jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Banaadir

Benaadir (somalisk: Banaadir, arabisk: بنادر, italiensk: Benadir) er en administrativ region (gobol) i det sørøstlige Somalia. Det dekker det samme området som byen Mogadishu, Somalias hovedstad. Den grenser mot nordvest av Shabelle-elven, og i sørøst av Somalihavet. Selv om den er den minste administrative regionen i Somalia, har den den største befolkningen, anslått til 2 650 227 (inkludert 369 288 internt fordrevne) i 2014.
Grødem kystfort

Grødem fort er et tysk kystfort helt nordøst på Grødem i Randaberg kommune i Rogaland. Fortet på Grødem ble brukt av tyskerne under andre verdenskrig og var den gang kalt for Grødem fort, MKB 1/503 Stavanger. Fortet var et marinekystbatteri og var i bruk fra 1940 til 1944, da Hundvåg fort tok over. Fortet på Grødem har både kommandobunker og flere kanonstillinger. Det var satt opp tre stykk norske 10,5 cm SK L/40 skipskanoner som hadde en rekkevidde på 17.000 meter.


== Eksterne lenker ==
Turblogg
Hundvåg kystfort

Hundvåg fort er et tysk kystfort helt sørvest på øya Hundvåg i Stavanger kommune i Rogaland. Fortet ligger like ved Trollskogen på Hundvåg i Stavanger. Fortet på Hundvåg ble brukt av tyskerne under andre verdenskrig og var den gang kalt for Hundvåg fort, MKB 1/503 Stavanger. Fortet var utstyrt med 3 stk 10 cm SKL/40 M2 Bofors kanoner med en rekkevidde på 17 km. Dette var kanonene fra den norske jageren Æger, som ble senket i Gandsfjorden av tyske bombefly. Batteriet ble først etablert på Grødheimhamaren litt nord for Stavanger havn, men flyttet hit til Hundvåg i 1944.


== Eksterne lenker ==
Turblogg
Bø kystfort

Bø fort er et tysk kystfort helt vest på Bø i Randaberg kommune i Rogaland. Fortet på Bø ble brukt av tyskerne under andre verdenskrig og var den gang kalt for Bø kystfort, HKB 7/978 Randaberg. Fortet på Bø har både kommandobunker og flere kanonstillinger.


== Eksterne lenker ==
Turblogg
Løykja gravplass

Løykja gravplass eller Løkja gravplass eller Løykja kirkegård er en gravlund i Sunndal kommune i Møre og Romsdal. Den ligger på nordsiden av Hoåsvegen, nær dennes kryss med riksvei 70, noen kilometer øst for Sunndalsøra. På gravplassen står et lite redskapshus med klokketårn (takrytter).
Gravlunden er på et gammelt kirkested der det tidligere stod en stavkirke. Blant dem som er gravlagt på stedet, er Barbara Arbuthnott og hennes sønn James.
I området ved gravlunden er ellers et gravfelt fra jernalderen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kart over Løykja gravplass (Allslekt.org)
«Løykja gravplass». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Kulturpunkt: Løykja kirkegård
Hådalen kirkegård

Hådalen kirkegård er en gravlund i Røros kommune i Trøndelag. Gravlunden ligger sør for fylkesvei 6526 og Rambergsjøen, et stykke sørøst for Røros by. Den er omtalt som hjelpekirkegård i en bok fra 1934.På gravlunden står et minnesmerke over tre soldater fra Kompani Linge som druknet i Rambergsjøen under krigen etter å ha hoppet ut i fallskjerm.Det avholdes iblant fruluftsgudstjenester på gravlunden.


== Referanser ==
Mathilde Smith

Mathilde Josephine Smith (født 8. april 1824 i Christiania, død 29. juli 1882 på Diakonissehuset i Kristiania) var en norsk kunstmaler, og en av få kvinnelige landskapsmalere i sin samtid. 


