jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Palazzo Doria-Pamphili

Palazzo Doria Pamphili er et palass i Roma som ligger mellom  Via del Corso, Piazza del Collegio Romano, Via della Gatta og Via del Plebiscito. I palasset huses blant annet Galleria Doria-Pamphili, en av Romas fremste kunstsamlinger.
Palassets eldste kjerne stammer fra 1435. Til denne tilkom et gårdsrom og en kolonnade i to etasjer. I begynnelsen av 1600-tallet gav kardinal Pietro Aldobrandini i oppdrag til Carlo Maderno å utvide palasset. Fasadelengden mot Piazza del Collegio Romano ble oppført 1659–1663 av Antonio del Grande. Portalen åpner opp mot en monumentaltrapp som leder opp til piano nobile.


== Østfasaden ==
Slektninger til pave Innocens X (Giovanni Battista Pamphili) gav i begynnelsen av 1730-tallet Gabriele Valvassori i oppdrag å tegne en ny fløy not øst, mot Via del Corso. Dette storslagne tilbygget skulle blant annet romme et billedgalleri på piano nobile. Valvassori, som hadde studert under Carlo Fontana ved Accademia di San Luca, gjorde få henvisninger til sin læremesters stramma akademisme. Fasaden, som er av betydelig lengde, har sytten aksler. Trass i dette  bryter Valvassori monotonienmed forskjellige fasadedekorasjoner og murartikuleringer. Han kombinerte i fasadens vertikale og horisontale bevegelser på et sinnrikt vis. En vertikal streben ble avstedkommet ved å plassere de øvre etasjers vinduer på samme linje ovenfor hverandre. Vinduenes tette plassering gir også fasaden en horisontal kontinuitet.
Valvassori har ved utformingen av vinduspedimentene i piano nobile tatt inntrykk av motsvarende detalj i Francesco Borrominis Palazzo di Propaganda Fide, fullbyrdet i 1667. Han har også lattseg inspirere av Borrominis skråstilte kolonner og smykkede kapiteler. I østfasaden forener Valvassori rokokkoidiomets formspråk med barokkens monumentalitet.


== Bilder ==

		
		
		


== Litteratur ==
Not Built in a Day: Exploring the Architecture of Rome (engelsk). New York: Carroll & Graf. 2006. ISBN 0-78671-749-1. 
Italian Baroque and Rococo Architecture (engelsk). New York: Oxford University Press. 1986. ISBN 0-19-503547-X. 
Art and Architecture in Italy 1600–1750 (engelsk). New Haven: Yale University Press. 1999. ISBN 0-300-07890-0.
Aulnois-sur-Seille

Aulnois-sur-Seille er en kommune i departementet Moselle i regionen Grand Est (tidligere regionen Lorraine) nordøst i Frankrike. Kommunen ligger i kantonen Delme som tilhører arrondissementet Château-Salins. I 2010 hadde Aulnois-sur-Seille 238 innbyggere.


== Befolkningsutvikling ==
Antall innbyggere i kommunen Aulnois-sur-Seille


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aulnois-sur-Seille – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE
Koteng Arena

Koteng Arena, tidligere Ørn Arena er hjemmearenaen til Rosenborg Ballklub Kvinner og ligger i bydelen Lade i Trondheim. 
Stadion er en del av Lade idrettsanlegg, stod ferdig i sin nåværende form i 2018, som Ørn Arena. Arenaen fikk navnet Koteng Arena i 2019.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Fotball.no - Koteng Arena
Santa Maria in Traspontina

Santa Maria in Traspontina er en katolsk sognekirke og en tittelkirke i Roma, dedisert til  Jomfru Maria. 
Tilnavnet Traspontina betyr «på den andre siden av broen», i dette tilfellet Ponte Sant'Angelo. Kirken innehas av karmelittordenen.
Kirken, som ble konsekrert i år 1587, ligger ved Via della Conciliazione i rione Borgo. Det andre sidekapellet på høyre hånd, dedisert til den hellige Knut, er Danmarks nasjonalhelligdom i Roma. Kapellet har et maleri med St. Knuts ekstase (1686) av den østerrikske barokkmaleren Daniele Seyter, og freskebemalte lunetter og tak av Alessandro Francesi.  
Kirken ble oppført etter tegninger av Ottaviano Mascherino. Høyalteroppsatsen er et verk av Carlo Fontana. Pave Sixtus V designerte den til kardinalstitulus allerede 13. april 1587.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Herbert Rosendorfer: Kirchenführer Rom. 3., aktualisierte Auflage. Edition Leipzig, Leipzig 2005, ISBN 3-361-00485-3.
Anton Henze: Rom und Latium. Kunstdenkmäler und Museen (= Reclams Kunstführer Italien. Bd. 5 = Reclams Universal-Bibliothek. 8678). 4., revidierte Auflage. Reclam, Stuttgart 1981, ISBN 3-15-008679-5.
Fine Line

Fine Line er Harry Styles andre studioalbum. Det ble utgitt 13. desember 2019 på Columbia og Erskine Records.


