jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Nikita Porsjnev

Nikita Dmitrijevitsj Porsjnev (russisk: Никита Дмитриевич Поршнев) (født 5. mars 1996) er en russisk skiskytter.
Han var med på det russiske laget som tok bronse på stafett under VM i skiskyting 2019 i Östersund.


== Mesterskap ==


=== Verdensmesterskap ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nikita Porsjnev – IBU 
(en) Nikita Porsjnev – biathlon.com.ua
Minangkabau

Minangkabau (Basa Minang(kabau)) er et austronesisk språk som snakkes i Vest-Sumatra, det vestlige Riau, det sørlige Aceh, og det nordlige Bengkulu og Jambi i Indonesia. Det er også lingua franca langs vestkysten av provinsen Nord-Sumatra. I tillegg snakkes det i noen deler av Malaysia, spesielt i Negeri Sembilan. Det har til sammen om lag 6,5 millioner talere.


== Eksterne lenker ==
Minangkabau hos Ethnologue
Musi (språk)

Musi, eller palembangmalayisk (Basa Palembang), er et austronesisk språk som snakkes av om lag to tredjedeler av innbyggerne i provinsen Sør-Sumatra i Indonesia, særlig langs Musielva. Det hadde 3,1 millioner talere ved folketellinga i 2000.


== Eksterne lenker ==
Musi hos Ethnologue
Pseudodiabrotica

Pseudodiabrotica er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Det er kjent én art .


== Utseende ==
En metallisk farget bladbille. Dekkvingen har noien karakteristiske groper.


== Utbredelse ==
Arten er kjent fra Mexico, bare fra typeeksemplaret.


== Systematisk inndeling ==

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
familien  bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
underfamilien Trådbladbiller, Galerucinae Latreille, 1802
stamme Luperini
slekten Pseudodiabrotica Jacoby, 1892
Pseudodiabrotica metallica Jacoby, 1892


== Referanser ==


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pseudodiabrotica i Global Biodiversity Information Facility 
Pseudodiabrotica – detaljert informasjon på Wikispecies
Nirina

Nirina er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Det er kjent 5 arter .


== Utseende ==
Middelsstore, brede, mer eller mindre metallisk fargede bladbiller. Hodet og antennene er gjerne mørke, hos hannene er de ytre antenneleddene kraftig utvidete, nærmest flagglignende. Pronotum er gjerne gulbrunt, trapesformet, omtrent dobbelt så bredt som langt, men mye smalere enn dekkvingene. Dekkvingene er gjerne grønnlig metalliske med et bredt, brungult tverrbånd, utvidet bakover, med tett punktering. Bein er lysbrune innerst, mørke i den ytre delen.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Afrika.


== Systematisk inndeling ==

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
familien  bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
underfamilien Trådbladbiller, Galerucinae Latreille, 1802
stamme usikker
slekten Nirina Weise, 1892
Nirina ephippiata (Dalman, 1823)
Nirina flavofasciata Laboissiere, 1940
Nirina imitans (Jacoby, 1894)
Nirina jacobyi Weise, 1892
Nirina regalis Laboissiere, 1940


== Referanser ==


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
Bilde av Nirina imitans
(en) Nirina i Global Biodiversity Information Facility
Hanna Hagberg

Hanna Paulina Hagberg (født 17. juli 1877 i Svarteborg i Bohuslän, død 2. september 1968) var en svensk-norsk lyriker og forfatter. 


== Familie ==
Hanna Hagberg var datter av jordbruksarbeider Hans Gustavsson og budeie Augusta Pålsdotter. Hun forble ugift.


== Liv og virke ==
Hanna Hagberg flyttet sammen med familien til Vestby fra Sverige like etter at hun var blitt konfirmert.. Hun arbeidet lenge som syerske, og da hun kom til Kristiania i 1904 begynte hun å arbeide i et syetablissement.
Hun engasjerte seg i religiøst arbeid, fra 1906 som såkalt C.E.-søster (Christian Endeavour), og skrev flere bøker henvendt til unge mennesker i søken etter Gud. Med utgangspunkt i sitt eget levnedsløp forteller hun om sin vei til Jesus. 