== Liv og virke ==
Mathilde Smith var elev ved Den kongelige Tegneskole i Christiania under Johannes Flintoe før 1850, og i årene 1850–1853 studerte hun hos Hans Gude og Johann Wilhelm Schirmer i Düsseldorf.
Smith stilte ut sitt første bilde ved Markedsutstillingen i Christiania i 1847. Dette var et måneskinnsbilde kopiert ette J.C. Dahl. Hennes landskapsbilder var preget av innflytelsen fra Düsseldorfskolen, med en mørk palett, en omhyggelig og dyktig utført detaljering og gjerne motiver med fjell og sjø. Hun benyttet gjerne nasjonalromantiske elementer, som figurer i folkedrakter, i bildene. Hennes «Landskap med tjern» fra 1852 er et eksempel på dette. Bildet kan ha blitt malt i løpet av den studiereisen hun sommeren 1852 foretok i Telemark sammen med Aasta Hansteen.
Smith malte motiver fra flere steder i Norge, som Telemark, Modum, Gudbrandsdalen, Valdres og Østfold. Fra slutten av 1860-årene ble hennes palett lysere, og bildene fikk likheter med Johan Fredrik Eckersbergs kunst. Et eksempel på hennes lysere uttrykk er bildet «Henover Hardangerfjords Vande», som ble utstilt i Oplandenes Kunstforening i 1878. I denne anledning skrev en aviskommentator blant annet «Hvorfor skulde man vel ønske at hænge paa sin væg de mørke graakolde Billeder, som der er saa mange af her i Landet og som vor vinterlige Natur giver saa let Motiver til? Det er de lyse og vakre solvarme Dage, som vi kun sparsomt nyder, der skal gjengives af Kunsten for at lyse i vor Stue».
Hun kopierte også bilder av eldre mestere, blant annet en rekke portretter.

		
I 1867 hadde hun atelier på Slottet i Christiania, som en gunstbevisning fra kong Karl IV. Hun bodde fra 1871 til omkring 1880 i München, hvor hun solgte tyske og norske landskapsmotiver til tyske kunstforeninger. Hun stilte ut ved Christiania Kunstforening i perioden 1852–1868, og flere ganger hos Trondhjems Kunstforening og Bergens kunstforening. I 1881 stilte hun ut et motiv fra München i Göteborg.Mathilde Smith ble 4. august 1882 gravlagt på Vår Frelsers Gravlund.


== Familie ==
Mathilde Smith var datter av traktør og hotelleier i Larvik Ole Christian Smith og Marie Kristine Børsum. Hun forble ugift.


== Stipender, reiser og utenlandsopphold ==
1852: Statens reisestipend
1850–1853: Studieopphold i Düsseldorf


== Referanser ==


== Kilder ==
Norsk kunstnerleksikon : bildende kunstnere, arkitekter, kunsthåndverkere. B. 3 : N-So. Universitetsforl. 1986. s. 613. ISBN 8200068102. 
Wichstrøm, Anne (1997). Kvinneliv, kunstnerliv. Gyldendal. s. 222–223. ISBN 8205193622.
Charles N. Herreid

Charles Nelson Herreid (født 20. oktober 1857 i Dane County i Wisconsin, død 6. juli 1928 i Aberdeen i Sør-Dakota) var en amerikansk republikansk politiker. Han var Sør-Dakotas guvernør fra 1901 til 1905.


== Liv og virke ==
Han var sønn av de norske immigrantene Nels Olson Herreid fra Hæreid i Eidfjord i Hardanger og Thone Kittelson (Kittilsdatter) fra Tørdal i Telemark. Samtlige av farens foreldre og søsken utvandret til Amerika. Charles N. Herreid vokste opp i nybyggersamfunn med mange andre norskamerikanere i Dane County og Trempealeau County i Wisconsin.Han studerte ved Gale College, en høyere skole drevet av den presbyterianske og senere den norske luthersk-evangeliske kirken i Galesville i Wisconsin. Deretter studerte han jus ved University of Wisconsin. I 1883 flyttet han til McPherson County i Dakotaterritoriet. Han ble offentlig anklager og dommer der.Sør-Dakota ble opprettet som delstat i 1889. Herreid var Sør-Dakotas viseguvernør fra 1893 til 1897 og formann for Det republikanske parti i delstaten fra 1898 til 1900.Ved guvernørvalget i Sør-Dakota i 1900 stilte ikke Andrew E. Lee til gjenvalg. Lee hadde blitt valgt til guvernør med støtte fra demokrater, populister og republikanere som støttet fri sølvutmynting. De utså en annen norskamerikaner, Burre Hanson Lien, til å etterfølge ham, men måtte se seg slått av Charles N. Herreid, som var nominert av Det republikanske parti. Herreid ble gjenvalgt med stort flertall ved guvernørvalget i 1902. Som guvernør arbeidet Herreid blant annet for å bygge ut skolevesenet og veinettet, og redusere godsprisene på jernbanene for å fremme landbrukets interesser.Etter at han gikk av som guvernør i 1905, var han advokat i Aberdeen i Sør-Dakota. Han påtok seg også mange offentlige verv.Han giftet seg i 1881 med Eunice Jeanette Slye. Deres datter Grace har etterslekt.Den lille byen Herreid i Campbell County er oppkalt etter ham.


