jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Santa Croce in Gerusalemme

Santa Croce in Gerusalemme er en gammel basilika i Roma, en av de syv valfartskirkene. Der er et blant annet et alter helliget til relikvier, biter av Det sanne kors, to nagler fra korsfestelsen, torner fra Kristi tornekrone og apostelen Thomas' pekefinger.


== Tittelkirke ==
Santa Croce in Gerusalemme ble tittelkirke rundt år 600.
Kardinalprester på 1900- og 2000-talletPierre-Lambert Goossens (1889–1906)
Benedetto Lorenzelli (1907–1915)
Willem Marinus van Rossum (1915–1932)
Pietro Fumasoni Biondi (1933–1960)
Giuseppe Antonio Ferretto (1961)
Efrem Forni (1962–1976)
Victor Razafimahatratra (1976–1993)
Miloslav Vlk (1994–2017)
Juan José Omella Omella (2017–)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Marco Ausenda: Roma (italiensk). Milano: Touring Club Italiano. 2002. s. 542–544. ISBN 88-365-2541-5. 
Joseph Tylenda: The Pilgrim's Guide to Rome's Principal Churches (engelsk). Collegeville, Minnesota: Liturgical Press. 1993. s. 68–73. ISBN 0-8146-5016-3. 


== Eksterne lenker ==
(en) Santa Croce in Gerusalemme (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Churches of Rome Wiki
Min fantastiske tante Mamie

Min fantastiske tante Mamie (originaltittel Auntie Mame) er en amerikansk komedie fra 1958. Filmen er basert på romanen til Patrick Dennis og teaterstykket til Jerome Lawrence og Robert Edwin Lee. Rosalind Russell spiller hovedrollen, mens Morton DaCosta har regi.


== Om filmen ==
Filmen handler om en eksentrisk tante som overtar foreldreansvaret til sin nevø når hans far dør uventet. Hun er fast bestemt på å indoktrinere nevøen i sin egen frie livsstil. Filmen fikk god kritikk og ble nominert til seks Oscar-priser. Åtte år etter at filmen ble utgitt hadde en musikalversjon premiere på Broadway, som igjen ble filmatisert i 1974, denne gangen med Lucille Ball i tittelrollen.
Det amerikanske filminstituttet har kåret filmen til den 93. beste komedien fra USA. Replikken «Life is a banquet, and most poor suckers are starving to death!» er også med på listen over de beste filmsitatene.


== Medvirkende ==
Rosalind Russell som Mame Dennis
Forrest Tucker som Jackson Pickett Burnside
Coral Browne som Vera Charles
Fred Clark som Dwight Babcock
Roger Smith som Patrick Dennis, eldre
Patric Knowles som Lindsay Woolsey
Peggy Cass som Agnes Gooch
Jan Handzlik som Patrick Dennis, yngre
Joanna Barnes som Gloria Upson


== Utmerkelser ==
Filmen ble nominert til følgende Oscar-priser:

Beste film
Beste kvinnelige hovedrolle – Rosalind Russell
Beste kvinnelige birolle – Peggy Cass
Beste scenografi – Malcolm Bert og George James Hopkins
Beste klipping – William Ziegler
Beste foto – Harry Stradling


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Min fantastiske tante Mamie på Internet Movie Database 
(no) Min fantastiske tante Mamie hos Filmfront 
(sv) Min fantastiske tante Mamie i Svensk Filmdatabas 
(fr) Min fantastiske tante Mamie på Allociné 
(nl) Min fantastiske tante Mamie på MovieMeter 
(en) Min fantastiske tante Mamie på AllMovie 
(en) Min fantastiske tante Mamie på Turner Classic Movies 
(en) Min fantastiske tante Mamie på Rotten Tomatoes 
(en) Min fantastiske tante Mamie på Box Office Mojo
Skøienvegen

Skøienvegen (57-75, 12-68) er en vei på Skøyen i Lunner. 
Veien går sørtover fra Grindvollinna, og deler seg i to - én vei til Skøien gård og én vei til Lunner barneskole. Sør for Lunner barneskole deles den i flere småveier med boliger, og en vei som går vestover der veien igjen møter Grindvollinna. Den ligger cirka 417 meter over havet ved Lunner barneskole.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Skøienvegen, Lunner – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Trichobrotica

Trichobrotica er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Det er kjent 21 arter.


== Utseende ==
Middelsstore, avlange, blanke, gjerne gule og svarte bladbiller. Hodet har middelsstore, utstående fasettøyne. Antennene er tynne og nesten så lange som kroppen. Pronotum er avrundet, dekkvingene jevnbrede.