== Bibliografi ==
1909: Frem til hjertefred og livsglæde, Kristiania
1917: Han kommer
1926: Hjemlengsel, Tvedte, Oslo


==== Dikt i særtrykk ====
1914: Røsten i det stille, Kristiania
1915: Fredsfyrsten
1915: Kongemøte i Malmø, Kristiania


== Referanser ==


== Kilder ==
Dette skrev kvinner. Oslo: Skolen. 1984. s. 85-86. ISBN 8257900109. 
Hagberg, Hanna (1917). Frem til hjertefred og livsglæde. [Kristiania]: Nationaltrykkeriet.
Mimastroides

Mimastroides er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Det er kjent 2 arter .


== Utseende ==
Middelsstore, avlange, rødbrune bladbiller.


== Levevis ==
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere, ofte på busker og trær. Noen av artene kan opptre i store mengder og snauspise vertsplantene i enkelte år.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt på Madagaskar.


== Systematisk inndeling ==

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
familien  bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
underfamilien Trådbladbiller, Galerucinae Latreille, 1802
stamme usikker
slekten Mimastroides Jacoby, 1892
Mimastroides jacobyi Bechyne, 1957
Mimastroides madagascariensis Jacoby, 1892
Mimastroides usambarica Weise, 1902 - Tanzania, usikkert om denne hører til her


== Referanser ==


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
Datablad om Mimastroides usambarica
(en) Mimastroides i Global Biodiversity Information Facility
Vestalinnenes hus

Vestalinnenes hus (latin: Vestae; italiensk: Casa delle Vestali) var bosted for vestalinnene i antikkens Roma. Det ligger på Forum Romanum.
Vestalinnene var gudinnen Vestas prestinner.
Vestalinnenes hus fikk sin definitive utforning ved en ombygning under keiser Trajan. Det består av en bygning i toetasjer rundten rektangulær gård, omgitt av porticoer. Her var det bosteder for de seks vestalinnene, deres tjenestefolk og slaver, et badeanlegg, rom for rituelle funksjoner med mer. Statuer av sjefsvestalinnene var oppstilte på gården.


== Litteratur ==
Rome: An Oxford Archaeological Guide (engelsk). Oxford: Oxford University Press. 1998. s. 103–104. ISBN 0-19-288003-9. 
Guida archeologica di Roma (italiensk). Milano: Arnoldo Mondadori. 1980. s. 89–92. 


== Eksterne lenker ==
(en) House of the Vestals (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Cassena

Cassena er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Det er kjent 49 arter.


== Utseende ==
Nokså små, ovale, blanke, gjerne rødlige bladbiller.


== Levevis ==
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.


== Utbredelse ==
Slekten er utbredt i Afrika, Asia og Australia.


