkene i kronologisk rekkefølge, der man begynte med Kanes fødsel og sluttet med Den siste jakten. Nå havnet Bravado i et dobbeltbind, i bok nr 17, sammen med Rio Grande. Da Bladkompaniet/Schibstedforlagene i årene 2002–2008 gjenutga bøkene i dobbet-pocket kom Bravado i 2003 som bok 32 i bind 31–32. 
Etter at Aller forlag i 2008 tok over rettighetene kom bøkene fra 2009 enkeltvis, fortsatt i kronologisk rekkefølge, men med noen justeringer. Blant annet hadde Bravado nå fått tilbake sin opprinnelige tittel Morgan Kane og smuglerne. Den kom i 2010 som bok nr 15, en utgivelse som året etter ble lansert som lydbok av Norsk lyd- og blindeskriftbibliotek, innlest av Jan Olav Simonsen.Plasseringen som bok 15 i serien og smugler-tittelen er også beholdt i senere utgivelser, som i Cappelen Damms lydbokversjon fra 2019, lest inn av Torgeir Reiten.


== Referanser ==


== Kilder ==
Atle Nielsen, Kjell Jørgen Holbye m. fl.: Den store boka om Morgan Kane, Aller forlag 2014, side 124–125.
Blonde d’Aquitaine

Blonde d'Aquitaine er en fransk storferase med utmerkede egenskaper som kjøttfe. Rasen ble i hovedsak formet mellom første- og andre verdenskrig, men da krigen var over sto det dårlig til med den nye rasen, så den fikk først sin endelig form i 1950-årene. Den består i hovedsak av tre stedegne eldre raser, Garronaise, Quercy og Blonde des Pyrénées, som alle tre beskrives på begynnelsen av 1900-tallet. Dette var typer som tidligere ble brukt som trekkdyr i det sørlige Frankrike. 
Blonde d'Aquitaine fikk egen stambok først i 1962, men typen har vært populær i det sørlige Frankrike og i grensestrøkene mot Italia siden utformingen i 1950-årene. I senere år har populariteten vært økende, også mange andre steder, og kanskje spesielt i deler av Europa. I hjemlandet Frankrike er rasen nå dominerende som kjøttfe og populariteten økende. Sæd etter Blonde d'Aquitaine importeres også regulært til Norge.Blonde d'Aquitaine er store kvegdyr som preges av lange kropper, kraftige lemmer og skuldre, og god muskulatur. De har mye løshud under hodet og er hveteblonde i fargen, som allikevel kan variere fra relativt helt lys blond til noe mørkere rødblond. Dyra har lysere farge rundt øynene og mulen. Begge kjønn bærer horn, som er beinfargede og forholdsvis tynne. Levende okser veier typisk 1 200–1 400 kg, mens kuer typisk veier 750–900 kg. Blonde d'Aquitaine gir svært magert kjøtt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Blonde d'Aquitaine – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Hannibal Goodwin

Hannibal Williston Goodwin, født 21. april 1822 i Ulysses i New York i USA, død 31. desember 1900) var en amerikansk episkopal prest og amatørfotograf. Han oppfant og søkte patent på rullefilmen i 1887.


== Liv og virke ==
Goodwin ledet House of Prayer, en episkopal kirke i Newark i New Jersey, fra 1867 til 1887. Det lyktes ham, uten noen spesiell vitenskapelig utdannelse, å frembringe 24 oppfinnelser, hvorav 15 ble patentert.
Etter langdragne eksperimenter oppfant han den bøyelige fotografiske film på celluloidebasis, som han anmeldte i USA den 2. mai 1887 til patent («photographic pellicle and process of producing same [...] especially in connection with roller cameras»). Goodwin stor i elleve år i rettstvist mot George Eastman Company – det senere Kodak – som på sin side hevdet at de hadde oppfunnet rullefilmen i 1888, og hadde søkt om patenter for under navnet Henry M. Reichenbach, og som de markedsførte med stor fremgang. Goodwin fikk den 13. september 1898 patentet (US Patent 610'861), to år før sin død. Eastman Company måtte betale en bot på fem millionder dollar.
I 1900 grunnla Goodwin selskapet Goodwin Film & Camera Co., men døde samme år, innen filmrulleproduksjonen var kommet i gang.
Etter Goodwins død ble patentet solgt til Ansco, som i 1909 hedret Goodwin på National Photography Association Convention; Ansco markedsførte til inn på 1930-årene en rekke  kasse- og foldekameraer med hans navn.
I1914 stiftet Goodwins venner i kirken, og en lokal fotografklubb, en minnetavle i et offentlig bibliotek, med den følgende innskrift:

"His experiments culminated in 1887 in the invention of the photographic film. As a memorial to the inventor of the device that has proved so potent for the instruction and entertainment of mankind this tablet is erected".I 1960 ble en isbre oppkalt etter ham: Goodwinbreen i Antarktis.


== Referanser ==