== Levevis ==
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen.


== Systematisk inndeling ==

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
familien  bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
underfamilien trådbladbiller, Galerucinae Latreille, 1802
stammen Luperini Gistel, 1856
slekten Trichobrotica Bechyné, 1956
Trichobrotica analis (Weise, 1921)
Trichobrotica biplagiata (Blake, 1958)
Trichobrotica bivittaticollis (Baly, 1885)
Trichobrotica brasiliensis Bechyne, 1956
Trichobrotica dorosvittata (Jacoby, 1887)
Trichobrotica egensis (Blake, 1966)
Trichobrotica fenestrata Blake, 1966
Trichobrotica flavipes (Blake, 1958)
Trichobrotica flavocyanea (Blake, 1958)
Trichobrotica latiplagiata (Blake, 1958)
Trichobrotica maxima (Blake, 1958)
Trichobrotica nigripennis Blake, 1966
Trichobrotica nigrosignata (Jacoby, 1887)
Trichobrotica nymphaea (Jacoby, 1887)
Trichobrotica pallida (Jacoby, 1892)
Trichobrotica parviplagiata (Blake, 1958)
Trichobrotica rhabdota Blake, 1966
Trichobrotica ruatanae (Jacoby, 1892)
Trichobrotica sexplagiata (Jacoby, 1878)
Trichobrotica verbesinae (Blake, 1958)
Trichobrotica vittata (Blake, 1958)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Trichobrotica i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Trichobrotica hos NCBI
Halinella

Halinella er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Det er kjent 9 arter.


== Utseende ==
Middelsstore (6-8,5 millimeter), avlange, blanke, gule til brunlige bladbiller, dekkvingene kan være mørke med metallisk glans. Dekkvingene er avlange og jevnbrede.


== Levevis ==
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen.


== Systematisk inndeling ==

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
familien  bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
underfamilien trådbladbiller, Galerucinae Latreille, 1802
stamme usikker
slekten Halinella Bechyné, 1956
Halinella bruchii Bowditch, 1956
Halinella callangensis Bechyne, 1956
Halinella coroicensis Bechyne, 1956
Halinella costulata Bechyne & Bechyne, 1969
Halinella hebardi (Bowditch, 1925)
Halinella kirschi (Harold, 1875)
Halinella malachioides Bechyne, 1956
Halinella spilothorax (Bechyne, 1956)
Halinella suturalis (Bowditch, 1925)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Halinella i Global Biodiversity Information Facility
Cunincpert

Cunicpert (Cunipert) var konge i Det langobardiske kongerike fra 688 til 700. Han var sønn av den tidligere kong Perctarit og hadde vært hans medkonge siden 680. Da Perctarit døde i 688 erobret opprøreren Alahis kongepalasset og var konge i ett år før Cunincpert klarte å gjenerobre tronen og ta livet av Alahis. Cunincpert var konge til sin død i 700.


== Bakgrunn ==
Langobardene var et germansk folkeslag som var på vandring sørover og østover i Europa tidlig i folkevandringstiden. De nevnes allerede hos den romerske historikeren Tacitus i hans bok Germania fra 98 e. Kr. og de ble av ham betegnet som dyktige krigere. På Cunicperts tid var de etablert som herskere over store deler av Italia i det vakum som hadde oppstått etter Vestromerrikets fall på 470-tallet og østgoternes knusende nederlag rundt 550. Det langobardiske riket i Italia varte fram til slutten av det 8. århundre.


== Tronarvingen ==

Langobardriket hadde i flere tiår vært preget av religiøse stridigheter mellom katolikker og arianere. Perctarit, som var katolikk, hadde tatt makten da tronraneren Grimuald døde og han avsatte sønnen hans Garibald i 671. I 680 innsatte han sønnen Cunincpert som medkonge og da Perctarit døde i 688 skulle Cunincpert overta kongemakten. Et opprør ledet av hertug Alahis i Trent førte til at Cunucpert måtte flykte. Han tok tilhold i en festning på Comosjøen.
Alahis hadde også tidligere, under kong Perctarit, prøvd å gjøre opprør, men dette ble slått ned. Ifølge Paulus Diaconus, en historiker på 700-tallet, var det Cunincpert selv som sørget for at Alahis den gangen ikke ble straffet for opprøret.Alahis mistet etter hvert støtte og ble upopulær på grunn av sitt tyranniske styre. Han hadde, stadig ifølge Paulus Diaconus, et svært dårlig forhold til kirken og dens menn. Året etter, i 689 samlet Cunicpert sine styrker og klarte å gjenerobre kongepalasset i Pavia. Alahis ble drept i kampen. Det avgjørende slaget sto ved Coronate, ved elva Adda i Lodi-provinsen sør for Milano.