== Systematisk inndeling ==

orden biller (Coleoptera)
underorden Polyphaga
overfamilie Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
familien  bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
underfamilien trådbladbiller, Galerucinae Latreille, 1802
stamme Luperini
slekten Cassena Weise, 1892
Cassena aeneipennis (Laboissiere, 1932)
Cassena albertisi (Jacoby, 1892)
Cassena alticoides (Gressitt & Kimoto, 1963)
Cassena antennata Takizawa, 1988
Cassena apicalis (Bryant, 1954)
Cassena apicicornis (Laboissiere, 1932)
Cassena aurensis (Jacoby, 1886)
Cassena bicolor (Gressitt & Kimoto, 1963)
Cassena brooksi Bryant, 1962
Cassena caerulea (Jacoby, 1894)
Cassena celebensis (Jacoby, 1886)
Cassena chapuisi (Jacoby, 1886)
Cassena chessmanae Bryant, 1962
Cassena collaris (Baly, 1879)
Cassena concolor Bryant, 1962
Cassena costalis Medvedev, 2009
Cassena cowleyi (Blackburn, 1896)
Cassena dilaticollis (Jacoby, 1894)
Cassena elongata (Jacoby, 1894)
Cassena flavicollis Bryant, 1962
Cassena indica (Jacoby, 1889)
Cassena intergricollis (Jacoby, 1892)
Cassena intermedia (Jacoby, 1904)
Cassena iriana Medvedev, 2009
Cassena laevicollis (Jacoby, 1886)
Cassena lateralis Medvedev, 2009
Cassena laysi Medvedev, 2009
Cassena leopldi Laboissiere, 1932
Cassena leyteana Medvedev, 1995
Cassena montana Bryant, 1962
Cassena mysolensis (Weise, 1922)
Cassena ocellata (Gressitt & Kimoto, 1963)
Cassena oculata Laboissiere, 1934
Cassena punctata (Laboissiere, 1932)
Cassena punctatissima (Jacoby, 1894)
Cassena ribbei (Weise, 1892)
Cassena riedeli Medvedev, 2009
Cassena sasajii Kimoto, 1969
Cassena sulcicollis Laboissiere, 1932
Cassena suturalis Kimoto, 1989
Cassena takizawai Medvedev, 2009 
Cassena terminata (Jacoby, 1894)
Cassena tinkhami (Gressitt & Kimoto, 1963)
Cassena tonkinensis Weise, 1922
Cassena tricolor (Gressitt & Kimoto, 1963)
Cassena uniformis (Bryant, 1954)
Cassena vietnamica Kimoto, 1989
Cassena vorax (Weise, 1908)
Cassena wallacei Bryant, 1962


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Atlas of Living Australia - Cassena [3]
(en) Cassena i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Cassena hos NCBI 
Cassena – detaljert informasjon på Wikispecies
Porticus Octavia

[Skal ikke forveksles med Porticus Octaviae.)Porticus Octavia var ene søylehall i Roma. Den ble anlagt kort etter år 167 f.Kr. av Gnaeus Octavius som monument til minne om has seier til sjøs over den makedonske konge Perseus.
Octavius, kommanderte i egenskap av pretor de involverte romerske flåteenheter, kunne den 1. desember 167 f.Kr. feire en triumf - idette tilfelle en triumphus navalis - over Makedonia og kong Perseus. De påfølgende årene stiftet han den etter ham selv navngitt doble søylehallen  (porticum duplicem) på Marsfeltet ved Circus Flaminius. Porticoens plassering blir nøyaktigere beskrevet på Monumentum Ancyranum og hos Plinius. Den hadde,sies det, bronsebelagte søylekapiteler, og ble også kalt  porticus Corinthia.Etter en ødeleggende brann ble porticoen, som imens hadde fått en nybygd nabo i Pompeiusteateret, gjenoppbygd av keiser Augustus i 30-årene f.Kr., der darin von den Dalmatern erbeutete Feldzeichen aufstellen ließ.Det er ikke bavarn noen rester etter denne søylehallen.
Allerede i antikken ble Porticus Octavia av og til forvekslet med et bygg som ble satt opp senere, men rett i nærheten. Dette var et bygg oppkalt etter keiser Augustus' søster, og forvirrende nok kalt Porticus Octaviae. De to byggene hadde imidlertid en periode da de begge to fantes. 
Umiddelbart øst for Porticus Octavia sluttet fra 33 f. Kr. tett an til Porticus Philippi.