== Sporliste ==
Krediteringer er hentet fra albumnotater.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fine Line på Discogs 
(en) Fine Line på MusicBrainz 
(en) Fine Line på Spotify 
(en) Fine Line på Last.fm 
(en) Fine Line på Genius — sangtekster 
(en) Fine Line på AllMusic
Palazzo Montecitorio

Palazzo Montecitorio (eller Palazzo di Montecitorio) er et palass i Roma som siden 1871 har vært sete for Italias deputertkammer.
Palasset var opprinnelig tegnet av Giovanni Lorenzo Bernini for den unge kardinal Ludovico Ludovisi, der var nevø til pave Gregor XV. Med pavens død ble byggingen imidlertid innstilt. Det skulle først bli ferdigstilt under pave Innocens XII i 1694 av Berninis elev Carlo Fontana.
I forbindelse med Italia samling i 1861 og Romas status av hovedstad fra 1870 ble det besluttet at palaaset skulle være sete for parlamentets annetkammer. Bygningen ble i den forbindelse restaurert og ombygget i jugendstil av Ernesto Basile.


== Litteratur ==
Heinz-Joachim Fischer: Rom. Zweieinhalb Jahrtausende Geschichte, Kunst und Kultur der Ewigen Stadt. DuMont Buchverlag, Köln 2001, ISBN 3-7701-5607-2, S. 212.
Anton Henze: Kunstführer Rom. Stuttgart: Philipp Reclam 1994, ISBN 3-15-010402-5, S. 295.
Palazzo Braschi

Palazzo Braschi er et stort neoklassisistisk palass i Roma. Det ligger mellom Piazza Navona, Campo de' Fiori, Corso Vittorio Emanuele II og Piazza di Pasquino. Det inneholder Museo di Roma (Romas museum), som dekker byens historie fra middelalderen og frem til 1800-tallet.
Bygningen ble bygget av Luigi Braschi Onesti, som var pave Pius VIs nevø, og er tegnet av Cosimo Morelli.


== Litteratur ==
Carlo Pietrangeli: Palazzo Braschi, Roma, 1958.
Carlo Pietrangeli e Armando Ravaglioli: Palazzo Braschi e il suo ambiente, Roma, 1967.
Emiliana Ricci: Palazzo Braschi. Storia ed architettura di un edificio settecentesco, Roma, Palombi Editori, 1989.
Lucia Funari (a cura di): Palazzo Braschi. Immagini di un restauro, Roma, Kappa Edizioni, 2002, ISBN 978-88-7890-443-9.
Anita Margiotta e Maria Grazia Massafra:: Un percorso fotografico a Palazzo Braschi 1870-1987, Gangemi Editore, 2002, ISBN 8-849-20253-9.
Livias hus

Livias hus (latin Domus Liviae) er en antikk bygning på Palatinen i Roma.
Livias hus, som hørte til keiser Augustus' residens, er en av de best bevarte bygningene på Palatinen. Lengst inne er det et nedsenket gårdsrom, og mot det åpner det seg tre hvelvede rom, sannsynligvis beregnet på banketter. De har veggmalerier utførte i den såkalte andre pompejanske stil fra ca år 30 f.Kr. Hovedrommet i midten er dekorert med skenarkitektur og innfelta mytologiske scener.


== Litteratur ==
Rome: An Oxford Archaeological Guide (engelsk). Oxford: Oxford University Press. 1998. s. 128–130. ISBN 0-19-288003-9. 
Guida archeologica di Roma (italiensk). Milano: Arnoldo Mondadori. 1980. s. 141–144. 


== Eksterne lenker ==
(en) Domus Liviae (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Karin Ekelund

Anna Karin Elisabet Ekelund (født 26. mai 1913 i Ystad i Sverige, død 21. desember 1976 i Stockholm i Sverige) var en svensk skuespiller.