== Regjeringstiden ==
Cunincpert satt som konge fra 689 til sin død i 700. Det var flere opprør i hans regjeringstid. Det alvorligste kom i 694 da hertug Ansfrid av Friuli først avsatte hertug Rodoald og deretter angrep kong Cunincpert. Opprøret ble slått ned, hertug Ansfrid ble tatt til fange, blindet og sendt i eksil.Cunincpert døde i 700 og ble begravet i Pavia, i en kirke som hans bestefar Aripert I hadde oppført og hvor en del av gravskriften over ham fortsatt finnes. Han ble etterfulgt av sin mindreårige sønn Liutpert med Ansprand, hertug av Asti, som regent.


== Referanser ==


== Kilder ==
Cornelius Tacitus (1968). Agricola og Germania. Aschehoug & Co. 
Paulus Diaconus (1897). Langobardernes Historie (dansk). Oversatt av Gustav Bang. Selskabet for historiske kildeskrifters oversættelse. 


== Eksterne lenker ==
Origo Gentis Langobardum, engelsk og latinsk tekst
Paulus Diaconus, Historia Langobardum, engelsk tekst
San Vitale (Roma)

San Vitale, fullt navn Santi Vitale e Compagni Martiri in Fovea, er en kirke og basilica minor i Roma, desisert til den hellige Vitalis. Kirken ligger ved Via Nazionale i Rione Monti og tilhører sognet Santi Vitale e Compagni Martiri in Fovea.Fresken i absidens halvkuppel, Veien opp til Kalvarieberget, er utført av Andrea Commodi (1560–1638). Det første alteret på høyre hånd har maleriet De hellige jomfrumartyrene, utført av Giovanni Battista Fiammeri (død 1606).


== Tittelkirke ==
Pave Innocens I (401–417) stiftet Titulus Vestinae, dagens San Vitale; den ble imidlertid opphevet av pave Klemens VIII i 1596. Men i 1880 gjeninnførte pave Leo XIII den som tittelkirke, som Santi Vitale, Valeria, Gervasio e Protasio.
Kardinalprester på 1900-talletVakant (1894–1902)
Jan Puzyna de Kosielsko (1902–1911)
Vakant (1911–1914)
Louis Nazaire Bégin (1914–1925)
Vicente Casanova y Marzol (1925–1930)
Vakant (1930–1935)
Karel Kašpar (1935–1941)
Vakant (1941–1946)
Manuel Arce y Ochotorena (1946–1948)
Vakant (1948–1953)
Benjamín de Arriba y Castro (1953–1973)
František Tomášek (1977–1992)
Adam Joseph Maida (1994–)


== Bilder ==


== Referanser ==


== Litteratur ==
Marco Ausenda: Roma (italiensk). Milano: Touring Club Italiano. 2002. s. 184. ISBN 88-365-2541-5. 
Alfredo Marchionne Gunter: San Vitale, Aprile 2005, i Roma Sacra: guida alle chiese della città eterna, Roma, =Cosmofilm, nr 30, s 38–43 issn 1126-6546 italiensk
Roma: chiese, conventi, chiostri: progetto per un inventario 313—1925 (italiensk). Roma: Edilstampa. 1993. s. 48. 
Claudio Rendina: Guida insolita ai misteri, ai segreti, alle leggende e alle curiosità delle Chiese di Roma (italiensk). Roma: Newton & Compton. 2000. s. 371. ISBN 88-8289-419-3. 


== Eksterne lenker ==
(en) San Vitale (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Merete Løndal