== Litteratur ==
Filippo Coarelli (1997). Il Campo Marzio. Dalle Origini alla Fina della Repubblica. Rom: Quasar. s. 403. 
Tanja Itgenshorst (2005). Tota illa pompa. Der Triumph in der römischen Republik. Göttingen: Vandenhoeck & Ruprecht. s. 236–238. «CD-ROM-Beilage 2» 
Samuel Ball Platner, Thomas Ashby: A Topographical Dictionary of Ancient Rome. Oxford University Press, London 1929, s.v. Porticus (online).
Emilio Rodríguez-Almeida: Forma Urbis Marmorea. Aggiornamento Generale 1980. Rom 1981.
Emilio Rodríguez-Almeida: Formae Urbis Antiquae: le mappe marmoree di Roma tra la Repubblica e Settimio Severo.  Rom 2002


== Referanser ==
Piazza della Rotonda

Piazza della Rotonda, også kjent som Piazza del Pantheon, er en plass (piazza) i Roma. På dens søndre side ligger Pantheon. Torget har fått sitt navn av Pantheons uformelle tittel som kirken Santa Maria Rotonda.
Piazza della Rotonda ligger i skjæringspunktet mellom tre av Romas rioni: Colonna, Sant'Eustachio og Pigna.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Roma (italiensk). Milano: Touring Club Italiano. 2002. s. 418. ISBN 88-365-2541-5. 


== Eksterne lenker ==
(en) Piazza della Rotonda (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Piazza Farnese

Piazza Farnese er en plass i Rione Regola i det sentrale Roma. Piazzaen domineres av Palazzo Farnese, oppført mellom 1517 og 1589.


== Beskrivelse ==
På piazzaen står to fontener, hvorfra det strømmer vann ut av  farnesiske liljer. Fontenenes kar stammer fra Caracallas termer. Ved torgets ene kortsida er kirken Santa Brigida og Birgittahuset. Her bodde den hellige Birgitta fra 1350 til sin død i 1373. Ved piazzanes nordre side står Palazzo del Gallo di Roccagiovine, tegnet av Baldassare Peruzzi og  ombygd av Alessandro Specchi.
Piazza Farneses tilblivelse er tett knyttet til familien familien Farneses palass. Uten dette, ville ikke plassen blitt til.
Etter at slekten døde ut, ble Napolis kongehus eier til palasset, som fra 1874 ble utleid og i 1908 sble solgt til den franske stat som Frankrikes ambassade i Roma.Plassen har mer ennén tilknytning til Sverige. I tillegg til den svenske helgen Birgittas hus har også Palazzo Farnese en betydning: Palasset er et forbilde til den nordre langsiden av Stockholms slott. Slottsarkitekten for ombyggingen av slottet, Nicodemus Tessin d.y. hadde fått ideen fra en studiereise i 1688.


== Bilder ==

		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Roma (italiensk). Milano: Touring Club Italiano. 2002. s. 399–400. ISBN 88-365-2541-5. 


== Eksterne lenker ==
(en) Piazza Farnese (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Haakon Finstad

Haakon Sæmingsen Grindalen Finstad (født 10. november 1860 i Øvre Rendal, død 20. mars 1943 i Skåtøy) var en norsk lærer og politiker for Arbeiderpartiet.Finstad blei uteksaminert fra Hamar seminar i 1882. Etter ei tid som lærer i Vang i Hedmark tok han i 1892 språklig-historisk lærereksamen i Kristiania. De påfølgende åra underviste han ved Nordstrand middelskole og ved Gundersens skole i hovedstaden. Han flytta i 1897 til Nord-Norge og arbeidde først to år ved Bodø middelskole, og deretter fram til 1908 ved Vadsø skole. Fra da og til 1918 var han overlærer ved Hammerfest kommunale høyere allmennskole. Han avslutta lærergjerningen som bestyrer og lektor ved Kragerø kommunale høyere allmennskole fram til 1931.Finstad var medlem av Vadsø bystyre fra 1905 til 1908, herunder ordfører et halvt år i 1908. I Hammerfest bystyre satt han fra 1911 til 1918 og i Kragerø bystyre fra 1923 til 1931. Han var formann i fisker- og arbeiderforeningen i Vadsø 1904–1908 og i Hammerfests arbeider- og fiskerforening 1911–1913.Han var medlem av Stortinget i to valgperioder (1913–1915 og 1916–1918), valgt som representant for byene Hammerfest, Vardø og Vadsø. Den første perioden satt han i protokollkomiteen, den andre i konstitusjonskomiteen og utenrikskomiteen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Haakon Finstad hos Norsk senter for forskningsdata
FMD