== Filmer (utvalg) ==
1933 – Giftasvuxna döttrar
1934 – Synnøve Solbakken (Synnöve Solbakken)
1938 – Vingar kring fyren
1940 – Ett brott
1940 – Med deg i mine armer (Med dej i mina armar)
1941 – Lærerinne på vift (Lärarinna på vift)
1943 – Som du vill ha mej
1943 – Sjätte skottet
1945 – Oss tyver imellom (Oss tjuvar emellan eller En burk ananas)
1947 – Supé för två


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Karin Ekelund på Internet Movie Database 
(sv) Karin Ekelund i Svensk Filmdatabas 
(en) Karin Ekelund hos The Movie Database
MS «Fjordprinsen»

MS «Fjordprinsen» er den andre av tre identiske katamaraner som eies av Norled. MS «Fjordprinsen» går sambandet Harstad - Engenes - Brøstadbotn - Finnsnes - Tromsø.
Katamaranen er bygget av Oma Baatbyggeri for Norled.
MS «Fjordprinsen» ble satt i trafikk fra 1. januar 2020 av Norled på anbud fra Troms fylkestrafikk.


== Teknisk Informasjon ==
Byggeår: 2019
Passasjerer: 296
Motor: 4x MTU 8V 2000 M72 Bertel O Steen Teknikk
Verft: Oma Baatbyggeri
LOA: 39 m
Br: 10,60 m


== Eksterne lenker ==
(en) MS Fjordprinsen – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen 
(no) MS Fjordprinsen – Skipsrevyen 
(no) MS Fjordprinsen – Maritimt Magasin
Torre dei Capocci

Torre dei Capocci er et tårn på San Martino ai Monti-plassen i Roma.
Torre dei Capocci og det overforstående Torre dei Graziani utgjør en slags monumental inngang til toppen av høyden Esquilino. Tårnet ble bygd av Arcioni-familien i det 12. århundre og gikk deretter til Capoccis, en adelig familie fra Viterbo. Disse reiste omkring tårnet et antall hus som ikke lenger finnes, men som gjorde bygningen til et slags citadell. Tårnet, som er 36 meter højt, har en firkantet base med vinduer innrammet i travertin og består av syv etasjer, ut over stueetasjen og terrassen. Terrassen er omkranset vf en mursteinbrystning, kantet av fem fulle belter på hver side.


== Bilder ==

		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Roma Sparita - Torre dei Capocci
Edward Liddie

Edward Liddie (født 21. juli 1959) er en amerikansk judoka.
Han representerte USA under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, der han tok bronse i ekstra lettvekt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Edward Liddie – Olympedia 
(en) Edward Liddie – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Edward Liddie – JudoInside
Guy Delvingt

Guy Delvingt (født 28. juni 1958) er en fransk judoka.
Han representerte Frankrike under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, der han ble nummer 5 i ekstra lettvekt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Guy Delvingt – Olympedia 
(en) Guy Delvingt – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Felice Mariani

Felice Mariani (født 8. juli 1954) er en italiensk judoka.
Han representerte Italia under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, der han ble nummer 5 i ekstra lettvekt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Felice Mariani – Olympics.com 
(en) Felice Mariani – Olympic.org 
(en) Felice Mariani – Olympedia 
(en) Felice Mariani – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(it) Felice Mariani – Italias olympiske komité 
(en) Felice Mariani – JudoInside
Luis Shinohara

Luis Shinohara (født 29. august 1954) er en brasiliansk judoka.
Han representerte Brasil under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, der han ble nummer 7 i ekstra lettvekt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Luis Shinohara – Olympedia 
(en) Luis Shinohara – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Luis Shinohara – JudoInside
João Neves

João Neves (født 6. november 1963) er en portugisisk judoka.
Han representerte Portugal under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, der han ble nummer 9 i ekstra lettvekt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) João Neves – Olympedia 
(en) João Neves – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Peter Jupke

Peter Jupke (født 3. juni 1957) er en tysk judoka.
Han representerte Tyskland under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, der han ble nummer 10 i ekstra lettvekt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Peter Jupke – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Peter Jupke – Olympedia 
(en) Peter Jupke – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Peter Jupke – JudoInside
Eddy Koaz