Merete Løndal (født 1971) er en norsk billedkunster.
Løndal flyttet til Berlin i 1991 der hun jobbet som musiker, og hun malte også. I 2000 flyttet hun tilbake til Norge. Hun studerte kunst og design ved Høgskolen i Telemark fra 2004 til 2007. I 2007 etablerte hun seg som billedkunstner i Norsk Hydros gamle lokaler på Notodden. Hun debuterte med sin første utstilling i Sverige i 2008 og i Norge i 2010.Løndal fokuserer på urettferdighet og forskjeller i samfunnet, dette gjenspeiles i hennes verk, både malerier og trykk. Dette resulterer i en kunst  med «edge» og budskap. Særlig kritisk er hun til negativ retorikk som blir brukt som maktmiddel blant politiske toppledere. Under valgkampen i USA da Donald Trump vant, var hun til stede i New York og dokumenterte demonstrasjonene foran Trump Tower. Motivene er autentiske motiver/samtidsskildringer i grafikk og malerier. «En Passant» og «En Passant Limitless» er hennes to mest kjente serier.Merete Løndal er kjøpt inn til flere utsmykninger og offentlige innkjøp og har hatt flere separatutstillinger.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisiell blogg 
https://bulgarsk-var-rebellerpareise.webnode.com/
Hilary Heath

Hilary Heath, også kjent som Hilary Dwyer, (født 6. mai 1945 i Liverpool, død 30. mars 2020) var en britisk skuespiller og produsent.
Hun begynte på sin skuespillerkarriere ved Old Vic Theater i Bristol og ble senere å se i fjernsynsserier. Hun spilte i tre filmer, alle skrekkfilmer: Witchfinder General (1968), The Oblong Box (1969) og Cry of the Banshee (1970) mot Vincent Price.Etter å ha giftet seg i 1974 grunnla hun og ektemannen et talentagentur, Duncan Heath Associates, som ble solgt da ekteparet skilte seg i 1984. I 1980-årene produserte hun fjernsynsfilmer.30. mars 2020 døde Heath 74 år gammel av COVID-19.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hilary Heath på Internet Movie Database 
(da) Hilary Heath på Filmdatabasen 
(en) Hilary Heath hos The Movie Database
Jeg er en rømling fra lenkegjengen

Jeg er en rømling fra lenkegjengen (originaltittel: I Am a Fugitive from a Chain Gang) er en amerikansk dramafilm fra 1932 regissert av Mervyn LeRoy med Paul Muni, Glenda Farrell, Helen Vinson og Noel Francis i hovedrollene.


== Handling ==
Sersjant James Allen forsøker å vende tilbake til det sivile livet etter første verdenskrig, men hans krigserfaring gjør ham rastløs. Familien hans føler at han burde være takknemlig for en kjedelig jobb som kontorist, men han ønsker å begynne som ingeniør. Men ufaglært arbeidskraft finnes det mer enn nok av, og det blir vanskelig for Allen å finne seg fast arbeid. Han synker etter hvert ned i fattigdom, og en bekjent tvinger ham til å delta i et ran. Politiet ankommer umiddelbart, og Allen blir arrestert.
Allen blir dømt til fengsel, men stikker av og kommer seg til Chicago, hvor han blir en suksess i bygge-bransjen. Han blir involvert med innehaver av et pensjonat, Marie Woods, som oppdager hemmeligheten hans, og presser ham til et ulykkelig ekteskap. Men Allen møter snart, og blir forelsket i, Helen, og ønsker skilsmisse fra Marie som forråder ham til myndighetene. Allen må derfor forsøke å stikke av en gang til.


== Skuespillere ==

Paul Muni som James Allen
Glenda Farrell som Marie
Helen Vinson som Helen
Noel Francis som Linda
Preston Foster som Pete
Allen Jenkins som Barney Sykes
Berton Churchill som en dommer.
Edward Ellis som Bomber Wells
Sally Blane som Alice
Louise Carter som Mrs. Allen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jeg er en rømling fra lenkegjengen på Internet Movie Database 
(no) Jeg er en rømling fra lenkegjengen hos Filmfront 
(sv) Jeg er en rømling fra lenkegjengen i Svensk Filmdatabas 
(da) Jeg er en rømling fra lenkegjengen i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Jeg er en rømling fra lenkegjengen på Allociné 
(nl) Jeg er en rømling fra lenkegjengen på MovieMeter 
(en) Jeg er en rømling fra lenkegjengen på AllMovie 
(en) Jeg er en rømling fra lenkegjengen på Turner Classic Movies 
(en) Jeg er en rømling fra lenkegjengen på Rotten Tomatoes 
(en) Jeg er en rømling fra lenkegjengen på Box Office Mojo
Arkitekturåret 1857

Arkitekturåret 1857 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1857.