FMD eller Flooded Member Detection er en metode for å finne gjennomgående sprekker i luftfylte rør under vann. En sender et signal gjennom røret og ut fra responsen kan en avgjøre om røret er vannfylt eller ikke. Det er mest vanlig å bruke metoden på legger og stag til jacketer.


== Målinger ==
Målingene gjøres med undervannfartøyer (engelsk remote operated vehicles - ROV).
Signalet som sendes inn kan enten være røntgen eller ultralyd.Med bruk av røntgen om bord på fartøyet må normale sikkerhetsregler brukes. Dersom en dykker i nærheten må de utvise varsomhet.


== Anvendelse av metoden ==
Standarden NORSOK N-005 sier at FMD er en metode for redundante luftfylte konstruksjonsdeler. Standarden NORSOK N-006 anbefaler FMD som en tilleggsmetode for lavkonsekvensstag. Metoden forutsetter at sprekken er gjennomgående og åpen slik at vann kan strømme inn i røret. Sprekkutviklingen er da kommet langt, og restlevetiden for utmatting er ofte kort. Dersom røret er kritisk for konstruksjonen er metoden uegnet.
Når en har latt sprekken vokse til den er gjennomgående er den ofte kostbar å reparere. Staget har også fått redusert styrken.


== Begrensninger ==
Metoden er populær fordi den er hurtig å utføre og er relativt billig. Den har likevel en del svakheter som:

Om staget er i trykk, kan trykket i staget medføre at sprekkene forblir lukket uten vanninntrengning. 
Metoden finner ikke utmattingssprekker som ikke er gjennomgående.
Marin begroing, avfall og boreslam kan påvirke påliteligheten av observasjonene. 
Dersom røret er mindre enn halvfylt med vann viser forsøk at en ikke alltid oppdager vannet.
For å bruke metoden må en kjenne diameteren og tykkelsen på røret.
Selv om en har funnet vann, kjenner en ikke til hvor det lekker. En må i så fall gjøre tilleggsundersøkelser. Vannet kan for også komme fra knutepunktene.


== Referanser ==
Piazza Albania

Piazza Albania er et torg i Roma som ligger nedenfor Aventinens østslutning, der Viale Aventino deler seg i Viale Manlio Gelsomini og Viale della Piramide Cestia.
Plassen het tidligere Piazza Raudusculana etter antikkens Porta Raudusculana, men fikk den 4. juli 1940 navnet Piazza Albania, oppkalt etter landet Albania. Samme år ble det her oppreist en rytterstatue som forestiller den albanske nasjonalhelten Skanderbeg, utført av Romano Romanelli.


== Litteratur ==
Roma (italiensk). Milano: Touring Club Italiano. 2002. s. 504–505. ISBN 88-365-2541-5. 


== Eksterne lenker ==
(en) Piazza Albania (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Piazza Macel de’ Corvi

Piazza Macel de' Corvi var en  piazza i Roma, tett ved Piazza Venezia. Navnet, som ordrett beter «ravnenes slaktehus», kommer av en hendelse under gallernes beleiring av Roma år 390 f.Kr. Ifølge legenden skal en ravn (latin corvus) ha hjulpet en romersk soldat i strid mot en galler. Til minne av dette la soldaten til Corvinus til sitt nagn. Slaktehuset sikter sannsynligvis til de kjøttvareforretninger som lå i området.
Piazzan ble preget av temmelig enkle bolighus. Ett av husene bodde Michelangelo fra 1531 til sin død. I nærheten av piazzaen hadde også Giulio Romano sitt bosted.
Piazza Macel de' Corvi ble revet i 1902 for å gi plass til Viktor Emanuel-monumentet.