Eddy Koaz (født 10. mai 1959) er en israelsk judoka.
Han representerte Israel under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, der han ble nummer 10 i ekstra lettvekt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Eddy Koaz – Olympics.com 
(en) Eddy Koaz – Olympedia 
(en) Eddy Koaz – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Eddy Koaz – JudoInside 
(en) Eddy Koaz – TheSports.org
Gino Ciampa

Gino Ciampa (født 24. september 1962) er en australsk judoka.
Han representerte Australia under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, der han ble nummer 12 i ekstra lettvekt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gino Ciampa – Olympics.com 
(en) Gino Ciampa – Olympic.org 
(en) Gino Ciampa – Olympedia 
(en) Gino Ciampa – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Gino Ciampa – Australian Olympic Committee 
(en) Gino Ciampa – JudoInside
Abdel Hamid Slimani

Abdel Hamid Slimani (født 19. februar 1956) er en marokkansk judoka.
Han representerte Marokko under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, der han ble nummer 12 i ekstra lettvekt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Abdel Hamid Slimani – Olympedia 
(en) Abdel Hamid Slimani – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Jorge di Noco

Jorge di Noco (født 27. februar 1966) er en argentinsk judoka.
Han representerte Argentina under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, der han ble nummer 12 i ekstra lettvekt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jorge di Noco – Olympedia 
(en) Jorge di Noco – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Jorge di Noco – JudoInside
Chau Chin-fu

Chau Chin-fu (født 28. oktober 1952) er en taiwansk judoka.
Han representerte Kinesisk Taipei under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, der han ble nummer 12 i ekstra lettvekt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Chau Chin-fu – Olympedia 
(en) Chau Chin-fu – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Rafael González

Rafael González (født 24. august 1958) er en meksikansk judoka.
Han representerte Mexico under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, der han ble nummer 12 i ekstra lettvekt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rafael González – Olympedia 
(en) Rafael González – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Rafael González – JudoInside
Gösta Cederlund

Gustaf Edvard «Gösta» Cederlund (født 6. mars 1888 i Stockholm i Sverige, død 4. desember 1980 i Stockholm i Sverige) var en svensk skuespiller, regissør og teatersjef. 


== Filmer (utvalg) ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gösta Cederlund på Internet Movie Database 
(sv) Gösta Cederlund i Svensk Filmdatabas 
(da) Gösta Cederlund på Filmdatabasen 
(da) Gösta Cederlund på danskefilm.dk 
(da) Gösta Cederlund på danskfilmogtv.dk 
(da) Gösta Cederlund på Scope 
(fr) Gösta Cederlund på Allociné 
(en) Gösta Cederlund på AllMovie 
(en) Gösta Cederlund hos The Movie Database
UCI ProSeries 2020

UCI ProSeries 2020 er den første utgaven av UCI ProSeries. Den inneholder endags- og etapperitt i Europa, Asia og Amerika på nest øverste nivå, like under UCI World Tour.Store deler av sesongen ble avlyst på grunn av koronapandemien.


== Ritt ==


== Referanser ==
Vuelta a San Juan 2020

Vuelta a San Juan 2020 ble arrangert i Argentina fra 26. januar til 2. februar 2020. Rittet var en del av UCI ProSeries 2020.


== Lag ==


== Etapper ==


=== 1. etappe ===


=== 2. etappe ===


=== 3. etappe ===


=== 4. etappe ===


=== 5. etappe ===


=== 6. etappe ===


=== 7. etappe ===


== Resultater ==


=== Sammenlagt ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Vuelta a San Juan 2020 - ProCyclingStats
Trachyscelida

Trachyscelida er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Det er kjent 7 arter.


== Utseende ==
Små (ca. 5 millimeter), brede, glatte og blanke, tofargede bladbiller. Oversiden er hårløs. Hode, pronotum og bein er guloransje, dekkvingene svarte. Antennene er brune med de tre innerste leddene oransjerøde. Pronotum har rundede kanter og er nær dobbelt så bredt som langt, men mye smalere enn dekkvingene. Disse er brede, utvidet bakover (pæreformede), jevnt og nokså kraftig punkterte.


== Levevis ==
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere, ofte på busker og trær. Noen av artene kan opptre i store mengder og snauspise vertsplantene i enkelte år. De voksne billene flyr godt og kan forflytte seg over betydelige avstander. Disse billene finnes gjerne på blomster.


