jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Carciliini

Carciliini er en nokså artsfattig gruppe av snutebiller. De er middelsstore, avlange snutebiller uten skjell på kroppen.


== Utseende ==
Middelsstore, avlange, parallellsidige snutebiller. Kroppen er mørkfarget, oftest svart, gjerne med en blålig metallglans, og de mangler skjellkledning. Hodet er middels stort med store, flate fasettøyne og en ganske lang, tynn snute. Antennene er knebøyde, ganske slanke med en markert kølle ytterst, og sitter festet omtrent midt på snuten. Brystskjoldet (pronotum) er bredere enn langt, med avrundede sider, markert tilsmalnet framover, på oversiden kraftig og tett punktert. Dekkvingene er litt bredere enn brystskjoldet, parallellsidige, med markerte skuldre. De har sterkt markerte punktrader. Beina er forholdsvis korte, lårene med kraftige tenner på undersiden.


== Levevis ==
Larvene utvikler seg i død ved, som oftest like under sevjelaget på små, nylig døde grener eller kvister. 


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i Asia.


== Systematisk inndeling ==
Disse billene blir ofte plassert i underfamilien Molytinae.

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
Familien snutebiller, Curculionidae Latreille, 1802
Underfamilien greinsnutebiller, Mesoptilinae Lacordaire, 1863 (=Magdalinae)
stammen Carciliini Pierce, 1916
slekten Carcilia Roelofs, 1875 - 8 arter
slekten Laemosaccodes Voss, 1936 - 5 arter


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.


== Eksterne lenker ==
Carciliini – detaljert informasjon på Wikispecies 
Magdalis frontalis, fra Claude Schotts hjemmeside
Laemosaccini

Laemosaccini er en nokså artsfattig gruppe av snutebiller. De er middelsstore, avlange snutebiller uten skjell på kroppen.


== Utseende ==
Middelsstore, avlange, parallellsidige snutebiller. Kroppen er mørkfarget, oftest svart, gjerne med en blålig metallglans, og de mangler skjellkledning. Hodet er middels stort med store, flate fasettøyne og en ganske lang, tynn snute. Antennene er knebøyde, ganske slanke med en markert kølle ytterst, og sitter festet omtrent midt på snuten. Brystskjoldet (pronotum) er bredere enn langt, med avrundede sider, markert tilsmalnet framover, på oversiden kraftig og tett punktert. Dekkvingene er litt bredere enn brystskjoldet, parallellsidige, med markerte skuldre. De har sterkt markerte punktrader. Beina er forholdsvis korte, lårene med kraftige tenner på undersiden.


== Levevis ==
Larvene utvikler seg i død ved, som oftest like under sevjelaget på små, nylig døde grener eller kvister. De fleste nordiske artene lever på arter i rosefamilien (blant annet rogn, hagtorn, eple, pære, plomme og kirsebær) eller på furu, men en art lever også på bjørk.


== Utbredelse ==
Gruppen er utbredt i den Nye verden, Oseania og Indonesia.


== Systematisk inndeling ==
Disse billene blir ofte plassert i underfamilien Molytinae.

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
Familien snutebiller, Curculionidae Latreille, 1802
Underfamilien greinsnutebiller, Mesoptilinae Lacordaire, 1863 (=Magdalinae)
stammen Laemosaccini Lacordaire, 1866
slekten Aethemagdalis Zimmerman, 1994
slekten Allolaemosaccus Zimmerman, 1994
slekten Atopomagdalis Zimmerman, 1994
slekten Laemosaccellus Zimmerman, 1994
slekten Laemosaccus Schönherr, 1823
slekten Melaemosaccus Zimmerman, 1994
slekten Neolaemosaccus Hustache, 1937
slekten Notomagdalis Zimmerman, 1994
slekten Zimmermanianthus Alonso-Zarasaga & Lyal, 1999


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.


== Eksterne lenker ==
(en) Kategori:Laemosaccini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Laemosaccini – detaljert informasjon på Wikispecies
Reven og Nissen

Reven og Nissen er en norsk animert barnefilm fra 2019 regissert av Are Austnes og Yaprak Morali. Filmen er basert på boken med samme navn av Astrid Lindgren. Manus er ved Ingrid Haukelidsæter, Mina Juni Stenebråten og Are Austnes.
Filmen er produsert av produksjonsselskapet Qvisten Animation.Filmen hadde originalmusikk komponert av Joakim Berg og Gaute Storaas. Den ble vist på norsk TV i 2019.