== Litteratur ==
The Quartiere De' Banchi: Urban Planning in Rome in the First Half of the Cinquecento (engelsk). New York: Garland. 1986. ISBN 0-8240-6884-X. 
A Journey Into Michelangelo's Rome (engelsk). Berkeley, California: Roaring Forties Press. 2008. ISBN 0977742911. 
Rome Seen in a Week (engelsk). Rome: M. Piale and Co. 1849. s. 19. 


== Eksterne lenker ==
(en) Piazza di Macel de' Corvi (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Vladimir Pak

Vladimir Pak vant i 2017 verdensmesterskapet i sushi i Tokyo og jobber nå som kjøkkensjef på "Omakase by Vladimir Pak" i Oslo. Pak og "Omakase by Vladimir Pak" fikk en stjerne i Michelinguiden i 2020. Fra 2012 var Pak kjøkkensjef hos Sabi i Stavanger før han i 2017 ble kjøkkensjef  hos Jonathan Sushi i Oslo, som er en del av samme konsern.
Pak har tidligere arbeidet ved restaurantene DimSum og Kanpai i Moskva, Miyako i Vilnius og Namasushi&noodles i Bergen før han begynte hos Sabi i Stavanger.Han er videre sjefskokk ved "World Sushi Skills Institute"
I 2016 ble Pak nummer 3 i "World Sushi Cup", mens kollega Roger Asakil Joya tok fjerdeplassen.  Året etter vant Pak begge kategoriene i "World Sushi Cup" og ble med det verdensmester. I mai 2021 ble Vladimir Pak utnevnt til “goodwill-ambassadør for formidling av japansk mat” av ambassadør Kawamura ved den japanske ambassaden i Oslo.


== Referanser ==
Piazza di Spagna

Piazza di Spagna er en avlang piazza i det sentrale Roma. Den ligger ved foten av Spansketrappen. På torget står fontenen Fontana della Barcaccia. Fontenen har formen av en vannfylt båt og ble utførdt 1627–1629 av Pietro Bernini, far til Giovanni Lorenzo Bernini. Båten ser ut som om den har strandet, og ifølge en tradisjon skal den alludere til de store oversvømmelsene av Tiberen i 1598, da en båt skal ha gått på grunn ved foten av Monte Pincio.
På torgets søndre del, en del som vanligvis kalles under navnet Piazza Mignanelli, står den uplettede unnfangelses søyle (Colonna dell’Immacolata), oppført i 1857.
Ved piazzan ligger tunnelbanestasjonen Spagna for linje A. Her er også Babington's tea room.


== Eksterne lenker ==
(en) Piazza di Spagna (Roma) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons

Piazza di Spagna.it
Piazza del Campidoglio

Piazza del Campidoglio («Kapitolieplassen») er et torg (piazza) på Kapitolhøyden i Roma. Den ble prosjektert av Michelangelo.


== Litteratur ==
Roma (italiensk). Milano: Touring Club Italiano. 2002. s. 439. ISBN 88-365-2541-5. 


== Eksterne lenker ==
(en) Piazza del Campidoglio (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Piazza del Quirinale

Piazza del Quirinale er en stor plass oppe på Quirinalhøyden sentralt i Roma (bydelen Trevi).
Plassen innrammes av flere bygninger: Quirinalpalasset (nordsiden) som er den italienske presidentens embedssete og før det den italienske konges residens;  Palazzo della Consulta (øst) som er forfatningsdomstolens sete; og Scuderie del Quirinale (sørvest), den ehemaligen Marställen, som benyttes for utstillinger. 
På plassen er Dioskurfontenen (Fontana dei Dioscuri) med en antikke obelisk (Obelisco del Quirinale). På vestsiden av piazzaen er det en utsiktsterrasse som gir et utsyn over en del av Roma.