== Referanser ==
Diastrophella

Diastrophella er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) sandjegere i familiegruppen løpebiller.


== Utseende ==
Midelsstore, slanke og langbeinte, metalliske fargede sandjegere. Kjevene er store og sigdformede, fasettøynene store og rundede, nokså utstående. Pronotum er litt smalere enn hodet, tønneformet. Dekkvingene er jevnbrede med flere skrå furer.


== Levevis ==
Artene finnee gjerne på trestammer, der de jakter på andre insekter.


== Utbredelse ==
Slekten er endemisk for Réunion.


== Systematisk inndeling ==
Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Adephaga
Overfamilien Caraboidea
Familien løpebiller, Carabidae
Underfamilien sandjegere, Cicindelinae
Stammen Cicindelini
Slekten Diastrophella Rivalier, 1957
Diastrophella pauliani Rivalier, 1957 - Réunion
Diastrophella richardi Rivalier, 1957 - muligens et synonym for Diastrophella pauliani


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
Bilde av Diastrophella pauliani
(en) Diastrophella i Global Biodiversity Information Facility 
Diastrophella – detaljert informasjon på Wikispecies
Prothymidia

Prothymidia er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) sandjegere i familiegruppen løpebiller.


== Utseende ==
Midelsstore, slanke og langbeinte, metalliske fargede sandjegere, dekkvingene gjerne med lyse flekker. Kjevene er store og sigdformede, fasettøynene store og rundede, nokså utstående. Pronotum er litt smalere enn hodet, tønneformet. Dekkvingene er jevnbrede.


== Levevis ==
Artene finnee gjerne på trestammer, der de jakter på andre insekter.


== Utbredelse ==
Slekten er vidt utbredt i Afrika.


== Systematisk inndeling ==
Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Adephaga
Overfamilien Caraboidea
Familien løpebiller, Carabidae
Underfamilien sandjegere, Cicindelinae
Stammen Cicindelini
Slekten Prothymidia Rivalier, 1957
Prothymidia angusticollis (Boheman, 1848)
Prothymidia foveicollis (W. Horn, 1913)
Prothymidia gemmipravata (W. Horn, 1914)
Prothymidia kehmiini Werner, 2003
Prothymidia putzeysi (W. Horn, 1900)
Prothymidia sibyllae Schule, 2003
Prothymidia vuilletorum (W. Horn, 1914)


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
Nettside om Prothymidia angusticollis
Bilde av Prothymidia vuilletorum
(en) Prothymidia i Encyclopedia of Life 
(en) Prothymidia i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Prothymidia hos NCBI 
Prothymidia – detaljert informasjon på Wikispecies
Boeomimetes

Boeomimetes er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) markløpere (Harpalinae) i familiegruppen løpebiller.


== Utseende ==
Middelsstore (ca. 10 millimeter), nokså brede, blankt gul- eller rødbrunlige løpebiller. Fasettøynene er middelsstore og litt utstående. Antennene er tynne og litt lengre enn hode + pronotum. Pronotum er rundet, mye bredere enn langt, med markerte bakhjørner. Dekkvingene er jevnbrede med fine punktstriper.


== Levevis ==


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i det sørlige Afrika (Botswana, Sør-Afrika).


== Systematisk inndeling ==

ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
familien   løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
underfamilie markløpere Harpalinae Bonelli, 1810
stammen Harpalini Bonelli, 1810
slekten Boeomimetes Péringuey, 1896
Boeomimetes atratus Peringuey, 1896
Boeomimetes confusus Basilewsky, 1948
Boeomimetes ephippium (Boheman, 1846)
Boeomimetes jeanneli Basilewsky, 1946


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bilde av Boeomimetes atratus
(en) Boeomimetes i Encyclopedia of Life 
(en) Boeomimetes i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kategori:Boeomimetes – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Boeomimetes – detaljert informasjon på Wikispecies
Eldar Skar

Eldar Skar (født 1983) er en norsk skuespiller fra Molde.
Han har vært skuespiller blant annet ved Teatret Vårt i Molde og Oslo Nye Teater. Han ble for alvor kjent for sin rolle i TV-serien Okkupert som har gått på TV 2 siden 2015. Han ble nominert til Amandaprisen 2019 i klassen beste mannlige birolle for sin rolle som Leif Henie, bror til Sonja Henie, i filmen Sonja.