== Medvirkende ==
Dennis Storhøi stemme til Nissen


== Priser og nominasjoner ==


== Musikk ==
Räven Och Tomten (Peter Jöback, Moonica Mac; Komponist: Joakim Berg)
Bakgrunnsmusikk: Gaute Storaas
På låven sitter nissen (Nissen plystrer melodien)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Reven og Nissen på Internet Movie Database 
(no) Reven og Nissen på NRK TV
Magdalidini

Magdalidini er en nokså artsfattig gruppe av snutebiller. De er middelsstore, avlange snutebiller uten skjell på kroppen.


== Utseende ==
Middelsstore, avlange, parallellsidige snutebiller. Kroppen er mørkfarget, oftest svart, gjerne med en blålig metallglans, og de mangler skjellkledning. Hodet er middels stort med store, flate fasettøyne og en ganske lang, tynn snute. Antennene er knebøyde, ganske slanke med en markert kølle ytterst, og sitter festet omtrent midt på snuten. Brystskjoldet (pronotum) er bredere enn langt, med avrundede sider, markert tilsmalnet framover, på oversiden kraftig og tett punktert. Dekkvingene er litt bredere enn brystskjoldet, parallellsidige, med markerte skuldre. De har sterkt markerte punktrader. Beina er forholdsvis korte, lårene med kraftige tenner på undersiden.


== Levevis ==
Larvene utvikler seg i død ved, som oftest like under sevjelaget på små, nylig døde grener eller kvister. De fleste nordiske artene lever på arter i rosefamilien (blant annet rogn, hagtorn, eple, pære, plomme og kirsebær) eller på furu, men en art lever også på bjørk.


== Systematisk inndeling / norske arter ==

Disse billene blir ofte plassert i underfamilien Molytinae. Ofte blir alle artene plassert i slekten Magdalis med de andre slektene nevnt under regnet som underslekter av denne.

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
Familien snutebiller, Curculionidae Latreille, 1802
Underfamilien greinsnutebiller, Mesoptilinae Lacordaire, 1863 (=Magdalinae)
stammen Magdalidini Pascoe, 1870
Slekten Allomagdalis Kuschel, 1950
Slekten Heteromagdalis Elgueta, 1985
Slekten Magdalis Germar, 1817 - i Norge:
Magdalis armigera (Geoffroy, 1785)
Magdalis barbicornis (Latreille, 1804)
Magdalis carbonaria (Linnaeus, 1758)
Magdalis cerasi (Linnaeus, 1758)
Magdalis duplicata Germar, 1819
Magdalis frontalis (Gyllenhal, 1827)
Magdalis linearis (Gyllenhal, 1827)
Magdalis nitida (Gyllenhal, 1827)
Magdalis phlegmatica (Herbst, 1797)
Magdalis ruficornis (Linnaeus, 1758)
Magdalis violacea (Linnaeus, 1758)
Slekten Micromagdalis Kuschel, 1950
Slekten Neomagdalis Kuschel, 1950
Slekten Trichomagdalis Fall, 1913


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.


== Eksterne lenker ==
(no) Magdalidini hos Artsdatabanken 
(en) Magdalidini hos Fauna Europaea 
(en) Magdalidini hos Fossilworks 
(en) Kategori:Magdalidini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Magdalidini – detaljert informasjon på Wikispecies 
Magdalis frontalis, fra Claude Schotts hjemmeside
Gullhaug skole

Gullhaug skole er en offentlig grunnskole i Bærum kommune, med elever fra 1. til 7. trinn. Per 2022 hadde skolen 257 elever.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
(en) Gullhaug skole – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Mesoptilini

Mesoptilini er en nokså artsfattig gruppe av snutebiller. De er middelsstore, avlange snutebiller uten skjell på kroppen.


== Utseende ==
Middelsstore, avlange, parallellsidige snutebiller. Kroppen er mørkfarget, oftest svart, gjerne med en blålig metallglans, og de mangler skjellkledning. Hodet er middels stort med store, flate fasettøyne og en ganske lang, tynn snute. Antennene er knebøyde, ganske slanke med en markert kølle ytterst, og sitter festet omtrent midt på snuten. Brystskjoldet (pronotum) er bredere enn langt, med avrundede sider, markert tilsmalnet framover, på oversiden kraftig og tett punktert. Dekkvingene er litt bredere enn brystskjoldet, parallellsidige, med markerte skuldre. De har sterkt markerte punktrader. Beina er forholdsvis korte, lårene med kraftige tenner på undersiden.