== Bygninger ==


== Priser ==
Royal Gold Medal – Owen Jones
Prix de Rome, arkitektur: Joseph Heim


== Fødsler ==
8. januar – William Lethaby, engelsk arkitekt og designer innen Arts and Crafts (død 1931)
31. mars – John James Burnet, skotsk arkitekt (død 1938)
28. april – Alfred Christian Dahl, norsk arkitekt (død 1940)
28. mai – Charles Voysey, engelsk designer og interiørarkitekt innen Arts and Crafts (død 1941)
4. juli – John Campbell, skotsk arkitekt (død 1942)
12. august – Marc Camoletti, sveitsisk arkitekt (død 1940)
1. september – W. D. Caröe, engelsk kirkearkitekt (død 1938)


== Dødsfall ==
9. mars – William Henry Playfair, engelskfødt nyklassisistisk arkitekt som arbeidet i New Town i Edinburgh (født 1790)
9. desember – Thomas Oliver, engelsk nyklassisistisk arkitekt som arbeidet i Newcastle upon Tyne (født 1791)
Tjen Folket Media

Tjen Folket Media er en norsk medieplattform og nettavis for nyhetsstoff og politisk analyse med kommunistisk perspektiv og standpunkt.
Nettsiden var opprinnelig ideologisk organ for det kommunistiske forbundet Tjen Folket, men ble høsten 2018 fristilt og relansert som selvstendig politisk medieplattform. Plattformen har per i dag ingen partipolitisk tilknytning, men erklærer seg som en «rød front» til støtte for «gjenreisning av det kommunistiske partiet som et maoistisk parti».TFM var blant de første norske mediene som etter moskéangrepet i Bærum i 2019 gikk ut med bilde og fullt navn på den terrorsiktede Philip Manshaus. Videre er TFM blant få norske medier som allerede tidlig i 2019 advarte mot den økonomiske krisen som for alvor inntraff i mars 2020.


== Referanser ==
Christian Werring Clem

Christian Werring Clem (født 6. januar 1973) er en tidligere fotballspiller.
Han er født og oppvokst i Danmark av norske foreldre der far er fra Oslo og hans mor fra Drammen, og snakker norsk flytende. Som venstrebent angrepsspiller markerte Clem seg for det norske publikummet da han scoret et fenomenalt seiersmål på volley i det norske U-21 landslagets ettmålsseier på hjemmebane over Nederland i EM-kvalifisering i oktober 1994.Clem forlot barndomsklubben Vedbæk til fordel for Lyngby som andre års juniorspiller. Med overgang til Lyngby fulgte han i fotsporene til sin fem år eldre bror Knut som hadde spilt A-kamper for klubben. Clem debuterte for Lyngby på høsten 1991 i en sesong klubben vant sitt andre seriemesterskap. 
Av mangel på fast spilletid valgte Clem å forlate Lyngby sommeren 1993. Etter å ha spilt én kamp i Intertotocupen for FC København under prøvespill, signerte han for BK Frem som nettopp var rykket ned fra Superligaen. Da Frem allerede i oktober gikk konkurs og stod foran tvangsnedrykk, gikk Clem tilbake til Lyngby i sesongens vinterpause. Gjensynet med Lyngby viste seg å bli kortvarig. Allerede før sesongen ble påbegynt igjen etter vinterpausen var han på flyttefot igjen fordi han ikke følte han ville bli satset på. Ferden gikk videre til Fremad Amager, der han bidro til at klubben endte sesongen med opprykk til Superligaen.
Fremad gjorde en god start på 1994/95-sesongen. Som en av grunnspillets store overraskelser tiltrakk Clem seg interesse fra Brøndby, FC København, Lyngby og Odense. Etter samtaler med flere klubber ble Clem klar for Brøndby ved årsskiftet til 1995. Hos Brøndby ble han lagkamerat med norske Dan Eggen. Clem var nære på å ende sesongen med dansk seriemesterskap, da Brøndby knivet med Aalborg helt til siste serierunde. Med tap i siste serierunde mot byrival FC København, endte Brøndby sesongen med andre plass på tabellen. Under hans første hele kamp for Brøndby pådro han seg en ankelskade som førte til at kampen 21. april 1995 også ble hans siste fotballkamp på høyt nivå. Halvannet år senere så han seg tvunget av ankelskaden til å gi opp karrieren som profesjonell fotballspiller.Selv om ankelskaden ikke lenger tillot ham å spille på høyere nivå, har han spilt fotball igjen sammen med sine to brødre Knut og Frederik for Vedbæk i lavere divisjoner ved siden av en karriere som jurist.


== Karriereoversikt ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Christian Werring Clem – Transfermarkt 
(no) Christian Werring Clem – Norges Fotballforbund 
(en) Christian Werring Clem – FBref 
Profil hos FC København
Profil hos SuperStats
Profil hos Brøndby Statistikk
Arkitekturåret 1878

Arkitekturåret 1878 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1878.