== Utbredelse ==
Trachyscelida bicolor er kjent fra Arizona og Costa Rica, merkelig nok synes den ikke være funnet fra områdene imellom. T. robusta er utbredt i Mellom-Amerika. De øvrige artene er utbredt i Sør-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
familien  bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
underfamilien trådbladbiller, Galerucinae Latreille, 1802
stammen Luperini Gistel, 1856
slekten Trachyscelida Horn, 1893
Trachyscelida bicolor (Bechyne, 1958) - junior-homonym, må endres
Trachyscelida bicolor (LeConte, 1884)
Trachyscelida boliviana (Bechyne, 1958)
Trachyscelida flourescens (Bechyne, 1958)
Trachyscelida obesa (Duvivier, 1889)
Trachyscelida robusta (Jacoby, 1888)
Trachyscelida venezulensis (Bechyne, 1956)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter. Besøkt 27.2. 2020
Bilkde av typeeksemplar av Trachyscelida bicolor
(en) Trachyscelida i Encyclopedia of Life 
(en) Trachyscelida i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Trachyscelida hos ITIS 
(en) Trachyscelida hos NCBI
Phyllobroticella

Phyllobroticella er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Det er kjent 12 arter .


== Utseende ==
Middelsstore, avlange, rødbrune bladbiller. Dekkvingene kan være svarte med blålig metallglans. Antennene er en del over halvparten så lange som kroppen, litt fortykkede mot spissen, de ytterste leddene litt forlengede. Pronotum er avrundet firkantet, mye bredere enn langt. Dekkvingene er jevnbrede.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Afrika.


== Systematisk inndeling ==

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
familien  bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
underfamilien Trådbladbiller, Galerucinae Latreille, 1802
stamme usikker
slekten Phyllobroticella Jacoby, 1894
Phyllobroticella africana (Jacoby, 1894)
Phyllobroticella citrina Weise, 1903
Phyllobroticella ferruginea Laboissiere, 1924
Phyllobroticella flava Jacoby, 1894
Phyllobroticella kraatzi Weise, 1902
Phyllobroticella maynei Laboissiere, 1924
Phyllobroticella muehlei Beenen, 2016
Phyllobroticella nigripennis Laboissiere, 1924
Phyllobroticella ochracea Weise, 1901
Phyllobroticella pallida Laboissiere, 1924
Phyllobroticella piciceps Weise, 1901
Phyllobroticella straminea (Weise, 1903)


== Referanser ==


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
(en) Phyllobroticella i Global Biodiversity Information Facility
Pseudoscelida

Pseudoscelida er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Det er kjent 5 arter .


== Utseende ==
Middelsstore, avlange, rødbrune bladbiller. Dekkvingene kan være svarte med blålig metallglans. Fasettøynene er store og utstående. Antennene er en del over halvparten så lange som kroppen. Pronotum er avrundet firkantet, mye bredere enn langt. Dekkvingene er jevnbrede.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.


== Systematisk inndeling ==

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
familien  bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
underfamilien Trådbladbiller, Galerucinae Latreille, 1802
stamme usikker
slekten Pseudoscelida Jacoby, 1894
Pseudoscelida apicicornis Jacoby, 1896
Pseudoscelida fulvicornis Jacoby, 1903
Pseudoscelida indica Jacoby, 1903
Pseudoscelida jacobsoni Weise, 1926
Pseudoscelida metallica (Jacoby, 1887)
Pseudoscelida nigrolimbata (Jacoby, 1899)
Pseudoscelida pallida Jacoby, 1896


== Referanser ==


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pseudoscelida i Global Biodiversity Information Facility
Sardoides

Sardoides er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Det er kjent 3 arter.


== Utseende ==
Små, avlange, blanke, svarte bladbiller, dekkvingene mer eller mindre brungule. Pronotum er noe bredere enn langt, avrundet sekskantet, noe smalere enn de jevnbrede dekkvingene. Antennene er tynne og halvparten så lange som kroppen.


== Levevis ==
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere. De voksne billene flyr godt og kan forflytte seg over betydelige avstander.


== Utbredelse ==
Slekten forekommer i Afrika.


== Systematisk inndeling ==

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
familien  bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
underfamilien trådbladbiller, Galerucinae Latreille, 1802
stammen Luperini Gistel, 1856
slekten Sardoides Jacoby, 1895
Sardoides nigricornis Jacoby, 1900
Sardoides transvaalensis Jacoby, 1903
Sardoides viridicollis Jacoby, 1895


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sardoides i Global Biodiversity Information Facility
Emma Hagerup

Emma Hagerup (født 7. oktober 1812 i Flekkefjord, død 19. mars 1885) var en norsk forfatter og oversetter.


== Familie ==
Emma Hagerup var datter av Caspar Peter Hagerup (1777–1840) som var by- og rådstueskriver i Kalundborg, senere sorenskriver i Flekkefjord. Moren var Ulrikke Eleonore Steffens (1775-1852), søster av filosofen Henrik Steffens (1773–1845). Hun var søster av kontreadmiral og statsråd Henrik Steffens Hagerup (1806-1859) og pedagog og forfatter Augusta Hagerup (1812–1885).


== Liv og virke ==
Emma Hagerup utga i 1856 fortellingen Tantens Testamente – en original novelle. Omtrent på samme tid innledet hun et omfattende litterært samarbeid med søsteren Augusta Hagerup. De opererte under signaturen E. A. Hagerup, og oversatte fortellinger og romaner for barn og voksne til norsk fra engelsk og tysk. Sammen skrev de også barnefortellingen Præriens hvite Ganger, som først ble publisert i tidsskriftet Børnenes Blad i 1872. Denne ble først utgitt i bokform i 1921. Emma Hagerup skrev selv flere fortellinger som ble publisert i Børnenes Blad og For Ungdommen under signaturen E. H.


== Bibliografi ==
1856: Tantens Testamente – en original novelle, Malling, Christiania
1921: E. A. Hagerup (Emma og Augusta Hagerup): Præriens hvite Ganger, Kristiania. (Først utgitt i Børnenes Blad i 1872)


==== Fortellinger publisert i tidsskrifter ====
1872: Fangen, i Børnenes Blad, nr. 17
1873: Det gamle Hus, i Børnenes Blad, b. 26
1873: Nei, aldrig glemmer jeg Tulla, i Børnenes Blad, b. 26
1873: Hvad Bedstemoder fortalte, i Børnenes Blad, b. 26
1873: Kusine Hilda, i For Ungdommen, b. 29
1874: Fra mine Børneaar, i Børnenes Blad, b. 27
1874: Den uvelkomne Gjæst, i Børnenes Blad, b. 27
1875: Skatten, i For Ungdommen, b. 29, nr. 5
1875: Et eventyr fra Sommerferierne, av E. A. H. (sammen med Augusta Hagerup), i For Ungdommen, b. 30, nr. 16
1876: Børstad-Jentungen, i For Ungdommen, b. 32, nr. 16
1877: Solsorten, i For Ungdommen, b. 33, nr. 1
1877: Den gamle Landevei, i For Ungdommen, b. 34
1877: Tulla paa Reise,  i For Ungdommen, b. 34, nr. 13
1879: En aften ved Thebordet, i For Ungdommen, b. 37
1879: Harriet, i For Ungdommen, b. 38


== Referanser ==


== Kilder ==
Dette skrev kvinner. Oslo: Skolen. 1984. s. 94. ISBN 8257900109.
Caesars forum

Caesars forum ble påbegynt av Julius Caesar år 51 f.Kr. i direkte tilslutning til den nybygde Curia, og ble fullbyrdet av keiser Augustus i år 29 f.Kr.
Det består av en rektangulær åpen plads omgitt av en portico med doblr rekker av søyler. Inngangen var fra kortsiden mot Argiletum, gaten som forbando Forum Romanum med det tettbefolkede området Subura og med patricierkvarterene på Esquilinen. På den motsatte kortsiden reiste seg et tempel inviet Venus Genetrix, det vil säga stammoderrn; den juliskr ætt anså seg å nedstamme fra Venus, Aeneas mor.
Forretningslokaler var huset på langsiden mot Capitolium, der Clivus Argentarius (bankgaten) passerte. De tre oppreiste korintiske søyler er fra tempelets ombygging 1131113 e.Kr., da arbeidene med Trajanus forum ved siden av gjorde en omstrukturering nødvendig; tempelet hadde ligget med baksiden mot en ås som nå sjaktet bort.


== Litteratur ==
Roma (italiensk). Milano: Touring Club Italiano. 2002. s. 273–274. ISBN 88-365-2541-5. 
Rome: An Oxford Archaeological Guide (engelsk). Oxford: Oxford University Press. 1998. s. 148–152. ISBN 0-19-288003-9. 
Guida archeologica di Roma (italiensk). Milano: Arnoldo Mondadori. 1980. s. 103–107. 


== Eksterne lenker ==
(en) Forum Iulium – kategori av bilder, video eller lyd på Commons