== Levevis ==
Larvene utvikler seg i død ved, som oftest like under sevjelaget på små, nylig døde grener eller kvister. 


== Systematisk inndeling ==
Disse billene blir ofte plassert i underfamilien Molytinae.

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
Familien snutebiller, Curculionidae Latreille, 1802
Underfamilien greinsnutebiller, Mesoptilinae Lacordaire, 1863 (=Magdalinae)
stammen Mesoptilini Lacordaire, 1863
slekten Apocnemidophorus Hustache, 1937 - kan også plasseres i Cnemidontini
slekten Cnemidontus Schenkling, 1935 - kan også plasseres i Cnemidontini
slekten Corynodoceras Kuschel, 1950
slekten Eumagdalis Daniel, 1903
slekten Habromagdalis Kuschel, 1950
slekten Mesoptilius Labram & Imhoff, 1845
slekten Prionomagdalis Kuschel, 1955


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.


== Eksterne lenker ==
Uk Beetles - Mesoptilinae [1]
Artikkelen er ikke koblet til Wikidata
Espionage

Espionage er en britisk-amerikansk antologi-serie som ble sendt på NBC og ITV fra 1963 til 1964. Serien var en dramatisering av faktiske spionsaker fra den kalde krigen, første verdenskrig og den amerikanske revolusjon.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Espionage på Internet Movie Database
Čársejohka

Čársejohka er ei elv i Utsjok kommune i Lappland i Finland. Den er ei sideelv til Utsjoki, Tanas største sideelv på finsk side, og er 42,7 kilometer lang. Elva har utspring på nordsiden av fjellet Kuivi og renner i hovedsakelig nordøstlig retning til munningen i Kevojärvi, som er en del av Utsjokis hovedvannstreng.


== Referanser ==
Latvia under EM i friidrett 2022

Latvia deltok under EM i friidrett 2022 som ble arrangert 15.–21. august 2022 i München.


== Resultater (utvalg) ==
Kvinner


== Referanser ==
Velika Kladuša

Velika Kladuša (kyrillisk Велика Кладуша; norsk: Store Kladusa) er en by nordvest i Una-Sana kanton i Bosnia-Hercegovina. Sentrum ligger ca. to kilometer fra grensen til Kroatia.
Den muslimske Fikret Abdić utropte i 1992 en egen republikk kalt Vest Bosnia, i den nordlige delen av Bihać-enklaven, med byen Velika Kladuša som sentrum. Han hadde samarbeidet med serberne og ble betraktet som en forræder av regjeringen i Sarajevo. Etableringen av utbryterrepublikken resulterte i et angrep fra regjeringsstyrkene, og videre kamper mellom bosniske og serbiske styrker.


== Referanser ==
Aserbajdsjan under EM i friidrett 2022

Aserbajdsjan deltok under EM i friidrett 2022 som ble arrangert 15.–21. august 2022 i München.


== Resultater (utvalg) ==
Menn


== Referanser ==
Trypetidini

Trypetidini er en gruppe av snutebiller. 


== Utseende ==
Små til ganske store (3 – over 20 mm) snutebiller, kraftig bygde. Kroppen er avlang, som oftest med mørk grunnfarge og mønster av lyse skjell som ofte danner uregelmessige tverrbånd. Hodet er ganske stort med en lang, slank snute som ofte er noe utvidet i den ytre halvdelen. Antennene sitter vanligvis festet nær spissen av snuten og er ganske lange og kraftige, kenbøyde med en markert kølle ytterst. Brystskjoldet (pronotum) er litt bredere enn langt, med rundede sider, mer eller mindre kraftig punktert. Dekkvingene er vanligvis mer eller mindre ovale på form, med eller uten tydelige punktrekker. Beina er lange og kraftige, leggene ender i en kraftig, innoverrettet torn som gjør at billene kan klamre seg fast til det de sitter på slik at de kan være ganske vanskelige å få løs.


== Levevis ==


== Utbredelse ==
De fleste av artene i gruppen lever på tropiske øyer i Stillehavet og Indiahavet.


== Systematisk inndeling ==
Artene her plassert i underfamilien Bagoinae blir ofte også regnet til Molytinae.