== Bygninger ==


== Hendelser ==


== Priser ==
Royal Gold Medal – Alfred Waterhouse.
Prix de Rome, arkitektur: Victor Laloux.


== Fødsler ==
25. mars – Ivar Næss, norsk arkitekt (død 1936)
3. mai – Ralph Knott, engelsk arkitekt (død 1929)
21. mi – Arthur Joseph Davis, engelsk arkitekt og interiørdesigner innen Beaux-Arts (død 1951)
24. juni – James Walter Chapman-Taylor, interiørarkitekt innen Arts and Crafts fra New Zealand  (død 1958)
29. september – Mārtiņš Nukša, latvisk arkitekt og diplomat (henrettet 1942)
Violet Morris, engelsk arkitekt (død 1958)


== Dødsfall ==
27. mars – George Gilbert Scott, engelsk arkitekt innen nygotikk (født 1811)


== Referanser ==
Ungdomssymfonikerne

Ungdomssymfonikerne er et norsk symfoniorkester, etablert i 1973. Orkesteret består av cirka hundre musikkstudenter i alderen 18 til 28 år, med utskifting hvert år basert på opptaksprøver.Fiolinisten Leif Jørgensen, trompetisten Harry Kvebæk og dirigenten Karsten Andersen tok initiativ til Ungdomssymfonikerne i 1973. Årlig arrangeres sommerkurs på Elverum folkehøgskule, og orkesteret er en viktig del av Festspillene i Elverum. Cirka halvparten av norsk profesjonelle orkestermusikere har deltatt på kurset.Ungdomssymfonikerne er rekrutteringsinstans for Norges profesjonelle orkestre, og gir unge musikere erfaring i å spille i et fullt symfoniorkester og å framføre sentralt orkesterrepertoar.Orkesteret er organisert som en stiftelse, Stiftelsen ungdomssymfonikerne – Norges nasjonale ungdomsorkester.Ungdomssymfonikerne ble nominert til Spellemannprisen 1983 i klassen Årets klassisk/seriøse plate for Nødvendigheten av å skape.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted
MQTT

MQTT, tidligere kalt Message Queuing Telemetry Transport, er en åpen nettverksprotokoll for maskin-til-maskin-kommunikasjon som gjør det mulig å overføre telemetridata også i nettverk med begrenset funksjon eller høy latens. Protokollen er særlig aktuell for tilkobling av komponenter til tingenes internett (IoT).


== Bruk ==
Protokollen er enkel og er egnet for å kjøre i IoT- eller M2M-sammenheng. Protokollen kjører vanligvis over TCP/IP, men alle nettverksprotokoller med forbindelser som er tapsfrie, bidireksjonelle og i rekkefølge kan støtte MQTT. Et eksempel uten TCP/IP er spesifikasjonen MQTT-SN, som er tilpasset sensornettverk, som for eksempel ZigBee. MQTT har den internasjonale ISO-standarden ISO/IEC 20922. Internet Assigned Numbers Authority har reservert portene 1883 og 8883 for MQTT. Dataoverføringen kan krypteres med TLS.


== Referanser ==
Socorroita

Socorroita er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Det er kjent 2 arter .


== Utseende ==


== Levevis ==
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.


== Utbredelse ==
Slekten er bare kjent fra Colombia.


== Systematisk inndeling ==

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
familien  bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
underfamilien Trådbladbiller, Galerucinae Latreille, 1802
stamme usikker
slekten Socorroita Bechyné, 1956
Socorroita carinipennis (Bowditch, 1923)
Socorroita elvira Bechyne, 1956


== Referanser ==


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
(en) Socorroita i Global Biodiversity Information Facility 
Socorroita – detaljert informasjon på Wikispecies
Palmaria (bille)

Palmaria er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Det er kjent én art .


== Utseende ==


== Levevis ==
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.


== Utbredelse ==
Slekten er bare kjent fra det sørlige Brasil.


== Systematisk inndeling ==
Navnet Palmaria brukes også på en slekt av rødalger som omfatter den spiselige arten søl.

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
familien  bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
underfamilien Trådbladbiller, Galerucinae Latreille, 1802
stamme usikker
slekten Palmaria Bechyné, 1956
Palmaria tibialis Bechyné, 1956


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Palmaria (bille) i Global Biodiversity Information Facility 
Palmaria (Chrysomelidae) – detaljert informasjon på Wikispecies