== Filmografi ==
2014: Mammon (TV-serie) – VG-journalist Gjermund
2015-2020: Okkupert (TV-serie) – Hans Martin Djupvik
2018: Shetland (TV-serie)
2018: Sonja – Leif Henie
2019: Tunnelen – Vegard


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Eldar Skar på Internet Movie Database
Harpalomorphus

Harpalomorphus er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) markløpere (Harpalinae) i familiegruppen løpebiller.


== Utseende ==


== Levevis ==


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i det sørlige Afrika (Sør-Afrika, Namibia).


== Systematisk inndeling ==

ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
familien   løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
underfamilie markløpere Harpalinae Bonelli, 1810
stammen Harpalini Bonelli, 1810
slekten Harpalomorphus Péringuey, 1896
Harpalomorphus aeneipennis Peringuey, 1896
Harpalomorphus capicola Peringuey, 1896
Harpalomorphus minor Facchini, 2011
Harpalomorphus modestus Peringuey, 1896
Harpalomorphus pseudocapicola Facchini, 2011
Harpalomorphus rufipennis Peringuey, 1896


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Harpalomorphus i Global Biodiversity Information Facility 
Harpalomorphus – detaljert informasjon på Wikispecies
Oppdal sovjetiske krigsgravplass

Oppdal sovjetiske krigsgravplass ligger i nordlige del av Oppdal sentrum. Her er 104 sovjetiske krigsfanger fra fangeleiren i Oppdal gravlagt. 
Fangeleiren ble bygd i 1941 på Furuly, omtrent der hvor gressbanen ligger i dag. Stedet kalles Russergrava lokalt i Oppdal. 
Tyskerne gravla fangene flere steder rett ved fangeleiren, og etter krigen ble det opparbeidet en gravplass der det ble reist en 5 meter høy bauta i naturstein. 
Monumentet ble avduket i nærvær av norske og sovjetiske representanter 17. mai 1950. Gravplassen ble fra 1956 permanent og området ble da planert og opparbeidet med steingjerde og port. På minneplaten står det at 91 av de 104 er ukjent, men man antar nå at man kjenner navnene til omkring 80 av de russiske krigsfangene som ligger gravlagt i Oppdal. I tillegg til de som døde i Oppdal, ligger også 11 sovjetiske falne som døde i Grytten gravlagt her. 
Monumentet er utført av arkitekt John Tverdahl og planen er utarbeidet av landskapsarkitekt Karen Reistad. Bautaen på krigskirkegården er laget av Ingebrigt O. Mjøen og har inskripsjonen «Sov i fred dyrebare vener. Heimlandet gløymer dykk aldri.» 


== Se også ==
Sovjetiske fanger i Norge under andre verdenskrig


== Referanser ==


== Litteratur ==
Soleim, Marianne Neerland (2004): Sovjetiske krigsfanger i Norge 1941-1945 - antall, organisering, repatriering. Doktoravhandling. Institutt for historie. Universitetet i Tromsø. Spartacus forlag, ISBN 9788230400432


== Eksterne lenker ==
Kulturminnesøk
Omostropus

Omostropus er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) markløpere (Harpalinae) i familiegruppen løpebiller.


== Utseende ==


== Levevis ==


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Afrika (Etiopia, Tanzania, Namibia).


== Systematisk inndeling ==
Omostropus rotundatus Clarke, 1973 er nylig overført til slekten Harpalus 

ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
familien   løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
underfamilie markløpere Harpalinae Bonelli, 1810
stammen Harpalini Bonelli, 1810
slekten Omostropus Péringuey, 1896
Omostropus australis Basilewsky, 1946
Omostropus cratognathoides (Chaudoir, 1876)
Omostropus kilimanus Basilewsky, 1946
Omostropus mandibularis (Roth, 1851)
Omostropus minor Basilewsky, 1948
Omostropus similis Peringuey, 1896
Omostropus tersulus Peringuey, 1896
Omostropus vicarius Peringuey, 1896


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Omostropus i Global Biodiversity Information Facility 
Omostropus – detaljert informasjon på Wikispecies
Pseudoselenophorus

Pseudoselenophorus er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) markløpere (Harpalinae) i familiegruppen løpebiller.