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
Familien snutebiller, Curculionidae Latreille, 1802
Underfamilien skogsnutebiller, Molytinae Schönherr, 1823
Stammen Trypetidini Lacordaire, 1865
slekten Allaorus Broun, 1893- én art
slekten Araucarietus Kuschel, 1952
slekten Arecophaga Broun, 1880 - én art
slekten Arthrotomoidellus Hustache, 1933 - én art
slekten Athrotomus Klug, 1833 - 3 arter
slekten Eisingius Kuschel
slekten Etheophanus Broun, 1893 - 6 arter
slekten Exeiratus Broun, 1914 - 6 arter
slekten Homalorrhynchus Champion, 1914 - 3 arter
slekten Homoeopus Berg, 1899 - én art
slekten Inososgenes Broun, 1917 - 2 arter
slekten Nanus Schönherr, 1844 - 6 arter
slekten Neoathesapeuta Hustache, 1939 - én art
slekten Neonanus Hustache, 1939 - én art
slekten Paedaretus Pascoe, 1876 - 2 arter
slekten Parasycites Hustache, 1922 - 4 arter
slekten Phronira Broun, 1893 - 7 arter
slekten Planus Kuschel
slekten Platynanus Aurivillius, 1926 - 6 arter
slekten Pogonorhinus Broun, 1883 - én art
slekten Pseudonanus Hustache, 1939 - én art
slekten Pseudoplatymerus Hustache, 1956 - én art
slekten Sphodrias Champion, 1914 - én art
slekten Sycites Champion, 1914 - én art
slekten Trypetes Schönherr, 1836 - 4 arter
slekten Tyrpetes Heller, 1908 - én art


== Referanser ==


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.
Zahradník, J. og Chvála, M. 1991. Teknologisk forlags store bok om insekter. N.W. Damm. Om skogsnutebiller, s. 386-392.


== Eksterne lenker ==
(en) Trypetidini hos NCBI 
(en) Kategori:Trypetidini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Trypetidini – detaljert informasjon på Wikispecies
Armenia under EM i friidrett 2022

Armenia deltok under EM i friidrett 2022 som ble arrangert 15.–21. august 2022 i München.


== Resultater (utvalg) ==
Menn


== Referanser ==
Sigma-binding

I kjemi er sigma-bindinger (σ-bindinger) den sterkeste typen kovalente bindinger. De dannes ved frontoverlapping mellom atomorbitaler. Sigma-binding er enklest definert for diatomiske molekyler ved å bruke språket og verktøyene til symmetrigrupper. I denne formelle tilnærmingen er en σ-binding symmetrisk med hensyn til rotasjon rundt bindingsaksen. Ved denne definisjonen er vanlige former for sigmabindinger s+s, pz+pz, s+pz og dz2+dz2 (hvor z er definert som aksen til bindingen eller den internukleære aksen). Kvanteteori indikerer også at molekylære orbitaler (MO) med identisk symmetri faktisk blander eller hybridiserer. Som en praktisk konsekvens av denne blandingen av diatomiske molekyler, blir bølgefunksjonene s+s og pz+pz molekylære orbitaler blandet. Omfanget av denne blandingen (eller hybridiseringen eller blandingen) avhenger av de relative energiene til MO-ene med lik symmetri.

For homodiatomisk (homonukleære diatomiske molekyler) har bindende σ-orbitaler ingen nodalplan der bølgefunksjonen er null, enten mellom de bundne atomene eller passerer gjennom de bundne atomene. Den tilsvarende antibindingen, eller σ* orbitalen, er definert av tilstedeværelsen av ett nodalplan mellom de to bundne atomene.
Sigmabindinger er den sterkeste typen kovalente bindinger på grunn av den direkte overlappingen av orbitalen, og elektronene i disse bindingene blir noen ganger referert til som sigmaelektroner.Symbolet σ er den greske bokstaven sigma. Når det sees nedover bindingsaksen, har en σ MO en sirkulær symmetri, og ligner derfor en på en «s» atomorbital.
Vanligvis er en enkeltbinding en sigmabinding mens en multippelbinding er sammensatt av en sigmabinding sammen med pi eller andre bindinger. En dobbeltbinding har én sigma pluss én pi-binding, og en trippelbinding har én sigma pluss to pi-bindinger.


== Referanser ==
Anancus

Anancus er ei utdødd slekt med snabeldyr.


