Julius Pinschewer

Julius Pinschewer (født 15. september 1883 i Inowrazlaw i det østlige Preussen i Det tyske rike; død 16. april 1961 i Bern i Sveits) var en tysk filmprodusent og reklamefilmpioner som laget eksperimentelle filmer i samarbeid med avangardekunstnere. Samtidig hadde han forretningssans, og hadde en tid nærmest monopol innenfor reklamefilm i Tyskland. Han produserte den første kjente reklamefilmen med animasjon. 
Pinschewer var jøde, og rømte fra Tyskland til Sveits like etter at Hitler kom til makten.


== Liv og virke ==
Etter videregående skole studerte han statsvitenskap og nasjonaløkonomi i Würzburg og filosofi i Berlin. Han har selv beskrevet hvordan han under et av sine første kinobesøk fikk ideen til å gjøre reklameplakater og varemerker «levende» ved hjelp av film, og distribuere og vise slike filmer i kommersielle kinosaler, før selve hovedfilmen. Allerede i 1910 søkte han om patent, både i Berlin og London, på «Lebendes Plakat» (norsk: levende plakat), som han kalte reklamefilm i søknaden.I 1911 produserte han sin første reklamefilm, «die Suppe», for firmaet Maggi–Würze, og presenterte den, sammen med flere andre korte filmer, for Reklameschutzverein, foreningen for merkevareprodusenter i Berlin.I 1912 grunnla han sitt eget produksjonsselskap for produksjon av filmreklame. Etterspørselen var stor, og allerede i 1913/1914 kunne han anlegge en filial i London, der film som medium for reklame ennå var ukjent.


=== Filmenes innhold og varighet ===
Pinschewer laget reklamefilmer i to hovedsjangre: animasjonsfilm, som viste hendelser som var umulige i det virkelige liv, og realfilm, der han etterstrebet mest mulig realisme i presentasjonen av en hendelse. Han ville ha topp kvalitet, uansett sjanger, og han hadde selv det kunstneriske overoppsynet med filmene han produserte. Han hadde ideene, skrev manus og regisserte. Han kontrollerte hver scene, og korrigerte dem, hvis nødvendig.Pinschewer mente at reklamefilmer ikke burde være lengre enn 30 meter, noe som tilsvarte en varighet på maksimum 90 sekunder. Det var to årsaker til dette: Publikum måtte ikke rekke å kjede seg, og kinoeierne måtte være villige til å kjøpe reklamefilmene. De var redde for å tape penger hvis reklamefilmene, som gikk som forfilmer før hovedprogrammet, ble for lange, så antall visninger av hovedfilmen i løpet av en dag ble færre.Under første verdenskrig så Pinschewer mulighetene for å lage propagandafilm. Han produserte blant annet flere filmer som reklamerte for krigslån. For dette mottok han medaljen Verdienstkreuz für Kriegshilfe og Kronenorden 4. klasse. 


=== Mellomkrigstid og flytting til Sveits ===
I 1918 grunnla han «Werbefilm GmbH», og i 1925 overtok han det konkurrerende selskapet «Industriefilm AG». Sjokoladeprodusent  Ludwig Stollwerck i Köln laget den første animerte reklamefilmen, med Julius Pinschewer som produsent. Fra 1920-årene produserte han stadig flere eksperimentelle filmer, og samarbeidet blant annet med avantgarde-filmkunstnere som Walter Ruttmann og Lotte Reiniger.I 1928 grunnla han «Pinschewer Film AG», og fikk dermed nærmest en monopolstilling innenfor reklamefilm i Tyskland. Han reklamerte ikke bare for merkevarer i filmene sine. Han markedsførte også generelle emner, som gass, bøker, blomster, utstillinger og messer, eller han markedsførte hele byer. Han benyttet i stor grad animasjon og tegnefilmer. I 1929 produserte han sin første reklamefilm med lyd, Die chinesische Nachtigall.Etter å ha hørt Hitler holde en av sine offentlige taler, bestemte Pinschewer seg for å forlate hjemlandet. Ettersom han var jøde, fryktet han forfølgelse fra nasjonalsosialistene. I flere måneder reiste han rundt i Europa for å finne et sted å slå seg ned. Han besøkte både England og Nederland før han i 1933 slo seg ned i Sveits.I 1934 grunnla han et atelier for produksjon og distribusjon av kunstneriske reklamefilmer i Sveits. Han arbeidet hovedsakelig for sveitsiske, nederlandske og britiske oppdragsgivere. I tillegg til filmer for rent kommersielle formål, produserte han også noen dukke- og tegnefilmer, med tema fra jødiske og sveitsiske historier. I 1948 fikk han sveitsisk statsborgerskap.


=== Etter andre verdenskrig ===
i 1946 stiftet han «Pinschewer Ltd.» i London, og var tidvis tilbake i Tyskland. I 1953 ble han hedret under filmfestivalen «Deutsche Filmtage» i Göttingen, og i 1957 ble han medlem av Hamburger Gesellschaft für Filmkunde.
I 1960  viste kunsthåndverkmuseet i Zürich et program med Pinschewers reklamefilmer: 50 Jahre Pinschewer-Film.I 1962 utga «Institut für Bild und Film in Wissenschaft und Unterricht» i München en tredelt film, Dokumente zur Geschichte des Werbefilms, som viser 14 av reklamefilmene fra Pinschewers arkiv. I tekstheftet som fulgte med, var hans første reklamefilm, Corsets Gebr. Lewandowsky, en film med animerte bilder, tidfestet til 1910.Hans anseelse og berømmelse økte de seneste årene, blant annet fordi Museum of Modern Art i New York kjøpte noen av filmene hans. Han klarte imidlertid ikke å tilpasse seg nye måter å reklamere på, og døde som en fattig mann. Firmaet ble oppløst i 1963, to år etter at han døde. 
Av de rundt 700 filmene han produserte, finnes rundt 200 fortsatt tilgjengelige på video eller andre avspillbare medier.


== Referanser ==


== Litteratur ==
(de) Aurich, Rolf: «Pinschewer, Julius.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 20, Duncker & Humblot, Berlin 2001, ISBN 3-428-00201-6, s. 456–458 (digitalisering). (NDB). Bandet 20, Duncker & Humblot, Berlin 2001, ISBN 3-428-00201-6, s.  456-458 (Digitalisat).
Elsaesser, Thomas (red.) (1996). «Julius Pinschewer: A Trade-mark Cinema». A second life : German cinema's first decades. Amsterdam: Amsterdam Univ. Press. s. 168–174. ISBN 978-9048503520. 
N.N. Biographie. Pinschewer-biografi hos Deutsches Filminstitut (DFI)


== Eksterne lenker ==
(en) Julius Pinschewer på Internet Movie Database 
(en) Julius Pinschewer hos The Movie Database 
Ruttmann, Walther og Julius Pinschewer (1926) Der Aufstieg. Reklamefilm. 3:29 (YouTube.com)