== Utseende ==


== Levevis ==


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Afrika (Namibia).


== Systematisk inndeling ==

ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
familien   løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
underfamilie markløpere Harpalinae Bonelli, 1810
stammen Harpalini Bonelli, 1810
slekten Pseudoselenophorus Péringuey, 1896
Pseudoselenophorus imitator Péringuey, 1896


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pseudoselenophorus i Encyclopedia of Life 
(en) Pseudoselenophorus i Global Biodiversity Information Facility 
Pseudoselenophorus imitator – detaljert informasjon på Wikispecies
Sebastian Torngren Wartin

Sebastian Torngren Wartin (født 1984) er en svensk manusforfatter og regissør.Han ble utdannet på regilinjen ved Den norske filmskolen på Lillehammer i 2010. I 2016 skrev og regisserte han kortfilmen Ambulanse som vant en rekke priser, blant annet Menneskerettsprisen fra Den Norske regjering. Han har skrevet manus til norske spillefilmer som Natt til 17. og Harajuku. For Harajuku ble han nominert til Kanonprisen 2018  og Amandaprisen 2019, begge i klassen beste filmmanus.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sebastian Torngren Wartin på Internet Movie Database 
(en) Sebastian Torngren Wartin hos The Movie Database
Jonathan Kramer

Jonathan Donald Kramer (født 7. desember 1942 i Hartford, Connecticut, død 3. juni 2004 i New York City) var en amerikansk komponist og musikkteoretiker.
Kramer tok doktorgrad i musikkvitenskap ved University of California, Berkeley i 1969; han var bl.a. student av Karlheinz Stockhausen. Han var professor i komposisjon og musikkteori ved Columbia University fra 1988 til sin død i 2004. Han arbeidet mye med temporalitet i musikk og med postmoderne musikk, og er særlig kjent for boken The Time of Music. Han rakk akkurat å skrive ferdig boken Postmodern Music, Postmodern Listening før han døde, men den ble først utgitt i 2016. Ved Columbia University er to stipender oppkalt etter ham.


== Bibliografi ==
The Time of Music (New York: Schirmer Books, 1988)
Listen to the Music (New York: Schirmer Book, 1988); spansk oversettelse Invitacion a la musica (Buenos Aires: Vergara, 1993)
Postmodern Music, Postmodern Listening (Bloomsbury Press, 2016)
ed. Time in Contemporary Musical Thought, special issue of Contemporary Music Review (1989–93)
"The Nature and Origins of Musical Postmodernism," Current Musicology 66 (Spring 1999). Også publisert i Postmodern Music/Postmodern Thought, red. Judy Lochhead and Joseph Auner (New York: Routledge, 2002)
"Postmodern Concepts of Musical Time," Indiana Theory Review 17 (1997)
"Durations from Nested Ratios and Summation Series: Toward an Approach to Rhythm Appropriate to Computer Composition," in Proceedings of the ACMA 1995 Conference (Melbourne: ACMA, 1995)
"Beyond Unity: Toward an Understanding of Postmodernism in Music and Music Theory," i Concert Music, Rock, and Jazz since 1945: Essays and Analytical Studies (Rochester: U. of Rochester Press, 1995)
"Unity and Disunity in Carl Nielsen's Sixth Symphony," i A Nielsen Companion (Portland, OR: Amadeus Press, 1994)
"Discontinuity and Proportion in the Music of Stravinsky," i Confronting Stravinsky (Berkeley: U. of California Press, 1986)


== Musikkverk ==
About Face, orchestra (1989), pub. MMB
Another Sunrise, mixed septet (1990), pub. MMB
Atlanta Licks, mixed sextet (1984), pub. MMB
Cincy in C, orchestra (1994), pub. MMB
Licks, double bass trio with voice (1981), pub. MMB
Moments in and out of Time, orchestra (1983), pub. G. Schirmer
Music for Piano, Number 5 (1980), pub. G. Schirmer
Musica Pro Musica, orchestra (1987), pub.  MMB
No Beginning, No End, chorus with orchestra (1983), pub. MMB
Notta Sonata, 2 pianos with 2–3 percussion (1993), pub. MMB
Obsessions, symphonic wind ensemble (2001), pub. MMB
One for Five in Seven, Mostly, woodwind quintet (1971), pub. MMB
Remembrance of a People, string orchestra with piano and optional narrator (1996), pub. MMB
Renascence, clarinet with electronics (1974), pub. G. Schirmer
Rewind: A Semi-Suite, orchestra  (2000/2003), pub. MMB
Serbelloni  Serenade, clarinet, violin and piano (1995), pub. MMB


== Referanser ==
Allmenninger i Bergen

For hovedartikkel, se Allmenning.
For artikkelen om bygda i Kinn kommune, se Allmenningen.

Allmenninger i Bergen er tversgående brannhindrende brede gater eller plasser. De fleste i retningen fra nordøst mot sørvest. I Byloven av 1276 har det til ulike tider blitt bestemt økende bredder i takt med erfaringene etter hver ny bybrann i Bergen. Byloven hadde sin opprinnelse i Magnus Lagabøtes bylov.


== Allmenninger øst for Vågen ==
Dreggsallmenningen fra Vågen forbi Mariakirken til Kroken
Øvre Dreggsallmenningen fra Mariakirken til nordre enden på Bradbenken (veien)
Nikolaikirkeallmenningen fra Vågen til Steinkjellergaten (historisk fra det gamle torget til Nikolaikirken).
Vetrlidsallmenningen fra Bryggesporden ved Torget til Skansen


== Allmenninger vest for Vågen på Nordneshalvøyen ==
Tollbodallmenningen fra Tollbodkaien ved Vågen til Nordnesveien
Nykirkeallmenning fra Vågen til til Fredriksbergsgaten på Nordneshøyden
Holbergsallmenningen fra Holbergskaien ved Vågen til Klosteret
Vestre Holbergsallmenningen fra Klosteret til Nordre Nøstekaien på Nøstet
Østre Murallmenningen fra Vågen til Markeveien
Vestre Murallmenningen fra Markeveien til Jonsvollsgaten på Nøstet


== Allmenninger sør for Vågen ==
Vågsallmenningen fra Torget til det gamle rådhuset
Øvre Korskirkeallmenningen fra Bispengsgaten til Korskirken
Nedre Korskirkeallmenningen fra Korskirken til Vågsallmenningen
Torgallmenningen fra Torget til Kong Olav Vs plass


== Allmenninger utenfor den gamle bygrensen ==
Damsgårdsallmenning (1880) fra havnen og opp til Kringsjåveien på Laksevåg
Søndre Allmenningen (1896) fra Sandviksveien til Ekregaten i Sandviken


== Tidligere allmenninger ==
Breida almenning / Breiðalmenningr fra Bryggen til Øvregaten der Svensgården nå ligger
Bryggesporens almenning tilsvarer Vetrlidsallmenningen eller nedre del av denne
Bua almenning fra Bryggen til Øvregaten mellom Bugården og Bredsgården
Maria almenning / Mariakirkjualmenningr «den gamle kirkevei» fra Vågen til Mariakirken like ved nåværende Dreggsallmenningen
Smørsalmenning ble ikke tilbakeført etter den store bybrannen i 1916. Den gikk fra Vågen opp til Store Markevei midt mellom nåværende Jon Smørs gate og Fortunen i et område som nå er bebygget.


== Planlagt allmenning ==
Domkirkens almenning fra reguleringsvedtak 1857 skulle gå fra like sør for Domkirken til Lille Lungegårdsvann. Tilsvarer noenlunde nåværende Heggebakken, Nygaten og Peter Motzfeldts gate hvor man spesielt i Nygaten kan gjenkjenne allmenningsbredden.


== Navneendringer ==
Auta almenning / Aa Alminding tilsvarer nåværende Vetrlidsallmenningen
Nye almenning var nåværende Holbergsallmenningen
Rådstuealmenningen var nåværende Vågsallmenningen
Vågsalmenningen var tidligere navnet på nåværende Torgallmenningen
Yngre Breida almenning var tidligere navnet på nåværende Nikolaikirkeallmenningen


== Referanser ==