== Galleri ==

		


== Litteratur ==
Guiomar Garrido og Alfonso Arribas (2014). «The last Iberian gomphothere (Mammalia, Proboscidea): Anancus arvernensis mencalensis nov. ssp. from the earliest Pleistocene of the Guadix Basin (Granada, Spain)». Palaeontologia Electronica. 17.1.4A. doi:10.26879/387. 
Patricia A.Groenewald m.fl. (2020). «Dietary resource partitioning among three coeval proboscidean taxa (Anancus capensis, Mammuthus subplanifrons, Loxodonta cookei) from the South African Early Pliocene locality of Langebaanweg E Quarry». Palaeogeography, Palaeoclimatology, Palaeoecology. 543. ISSN 0031-0182. doi:10.1016/j.palaeo.2020.109606. 
F. Rivals, D. Mol, F. Lacombat, A.M.Lister og G.M. Semprebon (2015). «Resource partitioning and niche separation between mammoths (Mammuthus rumanus and Mammuthus meridionalis) and gomphotheres (Anancus arvernensis) in the Early Pleistocene of Europe». Quaternary International. 379: 164–170. ISSN 1040-6182. doi:10.1016/j.quaint.2014.12.031. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)


== Eksterne lenker ==
(en) Anancus i Encyclopedia of Life 
(en) Anancus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Anancus hos Fossilworks 
(en) Kategori:Anancus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Anancus – detaljert informasjon på Wikispecies
Phi-binding

I kjemi er phi-bindingen (φ-bindingen) en kovalent binding, der seks lober av en involvert atomorbital overlapper seks lober av den andre involverte atomorbitalen. Denne overlappingen fører til dannelsen av en bindende molekylær orbital med tre nodalplan som inneholder den indre nukleære aksen og går gjennom begge atomene.
Den greske bokstaven φ i navnet refererer til f orbitalen, siden orbitalsymmetrien til φ-bindingen er den samme som den til den vanlige (6-lobbede) typen f orbitaler sett nedover bindingsaksen.
Det var en mulig kandidat kjent i 2005 for et molekyl med phi-binding (en U−U-binding, i molekylet U2). Imidlertid fant senere studier som tok for seg spinnbaneinteraksjoner at bindingen bare var av fjerde orden. Eksperimentelle bevis på eksistensen av phi-binding mellom et thoriumatom og cyklooktatetraen i thorocen har blitt vist, støttet av beregningsanalyse.


== Referanser ==
EM i friidrett 2022 – 35 kilometer kappgang menn

Herrenes 35 kilometer kappgang under EM i friidrett 2022 ble arrangert i München 16. august 2022.


== Resultater ==


== Kilder ==
Reultater
EM i friidrett 2022 – 35 kilometer kappgang kvinner

Kvinnenes 35 kilometer kappgang under EM i friidrett 2022 ble arrangert i München 16. august 2022.


== Resultater ==


== Kilder ==
Reultater
Tom Strannegård

Tom Henning Strannegård (født 29. april 2002 i Danderyd) er en svensk fotballspiller som spiller for Start.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tom Strannegård – Transfermarkt 
(en) Tom Strannegård – WorldFootball.net 
(en) Tom Strannegård – Soccerbase.com 
(en) Tom Strannegård – Soccerway 
(no) Tom Strannegård – Norges Fotballforbund 
(en) Tom Strannegård – FBref
25. serierunde i Bundesliga 2021/22

25. runde i Bundesliga 2021–2022 startet med Arminia Bielefeld – Augsburg fredag 4. mars 2022, hoveddelen av kampene ble spilt lørdag 5. mars mens runden ble avsluttet med Mainz 05 – Borussia Dortmund onsdag 16. mars.Kampen mellom Mainz 05 og Borussia Dortmund ble flyttet grunnet Covid-19 utbrudd hos Mainz.


== Kampfakta ==
Fredag 4. mars

Lørdag 5. mars

Søndag 6. mars

Onsdag 16. mars


== Referanser ==
Nordbyveien (Ringerike)

Nordbyveien (11-33, 2-48, spredte husnummer) er en vei i Åsa i Ringerike kommune, på nordsiden av Steinsfjorden. 
Nordbyveien er en sidevei til Åsaveien, nordover fra denne. Den passerer Nordby gård i Nordbyveien 23. Veien ligger cirka 104 meter over havet ved avkjøringen fra Åsaveien.


== Bildegalleri ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
EM i friidrett 2022 – 1500 meter menn

1500 meter for menn under EM i friidrett 2022 ble arrangert på Olympiastadion i München 15. og 18. august 2022.


== Rekorder ==


== Resultater ==


=== Forsøksheat ===
De fire første i hvert heat (Q) og de fire raskeste ellers (q) gikk videre til finalen.


=== Finale ===
Resultatene var som følger:


== Referanser ==
Out of This World (TV-serie 1962)

Out of This World er en britisk science fiction antologiserie som ble sendt på ABC Weekend TV i 1962. Mange av episodene var basert på historier fra forfattere som Isaac Asimov, Philip K. Dick og Clifford D. Simak. Hver episode ble introdusert av Boris Karloff.Kun én av de 13 episode er bevart.Serien sprang ut av antologi-dramaserien Armchair Theatre.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Out of This World på Internet Movie Database
No Hiding Place

No Hiding Place er en britisk kriminalserie som gikk på ITV fra 1959 til 1967. Serien handlet om en gruppe etterforskere ved New Scotland Yard. I starten var fokuset på Chief Detective Superintendent Tom Lockhart (Raymond Francis) og Detective Sergeant Harry Baxter (Eric Lander). Senere ble to nye karakterer til innført i serien; Detective Sergeant Russell (Johnny Briggs) og Detective Sergeant Perryman (Michael McStay).No Hiding Place var blant de mest populær tv-seriene i Storbritannia i starten av 1960-årene og hadde syv millioner seere da den var på høyden.Den regnes som en oppfølger til Murder Bag (1957–1958) og Crime Sheet (1959). Raymond Francis spilte samme rolle i begge.


== Roller ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) No Hiding Place på Internet Movie Database
8-4

8-4 er et japansk selskap som lokaliserer videospill. Det ble grunnlagt i 2005 av Hiroko Minamoto og John Ricciardi, som tidligere arbeidet for Electronic Gaming Monthly. Det har hovedkontor i Shibuya.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(ja) Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted 
Liste over lokaliserte spill
Jacopo Ortis

Jacopo Ortis er en italiensk stumfilm fra 1918, regissert av Giuseppe Sterni.


== Skuespillere ==
Ernestina Badalutti
Paola Borboni
Vittorio Brombara
Luigi Duse
Elisa Finazzi
Angelo Giordani
Giulio Grassi
Virginio Mezzetti
Vittorio Pieri
Felicita Prosdocimi
Mary Cleo Tarlarini
Carlo Trouchez


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jacopo Ortis på Internet Movie Database
A Japanese Nightingale

A Japanese Nightingale er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av George Fitzmaurice.


== Handling ==
En ung japansk kvinne ved navn Yuki stikker av, og begynner som en geisha for å unnslippe ekteskapet med baronen Nekko. Brorens amerikanske venn, John Bigelow, forelsker seg i Yuki - og gifter seg med henne. Men Ido, en ekteskapsmegler, som vil miste en større provisjon hvis bryllupet mellom Yuki og baronen blir avlyst, bryter seg inn på det amerikanske konsulatet og myrder konsulen. Han stjeler deretter vigselsattesten deres.
Når broren til Yuki kommer hjem fra Amerika, får han beskjed om at hun og John lever ulovlig sammen - og han påstår at de ikke er lovlig gift. For å redde ektemannen sin fra brorens hevn, bestemmer Yuki seg for å gifte seg med baron Nekko. Men Ido innrømmer til slutt hans skyld, og returnerer vigselsattesten deres som bekrefter at paret faktisk er gift.


== Skuespillere ==
Fannie Ward som Yuki
W.E. Lawrence som John Bigelow
Yukio Aoyama


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) A Japanese Nightingale på Internet Movie Database
Jettchen Geberts Geschichte

Jettchen Geberts Geschichte er en tysk stumfilm fra 1918, regissert av Richard Oswald.


== Skuespillere ==
Mechthildis Thein som Jettchen Gebert
Conrad Veidt som Doktor Friedrich Köstling
Leo Connard som Salomon Gebert
Martin Kettner som Ferdinand Gebert
Julius Spielmann som Jason Gebert
Clementine Plessner som Rikchen, Salomons kone
Else Bäck som Hannchen, Ferdinands kone
Max Gülstorff som Onkel Eli
Helene Rietz som Tante Minchen
Robert Koppel som Julius Jakoby
Ilka Karen som Julius Schwester
Hugo Döblin som Onkel Naphtali


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jettchen Gebert på Internet Movie Database