I nordvest begynner den steile gaten Via della Dataria; fra den fører Via delle Vergini til Trevikontenen (ca. 150 meter unna). I nordøst fra piazzaen begynner ia del Quirinale som i sin forlengelse blir til Via del XX. Settembre; den ender i Piazza di San Bernardo. Mot sør fører Via 24 Maggio til Lago Magnanapoli. Den lille gaten Salita di Montecavallo omgir plassen i sørvest; den begynner ved Via 24 Maggio og blir ved den brede trappen til  Via della Dataria.


== Litteratur ==
Baedekers Allianz-Reiseführer Rom. 4. Auflage. Baedeker, Ostfildern-Kemnat 1988, ISBN 3-87504-125-9, s. 91.
Hagen Hemmie: Rom – Latium. 6. Auflage. Michael Müller, Erlangen 2001, ISBN 3-923278-30-6, s. 284–285.
Anton Henze: Reclams Kunstführer Italien. Band 5. Rom und Latium. Reclam, Stuttgart 1962, s. 322–323.
J. M. Wiesel: Rom. Ein Kunst- und Reiseführer. 4., erweiterte Auflage. Kohlhammer, Stuttgart o. J. [1966], s. 216.


== Eksterne lenker ==
(en) Piazza del Quirinale (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
www.rom-spiegel.de Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. Kort beskrivelse
www.quirinale.it offisiell side
Quartiere Pietralata

Pietralata er Romas 21. quartiere og har betegnelsen Q. XXI. Navnet Pietralata kommer av latinens prata lata, «vidtrakte enger». Quartiere Pietralata ble etablert i 1961.


== Kirker ==
Sant'Atanasio a Via Tiburtina
San Fedele da Sigmaringa
Cappella della Madonna delle Grazie
San Michele Arcangelo a Pietralata
San Romano Martire
San Vincenzo Pallotti


== Annet ==
Riserva naturale Valle dell'Aniene
Torre di Pietralata
Via Nomentana
Via Tiburtina
Água Virgem
Ponte Mammolo
Ospedale Sandro Pertini – oppkalt etter politikeren Sandro Pertini


== Bilder ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Quartiere XXI - Pietralata (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Quartiere Pietralata på Google MapsMal:Romas quartieri
Via Veneto

Via Vittorio Veneto, somkortere kalles Via Veneto, er en gate i Roma som fører fra Piazza Barberini til Porta Pinciana. Den er oppkalt etter slaget ved Vittorio Veneto.
Gaten ble bygget i 1880-årene under en veldig boom i eiendomsmarkedet etter at Roma var blitt annektert av det nye kongeriket Italia. 
I 1950- og 1960-prene ble Via Veneto internasjonalt kjent som et sentrum for la Dolce Vita («det søte liv»), som til sine barer og restauranter tiltrakk seg hollywoodstjerner og Jet-Set-personligheter som Audrey Hepburn, Anita Ekberg, Anna Magnani, Gary Cooper, Orson Welles, Tennessee Williams, Jean Cocteau og Coco Chanel. Filmen La Dolce Vita av Federico Fellini fra 1960 foreviget denne hyperaaktive livsstil, lysene og jevne og trede strøm av tutende biler på Via Veneto. Her er noen av Romas mest kjente kafeer og femstjerners hoteller, som Café de Paris, Harry’s Bar,  Regina Hotel Baglioni ogs Westin Excelsior.
Omtrent halvveis i gaten ligger Palazzo Margherita som er den amerikanske ambassade i Roma.


== Litteratur ==
Eugenio Scalfari: La sera andavamo in Via Veneto. Storia di un gruppo dal „Mondo“ alla „Repubblica“. 2. Auflage. Mondadori, Mailand 1986.


== Eksterne lenker ==
(en) Via Vittorio Veneto (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons